Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Агенство Австралія» в якому зазначає, що наприкінці вирішила працевлаштуватись на роботу в [PERSON]. В мережі інтернет знайшла сайт australia-europe.org. Інформація розміщена на цьому сайті, а також заходи її відображення створювали у позивача враження, що відповідач надає послуги з працевлаштування за кордоном безпосередньо в [PERSON]. 28 травня 2015 року [PERSON]Ю уклала шляхом електронного листування з відповідачем [PERSON] № 75-28/05-15 про надання інформаційно-консультативних послуг. На виконання умов договору позивач сплатила відповідачу 89280 грн. 11 травня 2016 року директор ТОВ «Агенство Австралія» [PERSON] повідомила, що позивачу відмовлено в оформлені візи до [PERSON] і на цьому їх договірні стосунки вичерпано. На пропозицію повернути сплачені гроші директор ТОВ «Агенство Австралія» [PERSON] відповіла відмовою і повідомила, що позивач повинна сплатити ще 2000 доларів США і що підприємство свої зобовязання за договором виконало. Позивач вважає, що укладений договір є недійсним через його невідповідність вимогам закону, просить визнати його недійсним та стягнути з відповідача сплачені за договором кошти в розмірі 89280 грн., та судові витрати в сумі 1719, 6 грн., які складаються зі сплати судового збору. В судове засідання 21.11.2016 року, представник позивача адвокат [PERSON] не зявився, але на адресу суду від нього надійшла письмова заява про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити. У попередніх судових засіданнях представник позивача адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі вважає, що укладений між позивачем і відповідачем договір слід визнати недійсним, як такий, що вводить в оману позивача та є несправедливим за своєю ціною. В судове засідання 21.11.2016 року, представник відповідача [PERSON] не зявився, але на адресу суду від нього надійшла письмова заява про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнає у повному обсязі, та заперечує повністю з підстав, наведених в запереченнях 30.06.2016 року на позовну заяву та просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог позивачу по справі, [PERSON]. У попередніх судових засіданнях представник відповідача [PERSON], позов не визнавав повністю, надав письмові заперечення в яких, зокрема, зазначає, що на підставі укладеного між ТОВ «Агенство Австралія» та позивачем договору № 75-28/05-15 від 28 травня 2015 року відповідач зобовязався надати позивачу інформаційно-консультативні послуги з працевлаштування до [PERSON]. Вважає, що договір відповідає вимогам закону, зазначив, що ТОВ «Агенство Австралія» зобовязання за договором виконало і не несе відповідальності за відмову у видачі візи консульською установою [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, допитавши свідка суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 28 травня 2015 року позивач [PERSON] та відповідач ТОВ «Агенство Австралія» уклали шляхом електронного листування [PERSON] № 75-28/05-15 про надання інформаційно-консультативних послуг, (а.с.14-15). Відповідно до п.1.2 [PERSON] № 75-28/05-15 «Виконавець зобовязується надати інформаційно-консультативні послуги щодо можливого працевлаштування Замовника в [PERSON], а саме: інформує Замовника шляхом надання для ознайомлення детального описання програми працевлаштування «Фермерська програма», здійснює підбір для замовника потенційних роботодавців в [PERSON], консультує з питань умов працевлаштування за спонсорською програмою «Фермерська програма» , здійснює інформаційну і правову підтримку по збору та оформленню документів та направлення їх до [PERSON], надає допомогу у підготовці та організації співбесід.» Відповідно до п.2.1 [PERSON] № 75-28/05-15 визначено вартість послуг за [PERSON] в розмірі 135000 грн. без ПДВ, що є еквівалентом 6000 доларів США. Відповідно до п.2.3 та 2.4 [PERSON] № 75-28/05-15 першій платіж в розмірі 45000 грн. сплачується в день підписання [PERSON], як вартість першої частини послуг. При цьому перша частина послуг вважається наданою після отримання Змовником інформаційного листа від спонсора щодо можливості працевлаштування та направлення повного пакету документів міграційному агенту. Відповідно до п.2.5 та 2.6 [PERSON] № 75-28/05-15друга частина послуг становить 45000 грн. та сплачується протягом 60 днів після подачі пакету документів на номінацію на візу до Департаменту імміграції [PERSON]. Друга частина послуг вважається наданою після подачі Виконавцем пакету документів на номінацію на візу до Департаменту імміграції [PERSON]. Відповідно до п.2.7 та 2.8 [PERSON] № 75-28/05-15 третя частина послуг становить 45000 грн. та сплачується не пізніше трьох банківських днів після отримання Виконавцем рішення від Департаменту імміграції [PERSON] щодо візової заяви Замовника. Третя частина послуг вважається наданою після повідомлення Замовника щодо підсумкового висновку (рішення) Департаменту імміграції щодо візової заяви Замовника. Згідно квитанції від 29.01.2015 року позивачем сплачено на розрахунковий рахунок ТОВ «Агенство Австралія» 4080,00 грн. Згідно квитанції від 24.06.2015 року позивачем було сплачено на розрахунковий рахунок ТОВ «Агенство Австралія» 41000 грн. Згідно квитанції від 01.09.2015 року позивачем було сплачено на розрахунковий рахунок ТОВ «Агенство Австралія» 44200 грн., (а.