Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що з 03.09.1971 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 1949 р.н. Її чоловіку за життя було встановлено професійне захворювання. З 10.11.1965 р. по 11.11.1968 р. та з 14.12.1970 р. по 05.01.2007 р. чоловік позиваки перебував у трудових відносин з відповідачем. 05.01.2007 р. його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 42 від 15.11.2006 р. чоловіку позивачки були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ І-ІІ ст. токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісї. Емфізема легень І ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. профхарактеру. (Основний діагноз). ІХС, стабільна стенокардія І-ІІ ф.кл. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. СН І ст. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки неактивна фаза. ДЕП (гіпертонічна+атеросклеротична) енцефалопатія І-ІІ ст. з астено-невротичним синдромом. РОХП з сенсорними порушеннями. Хронічний вазомоторний риніт, хронічний фарингіт. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. (Супутній діагноз). Згідно акту освідчення фтизіатричної МСЕК від 23.01.2008 р. про результати визначення відсотку втрати професійної працездатності ступінь втрати професійної працездатності склала 50%. Встановлено третю групу інвалідності та встановлено необхідність медикаментозного лікування, санаторного лікування в місцевому санаторії та встановлена необхідність лікування у профпатолога, ЛОР, пульмонолога. 15.03.2018 р. (у віці 68 років) чоловік позивачки помер від професійного захворювання. Відповідно до довідки про причину смерті № 116 від 15.03.2018 р. він помер від злоякісного новоутворення верхньої та середньої долі правої легені. 27.04.2018 р. Центральною МСЕК МОЗ України встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням. Втрата чоловіка позивачці спричинила моральні страждання та переживання, які оцінюються у розмірі 200000 грн. Представник позивачки позовні вимоги підтримав у судовому засіданні, просив їх задовольнити. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав письмовий відзив на позов в якому позовні вимоги не визнав та заперечує проти них, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачці, оскільки товариство не порушувало вимог законодавства про охорону праці, а отже відсутня вина у професійному захворюванні [PERSON], яке згідно висновку МСЕК має зв'язок зі смертю останнього. Справу просить розглядати без його участі. З 10.11.1965 р. по 11.11.1968 р. та з 14.12.1970 р. по 05.01.2007 р. [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах. Товариство повідомило під розписку [PERSON] про недосконалість технологій та наявність у зв'язку з цим, шкідливих виробничих факторів на робочому місці, а також про його права та пільги і компенсації за роботу в шкідливих умовах праці. Товариство забезпечило засобами індивідуального захисту, та у зв'язку з достроковим виходом [PERSON] на пенсію на пільгових мовах, здійснювало повне відшкодування пільгової пенсії Пенсійного фонду України, який виплачував її [PERSON] Таким чином товариство повністю виконало покладені на нього чинним законодавством обов'язки. Висновок МСЕК про зв'язок професійних захворювань [PERSON] зі смертю останнього, не вказує на те, що [PERSON] помер у зв'язку з професійними захворюваннями, а лише вказує на те, що професійні захворювання мають зв'язко зі смертю. Також позивачкою при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди не було враховано принципи справедливості та розумності. Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають частковому задоволенню. [PERSON] є дружиною [PERSON]. Її чоловіку за життя було встановлено професійне захворювання. З 10.11.1965 р. по 11.11.1968 р. та з 14.12.1970 р. по 05.01.2007 р. батько позиваки перебував у трудових відносин з відповідачем. 05.01.2007 р. його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 42 від 15.11.2006 р. чоловіку позивачки були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ І-ІІ ст. токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісї. Емфізема легень І ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. профхарактеру. (Основний діагноз). ІХС, стабільна стенокардія І-ІІ ф.кл. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. СН І ст. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки неактивна фаза. ДЕП (гіпертонічна+атеросклеротична) енцефалопатія І-ІІ ст. з астено-невротичним синдромом. РОХП з сенсорними порушеннями. Хронічний вазомоторний риніт, хронічний фарингіт. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. (Супутній діагноз). Згідно акту освідчення фтизіатричної МСЕК від 23.01.2008 р. про результати визначення відсотку втрати професійної працездатності ступінь втрати професійної працездатності склала 50%. Встановлено третю групу інвалідності та встановлено необхідність медикаментозного лікування, санаторного лікування в місцевому санаторії та встановлена необхідність лікування у профпатолога, ЛОР, пульмонолога. 15.03.2018 р. (у віці 68 років) чоловік позивачки помер від професійного захворювання. Відповідно до довідки про причину смерті № 116 від 15.03.2018 р. він помер від злоякісного новоутворення верхньої та середньої долі правої легені. 27.04.2018 р. Центральною МСЕК МОЗ України встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" дія цього Закону поширюється на осіб які працюють в умовах трудового договору (контракту) на підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, а тому цей закон не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, завданої його загибеллю в результаті професійного захворювання, отриманого на виробництві, і такі відносини регулюються ст.ст.1167,1168 ЦК України. Згідно з прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України від 16 січня 2003 року цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, тобто до моменту смерті [PERSON] Пунктом 4 цих положень передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, законодавство покладає відповідальність саме на підприємство відповідача. Представник відповідача, на підставі ст. 60 ЦПК України не надав доказів на спростування тверджень позивача та на обґрунтування своїх заперечень. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю, тобто моральна шкода. Така шкода, з урахуванням положень ст. 1167 ЦК України, відшкодовується роботодавцем, тобто відповідачем у справі. У судовому засіданні встановлено, що позивачка переносить душевні страждання та переживання, в зв'язку з втратою чоловіка. Винним в смерті [PERSON] є підприємство - відповідач ПАТ «СМНВО», так як встановлений факт взаємозв'язку професійного захворювання зі смертю. При вказаних обставинах суд вважає, що внаслідок смерті чоловіка у позивачки порушено звичайний для неї спосіб життя, втрата близької людини, вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, був для неї опорою, надією, моральною підтримкою, вона змушена переносити нервові потрясіння та душевні страждання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «СМНВО» позивачці моральної шкоди, в зв'язку зі смертю чоловіка, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між отриманим професійним захворюванням та смертю чоловіка. Саме працюючи на підприємстві - відповідача [PERSON] - померлий чоловік позивачки, отримав профзахворювання, що призвело до смерті, відповідно рішення обласної МСЕК встановлений зв'язок. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, характер та об'єм її душевних, психічних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, вину підприємства - відповідача в завданні шкоди; наслідки викликані заподіяною шкодою - смерть найбільш близької людини; перенесені позивачем і по теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю чоловіка. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь 40000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживала протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 140,96 грн.

Outcome: partial