Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку, компенсацію втрати частини виплати заробітної плати згідно індексу росту цін на споживчі товари, стягнути з відповідача моральну шкоду. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював у відповідача з 16 березня 2006 року. З 06.08.2014 року його звільнили з займаної посади на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не провели. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, а також компенсацію втрати частини виплати заробітної плати згідно індексу росту цін на споживчі товари в сумі 234 грн. 21 коп. З вини відповідача він відчуває психічні страждання, які полягають в порушенні його звичайного способу життя. Розмір моральної шкоди оцінює в 10000 грн. В подальшому, відповідною заявою позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 13947 грн. 77 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 14355 грн. 90 коп., виходячи із кількості 54 робочих днів, компенсацію втрати частини виплати заробітної плати згідно індексу росту цін на споживчі товари в сумі 234 грн. 21 коп., стягнути компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. Змінені вимоги пояснює тим, що відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньоденний заробіток визначається виходячи з кількості робочих днів в періоді за який проводиться розрахунок. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Належно повідомлений представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 2006 року знаходився у трудових відносинах з товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської». 06.08.2014 року він був звільнений з займаної посади за угодою сторін на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України (а.с. 14-15). Згідно довідки № 841 від 18.09.2014 року (а.с. 16) з ТДВ «ОП «Шахта імені Святої Матрони Московської» заборгованість по заробітній платі у [PERSON] складає 13947 грн. 77 коп. При цьому відповідно до розрахункового листка за серпень 2014 року компенсація за невикористану відпустку складає 1490 грн. 92 коп. Отже, загальна сума заборгованості перед відповідачем складає 15525 грн. 32 коп. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з [PERSON] належних до сплати сум не провели. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Таким чином суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 06.08.2014 року по 22.10.2014 року у розмірі середнього заробітку. Відповідно до довідки про середню заробітну плату середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 265 грн. 85 коп. Враховуючи зазначене, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд перевірив розрахунок, наданий позивачем та визнав його правильним (а.с. 28; 31). Відповідно до зазначеного розрахунку розмір середнього заробітку за період з 06.08.2014 року по 22.10.2014 року складає 54 робочих дня при середньоденному заробітку у розмірі 265 грн. 85 коп. на загальну суму 14355 грн. 90 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача. Знайшли свого підтвердження в суді також позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації за втрату заробітної плати у зв'язку з інфляцією. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають, зокрема, заробітна плата. Враховуючи зазначене, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд перевірив розрахунок, наданий позивачем та визнав його правильним. Відповідно до зазначеного розрахунку компенсація за втрату заробітної плати у зв'язку з інфляцією склала 234 грн. 21 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial