Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи тим, що перебуваючи з відповідачем у шлюбі, у них народилась дочка - [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.12.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку позивача, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Суду пояснила,що вона працює неофіційно та отримує дохід у розмірі 7000 гривень щомісячно. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, суду пояснив,що працює по контракту машиністом-кальценатором в ПАТ "Івано-Франківськцемент" та отримує заробітну плату к розмірі 3000-3500 гривень. Також, при визначенні розміру аліментів просив врахувати,що має ряд хронічних захворювань та проживає разом з матір"ю, яка є інвалідом та потребує його допомоги. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає дитина. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. [INFO] народилась [PERSON]. Батьками вказані сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3) 06.12. 2013 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 5). Неповнолітня донька [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю і знаходиться на її вихованні та утриманні. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. З урахуванням наведених положень та того факту, що відповідач працює та має постійний дохід, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей, слід визначити в частині від заробітку відповідача. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є працездатною особою, інших дітей на утриманні не має, має захворювання хребта та серця, що підтверджується медичною документацією (а.с.23), проживає разом з матір"ю, яка є інвалідом (а.с.19). Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, потреби дитини у розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково, та стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 грудня 2015 року. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 487,20 гривень судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10,11,60, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial