Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування своїх вимог вказувала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у 2017 році, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Відповідач проживає окремо, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її життям, здоров'ям та розвитком. З метою оздоровлення та культурного розвитку позивачка має намір з туристичною метою здійснити тимчасовий виїзд з дитиною за кордон, для чого необхідне оформлення проїзного документа згідно з вимогами закону не має можливості це реалізувати без згоди батька дитини, який безпідставно відмовляється надати вказаний дозвіл. Відсутність згоди батька дитини на виїзд доньки за кордон порушує права дитини на відпочинок та право вільно залишати територію України. Уточнившись з позовними вимогами, просить суд надати неповнолітній громадянці України [PERSON], [INFO], уродженці м. Черкаси дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України без дозволу та супроводу батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] на три місяці в період з січня 2018 року по березень 2018 року до Єгипту.; стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник, адвокат [PERSON], уточнені позовні вимоги підтримали та просили задоволити. Вказувала, що тимчасовий виїзд планується з туристичною метою для відпочинку та оздоровлення дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Служби у справах дітей Черкаської міської ради в ході розгляду справи не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Встановлено, що [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у 2017 році, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій - рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд вважає, що вимога позивачки про надання дозволу на тимчасовий виїзд малололітньої доньки за межі України з оздоровчою метою ґрунтується на законі та відповідає інтересам дитини, направлена на виконання батьківського обов"язку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоров"я, фізичний, духовний та матеріальний розвиток, розширення світогляду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові № 6-15цс17 дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.Надання такого дозволу на постійні виїзди на майбутнє без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволення в частині надання дозволу на виїзд дитини на конкретний період. При цьому суд спрямовує своє рішення на захист інтересів дитини, враховує, що зміст інтересу дитини змінюється з її віком, значною мірою визначається її особистими потребами розвитку. Нехтування ними, здійснення права без урахування таких інтересів може тягнути за собою психологічне травмування дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України сторона на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданої позивачем квитанції розмір витрат по сплаті судового збору складає 640 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved