Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду 23.01.2017 року з позовом до Обласного комунального закладу «Криворізький медичний коледж, заснований на спільній власності територіальних громад сіл, селищ і міст Дніпропетровської області» про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з 01.09.2014 року була зарахована на 1 курс обласного комунального закладу «Криворізький медичний коледж, заснований на спільній власності територіальних громад сіл, селищ і міст Дніпропетровської області» на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, спеціальність «Лікувальна справа», поза конкурсом, на підставі ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років. Відповідно до Сертифіката про акредитацію Міністерства освіти і науки України «Криворізький медичний коледж, заснований на спільній власності територіальних громад сіл, селищ і міст Дніпропетровської області» визнано вищим навчальним закладом, акредитованим за 1 рівнем. Факт наявності підземного стажу роботи батька позивача більше 15 років надавав останній право на отримання з вересня 2014 року соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімум, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». Однак, навчальний заклад з вересня 2014 року по листопад 2016 року взагалі не виплачував позивачу академічну стипендію та соціальну. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04.06.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року, з навчального закладу на користь позивача стягнуто 3253,65 гривень не нарахованої та невиплаченої стипендії за період з 01.09.2014 року по 31.01.2015 року. У звязку з цим позивач просить суд стягнути з навчального закладу на її користь не нараховану і невиплачену соціальну стипендію за період з 01.02.2015 року по 30.11.2016 року в сумі 29772 грн., зобовязати навчальний заклад виплачувати позивачу стипендію в розмірі прожиткового мінімум, встановленого законом для працездатних осіб з 01.12.2016 року до закінчення навчання, за наявності передбачених законодавством підстав для нарахування такої стипендії. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача надала письмові заперечення, в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, пояснила, що стипендія не виплачується у звязку з неузгодженістю Закону №345 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про підвищення престижності шахтарської праці" та ст. 51 ЗУ "Про освіту" та за відсутністю фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, та відповідачем не оспорюється, що наказом №87-У від 11.09.2014 року з 01.09.2014 року [PERSON] була зарахована до обласного комунального закладу «Криворізький медичний коледж, заснований на спільній власності територіальних громад сіл, селищ і міст Дніпропетровської області». Згідно свідоцтва про народження батьком позивача є [PERSON] (а.с. 10), який має загальний стаж роботи на підприємстві з повним робочим днем у підземних умовах 26 років 09 місяців 19 днів (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 54 ЗУ «Про вищу освіту», студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, що мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, діти шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів 1 та 2 групи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 року, на підставі якого позивач була зарахована до даного учбового закладу, має вищу юридичну силу ніж Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2004р. № 882 «Порядку призначення і виплати стипендії», а невнесення відповідних змін до Постанови КМУ після прийняття Закону України не є підставою для порушення прав позивача на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом. Таким чином, [PERSON] має право на соціальну стипендію відповідно ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить з 1 січня 2015 року - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить з 01 січня 2016 року - 1378 гривень, з 1 травня -1450 гривень. Сума заборгованої соціальної стипендії відповідно до ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» складає 29700 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 01.01.2015 року по 30.11.2016 року. Крім того, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування на ці видатки не може бути підставою для невиплати зазначених коштів, оскільки обовязок Держави, передбачений Законом щодо виплати стипендії в певному розмірі не може ставитися у залежність до наявності у бюджеті коштів чи кошторисі навчального закладу, де навчається студент. Так, Європейський суд у рішенні у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Що стосується вимоги позивача про зобовязання навчального закладу виплачувати [PERSON] стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб з 01.12.2016 року по закінчення навчання, за наявності передбачених законодавством підстав для нарахування такої стипендії, суд відмовляє в цій частині вимог, заважаю чи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, вказана вимога свідчить про те, що станом на момент звернення до суду її права не порушені, а навпаки, [PERSON] просить суд зобовязати навчальний заклад виконувати дії на майбутнє, що чинним законодавством не передбачено. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі в сумі 640,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial