Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що 21.09.1991 року між сторонами був укладений шлюб, за час якого подружжям було придбано спільне майно, зокрема, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , трактор марки МТЗ-80, державний номерний знак [NUMBER] , а також інше майно у вигляді плуга, 6-ти пластикових вікон, газового котла «Данко», насосної станції, супутникової антени, телевізора «Samsung», унітаза-компакта, тумби з умивальником, пилососа, кахля для ванни. У позовній заяві позивачка просила на підставі ст.ст. 61, 65, 69 Сімейного Кодексу України визнати договір дарування житлового будинку удаваним правочином, визнати спільною сумісною власністю подружжя зазначене майно та здійснити його поділ будинку між сторонами по Ѕ частці кожному, визначити позивачці трактор марки МТЗ-80, державний номерний знак [NUMBER] у власність, а відповідачу - решту майна. 23.11.2019 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Відповідач протягом строку, встановленого судом, не подав відзиву, клопотань чи будь-яких заяв суду, в судові засідання не з`являвся, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час і місце судових засідань, про причини неявки суд не повідомив. 18.12.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку удаваним правочином, про визнання спірного житлового будинку з господарськими будівлями спільною сумісною власністю подружжя та про визнання за [PERSON] 1/2 частки зазначеного житлового будинку залишено без розгляду у зв`язку з подачею позивачкою заяви про це. 23.09.2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання майна у вигляді плуга, 6-ти пластикових вікон, газового котла «Данко», насосної станції, супутникової антени, телевізора «Samsung», унітаза-компакта, тумби з умивальником, пилососа, кахля для ванни спільною сумісною власністю та поділ вказаного рухомого майна залишено без розгляду у зв`язку з подачею позивачкою заяви про це, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 26.11.2019 року представниця позивачки подала суду заяву, в якій позовні вимоги уточнила, просила суд визнати майно у вигляді трактора марки МТЗ-80, державний номерний знак [NUMBER] , спільною сумісною власністю та визнати за кожною зі сторін право власності на Ѕ частку зазначеного майна, не заперечувала проти часткового стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачкою, просила суд розглянути справу за відсутності позивачки та її представниці. Представниця відповідача подала суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги про поділ спільного майна у вигляді трактора марки МТЗ-80, державний номерний знак [NUMBER] , визнала та просила розглянути справу за її відсутності та без участі відповідача, проти часткового задоволення вимог в частині стягнення судових витрат не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що за результатами судового розгляду має бути ухвалене рішення, яким уточнені вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. З наданих до суду доказів, встановлено, що 21.09.1991 року у Веселоподільській сільській раді Семенівського району Полтавської області між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 22, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що за час шлюбу сторонами було придбано майно у власність, в тому числі житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , трактор марки МТЗ-80, державний номерний знак [NUMBER] , а також інше майно у вигляді плуга, 6-ти пластикових вікон, газового котла «Данко», насосної станції, супутникової антени, телевізора «Samsung», унітаза-компакта, тумби з умивальником, пилососа, кахля для ванни. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Мотивована оцінка аргументів сторін. Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 1991 року перебували в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу придбали майно, а саме трактор марки МТЗ-80, державний номерний знак [NUMBER] , технічний паспорт [NUMBER] . Сторони визнають, що даний трактор є їх спільною сумісною власністю подружжя та не заперечують з приводу поділу його на дві рівні частини, а тому суд приходить до висновку про поділ майна подружжя, визнавши за сторонами право власності по Ѕ частині трактора марки МТЗ-80, державний номерний знак [NUMBER] . Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до пункту 48 Постанови пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Суд приймає до уваги те, що сума понесених судових витрат позивача підтверджуються матеріалами справи, зокрема квитанцією від 09.11.2018 року та актом надання послуг від 09.11.2018 року, з яких вбачається, що вартість наданої адвокатом Чубенко Ж.А. позивачці [PERSON] становить 4 933,60 грн. З огляду на те, що на даний час граничний розмір компенсації витрат на правничу допомогу не визначений у зв`язку з втратою чинності відповідного закону, враховуючи, що адвокат відповідача брав участь у трьох судових засіданнях, суд вважає за необхідне зменшити розмір підтверджених витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача з 4 933,60 грн до 1 000,00 грн, та беручи до уваги те, що уточнені позовні вимоги задоволені в повному обсязі, необхідно стягнути з [PERSON] на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог, тобто у розмірі 100 %, що становить 1 000,00 грн.

Outcome: approved