Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Обґрунтовуючи свої вимоги покликаються на те, що вони проживають у [ADDRESS]. Вказана квартира не є приватизованою та у ній також зареєстрований - відповідач. Більше ніж 30 років відповідач у квартирі не проживає , не сплачує комунальних послуг , не бере участі у інших витратах пов"язаних з утриманням квартири. Просять позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позові. Просив такий задовольнити. В чергове судове засідання позивачі не з'явилися, подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутності, в яких вказали, що позовні вимоги підтримують, просять такі задовольнити. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися без повідомлення причин, відповідач не подавши відзиву на позов, хоча належним чином викликався у порядку ст.ст. 128-130 Цивільного процесуального кодексу України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно Довідки № 3449 від 08.11.2017 року виданої ЛКП " Сокільницьке" , у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також відповідач - [PERSON]. Власником вказаного будинку є Львівська міська рада, основним квартиронаймачем - був [PERSON] на підставі Ордеру № 76 від 24.01.1978 року, який помер. Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Факт не проживання відповідача [PERSON] у вказаній квартирі підтверджується актами від 06.11.2017 року, від 04.10.2017 року, від 31.08.2017 року, що складені працівниками ЛКП «Сокільницьке". Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та протоколів № 2, № 4, № 7, № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік, поважних причин не проживання чи перешкод йому у користуванні такою, судом не встановлено. Отже, позовні вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає до задоволення. Приймаючи дане рішення, суд враховує, що позивачі хоч і не є особами, що володіють квартирою на праві власності, оформленому у спосіб визначений законом, проте наявність реєстрації у квартирі відповідача створює для них невиправдані матеріальні витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачами. На підставі наведеного,

Outcome: approved