Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно і, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.03.2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0014/82/45443, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 357000 доларів США до 25.03.2018 року під 9,26% річних. 21.10.2011 року до кредитного договору укладено додаткову угоду №3, якою пролонговано дію кредитного договору до 28.03.2018 року, капіталізовано прострочену заборгованість по кредиту та тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу. 30.07.2013 року до кредитного договору укладено додаткову угоду №014/0014/82/45443/81-1-0-00/5619, якою капіталізовано прострочену заборгованість по кредиту та тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу. Виконання зобовязань забезпечено договором поруки №014/0014/82/45443/1 від 20.03.2008 року укладеним з [PERSON], за яким він взяв на себе зобовязання відповідати солідарно з [PERSON] по її борговим зобовязанням, що виникатимуть з кредитного договору. Крім того, виконання зобовязань забезпечує договір іпотеки №011/0014/24381 від 25.03.2008 року, за яким в іпотеку передано: будівля складу, цегляна, загальною площею 288,90 кв.м., розміщена в с. Ошихліби, вул. Незалежності, 96, Кіцманського району, Чернівецької області. Вказує, що [PERSON] припинила виконувати свої грошові зобовязання та перестала вносити обовязкові щомісячні платежі направлені на погашення кредиту, в звязку з чим станом на 25.02.2015 року виникла заборгованість станом 33545,60 доларів США, а тому просить позов задовольнити. Представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутність, проти заочного розгляду не заперечував, що вбачається з поданої ним письмової заяви. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з`явилися, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про час і місце слухання справи про що свідчать розписки про отримання повісток, які наявні у матеріалах справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що 20.03.2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0014/82/45443, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 357000 доларів США до 25.03.2018 року під 9,26% річних. З укладення кредитного договору [PERSON] зобовязалася повернути кредитні кошти та сплатити відсотки частинами, шляхом здійснення щомісячних ануїтет них платежів відповідно до графіка погашення кредиту, а у разі прострочення грошового зобовязання сплатити пеню у розмірі 1% від суми простроченого кредиту за кожен день прострочення. Крім того, зобовязалася додатково погасити кредит на вимогу Банку. Для забезпечення належного виконання кредитного договору, 20.03.2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки №014/0014/82/45443/1 згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобовязання відповідати перед Банком по борговим зобовязанням [PERSON]. Крім того, 25.03.2008 року було укладено іпотечний договір №011/0014/24381, відповідно до умов якого ВАТ «[PERSON] Аваль» має право у випадку невиконання [PERSON] основних зобовязанб за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна [PERSON], а саме: будівлі складу, цегляної, загальною площею 288,90 кв.м., розміщеної в с. Ошихліби, вул. Незалежності, 96, Кіцманського району, Чернівецької області. 21.10.2011 року укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №014/0014/82/45443 згідно якої строк кредиту збільшено на 120 календарних місяців з датою остаточного погашення кредиту 25.03.2028 року, та внесено зміни до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. 30.07.2013 року було укладено додаткову угоду №014/0014/82/45443/81-1-0-00/5619 до кредитного договору №014/0014/82/45443 від 20.03.2008 року, на підставі якої фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у звязку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Зобовязання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за його користування відповідачка за вказаним договором належним чином не виконувала, як наслідок з розрахунку заборгованості по кредиту виданого банком вбачається, що станом на 25.02.2015 року виникла заборгованість в сумі 33545,60 доларів США, що еквівалентно 940820,97 гривень, з яких: 28104,76 доларів США заборгованість за кредитом; 1995,42 доларів США заборгованість за відсотками; 3445,42 доларів США пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цивільного законодавства у встановлений строк. Одним з видів забезпечення зобов'язання, згідно вимог ст.ст. 546, 549-552 ЦК України, є пеня - неустойка що стягується з боржника і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність визначає банківський кредит як будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 512 ч.1 п.1, ч.3 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно вимог ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 554 Цивільного Кодексу України позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язання повністю від позичальника та поручителя, як разом так і від кожного окремо. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання у повному обсязі всім належним йому на права власності майном. Ч. 1\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»визначає, \~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З ч. 1\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону. Правилами\~статті 38 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, порядок та процедура такого продажу. Як роз'яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй\~постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року\~при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до\~статті 11 Закону України "Про заставу", статей\~1,\~11 Закону України "Про іпотеку"\~майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до\~статті 546 ЦК\~застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У пункті 40 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що якщо будівля (споруда), у тому числі й об'єкт незавершеного будівництва, що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, такий об'єкт нерухомості передається в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (статті 5-6, 16 Закону України «Про іпотеку). Те саме стосується й земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилась у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору - в його власності. У зв'язку із цим при зверненні стягнення на будівлю (споруду) чи об'єкт незавершеного будівництва при наведених вище умовах підлягає звернення стягнення й на земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт нерухомості. З положень ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми та інше. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, обираючи спосіб реалізації предмету іпотеки, в тому числі зазначений у позові, оскільки вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу як кредитору відповідно ч. 1 ст.\~12, ст. ст.\~38,\~39 Закону України «Про іпотеку». На підставі ст. ст. 2, 11, 14, 16, 514, 525, \~526,\~527,\~530,\~536,\~611,\~1054,\~1056-1 ЦК України, ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність,

Outcome: approved