Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач подав до суду вищезазначений позов, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] 14 лютого 2020 року укладено шлюб, який зареєстровано у Ржищівському міському відділі ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 04 від 14 лютого 2020 року. Сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між подружжям не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні стосунки фактично припинено, сторони разом не проживають з травня 2020 року, не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, оскільки шлюб носить формальний характер, що суперечить інтересам сім`ї. Спір щодо утримання сина є предметом позовної заяви у справі № 374/281/20 (Ржищівський міський суд Київської області, суддя Козіна С.М.). Майновий спір відсутній. Позивач просив суд розірвати шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Ржищівським міським відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 04 від 14 лютого 2020 року. У підготовче засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував та наполягав на розірванні шлюбу. Вказував, що його рішення про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, подальше спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими, взаєморозуміння відсутнє, шлюб існує формально. Відповідачка у підготовче засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами може бути розірвано, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Факт сплати позивачем судового збору в сумі 908 грн підтверджується квитанцією № 0.0.2043736248.1 від 09 березня 2021 року (а.с.1). Отже, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, що складає 454 грн підлягають поверненню останньому з державного бюджету, а решта 50 відсотків судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. В порядку, передбаченому ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved