Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитно-заставним договором № НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року у розмірі 16\~647,39 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.03.2012 року складає 133 012,61 грн.; стягнути солідарно на свою користь з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] 10 000 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №\~НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 6 854,31 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 16,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.07.2011 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2012 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк, [PERSON] про стягнення заборгованостібула задоволена. Ухвалою суду від 29 вересня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк, [PERSON] про стягнення заборгованостіскасовано. При новому розгляді справи представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] в судове засідання у справі з'явилися. Позовні вимоги заперечували, просили суд в їх задоволенні відмовити. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд,заслухавши представника позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 6\~854,31 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 16,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.07.2011 року. Забезпеченням виконання [PERSON] зобов'язань за кредитно-заставним договором № НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року виступає застава автомобіля Opel, рік випуску 1992, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: WOL000085N9010801, реєстраційний номер BT6845AK, що належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а. с. 8-14). Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитно-заставним договором № НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років. В судовому засіданні встановлено, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору № НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року заборгованість за ним станом на 26.03.2012 року склала 17\~898,95 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 12.03.2012 року складає 143\~012,61 грн., де: 4\~638,69 дол. США заборгованість за кредитом; 1 854,43 дол. США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 1\~357,29 дол. США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 9 166,41 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом; 31,29 дол. США штраф (фіксована частина); 850,84 дол. США штраф (процентна складова). Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.08.2010 року по цивільній справі № 2-735/2010 позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення - задоволена. В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року, в розмірі 8 176,59 дол. США звернено стягнення на предмет застави автомобіль Opel, 1992 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: WOL000085N9010801, реєстраційний номер BT6845AK, що належить на праві власності відповідачу [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк"всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Рішення набрало законної сили 27.08.2010 року (а.с. 48-50). Відповідно до довідки-рахунка № 475354 від 20.02.2012 року, [PERSON] придбав автомобіль Opel, 1992 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: WOL000085N9010801, що раніше належав [PERSON] за 35 000 грн. 00 коп. ( а.с.92). Відповідно до виписки по рахунку за договором № НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року, кошти від продажу заставного автомобіля зайшли на рахунок 26.03.2012 року, при цьому заборгованість за договором не була погашена повністю. Заперечуючи обставини позову, відповідач просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки строк дії договору був встановлений до 29.07.2011 року, заборгованість за даним договором утворилась ще у 2008 році, а з даним позовом позивач звернувся до Індустріального районного суду лише 03.04.2012 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Відповідно до п. 14.11 кредитно-заставного договору № НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п'ять) років. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Представник відповідача подала до суду першої інстанції заперечення на позов, і просила застосувати строк позовної давності. Однак, як вбачається із матеріалів справи (арк. 4-5), погашення за кредитним договором відповідачем тривало до 26 березня 2012 року, тому п'ятирічна позовна давність спливає 26 березня 2017 року. Але банк звернувся до суду з позовом 03 квітня 2012 року, тобто в межах строків позовної давності. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Оскільки відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4638,69 дол. США законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1\~854,43 дол. США та комісії за користування кредитом у розмірі 1\~357,29 дол. США. Оскільки заборгованість по процентам за користуванням кредитом та комісії за користування кредитом є платою за користування грошима, тому вона підлягає стягненню в повному розмірі за правилами основного боргу, виходячи із вищевикладеного позовні вимоги в цій частині законні і підлягають задоволенню. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення пені нарахованої за неналежне повернення кредиту та сплату процентів в розмірі 9\~166,41 дол. США. Як вбачається із матеріалів справи, умовами\~ кредитно-заставного договору, а саме п. 14.2\~ передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочення, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. ПАТ\~КБ «Приват Банк» нараховано пеню в розмірі 9 166,41 дол. США, а заборгованість по тілу кредиту становить 4\~638,69 дол. США. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Разом з тим, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Отже, враховуючи, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобовязання, а також, що внаслідок стягнення боргу на загальну суму заборгованості, в тому числі і пені, розмір якої значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, будуть порушені права [PERSON], суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені з 9 166,41 дол. США до 7 990 грн. 00 коп. Щодо заявлених позивачем вимог\~ про стягнення штрафів: 31,29 дол. США (фіксована частина) і 850,84 дол. США (процентна складова), що передбачено п.\~14.9 кредитно-заставного договору №\~НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року як вид цивільно-правової відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до якого при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми невиконаного зобов'язання. За положенням ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду\~ за одне й те саме правопорушення. Умовами\~ кредитно-заставного договору, а саме пунктами 14.2 - 14.4\~ передбачено\~ застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне\~ виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого\~ нарахуванням пені відбувається за кожний день прострочення.\~ У той самий час, згідно з пунктами 14.5 - 14.9\~ кредитно-заставного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення будь-якого з грошових зобовязань, передбачених договором: несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. Оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне\~ застосування за одне й те саме\~ порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить\~ про недотримання положень, закріплених\~ у статті 61 Конституції\~ України щодо заборони подвійної\~цивільно-правової відповідальності за одне і те саме\~ порушення. Така правова позиція\~ висловлена у Постанові Верховного суду України\~ від 21 жовтня 2015 року\~ у справі за № 6-2003цс15.\~\~\~\~\~ Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення штрафів не\~підлягають задоволенню. Враховуючи, що згідно до Договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року ПАТ Акцент-Банк поручився перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року, які останній не виконав, солідарному стягненню з відповідачів ПАТ Акцент-Банк та [PERSON] підлягає заборгованість відповідно до договору поруки у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. \~Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 707 грн. 17 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial