Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, або до закінчення дочкою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2009 року по 19 грудня 2014 року. Від шлюбних відносин вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від своїх обов'язків та не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, хоча має таку можливість. Позивач в судовому засіданні підтримала позов, посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів), оскільки позивач сама спочатку відмовилася від аліментів. Вони домовилися, що вона відкриє картку і він буде сплачувати аліменти на цю картку. У період з листопада 2014 року по березень 2015 року включно він сплачував на картку аліменти в розмірі 550 грн. щомісяця, доки не прийшло смс-повідомлення про виклик до суду по справі про стягнення аліментів. Ініціатором розлучення також була позивач. Визнає, що дитина його і її повинні утримувати обоє батьків. Його стан здоров'я задовільний, інших стягнень за рішенням суду з нього не проводться. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що сторони по справі знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2009 року по 19 грудня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 221, копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзерждинська від 19 грудня 2014 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 425, довідкою ТОВ "Інфо-Ком" № 000692274 від 24 березня 2015 року. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, однак він добровільно не здійснює матеріальної допомоги на утримання дитини, чим порушує вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України, згідно якої, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання... Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним відмовити в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини після досягнення нею вісімнадцятирічного віку до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років, оскільки [PERSON] на теперішній час є неповнолітньою та не навчається.

Outcome: partial