Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 05.05.1999 року на Дніпропетровській товарній біржі між ним та відповідачем [PERSON], визнатиза ним право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0639 га, розташовану на території Садівничого товариства «Садко-87» Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що на підставі укладеного 05.05.1999 року на Дніпропетровській товарній біржі договору купівлі-продажу земельної ділянки, придбав у [PERSON] у власністьземельну ділянку [NUMBER] площею 0,0639 га, розташовану на території Садівничого товариства «Садко-87» Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, та сплатив за неї гроші продавцю. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Нв 008441, виданого 23.02.1998 року. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції, яка діяла на час укладення зазначеного договору, цей договір не підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки був зареєстрований на товарній біржі. Всі умови договору між позивачем та [PERSON] повністю виконані, вони не мають один до одного жодних претензій, позивач користується земельною ділянкою, прийнятий до садівницького товариства та сплачує всі необхідні платежі. З метою реєстрації права власності на земельну ділянку позивач в 2011 році звернувся до Управління земельних ресурсів Новомосковського району Дніпропетровської області та замовив виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, і 23.12.2013 року отримав витяг з державного земельного кадастру з кадастровим номером земельної ділянки, в якому власником цієї ділянки значиться [PERSON] Позивач звернувся до реєстраційної служби Новомосковського районного управління юстиції з метою реєстрації свого права власності на земельну ділянку, однак отримав відмову через відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки, без якого неможливо зареєструвати право власності на неї. Позивач зазначає, що згідно чинного законодавства для реєстрації права власності на земельну ділянку за договором, такий договір повинен бути нотаріально посвідчений. Однак [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору з різних причин. З огляду на зазначене, посилаючись на положення ст. 220 ЦК України, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та визнати за ним право власності на земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов визнав у повному обсязі. Представник відповідача - Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, відповідач повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, від третьої особи надійшла заява, в якій вонапросить розглянути справу у відсутність її представника, позов визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.05.1999 року Товарною біржою «Дніпропетровська міська біржа нерухомості» був зареєстрований договір купівлі-продажу земельної ділянки № 125-1199, згідно якого [PERSON] купив у [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0639 га на території Садівничого товариства «Садко-87» Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.5). Згідно ст. 12 Закону України "Про власність", який діяв на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набував право власності на майно, зокрема, отримане внаслідок укладення угод, що не заборонені законом. Згідно ст. 14 вказаного Закону, громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі, зокрема, купівлі-продажу, дарування та обміну. Положеннями ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 18 ЗК України 1990 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Нв 008441, виданого 23.02.1998 року Піщанською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8441 (а.с.6). Тобто, оскільки спірна земельна ділянка перебувала у приватній власності продавця, то договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки згідно ЗК України 1990 року підлягав нотаріальному посвідченню. У той же час, відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - 05.05.1999 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.п. 1,2 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного на Товарній біржі «Дніпропетровська міська біржа нерухомості» (а.с.5), продавець продав, а покупець 05.05.1999 року купив спірну земельну ділянку за 497,00 грн., які повністю сплачені продавцю. Пунктом 4 даного договору засвідчено, що дана земельна ділянка до цього часу нікому не продана, не подарована, в спорі та під забороною не знаходиться. Таким чином, сторони відповідно до вимог ст.224 ЦК УРСР 1963 року, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч.2 ст.47 ЦК УРСР1963 року, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Крім того, відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Однак, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 року за № 399/2839 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (п. 1 п.п. 1.5-1.7) державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. До переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна відноситься зокрема договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (пункт 9 додатку № 1 до Інструкції ). Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.05.1999 року № 125-1199, зареєстрованого Товарною біржою «Дніпропетровська міська біржа нерухомості», вказана земельна ділянка була зареєстрована в Новомосковському бюро технічної інвентаризації за позивачем 05.05.1999 року за реєстровим №664-2 (а.с.5 зворот). Отже, право власності позивача на земельну ділянку було набуто відповідно до діючого на той час законодавства і визнавалося державою. Згідно витягу з державного земельного кадастру від 23.12.2013 року власником земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0639 га на території Садівничого товариства «Садко-87» Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, кадастровий номер - 1223285500:03:015:0717, значиться [PERSON] (а.с.11-13). Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved