Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, з тих підстав, що позивач уклав з відповідачем кредитний договір № SUX0RX08060158 від 20 листопада 2006 року. Згідно договору, відповідач [PERSON] отримав строковий кредит у розмірі 2054,80 грн. на строк з 20.11.2006 року по 20.11.2008 року включно з зобов`язанням позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків обумовлених в заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам. Однак, [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору належним чином не виконав. Станом на момент звернення до суду, представник позивача просить стягнути прострочену заборгованість по відсоткам у розмірі 11385,15 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] та його представник до суду не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив в задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у заяві про перегляд заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 листопада 2006 року між сторонами укладений договір № № SUX0RX08060158, відповідно до якого відповідач отримав строковий кредит у розмірі 2054,80 грн. на строк з 20.11.2006 року по 20.11.2008 року, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,0 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 40,07 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 186,80 гривень (а.с. 9-13). Свої зобов`язання за вказаним кредитним договором банк виконав та здійснив видачу кредитних коштів у передбаченому кредитним договором розмірі. Відповідач належним чином кредитні зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на подачу позову до суду має заборгованість у розмірі 11385,15 грн. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з заяви позичальника «товари у розстрочку» банком було надано позичальнику строковий кредит у сумі 2054,80 гривень на строк 24 місяці з 20.11.2006 року по 20.11.2008 року (а.с. 9). Строки виконання зобовязань зі щомісячними погашенням платежів -у строки, зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам. Відтак, у межах строку кредитування до 20 листопада 2008 року включно відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з 21 листопада 2008 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час простроченням, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. А тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після 21 листопада 2018 року, а тому вимоги позивача є необґрунтованими. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому підстав для стягнення судового збору немає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed