Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача за про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем уклала шлюб 19 липня 2013 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя не складається, кожен має протилежні погляди на життя. На теперішній час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. На даний час малолітня дитини - донька [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] Просить суд розірвати шлюб, визначити місце проживання дитини, стягнути аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, стягнути аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи по суті позивач уточнила позовні вимоги та просить визначити місце проживання дитини за адресою: [ADDRESS] Позивач підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що у грудні 2014 року припиняли шлюбні відносини. Потім помирилися з відповідачем. Однак у квітні 2016 року остаточно вирішили припинити шлюбні відносини. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Пояснив, що вимоги позивача ґрунтуються положеннями діючого законодавства. Відповідач визнав позовні вимоги повністю. Пояснив, що шлюбні відносини припинено у квітні 2016 року. Представник третьої особи Служби у справах дітей Васильківської районної державної адміністрації в судове засідання не з»явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Сторони зареєстрували шлюб 19 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1116 (а.с. 6). Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Шлюбні відносини припинені з квітня 2016 року через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливе. У відповідності зі ст.112 ч.2 Сімейного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені саме такі обставини, тому вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вимоги про відновлення дошлюбного прізвища, змінив прізвище «Щербань» на прізвище «Глінська» не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про державну реєстрації актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. Частиною 6 зазначеної статті встановлено, що той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Відповідно до абз.1 п.6 Постанови Кабінету Міністрів України № 1064 від 22 серпня 2007 року «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян», внесення до Реєстру відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється реєстратором одночасно із складенням відповідного актового запису цивільного стану. Згідно п.п.5-1 п.7 зазначеної Постанови у разі розірвання шлюбу судом до Реєстру вносяться відомості із зазначенням повного найменування суду, яким постановлено рішення, його дати та номера; прізвища, імені, по батькові осіб, які розірвали шлюб; найменування органу державної реєстрації актів цивільного стану, що реєстрував шлюб, який розірвано, номера актового запису та дати державної реєстрації шлюбу; прізвища, імені та по батькові особи, що внесла відомості, та її посади. Позивач також просив про визначення місця проживання дитини разом з матір»ю за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За положеннями ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно довідки Малосолтанівської сільської ради позивач та малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно характеристики та довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інор» позивач працює на посаді менеджера-економіста та з 07 липня 2014 року по 08 травня 2017 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.11, 12, 33, 35). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS], комісія Малосолтанівської сільської ради приходить до висновку про придатність даних умов для виховання та розвитку дитини (а.с.34). Згідно висновку № щ594.25 від 25 липня 2016 року Служби у справах дітей Васильківської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, Васильківська районна державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання дитини - малолітньої доньки [PERSON], [INFO], разом з матір»ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48-49). Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню повністю. Позивач просила про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, та про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач працездатний, працює (а.с.51), аліментних зобов'язань перед іншими особами не має. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач здатний надати таку допомогу. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 Сімейного кодексу України та норми статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", якою встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2016 року у сумі 1455 гривень. Виходячи з встановлених фактичних обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги повністю: стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], працює на посаді начальника фінансового відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «РСІ Файненшиал Сервісис Юкрейн», зареєстрований за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 18 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], працює на посаді начальника фінансового відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «РСІ Файненшиал Сервісис Юкрейн», зареєстрований за адресою: [ADDRESS], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 травня 2016 року і до 08 травня 2017 року. Згідно ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. При поданні позовної заяви про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 102,40 грн. відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" . Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір немайнового характеру в сумі 1 102,40 грн. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 102,40 грн.

Outcome: approved