Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є дружиною нині померлого [PERSON], який помер [INFO] та за життя не залишив заповіту, а після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із: земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0536 га, яка розташована на території Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області. Позивач, як спадкоємець першої черги звернулася до державного нотаріуса з завою про прийняття спадщини, однак постановою від 28 січня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу щодо належності спадкодавцю нерухомого майна. У зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на спірну земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судових засіданнях 30 липня та 23 вересня 2015 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила суду, що після смерті її чоловіка залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки та 1/3 частини квартири. Для отримання свідоцтва про право на спадщину вона звернулася до сьомої дніпропетровської нотаріальної контори, де їй було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено, у зв'язку з тим, що в неї не було оригіналу державного акту про право приватної власності на землю, виданого на ім'я її чоловіка, а лише була копія. Позивач посилається на те, що їй було роз'яснено, що дублікат державного акту видається за заявою власника, а оскільки останній помер, то вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права, а тому змушена була звернутися з позовом до суду. Представник відповідача - територіальної громади Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.90), в судове засідання 23 вересня 2015 року не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просили здійснювати розгляд справи за відсутності їхнього представника (а.с.91). Представник третьої особи - сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.60), в судове засідання 23 вересня 2015 року не з'явився, надавши суду заяву, згідно якої просили суд здійснювати розгляд справи без участі представника нотаріальної контори (а.с.92,94-96). Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого 19 листопада 1983 року позивач [PERSON] є дружиною [PERSON], [INFO] (а.с.8), який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1295 (а.с.9). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №37117955 від 09 квітня 2014 року, після смерті спадкодавця [PERSON] була зареєстрована спадкова справа (а.с.10,64-70), а постановою державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Єремеєвої А. В. від 28 січня 2015 року було відмолено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0536 га, що знаходиться на території Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, після смерті чоловіка - [PERSON] у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.16, 101-102). Судом встановлено, що згідно відповіді відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року №2/09-4022 за [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку для ведення садівництва згідно Державного акту [NUMBER], загальною площею 0,0536 га, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №146 від 18 жовтня 1996 року на території Сурсько-Михайлівської сільської ради (а.с.11). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0536 га, розташованої на території Сурсько-Михайлівської сільської ради, а Державний акт виданий 18 жовтня 1996 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №146 (а.с.12). Відповідно до ст. ст. 22,23 ЗК України в редакції 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, яким є державний акт. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на зазначену земельну ділянку та оформив документи, що підтверджують це право, в порядку передбаченому чинним законодавством на момент видачі державного акту. Суд зазначає, що сама по собі втрата виготовленого, зареєстрованого та виданого Державного акту про право приватної власності на землю не припиняє право власності, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена чинним законодавством. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1295 (а.с.9), а після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із вищевказаної земельної ділянки. Відповідно до змісту спадкової справи №255/2014, заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала його дружина, зазначивши, що вона приймає все спадкове майно, яке залишилося після смерті чоловіка (а.с.63), а інші спадкоємці - відсутні. 28 січня 2015 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на спадкове майно, яке складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с.71), а нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно (а.с.82). Також судом встановлено, що 28 січня 2015 року позивач подала нотаріусу заяву, згідно якої просила видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно - земельну ділянку, площею 0,0536 га, яка розташована на території Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.101), а постановою від 28 січня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку у зв'язку з тим, що спадкоємцем не було надано оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.102). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом було встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті свого чоловіка шляхом подання відповідних заяв до нотаріальної контори. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року та постанови Кабміну України «Про затвердження Порядку ведення державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року, видача дублікату державного акту на право приватної власності на землю не виявляється можливим. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину згідно положень ч.3 ст.1296 ЦК України. Суд зазначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим, якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). З урахуванням вищевикладеного, оскільки дослідженими судом в сукупності доказами підтверджується факт належності земельної ділянки померлому [PERSON], який є спадкодавцем, а позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом саме через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку, дублікат якого позивач не має змоги отримати, то суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved