Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивачка ( відповідачка по зустрічному позову) [PERSON] звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до [PERSON] ( позивачки за зустрічним позовом) за участю третьої особи Приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] про встановлення нікчемності заповіту. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що познайомилась з покійним [PERSON] у 1964 році, почали проживати як чоловік і жінка. Від спільного проживання [INFO] у них народилася дочка [PERSON], а після народження дочки вони зареєстрували шлюб 02.04.1967 року. Покійний [PERSON] був власником 41/100 частини будинку [ADDRESS] , згідно договору купівлі-- продажу від 21.11.1962 року . Решту частину 59/100 будинку [ADDRESS] він придбав 20.05.1967 року , згідно договору купівлі - продажу. Однак у вище вказаному будинку вони не проживали , а здавали в оренду третім особам , а самі проживали у її родичів у [ADDRESS]. У 1979 році [PERSON] залишив її і дочку та переїхав проживати у [ADDRESS]. При цьому, відносини вона з покійним [PERSON] остаточно не розірвала, вона поважала його вибір місця проживання, а сама піти за ним не мала можливості, оскільки практично весь свій вільний час витрачала на догляд та лікування дочки [PERSON]. З [PERSON], аж до настання в останнього смерті, вела спільне господарство, він систематично приїжджав в місто Борислав по [ADDRESS] і допомагав їй в домогосподарстві, а саме косив, проводив ремонтні та інші трудоємкі роботи. Частково [PERSON] допомагав їй матеріально, зокрема, давав кошти для забезпечення лікування та утримання їхньої дочки [PERSON], хоча основний тягар зазначених витрат вона несла самостійно. [INFO] у [PERSON] народилась дочка [PERSON] від [PERSON], яка на той час наймала для тимчасового проживання частину будинку [ADDRESS], де фактично проживав [PERSON] Однак відносини між ним та [PERSON] не були стабільними і довірливими. [PERSON] не турбувалась про [PERSON], а впродовж всього часу використовувала його, як юридичного власника будинку, для вирішення своїх житлових питань, а також як робочу силу в селі Ластівка, Турківського району, Львівської області, де у неї є власний будинок, чи будинок її батьків. В останні роки життя у [PERSON] навіть було почуття ненависті до [PERSON] та дочки [PERSON], він їх називав «циганами» і уникав з ними спілкування. Покійний [PERSON] постійно говорив, в тому числі і при свідках, що бажає їй заповісти весь будинок [ADDRESS] та все своє майно, де б таке не знаходилось, щоб я стала його єдиним власником. Однак, це для неї не було головним та визначальним, оскільки вона втратила свою дочку [PERSON] і не мала більше дітей. Також, вона не могла повірити, що рідна дочка -[PERSON] може так негативно відноситись до свого батька - [PERSON] А тому, уникала від висловлювання остаточної відповіді на такі пропозиції [PERSON] і взагалі намагалась уникати таких розмов, проте категорично від зазначених пропозицій не відмовлялась, скоріше намагалась перенести розмову на пізніше. 04.07.2011 року [PERSON] був госпіталізований в Дрогобицьку міську лікарню №3 з онкологічним захворюванням - метастази в печінку, ракова інтоксикація. При цьому, вона кожний день відвідувала [PERSON] в умовах даного медичного закладу. Під час відвідувань [PERSON] останній знову пропонував їй, щоб вона прийняла від нього у спадщину будинок [ADDRESS] і все інше його майно, де б таке не знаходилось. Однак, як і раніше, вона зазначала, що з цього приводу вони поговорять пізніше, що він ще буде жити і у них буде час вирішити ці питання. На передодні смерті [PERSON] вона відвідувала його у лікарні стан його здоров»я був дуже важким, він відчував нестерпні болі, був в стані апатії, лежав непорушно на одному боці і дивився практично в одне місце, він не орієнтувався ні в просторі і часі, взагалі не розмовляв. Вона глибоко переконана, що в такому стані [PERSON] фізично не міг сприймати на слух якийсь текст, писати, чи просто навіть проставити свій підпис. Тим більше, що він знаходився під дією наркотичних речовин, які вводились йому для знеболювання, але очікуваного результату (знеболювання) не давали. Востаннє вона бачила [PERSON] біля 08-30 годин 14.07.2011 року. Зі слів хворого, який також перебував у згаданій палаті, вона дізналась, що 14.07.2011 року, близько 07-00 годин, приїжджала [PERSON] і цікавилась чи вона відвідує [PERSON] і у які конкретно проміжки часу. Крім того усі витрати на поховання вона погодилась взяти на себе. У магазині «Вічність» міста Дрогобича вона придбала усі необхідні ритуальні товари.. Після смерті [PERSON] зразу не мала намір приймати спадщину рахувала, що все таки у нього є молода дочка, а у неї дітей не має. Однак, при відвідуванні цвинтаря я побачила, що відповідачка взагалі не доглядає за могилою свого покійного батька, що обурило її і вона повірила у правдивість слів [PERSON] про негативне відношення до нього за життя з боку [PERSON] та дочки [PERSON]. Це остаточно переконало її прийняти спадщину. Коли 12.08.2011 року звернулась із заявою про відкриття спадщини, то дізналась, що приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини від 12.08.2011 року було відкрито спадкову справу №05/2011. При розмові з нотаріусом [PERSON] остання показала їй заповіт [PERSON] від 13.07.2011 року, згідно якого останній заповідає усе своє майно, де б таке не знаходилось, в тому числі і свою ідеальну частку в житловому будинку [ADDRESS], своїй дочці - [PERSON] Оглядом заповіту, який, як вбачається із його змісту, власноручно складений нотаріусом [PERSON] зі слів ніби-то спадкодавця і прочитаний останнім, вона виявила, що рукописний запис під текстом заповіту про те, що він правильно складений зі слів спадкодавця і прочитаний останнім, а також підпис спадкодавця не виконані рукою [PERSON] В цьому вона переконана також і на підставі того, що така дія не відповідала дійсній волі [PERSON] (дефект волевиявлення). Підпис та почерк [PERSON] їй добре знайомі, оскільки останній неодноразово допомагав їй у організації виборів різних рівнів, коли вона особисто приймала участь в ряді виборчих процесів. Відтак просить встановити нікчемність заповіту від імені [PERSON] від 13.07.2011 року , посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] 13.07.2011 року. [PERSON] ( відповідачка по первісному позову ) звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з зустрічним позовом, який в подальшому було уточнено , до [PERSON] ( позивачки за первісним позовом) за участю третьої особи [PERSON], Приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] про визнання незавершеного будівництва спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька [PERSON], який помер 14.07.2011 року. 13.07.2011 року батько склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів їй. Даний заповіт був посвідчений в приміщенні Дрогобицької міської лікарні № 3 за адресою м. Дрогобич, вул.. Трускавецька, 67 , приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] На момент підписання заповіту батько був дієздатним , при свідомості та добре розумів значення своїх дій , саме на його вимогу було привезено нотаріуса в лікарню. Після смерті батька відкрилася спадщина на майно, а саме на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку на якій воно розташоване і незавершений будівництвом будинок в м. Бориславі Львівської області в мікрорайоні Тустановичі. У 80 роках на ім.»я [PERSON] згідно рішення Бориславської міської Ради було виділено земельну ділянку у м. Бориславі під будівництво житлового будинку. На надій земельній ділянці батько разом з [PERSON] почав будувати будинок, однак за спільні кошти її батьків. Так як її батько та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, відтак майно набуте за час їх спільного проживання є спільним майном подружжя .Оскільки згідно заповіту батько заповів їй все своє майно, а на незавершене будівництво будинку за адресою [ADDRESS] відсутні правовстановлюючі документи, відтак вона змушена звернутися за захистом свого законного права до суду та просить визнати незавершене будівництво будинку за адресою [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати право власності на ? ідеальної частки незавершеного будівництвом будинку за адресою [ADDRESS] за [PERSON], після його смерті та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальної частки незавершеного будівництвом будинку за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В судове засідання позивачка ( відповідачка по зустрічному позову) [PERSON] не з»явилася, хоч належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Однак в попередніх судових засіданнях первісні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та дала пояснення , що покійний її чоловік [PERSON] не підписував заповіт, адже їй відомо його почерк, він не хотів залишати житловий будинок у м. Дрогобичі дочці, вона разом зі своєю мамою за ним не доглядали. Він постійно приїжджав до неї, вона давала їсти , прала його одяг, а він допомагав по господарству. Коли він потрапив у лікарню , кожний день приходила до нього. На передодні його смерті стан його здоров»я був дуже важким, він відчував нестерпні болі, був в стані апатії, лежав непорушно на одному боці і дивився практично в одне місце, він не орієнтувався ні в просторі і часі, взагалі не розмовляв. Вона глибоко переконана, що в такому стані [PERSON] фізично не міг сприймати на слух якийсь текст, писати, чи просто навіть проставити свій підпис. Тим більше, що він знаходився під дією наркотичних речовин, які вводились йому для знеболювання, але очікуваного результату (знеболювання) не давали. Востаннє вона бачила [PERSON] біля 08-30 годин 14.07.2011 року. Зі слів хворого, який також перебував у згаданій палаті, вона дізналась, що 14.07.2011 року, близько 07-00 годин, приїжджала [PERSON] і цікавилась чи вона відвідує [PERSON] і у які конкретно проміжки часу. Навіть після смерті [PERSON], [PERSON] з мамою не приходить до нього на могилу та не доглядає. Вважає , що написаний заповіт не відповідав дійсній волі [PERSON]. Відтак просить встановити нікчемність заповіту від імені [PERSON] від 13.07.2011 року , посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] 13.07.2011 року. Щодо зустрічних позовних вимог просить відмовити, оскільки будівництво, яке вона здійснювала у [ADDRESS] є її особистою власністю. Оскільки 15.08.1989 року на підставі її заяви рішенням виконкому Бориславської міської ради №147 їй було надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м. по [ADDRESS] під будівництво індивідуального двоповерхового житлового будинку тю проекту ОБ-2-5Б/79 (стандартний проект, затверджений головним архітектором Львівської області 30.05.1979 року) з надвірними господарськими спорудами. Таке рішення було прийнято в зв'язку з тим. що будинок [ADDRESS], в якому станом на 1989 рік вона проживала знаходився в санітарно-захисній зоні ДНДІ «Хлорпроект» і підлягав зносу. Про цей факт ні [PERSON] та її матері [PERSON] нічого не було відомо, В той самий час. право власності на будинок [ADDRESS] вона набула на підставі заповіту від імені [PERSON] від 01.02.1973 року. Тобто, будівництво житлового будинку у [ADDRESS] для неї було вимушеним кроком. На підставі згаданого рішення виконкому Бориславської міської ради №ч47 від 15.08.1989 року з нею було укладено договір від 12.09.1989 року про надання їй земельної ділянки в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням виконкому Бориславської міської ради №547 від 18.11.1999 року дана земельна ділянка безоплатно передана їй у приватну власність (державний акт серії ІІ-ЛВ №000611 від 19.09.2000 року) . При цьому, у неї мались великі джерела доходів для забезпечення будівництва зазначеного житлового будинку [ADDRESS]. Крім того будівництво житлового будинку розпочалося уже після фактичного припинення шлюбних відносин із [PERSON] Відтак вважає, що вимоги [PERSON] викладені нею у зустрічній позовній заяві необгрунтовані та незаконні, а відтак не можуть бути задоволені. Представник позивачка ( відповідачки по зустрічному позову) [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримує та суду пояснив, що вимоги позивачки ( за зустрічним позовом відповідачки ) [PERSON] саме встановлення нікчемності заповіту, а не визнання його недійсним. Зокрема є спір, оскільки позивачка ( за зустрічним позовом відповідачка ) [PERSON] категорично заперечує, що рукописний текст та підпис на бланку заповіту виконаний [PERSON] , тобто не було додержано письмової форми заповіту, адже заповіт був підписаний іншою особою, про що свідчить і висновок почеркознавчої експертизи та підтвердив і сам експерт , який був допитаний в судовому засіданні. Щодо предмету доказування вимог про встановлення нікчемності з огляду і аналізу законодавства , пояснив, що вданому випадку пояснення свідків до уваги не беруться , а тому просить суд не брати до уваги пояснення свідків [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], адже це родичі покійного [PERSON], так як ці особи є зацікавленими та давали неправдиві пояснення. Крім того вважає, що було порушено порядок проведення нотаріальної дії , адже приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заповідач [PERSON] підписував заповіт, коли сидів за столом, куди дійшов з сторонньою допомогою. Щодо зустрічних позовних вимог, які в подальшому було уточнено просить відмовити, оскільки ніякого незавершеного будівництва не існує, є самочинне будівництво житлового будинку [ADDRESS], оскільки воно не зареєстроване. Адже незавершене будівництво це не є будівля, а це будівельні матеріали. Крім того це будівницво є особистою власністю позивачки ( за зустрічним позовом відповідачки ) [PERSON], яка після фактичного припинення відносин з покійним [PERSON] розпочала його та за власні кошти. Адже у неї були великі доходи, що стверджується письмовими доказами та це і пояснили допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] , які є сусідами позивачки ( за зустрічним позовом відповідачки ) [PERSON], та добре знали покійного [PERSON] , які ствердили що [PERSON] отримала земельну ділянку під будівництво житлового будинку та особисто займалась його будівництвом. Вони їй навіть позичали гроші. Відтак вважає, що [PERSON] ніякого відношення до цього майна немає, неприпустимо і виділяти частки цього майна між [PERSON] та покійним [PERSON] . В судове засідання [PERSON] ( відповідачка по первісному позову ) не з»явилася, хоч належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Однак в попередніх судових засіданнях дала пояснення , що первісні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що дійсно проживала з мамою [PERSON] та батьком [PERSON], який помер [INFO]. За день до смерті батько наполіг , щоб вона викликала нотаріуса. Коли приїхав нотаріус вони залишилися у двох . Після виконання нотаріальних дій нотаріус поїхала. Стверджує, що батько був при свідомості та добре розумів значення своїх дій та міг підписати сам заповіт, і це було його волевиявлення, на нього ніхто не чинив тиск. Щодо зустрічних позовних вимог, які в подальшому було уточнено просить задоволити в повному обсязі. Так як у 80 роках на ім.»я [PERSON] згідно рішення Бориславської міської Ради було виділено земельну ділянку у м. Бориславі під будівництво житлового будинку. На надій земельній ділянці батько разом з [PERSON] почав будувати будинок, однак за спільні кошти її батьків. Так як її батько та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, відтак майно набуте за час їх спільного проживання є спільним майном подружжя .Оскільки згідно заповіту батько заповів їй все своє майно, а на незавершене будівництво будинку за адресою [ADDRESS] відсутні правовстановлюючі документи, відтак вона змушена звернутися до суду. Представник відповідачки ( позивачки по зустрічному позову) [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що письмова форма заповіту була додержана, було виконано нотаріальну дію, посвідчено заповіт та заповіт був підписаний власноручно заповідачем [PERSON] Було встановлено волевиявлення заповідача на відчуження свого майна , що ствердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є родичами саме покійного [PERSON]. Щодо висновку експерта, пояснив, що висновок експерта є неповним, адже на виконання експертизи були скеровані документи 50- річної давності , а тому не було достатньо документів , щоб зробити повний висновок , Адже згідно чинного законодавства визначено чітке коло осіб, які присутні при посвідченні заповіту . Не було встановлено, хто саме підписував заповіт. Щодо зустрічних позовних вимог просить задоволити в повному обсязі, адже у 80 роках на ім.»я [PERSON] згідно рішення Бориславської міської Ради було виділено земельну ділянку у м. Бориславі під будівництво житлового будинку. На надій земельній ділянці батько разом з [PERSON] почав будувати будинок, однак за спільні кошти батьків [PERSON] . Так як її батько та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, відтак майно набуте за час їх спільного проживання є спільним майном подружжя .Оскільки згідно заповіту батько заповів [PERSON] все своє майно, а на незавершене будівництво будинку за адресою [ADDRESS] відсутні правовстановлюючі документи, відтак вона змушена звернутися до суду. Третя особа приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоч належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Однак в попередніх судових засіданнях дала пояснення , що первісні позовні вимоги не визнає, а щодо задоволення чи відмову у заявлених зустрічних позовних вимог покладається на думку суду . Та суду пояснила, що у її нотаріальну контору звернулася [PERSON] , яка повідомила, що її батько має намір залишити заповіт. Однак батько на даний час знаходиться у Дрогобицькій міській лікарні у м. Дрогобич по вул.. Трускавецькій, 67. Домовившись про день та годину посвідчення заповіту, 13.07.2013 року вона приїхала у вище вказану лікарню. Зайшовши у лікарню та у відповідну палату, де знаходився заповідач [PERSON] , вона пересвідчилась у волевиявленні заповідача, та попросила хворого, який знаходився разом із заповідачем в одній палаті вийти. Вона запропонувала [PERSON] піднятися, де на допомогу вона покликала сторонніх людей, які допомогли [PERSON] сісти за стіл біля вікна. З його слів вона записала текст заповіту та пояснила, що текст та підпис виконував власноручно, при денному освітленні, без окулярів, повільно, оскільки тремтіла рука. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилася хоч належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Однак в попередніх судових засіданнях дала пояснення , що первісні позовні вимоги не визнає , а зустрічні позовні вимоги просить задоволити. Та суду пояснила, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з покійним [PERSON] до дня його смерті. У них народилася спільна дитина дочка [PERSON] -1981 року. З [PERSON] у них завжди були хороші відносини, вона знала про її сім»ю, а вона знала про її. Знала про те, що [PERSON] постійно їздив у м. Борислав до [PERSON], бо там теж була дочка, а потім їздив, бо будував там будинок. Будинок у м. Дрогобичі він завжди хотів залишити [PERSON], оскільки у м. Бориславі будувався будинок для дочки [PERSON], а у м. Дрогобичі залишиться -[PERSON]. Коли знаходився у лікарні , відвідувала його кожний день. Стверджує, що [PERSON] був при свідомості та добре розумів значення своїх дій та міг підписати сам заповіт, і це було його волевиявлення, на нього ніхто не чинив тиск. Щодо будівництва у м. Бориславі житлового будинку , ствердила, що [PERSON] брав участь в цьому будівництві, він був матеріально - забезпеченою людиною, і завжди говорив, що будує будинок для дочки [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, пояснення третіх осіб, свідків, дослідивши та оцінивши інші докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні первісного позову про встановлення нікчемності заповіту необхідно відмовити, а зустрічний позов про визнання незавершеного будівництва спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності, слід задовольнити частково , з таких підстав. Щодо первісного позову про встановлення нікчемності заповіту , то відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ві Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка ( відповідачка по зустрічному позову ) [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбу з покійним [PERSON], згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 02.04.1967 року ( т1 а.с. 14 ) Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 15 липня 2011 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO]. На випадок своєї смерті [PERSON] 13 липня 2011 року залишив заповіт, згідно якого усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповів своїй дочці - [PERSON], 1981 року народження, яка проживає за адресою [ADDRESS]. Даний заповіт було складено, підписано та посвідчено з виходом до місця перебування заповідача за адресою м. Дрогобич, вул. Трускавцеька, 67 Дрогобицька міська лікарня № 3 та посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] ( т.1 а.с. 78) Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши в ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише в разі відсутності заповіту, визнання його недій сним, неприйняття спадщини або відмови від її прий няття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини. Заповіт складається (скасовується, зміню ється) самим заповідачем. Законом не допускається відчуження права на складання заповіту, його обмеження або відмова від права на заповіт. Такий правочин згідно зі ст. 27 ЦК України є нікчемним. Слід звернути увагу на те, що заповіт, а також будь-які заповідальні розпорядження не можуть бути частиною інших правочинів, за винятком спадкового договору та договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (заповіт подружжя). Будь-які обов'язки спадкоємців перед спадкодавцем виникають лише після смерті заповідача, тобто розпорядження набувають юридичної сили не з часу посвідчення заповіту, а з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. На підставі ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Ч.2 цієї статті передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Ст. 1247 ЦК України встановлені загальні вимоги до форми заповіту, зокрема, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК України, згідно якої, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. При цьому, підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно ч.3 ст. 45 Закону України „Про нотаріат", якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Відповідно до п.5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., чинного на час посвідчення оскаржуваного заповіту, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що в документі робиться відповідна відмітка. Крім цього, із аналізу норм ЦК України, Закону України „Про нотаріат", Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України випливає, що підписання заповіту замість заповідача іншою особою можливе не з будь-якої причини, а лише за умови наявності у заповідача фізичної вади, хвороби або існування іншої причини (наприклад, неписьменності), які безпосередньо впливають на його здатність підписувати документи. Похилий вік не є підставою для підписання заповіту іншою особою. Однак, із досліджених доказів у справі не встановлено існування на час посвідчення приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] заповіту [PERSON] будь-яких з передбачених чинним законодавством причин для підписання заповіту не особисто заповідачем, а замість нього іншою особою. Адже в судовому засіданні було встановлено, що при вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] при посвідченні заповіту були присутні тільки вона і заповідач [PERSON] Іншого в судовому засіданні не доведено. Суд критично ставиться і до висновку експерта та пояснень самого експерта [PERSON] Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України. Зокрема, Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30. 07. 1997р. №8 (п. 3) «Про судову експертизу» в кримінальних і цивільних справах (з подальшими змінами) звернув увагу судів на те, що при дослідженні висновку експерта вони повинні виходити з того, що цей висновок не має наперед встановленої сили та переваги перед іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці на підставі всебічного повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи у сукупності. Пленум ВСУ також вказав (п. 17 постанови), що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним, узгодженість між дослідницькою частиною та висновком експертизи, обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Як зазначено в абз. 2 п. 13 вказаної вище постанови суд не повинен віддавати перевагу висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно. Згідно висновку № 6/327 від 16 вересня 2013 року вбачається, що рукописний текст « Заповіт складено з моїх слів, прочитаний мною вголос та особисто підписаний о 18 год. 07 хв… [PERSON] « на лицьовій стороні документа « Заповіт [PERSON] від 13.07.2011 року « - виконано не [PERSON]», а іншою особою . Підпис в графі « Підпис» від імені [PERSON] на лицьовій стороні документа « Заповіт [PERSON] від 13.07.2011 року « - виконано не громадянином [PERSON]», а іншою особою . Встановити, чи виконано рукописний текст » Заповіт складено з моїх слів, прочитаний мною вголос та особисто підписаний 0 18 год. 07 хв… [PERSON]» та підпис в графі « Підпис « від імені [PERSON] на лицьовій стороні документа « Заповіт [PERSON] від 13.07.2011 року « громадянкою [PERSON], чи іншою особою - не виявилося можливим по причинам вказаним в дослідницькій частині висновку експерта. Рукописний текст « Заповіт складено з моїх слів, прочитаний мною вголос та особисто підписаний 0 18 год. 07 хв… [PERSON]» на лицьовій стороні документа « Заповіт [PERSON] від 13.07.2011 року» - виконаний імовірно навмисно зміненим почерком з переміною пишучої руки ( незвичною до письма рукою). Підпис в графі « Підпис « від імені [PERSON] на лицьовій стороні документа « Заповіт [PERSON] від 13.07.2011 року - виконаний імовірно навмисно зміненим почерком з переміною пишучої руки (( незвичною до письма рукою). Однак дослідивши висновок експертизи №6/327 від 16 вересня 2013 року /Т.2 а.15 -24/, відповідність вимогам Закону України "Про судову експертизу" від 25.02.1994 року (зі змінами та доповненнями) та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, суд приходить до переконання, що висновок судової почеркознавчої експертизи не може слугувати належними та допустимими доказом у справі та бути покладені в основу судового рішення, оскільки він є неповним, зроблений на підставі неповної кількості документів, які неодноразово витребовувалися судовим експертом та судом, проте в силу закону не могли буту надані для проведення експертизи, зокрема експериментальні зразки почерку громадянки [PERSON] виконані незвичною до письма рукою Окрім цього, для проведення дослідження було представлено на експертизу вільні зразки підпису та почерку громадянина [PERSON] в документах за 1967 рік( договір купівлі -продажу, заява начальнику Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації ) 1976 рік ( замовлення) , 2002 рік ( заява у Пенсійний фонд ), документи з різними датами та багаторічної давності . Суд, враховуючи вимоги ст.ст. 55, 67 ЦПК України, згідно яких висновок експерта немає переваг над іншими засобами доказування, підлягає дослідженню і перевірці, а фактичні дані, які містяться у ньому оцінюються судом на загальних підставах, вважає, що дані, які містяться у висновку експерта №6/ 327 від 16 вересня 2013 року викликають сумніви, оскільки проведені на підставі вільних зразків підпису та почерку громадянина [PERSON] за період значно пізніший з часом підписання заповіту, висновки складені на підставі порівняння вільних зразків підпису та почерку громадянина [PERSON] тільки за період з 1967 рік, 1976 рік та 2002 рік. і тільки по одному документу, а тому підстави вважати, що такі висновки містять доказові факти в суду відсутні, доцільність призначення повторної або додаткової експертизи суд не вбачає, так як документів за період найблищий до підписання заповіту немає. Окрім цього, вищенаведене підтверджується поясненнями в судовому засіданні експерта [PERSON] ., який підтвердив той факт, що висновок складений ним лише на підставі порівняння вільних зразків підпису та почерку громадянина [PERSON] тільки за період з 1967 рік, 1976 рік та 2002 рік., порівняльних зразків за період найблищий до підписання заповіту 2002-2011 р.р. в розпорядження експерта для проведення експертизи представлено не було. Не було і представлено експериментальні зразки почерку громадянки [PERSON] виконані незвичною до письма рукою. Відтак він і не міг надати відповідь, чи підписувала заповіт саме [PERSON]. Таким чином, враховуюче наведене вище, суд до пояснень позивача за первісним позовом вимогами відноситься критично, оскільки належні та допустимі докази, які б давали підстави для задоволення позову в матеріалах справи відсутні, а доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Серед інших обставин, зазначених позивачем будь-яких суттєвих порушень вимог закону щодо форми заповіту судом не встановлено. З огляду на викладені обставини, заповіт від 13.07.2013 року за реєстром № 290, складений та посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], від імені [PERSON] на користь його дочки [PERSON], відповідає вимогам чинного законодавства та справжній волі заповідача і складений так, що розпорядження спадкодавця не викликає неясностей чи суперечок після відкриття спадщини, тому, підстави вважати, що оспорюваний заповіт не відповідає вимогам закону та внутрішній волі спадкодавця, у особи, яка його вчиняла відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності, зміст оспорюваного правочину суперечить вимогам законодавства та моральним засадам суспільства, в суду відсутні. Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання незавершеного будівництвом будинку за адресою [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], визнання права власності на ? ідеальної частки незавершеного будівництвом будинку за адресою [ADDRESS] за [PERSON], після його смерті та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки незавершеного будівництвом будинку за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], то ці вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог п.2 ст. 331 ЦК України право власності на житлові будинки, будівлі, споруди тощо, виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна), прийняття до експлуатації та державної реєстрації. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах спадкування « якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов»язки як забудовника входять до складу спадщини. У урахуванням положень ст..331 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини по даній справі, до завершення будівництва, здачі його в експлуатацію та державної реєстрації особа вважається власником лише будівельних матеріалів. На підставі рішення виконкому Бориславської міської ради №ч47 від 15.08.1989 року з [PERSON] було укладено договір від 12.09.1989 року про надання їй земельної ділянки в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням виконкому Бориславської міської ради №547 від 18.11.1999 року дана земельна ділянка безоплатно передана [PERSON] у приватну власність (державний акт серії ІІ-ЛВ №000611 від 19.09.2000 року) і згідно вимого діючого на той час законодавства України (ст.сг.81. 116 ЗК України, п.п.18-2. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 19.03.2010 року) с особистою приватною власністю [PERSON] . Судом встановлено, що покійний [PERSON] та відповідачка ( за первісним позовом позивачка) [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі розпочали будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Факт будівництва житлового будинку за вище вказаною адресою відповідачка ( за первісним позовом позивачка) [PERSON] не заперечили, однак вона не визнає це будівництво спільно з покійним [PERSON] Її заперечення, щодо спільного будівництва житлового будинку за адресою [ADDRESS]. з покійним [PERSON] в судовому засіданні спростовуються поясненнями свідків : [PERSON], [PERSON], [PERSON] , які є сусідами відповідачки ( за первісним позовом позивачки) [PERSON], та добре знали покійного [PERSON]., пояснення свідка [PERSON],співмешканця, які пояснили, що дійсно відповідачка ( за первісним позовом позивачка) [PERSON] отримала земельну ділянку та розпочала на ній будівництво житлового будинку. Покійний [PERSON] часто приїжджав до [PERSON], допомагав їй по господарству, а вона в свою чергу доглядала за ним. Свідки [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами та родичами саме покійного [PERSON] в судовому засіданні ствердили, що [PERSON] брав участь у будівництві як матеріально так і фізично. Ці обставини ствердила і сама відповідачка ( за первісним позовом позивачка) [PERSON], яка пояснила, що після того як покійний [PERSON] переїхав проживати у м. Дрогобич, при цьому, відносини між ними остаточно не розірвалися, вона поважала його вибір місця проживання, а сама піти за ним не мала можливості, оскільки практично весь свій вільний час витрачала на догляд та лікування дочки [PERSON]. З [PERSON], аж до настання в останнього смерті, вона вела спільне господарство, він систематично приїжджав в місто Борислав по [ADDRESS] і допомагав їй в домогосподарстві, а саме косив, проводив ремонтні та інші трудоємкі роботи. Частково [PERSON] допомагав їй матеріально, зокрема, давав кошти для забезпечення лікування та утримання дочки [PERSON], хоча основний тягар зазначених витрат вона несла самостійно. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім'я було зареєстровано право власності на таку річ. Звичайно, поширення цього правового режиму на кожну набуту у шлюбі річ (презумпція права спільної сумісної власності) існує доти, доки у суді не доведено інше кимось із подружжя. Враховуючи вище наведене, незавершене будівництво ( будівельні матеріали та обладнання ), яке знаходиться по [ADDRESS], слід визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]. Щодо визначення часток кожного із подружжя , то ці частки визначені законом згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, відтак в задоволенні вимог в частині визнання права власності на ? ідеальної частки незавершеного будівництвом будинку за адресою [ADDRESS] за [PERSON], після його смерті, слід відмовити. Так як, згідно заповіту від 13.07.2011 року [PERSON] усе належне йму майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповів своїй дочці - [PERSON], 1981 року народження, яка проживає за адресою [ADDRESS]. А у відповідності до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, відтак оскільки право спадкодавця [PERSON] на забудову припинено у зв»язку із його смертю, тому воно може бути успадковане його дочкою по заповіту, відтак слід визнати за [PERSON] право власності на ? частину незавершеного будівництва ( будівельні матеріали та обладнання) зі всіма правами та обов»язками забудовниками , яке розташоване по [ADDRESS] в порядку спадкування по заповіту після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO].

Outcome: dismissed