Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач ПАТ «ОТП Банк» 05.08.2016 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 12.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-B01/113/2008. Відповідно до умов договору, банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США на споживчі цілі, строком користування до 14.08.2023 року з встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,99% річних, а FIDR це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожні валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів закінчення строку дії депозитного договору. Пунктом 2 частини 1 кредитного договору 1 було визначено, що поточним рахунком позичальника є рахунок № 26207101834325. Відповідно до наведених положень кредитного договору, банк виконав взяті на себе зобовязання та надав позичальнику кредит у загальному розмірі 20000,00 доларів США. Видача кредиту відбулась на підставі кредитної заявки позичальника від 12.08.2008 року шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок. До кредитного договору вносилися зміни та доповнення на підставі додаткового договору № 1 від 12.09.2014 року (договором, зокрема, було передбачено, що на період з 12.092014 року до 11.02.2015 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 13,99% річних, а на період з 12.02.2015 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитних договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,99% річних). Порядок виконання боргових зобовязань відповідача за кредитним договором був встановлений, зокрема, п.п. 2.1.2.1. додаткового договору № 1 від 12.09.2014 року до кредитного договору, згідно якого було визначено, що: повернення відповідно частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватися шляхом сплати позичальником ануїтет них платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у графіку платежів, який є невідємною частиною цього додаткового договору (Додаток № 1) та шляхом внесення/перерахування готівкових/безготівкових коштів на поточний рахунок. Внаслідок допущених порушень наведених умов кредитного договору, а саме: не сплати щомісячних платежів, у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором, що станом на 17.05.2016 року складала: 9109,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.05.2016 року з розрахунку 2539,4671 за 100,00 доларів США становило 231335,55 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1529,38 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.05.2016 року з розрахунку 2539,4671 за 100,00 доларів США становило 38838,10 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам. В забезпечення своєчасності виконання зобовязань відповідача [PERSON] по Кредитному договору № ML-B01/113/2008 від 12.08.2008 року був укладений договір поруки № SR-B01/113/2008 від 12.08.2008 року між банком та [PERSON] Відповідно до його умов, поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань. 12.09.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений додатковий договір № 1 до договору поруки п. 2.2.1. вказаного договору, зокрема, було встановлено, що в разі зміни, в тому числі збільшення розміру боргових зобовязань та/чи інших зобовязань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобовязання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору. Представник позивача ТОВ «ОТП Банк» в судовому засіданні позов підтримав, з обставин викладених у позовній заяві. [PERSON] в ході судового розгляду заперечував проти задоволення позову надавши суду заперечення. Вказує, що порука є припиненою, а банком не вжито заходів щодо можливого коригування суми кредитних зобовязань з урахуванням становища в країні та матеіральнгого стану позичальника. [PERSON] в ході судового розгляду заперечила проти задоволення позовних вимог. В подальшому в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-B01/113/2008. Відповідно до умов договору, банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США на споживчі цілі, строком користування до 14.08.2023 року з встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,99% річних, а FIDR це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожні валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів закінчення строку дії депозитного договору. За змістом п. 4 частини 1 кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. Згідно з п. 1.1. частини 2 кредитного договору, позичальник зобов'язаний належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у кредитному договорі. Відповідно до п. 1.5.1. частини 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. 12.09.2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до вищевказаного кредитного договору, яким визначено, що на період з 12.09.2014 року до 11.02.2015 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка та в наступному розмірі: 13,99%. На період з 12.02.2015 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка та в наступному розмірі: 5,99% В забезпечення своєчасності виконання зобовязань відповідача [PERSON] по Кредитному договору № ML-B01/113/2008 від 12.08.2008 року був укладений договір поруки № SR-B01/113/2008 від 12.08.2008 року між банком та [PERSON] У відповідності до ст. 1 договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства.\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. Згідно ч. 3\~ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно\~ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання зобов'язання\~\~на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. П. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказує, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Згідно ч. 1, 2\~ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно ч. 1\~ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ч. 1, 2\~ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки. Так, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання. Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів. Водночас як вбачається з п. 2.2.1 додаткового договору № 1 до договору поруки 12.09.2014 року між позивачем та [PERSON], зокрема, було встановлено, що в разі зміни, в тому числі збільшення розміру боргових зобовязань та/чи інших зобовязань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобовязання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору. А тому суд вважає, що договір поруки не може бути припинений з даної підстави. Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої стаття 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу. Така правова позиція закріплена, зокрема в Постанові ВСУ № 6-1265цс16 від 19.10.2016 року. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). (Постанова ВСУ № Постанові ВСУ № 6-1265цс16 від 14.09.2016 року). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань (Постанова ВСУ № Постанові ВСУ № 6-272цс16 від 29.06.2016 року). Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості з червня 2015 року відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості) пред'явити вимоги до поручителя. За таких обставин суд приходить до висновку, що порука є припиненою в частині вимог банку до поручителя щодо періодичних платежів, строк виконання яких настав до 05.02.2016 року. В звязку з цим з [PERSON] на користь позивача підлягає сума стягнення у розмірі 544,65 доларів США - по тілу кредиту та 1194,53 доларів США - за процентами. яка виникла за періодичними платежами за період з 12.09.2014 року до 05.02.2016 року. Даний обрахунок було здійснено судом самостійно виходячи з додатку № 1 до Додаткового договору № 1 до кредитного договору № ML-B01/113/2008 від 12 серпня 2008 року шляхом додавання сум несплаченого кредиту. Водночас на користь ПАТ «ОТП Банк» слід стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ML-B01/113/2008 від 12 серпня 2008 року станом на 17 травня 2016 року по тілу кредиту в розмірі 8564,96 доларів США та за процентами в сумі 334,85 доларів США, яка виникла за період з 05.02.2016 року, тобто за шість місяців до моменту звернення до суду. Станом на дату ухвалення рішення курс долара до національної валюти України за офіційним курсом НБУ становив 2529,4826 гривень за 100 доларів. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з суми задоволених судом вимог та в звязку зі стягненням з [PERSON] по тілу кредиту в розмірі 544,65 доларів США в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на день вирішення справи 13940,22 грн. та за процентами 1194,53 доларів США в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на день вирішення справи 30573,79 грн., з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 662,50 грн. Також в звязку зі солідарним стягненням з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № ML-B01/113/2008 від 12 серпня 2008 року станом на 17 травня 2016 року по тілу кредиту в розмірі 8564,96 доларів США в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на день вирішення справи 219218,66 грн. та за процентами в сумі 334,85 доларів США в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на день вирішення справи 8570,43 грн., з відповідачів слід стягнути в рівних частках по 1695,05 грн. За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] судовий збір 2357,55 грн. та з [PERSON] 1695,05 грн. на користь позивача в сумі пропорційно до суми задоволених вимог.

Outcome: partial