с.16-21). Аналізуючи вказані положення договору, зокрема п.2.3,2.4,2.5,2.6,2.7 та 2.8 [PERSON] № 75-28/05-15 суд встановив, що вказані положення договору не містять переліку послуг, які надаються позивачу з визначенням їх складових частини та вартості кожної наданої послуги окремо та в їх сукупності. Зазначене унеможливлює встановити, які саме послуги зобовязався надати відповідач в перші, другій та третій частині дії договору ,чи надано ці послуги чи ні , та яка вартість кожної наданої послуги в межах договору та їх дійсна сукупна вартість. Зазначені положення [PERSON] № 75-28/05-15 лише встановлюють при настінні якої обставини частина послуг вважається наданою та на розкривають зміст цих послуг та їх кількість. Крім того, оцінюючі у взаємозвязку п.2.6 та 2.8 [PERSON] № 75-28/05-15 суд бере до уваги, що п.2.6 визначена обставина, коли друга частина послуг вважається наданою - подача Виконавцем пакету документів на номінацію на візу до Департаменту імміграції [PERSON], П.2.8 визначена обставина коли третя частина послуг вважається наданою отримання відповіді з Департаменту імміграції [PERSON] за наслідками розгляду документів, які Виконавець, зобовязаний подати в п.2.6 [PERSON]. Тобто, суд приходить до висновку, що третя частина послуг вартістю 45000 грн., складається з очікування Виконавцем відповіді з Департаменту імміграції [PERSON]. Таким чином, умови [PERSON] № 75-28/05-15 п.2.1, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.7, та 2.8 є несправедливими за своєю ціною, так як всупереч принципу добросовісності створюється істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Відповідно до п. 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5"Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу,\~послуг) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Аналогічне положення міститься у\~ч. 9 ст. 15 Закону № 1023-XII. , а саме під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Відповідно до ч.1 та 2 тст..18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Статтями 18\~і\~19 Закону України «Про захист прав споживачів» \~передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами визначений у\~ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-XII. Відповідно до\~ч. 4\~зазначеної статті цей перелік не є вичерпним. Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з\~п. 2 ч. 1 ст. 19,\~ч. 2 ст. 19\~цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п.3.3 [PERSON] № 75-28/05-15 на Замовника (Позивача) покладаються, зокрема обовязки « проходити інтервю з представником спонсора і представником потенційного роботодавця; ознайомитись та підписати наданий спонсором документ «Умови працевлаштування»; дотримуватись умов працевлаштування та виконувати всі вимоги та рекомендації спонсора; в триденний термін після прибуття до місця роботи в [PERSON] повідомити спонсору свою адресу фактичного місця проживання; інформувати спонсора про всі зміни підчас дії 402-візи. Суд вважає, що інформація яку містить в п.3.3 [PERSON] № 75-28/05-15 викладена в нечіткій, двозначний спосіб, яка створювала у позивача оманливе враження щодо послуги, який зобовязується надати відповідач, а саме щодо працевлаштування позивача в [PERSON] та вплинула на здійснення позивачем вибору і спонукала укласти спірний [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару, а також його ціни. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що також як і позивач по справі мав намір працевлаштуватись в [PERSON] . На прохання позивача та інколи разом з позивачем вів перемовини, в тому числі шляхом електронного листування з директором ТОВ «Агенство Австралія» з приводу працевлаштування в [PERSON]. Звертались до відповідача саме з приводу надання останнім послуг з працевлаштування, а не з приводу надання інформаційно-консультативних послуг. З бесід та листування в нього та позивача склалось враження, що результатом співпраці з відповідачем є працевлаштування в [PERSON]. Крім того, з укладеного позивачем [PERSON] з ТОВ «Агенство Австарлія» , який містить положення щодо обовязку [PERSON] вчинити певні дії після прибуття до [PERSON] та під час знаходження в цій країні створювало в позивача та особисто в нього враження, що гроші [PERSON] сплачує відповідачу саме за працевлаштування. Відповідно до ч. 1 ст. 203\~ЦК\~зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно з ч.5 та п.2 ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: договір може бути визнаним недійсним у цілому Відповідно до ст..216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Агенство Австралія» про визнання договору недійсним та стягнення коштів такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до квитанцій № 31456 від 27.04.2016 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 275, 60 грн., відповідно до квитанцій № 31412 від 27.04.2016 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 892, 80 грн., відповідно до квитанцій № 31423 від 27.04.2016 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., а тому відповідно до 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1719,6 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved