Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] Посилаються на те, що згідно укладеного договору №б/н від 16.06.2010 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку виконати зобовязання за повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. Однак у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] належним чином не виконав умов договору, в звязку з чим станом на 15.03.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 29898,61 грн., яка складається із наступного: 15721,44 грн. заборгованість за кредитом; 11433,46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 843,78 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1399,93 грн. штраф (процентна складова). Просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №б\\н від 16.06.2010 року в розмірі 29898,61 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним до ПАТ КБ «ПриватБанк». В зустрічному позові зазначив, що оформлення договору кредитування у вигляді отримання кредитної картки повинно здійснюватись ПАТ КБ «ПриватБанк» з дотриманням вимог ст.65 ч.2,3 Сімейного кодексі України, якою передбачено обовязковість письмової згоди другого з подружжя, тобто його дружини на укладення договору стосовно цінного майна і він має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, оскільки він виходить за межі дрібного побутового договору. Умови договору є несправедливими і такими, що суперечать принципу добросовісності, наслідком якого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, що тягне за собою визнання договору недійсним в цілому згідно ст.18 ч.2,5,6 п.2 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначив, що майже всю суму кредиту сплатив і ПАТ КБ «ПриватБанк» міг би врегулювати спір в досудовому порядку, а не агресивно неналежно впливати на нього. Такі дії ПАТ КБ «ПриватБанк» визначаються ст.19 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, в порядку ст.652 УК України, відносини між сторонами настільки змінились, і така зміна є істотною. Просить визнати кредитний договір №б/н від 16.06.2010 року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним. В судове засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» та заперечення на зустрічний позов [PERSON] В запереченні зазначають, що поставивши свій підпис під умовами кредитного договору (анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, Довідка про умови кредитування) [PERSON] підтвердив той факт, що він повністю ознайомлений та погоджується з усіма наведеними в договорі умовами кредитування. Дана інформація викладена в повному обємі в тексті кредитного договору, з чим [PERSON] в повній мірі погодився і на момент укладення даного договору не існувало ніяких інших умов, які б примусили [PERSON] підписати даний кредитний договір на вкрай невигідних для нього умовах. Крім того, [PERSON] неодноразово користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що останній повністю погодився з усіма запропонованими йому умовами кредитування. На їхню думку, [PERSON] не довів у відповідності до ст.60 ЦПК України, що його право як споживача було порушено, а також не надав доказів, які були б підставами для визнання кредитного договору недійсним. Позовні вимоги підтримують в повному обємі, просять їх задовольнити. В задоволені зустрічного договору відмовити за недоведеністю та безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнав, просив відмовити в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Зустрічний позов [PERSON] підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив зустрічний позов задовольнити. Суд, вислухавши представника [PERSON], дослідивши письмові докази, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обємі, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити. Судом встановлено, що 16.06.2010 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір №б/н від 16.06.2007 року, останньому надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією договору. З копії заяви [PERSON] від 13.05.2010 року вбачається, що останній своїм підписом надав свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку виконати зобовязання за повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. Відповідач [PERSON] в порушення умов договору свої зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим за ним склалась заборгованість, яка станом на 15.03.2015 року становить 29898,61 грн., яка складається із наступного: 15721,44 грн. заборгованість за кредитом; 11433,46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 843,78 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1399,93 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно із п.1.ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Наказом Приватбанку від 24.05.2005 року «Про впровадження спрощеної форми укладення Договору» встановлено, що спрощена форма укладення Договору про надання банківських послуг - кредитної картки, зумовлюється підписом клієнта Заяви про надання послуг. В заяві клієнт зазначає, що ознайомлений і згідний з Умовами і Правилами надання послуг. Дана заява відповідає правилам встановленим ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно якої відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом та банком, Положенню про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.04.2005 року №137, наказу Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 24.05.2005 року «Про впровадження спрощеної форми укладення договору». Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають до задоволення в сумі 29898,61 грн. Також з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 298,99 грн. Що стосується зустрічного позову [PERSON], судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Одним із способів захисту прав і інтересів згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори); одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами; односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила; односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 ст. 203 ЦК України (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства), ч. 3 ст. 203 ЦК України (волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі) та ч. 5 ст. 203 ЦК України (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним). Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи Відповідно до п.1 Постанови від 06.11.2009р. №9 Пленуму Верховного Суду України цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року № 3161-IV), Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року № 1211 -IV) та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Згідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Судом встановлено, що [PERSON] самостійно та без жодного впливу будь-яких сторонніх осіб чи обставин звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із письмовою заявою, де зазначено, що ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПАТ КБ «ПриватБанк» просить надати платіжну картку кредитка «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом 8000,00 грн., що підтверджується копією заяви. Згідно розяснень п.25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Враховуючи вищезазначене та положення ст. 65 СК України суд вважає, що при укладенні кредитного договору між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту не було порушено права дружини [PERSON] [PERSON], оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а тому згоди іншого з подружжя на вчинення таких дій не потрібно. Крім того, в суду немає доказів, які б підтверджували, що [PERSON] дійсно перебуває на даний час та чи перебував на час укладення кредитного договору у шлюбі з [PERSON], копія свідоцтва про укладення шлюбу в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, зустрічний позов з підстав ст.65 СК України, де зазначено, що виключне право звернення до суду про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди має дружина, чоловік, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, подано боржником [PERSON] Таким чином, підстави, передбачені ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України для визнання недійсним спірного кредитного договору, відсутні. Що стосується посилання [PERSON] на ст.652 ЦК України, щодо зміни обставин при яких сторони керувались при укладенні договору та що при укладенні кредитного договору не дотримані вимоги встановлені Законом України «Про захист прав споживачів», судом встановлено наступне. Відповідно до статті 627 ЦК України та відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок 4731212000010172 від 27.05.2010) вбачається, що 27.05.2010 року старт карткового рахунку, 16.06.2010 року встановлений кредитний ліміт 3000,00 грн., 04.04.2011 року збільшено кредитний ліміт до 4000,00 грн., 08.04.2011 року збільшено кредитний ліміт до 10000,00 грн., 23.05.2011 року збільшено кредитний ліміт до 13000,00 грн., 11.07.2011 року збільшено кредитний ліміт до 16000,00 грн., строк дії кредитної картки встановлений до 05/14. Всі вказані операції було проведено у відповідності до Умов та Правил, узгодженими з клієнтом. (а.с. 10) Враховуючи зазначені обставини, вимоги закону, досліджені судом докази, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено, що при укладанні кредитного договору були порушені його права як позичальника та споживача у відповідності до вимог «Закону України про захист прав споживачів», а також те, що умови угоди є не справедливими, оскільки умови договору узгоджені сторонами щодо прав та обовязків ПАТ КБ «ПриватБанк» і позичальника [PERSON], які викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, в тому числі щодо нарахування відсотків, штрафних санкцій за невиконання зобовязання, зміни кредитного ліміту. Договір підписаний позичальником [PERSON] без будь-яких застережень чи заперечень і ця обставина свідчить, що він погодився з умовами надання йому спірного кредиту. В той же час, згідно зі ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом, що [PERSON] зроблено не було. Крім того, у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, позивачем не надано доказів попереднього звернення до Банку з вимогою щодо можливого розірвання договору з підстави, зазначеної ч.2 ст. 652 ЦК України , та що його вимога Банком відхилена і щоб це було підставою для звернення з позовом до суду по захисту своїх прав споживача.

Outcome: approved