Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю, посилаючись на те, що власниками приватизованої квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 жовтня 1993 року. [INFO] р. померла [PERSON]. На цей час спадщина на майно, що належало [PERSON] праві власності, ні ким належним чином не прийнята й належним чином не оформлена. Позивачі є співвласниками вищенаведеної квартири, на праві спільної сумісної власності і з 25 жовтня 1994 року, і до цього часу вони фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіють та користуються чужим майном, а саме: частиною квартири, що належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності і тому відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України просять визнати право власності за набувальною давністю на 1 / 4 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі і дала пояснення про обставини викладені вище. Позивачі [PERSON] та [PERSON] судове засідання не з*явилися, про день і час слухання справи були сповіщені належним чином, надали заяви про слухання справи за їх відсутністю. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був сповіщений належним чином, надав заперечення проти позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Після смерті [PERSON]. [INFO] р., спадкоємці відповідно до ст. 549 ЦК УРСР повині прийняти спадщину протягом 6 місяців. Позивачами не надано жодного документального підтвердження позовних вимог, що вони прийняли спадщину. Визнання права власності за позивачами в порядку набувальної давності на частину [ADDRESS] суперечить чинному законодавству. Позивачі достовірно знали, що вказана частина квартири належить на праві приватной власності [PERSON], тому після її смерті право власності на спірну частину квартири повинно перейти до спадкоємців, або ж перейти у власність територіальної громади згідно ст. 1277 ЦК України. Вислухавши позивача та перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що власниками приватизованої квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] є: - [PERSON] ([INFO] р.н.) - [PERSON] ([INFO] р.н.); - [PERSON] ([INFO] р.н.); - [PERSON] ([INFO] р.н.), відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 жовтня 1993 року, виданого згідно розпорядження [INFO] р. померла [PERSON], згідно запису в книзі реєстрації актів про смерть за [NUMBER] зробленого Харківськім міським відділом реєстрації актів громадського стану, відповідно до свідоцтва про смерть від 27 жовтня 1994 року. На цей час спадщина на майно, що належало [PERSON]. на праві власності, ні ким належним чином не прийнята й належним чином не оформлена, про що підтверджується відповіддю 12-ої Харківської Державної нотаріальної контори Фрунзенського району м. Харкова від 07.08.2015 за № 2241/01-16. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач (ч.1 ст. 60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001року. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. З матеріалів справи вбачається, що ? частина квартири [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 жовтня 1993 року, виданого згідно розпорядження Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду від 18 жовтня 1993 р. №20107, яка померла [INFO] р. Наведене свідчить, що у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне володіння чужим майном, а саме: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. При заволодінні спірною частиною вищевказаної квартири позивачі знали, що у них відсутні правові підстави для набуття права власності на цю частину квартири. За таких обставинах, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed