Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] відкрилася спадщина після смерті її батька [PERSON] . Зазначає, що до складу спадкового майна входить належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Стверджує, що спадкодавець [PERSON] за життя розпорядився всім своїм майном, склавши заповіт на її (позивачки) користь. Вказує, що після смерті батька - спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , вона прийняла спадщину у відповідності до вимог ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, вступивши в управління та володіння його спадковим майном, а також вказаний факт підтверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. Стверджує, що з метою оформлення своїх спадкових прав звернулась в Мостиську державну нотаріальну контору, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок не має можливості, через відсутність належних правовстановлюючих документів на такий. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею (позивачкою [PERSON] ) право власностіна житловий будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву, у якій зазначила, що підтримає позовні вимоги із підстав наведених у позовній заяві та просила справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, а надіслав на адресу суду заяви-повідомлення №01-16/798 від 23.12.2019р., а також копію спадкової справи №233/02, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) від 09.12.2019р. №58657840 та №58657850 з яких вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , заведено спадкову справу №233/02 та останній за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. Просить справу розглядати у його відсутності У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. [INFO] року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивачки). До складу даної спадщини входило, в тому числі право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , 1982 року будівництва (спорудження), який фактично належав спадкодавцю [PERSON] згідно даних погосподарських книг. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядився, а саме [INFO] склав заповіт, яким усе своє майно заповів [PERSON] та [PERSON] (позивачці). Даний заповіт посвідчений секретарем Дмитровицької сільської ради Мостиського району Львівської області Гуль С.С. Позивачка [PERSON] є дочкою померлого спадкодавця [PERSON] та у відповідності до вимог ст.529 і ст.534 ЦК України в редакції 1963 року є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та за заповітом спадщини, що відкрилась внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №173 від 15.02.2019року, - після смерті [PERSON] в управління його спадковим майном вступила дочка [PERSON] (позивачка), яка доглядає житловий будинок, проводить поточні ремонти, обробляє земельну ділянку, сплачує податки, комунальні послуги. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останньої як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що вона вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини. Крім того, як вбачається із копій сторінок спадкової справи №233/02, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його дочка [PERSON] (позивачка), як спадкоємиця за заповітом, у встановлений законом строк звернулася в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.2 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємець [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Інший спадкоємець за заповітом, - син спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , та як вбачається із матеріалів вищевказаної спадкової справи №233/02, такий у встановлені законом строки не звернувся в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - спадкодавця [PERSON] , а також у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року (які діяли на момент відкриття спадщини) не вчинив жодних дії, які б свідчили про фактичне прийняття ним спадщини у відповідності до вимог даної статті, - шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Судом не здобуто доказів, що є інші спадкоємці, які мають обов`язкову частку у спадщині та які у встановлений законом строк звернулись в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Згідно ч.2 ст. 554 ЦК України в редакції 1963 року якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі спірне будинковолодіння успадкувала саме дочка спадкодавця - позивачка [PERSON] . При цьому, нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дане спадкового майна - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] . Нотаріус роз`яснив позивачці можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вищевказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть та заповіту [PERSON] ; копію спадкової справи №233/02, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) від 09.12.2019р. №58657840 та №58657850 з яких вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , заведено спадкову справу №233/02 та останній за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав; довідкою, виданою виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №173 від 15.02.2019року, яка підтверджує факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; копією довідки із Самбірського БТІ від 14.03.2019р., згідно якого право власності на спірне майно не зареєстровано; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; листом-повідомленням Мостиської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок від 09.09.2019р.;копіями свідоцтва про народження, одруження та сторінок паспорта, позивачки; іншими матеріалами справи. Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивачка є спадкоємицею за заповітом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину; інший спадкоємець за заповітом не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивачки, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою права власності на спірне майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved