Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить: зняти арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження АК № 923135 від 12.06.2007 р. Комінтернівського ВДВС ХМУЮ на квартиру за адресою: [ADDRESS], яка відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно належить [PERSON] (ІНН [NUMBER]). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира за адресою: [ADDRESS]. В листопаді 2016 року їй стало відомо, що її квартира, перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, АК №923135, від 12.06.2007 р., виданої Комінтернівським ВДВС ХМУЮ на підставі виконавчого листа №2-523 Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.05.2007 року. Після цього, у квітні 2017 року вона звернулася до Комінтернівського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області та 02.03.2017 року отримала відповідь відповідно до якої, виконавче провадження, згідно якого було накладено арешт на квартиру станом на 01.03.2017 року в Комінтернівському ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області знищено. Та роз'яснили, що вона може звернутися до суду з позовом. Накладений арешт на майно позивача перешкоджає їй володіти користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Позивачка та її представник надали до суду письмову заяву с проханням розглядати справу за їх відсутності, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Згідно статтей 316, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 30.03.1999 року виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради зазначено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. [PERSON] зверталась до відповідача з заявою про зняття арешту з майна, яке належить їі на праві власності та згідно відповіді Начальника Комінтернівський ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області № 2707/14.4-29 від 02.03.2017 р. зазначено, що виконавче провадження, згідно якого було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] станом на 01.03.2017 року в Комінтернівському ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області знищено, оскільки відповідно до п 1.6 п. 3.19 «Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби» строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Та роз'яснили, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання поава власності ка це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, повідомлено, що арешт накладався виходячи з інформації про прізвище, ім'я, по-батькові боржника та даних його місця проживання, а саме ім'я боржника - [PERSON], об'єкт обтяження - квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст.4, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що права позивачки порушуються, оскільки вона не може розпорядитися належним їй майном, через наявність арештів на це майно, за відсутності підстав для арешту, а тому права позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб, шляхом зняття арешту з майна. Так, відповідно до ч. 1,2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії. необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Тобто в разі закінчення виконавчого провадження, закон зобов'язує державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, та скасувати інші вжиті ним заходи. Відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в реакції від 17.02.2017 року), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що арешт на майно позивачки відповідачем було накладено помилково. Суд захищає право позивачки, шляхом звільнення майна з-під арешту, а конкретні дії по зняттю арешту вчиняються державними виконавцями самостійно. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved