Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнко Андрія Анатолійовича, третя особа: [PERSON] , про визнання договору поруки недійсним. Ухвало суду від 28.05.2020 року до участі у справі залучено ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» у якості правонаступника відповідача ПАТ «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнко А.А. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначив, що між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] 07.07.2012 року було укладено Договір №999-00018952/1 про надання кредиту. З метою забезпечення виконання даного Договору, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] зобов`язалась перед банком солідарно відповідати за виконання [PERSON] взятих зобов`язань за кредитним договором. Позивач вказує, що перебуває у шлюбі із [PERSON] . В грудні 2018 року на їх адресу надійшов виклик державного/приватного виконавця з ГТУЮ в Одеській області, яким повідомлено, що відповідно до виконавчого листа №503/1612/14-ц, виданого 04.11.2014 року Кодимським районним судом Одеської області, солідарно із [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість у розмірі 50120,90 грн. Із січня 2019 року розпочато стягнення із заробітної плати [PERSON] коштів на погашення зазначеної заборгованості. Вказує, що його дружина [PERSON] жодних договорів поруки із ПАТ «Імексбанк» не укладала. Позивач, посилаючись на ст.61 СК України щодо перебування заробітної плати у спільній сумісній власності подружжя, вважає, що договором поруки порушено право спільної сумісної власності їх подружжя у вигляді стягнення із заробітної плати дружини. В зв`язку з викладеним, позивач просить визнати недійсним договір поруки від 07.07.2012 року, укладений між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] . В підготовчому засіданні 28.01.2020 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник ПАТ «Імексбанк» подав відзив, в якому заперечував проти позову, зазначивши, що твердження позивача щодо не укладення його дружиною [PERSON] договору поруки є голослівними, оскільки даний договір підписаний трьома сторонами і на кожній сторінці договору містяться підписи кожної із сторін. Просив відмовити в задоволенні позову. В підготовчому засіданні 28.01.2020 року в режимі відеоконференції представник ПАТ «Імексбанк» Бойченко С.М. позов не визнав, посилаючись на викладені у відзиві пояснення. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні 28.01.2020 року позов не визнала, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В судове засідання 19.08.2020 року позивач [PERSON] не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповдач [PERSON] в судове засідання 19.08.2020 року не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» в судове засідання 19.08.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судове повідомлення вручене належним чином. Оскільки всі учасники справи в судове засідання 19.08.2020 року не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 07.08.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 29.09.2014 року задоволено позов\~ПАТ "Імексбанк" та стягнуто солідарно з [PERSON] (позичальника) та [PERSON] (поручителя) на користь\~ПАТ "Імексбанк"\~заборгованість за кредитним договором від 07 липня 2012 року N 999-00018952/1 (станом на 04 серпня 2014 року) в сумі 45 363,55 грн. у тому числі: 25 151,51 грн заборгованості за кредитом, 2 928,95 грн заборгованості по сплаті відсотків, 7 383,09 грн комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку та 9 900,00 грн штрафу. Відповідно до наданої позивачем копії розрахункового листа, із заробітної плати [PERSON] частинами здійснюється відрахування боргу на виконання рішення суду. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником закон передбачає спеціальні заходи - визначає окремі види забезпечення виконання зобов`язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (ст. 546 ЦК). Відповідно до положень\~ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Позивач зазначає, що договір поруки від 07.07.2012 року між його дружиною [PERSON] , [PERSON] та ПАТ «Імексбанк» є нікчемним через невідповідність його вимогам ст.547 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. За змістом ч. 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі\~статтею 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;\~\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2\~ст. 215 ЦК\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Пленум Верховного Суду України у постанові №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідно до\~статей 215\~та\~216 ЦК\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Позивач, посилаючись на ст.61 СК України, стверджує, що в результаті стягнення боргу із заробітної плати його дружини [PERSON] , порушується право спільної сумісної власності подружжя. Однак, за вимогами частин 1 та 2\~ст. 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Оскільки договір поруки не є договором про розпорядження майном та цей договір не потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, отже для укладення цього правочину не потрібна згода іншого з подружжя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що укладенням [PERSON] договору поруки не були порушені права, свободи та законні інтереси позивача [PERSON] . Відповідно до частини першої\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою\~ст.15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Виходячи з того, що відповідно до\~ст.4 ЦПК України\~та\~ст.15 ЦК України\~у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання договору поруки від 07.07.2012 року недійсним.

Outcome: dismissed