Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02 березня 2006 року. Мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. З грудня 2014 року разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують. На протязі останніх років їх сімейного життя відносини між ними погіршувались, відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, зокрема, такими, як повага до дружини, піклування про створення в сім"ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Відповідач постійно провокував сварки, які відбувались у присутності дитини, що негативно впливало на її психічний стан та кожного разу спричиняло душевні страждання. Переконана, що у подальшому їх шлюб не може бути збережний та існує лише формально. Позивач до суду не прибула, надала заяву, якою просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує та зазначає, що строку для примирення не потребує, адже шлюб має грунтуватись на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, взаємної згоди, а держава забезпечує свободу шлюбу та свободу його розірвання. Зауважує, що позов про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі. Після розірвання шлюбу бажає змінити прізвище на дошлюбне - [PERSON]. Відповідачу судові повістки із викликом до суду розміщувались на офіційному сайті "Судова влада України", та надсилались за останньою відомою адресою його проживання, однак адресат до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наведеного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 березня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 02 березня 2006 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 145. Також встановлено, що сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої. За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ч.1 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що подружні стосунки між сторонами не підтримуються з 2014 року та припинені з причини різних поглядів на сімейне життя, шлюб та сім"ю, і як наслідок - постійних сварок. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна, вважає відновлення сімейних відносин неможливим. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у заяві зазначила про своє бажання змінити прізвище на дошлюбне. Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ч. 6 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які його понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору, а рішення ухвалено на її користь, судовий збір у розмірі 704,80 гривень на користь держави належить стягнути з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved