Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивачка звернулася до Заводського районного суду з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу № 34, Територіальної громади в особі Дніпродзержинської міської ради, третіх осіб: Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського округу, Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинського міського управління юстиції «про визнання права на спадщину за законом». За даним позовом, [PERSON] просила визнати за нею право власності на житлове приміщення квартиру [ADDRESS], загальною площею 29,2 кв.м., , житловою площею 15,1 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 26.04.2015 року, що є підставою для реєстрації права власності в органах державної реєстрації. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 27.04.2015 року померла [PERSON], за якою позивачка опікувалася протягом шести місяців. Після смерті позивачка протягом встановленого законом шестимісячного строку подала до Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу заяву про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на вказану квартиру, посилаючись на те, що реєстраційне посвідчення не входить до переліку документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Дана квартира [ADDRESS], була отримана [PERSON] у житлово-будівельному кооперативі №34 м. Дніпродзержинська. Даний кооператив був створений на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від згідно ордера №88 серії 34 від 15.08.1988 року, виданого Виконаччим комітетом [PERSON] народних депутатів, на підставі рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу від 15.07.1988 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бреневської ради народних депутатів №220 від 11.08.1988 року, [PERSON], як членом ЖБК №34, на склад осіб із однієї особи, було отримано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську. Пайовий внесок за вказану квартиру до ЖБК №34 виплачений [PERSON] повністю, що підтверджується відповідною довідкою. 04.05.1992 року [PERSON], було отримано реєстраційне посвідчення на квартиру [ADDRESS], яке на той час являлось правовстановлюючим документом. Враховуючи вищезазначене позивачка вимушена звертатись до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Позивачка в судове засідання подала заяву в якій прохала позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без її участі та не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідачів та розгляду справи без застосування технічних засобів. Представник ЖБК №34, та Територіальної громади в особі Дніпродзержинської міської [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського округу, Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинського міського управління юстиції,в судове засідання не зявилися, надав до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, з винесенням рішення згідно чинного законодавства. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідив матеріали справи, докази надані сторонами, приходить до наступного: З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 26.04.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №630026, яке видане 27.04.2015 року, Заводським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 502.(а.с.11). Згідно заповіту №2-126 від 09.10.2009 року, завіреного державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, [PERSON], [PERSON], [INFO], всі належні померлій права та обовязки, а також, все інше майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати померлій на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідає: [PERSON], [INFO].(а.с.12). Як вбачається з Довідки №196 від 21.04.1992 року виданої Житлово-будівельним кооперативом № 34 м. Дніпродзержинська, [PERSON] була членом житлово-будівельного кооперативу №34 та одержала в ЖБК №34 квартиру [ADDRESS], пайовий внесок за отриману квартиру, в сумі 3480,74 руб. сплатила повністю в 1992 році. (а.с.9,10). Після смерті [PERSON], позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину на квартиру №23 по вулиці Ніколенко у будинку №7 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, Приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] був зроблений запит до Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про те, згідно даних інвентаризаційної справи право власності на квартиру №23, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вулиця Ніколенко, будинок №7 станом на дату останньої реєстрації - 04.05.1992 року, було зареєстровано за [PERSON], на підставі довідки ЖБК № 34 від 21.01.1992 року, про що було видане реєстраційне посвідчення 04.05.1992 року. (а.с.10). З Постанови Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.14), вбачається, що позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у звязку з тим, що реєстраційне посвідчення не входить до переліку документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, передбачених п. 27 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМУ від 22 червня 2011 року №703. У разі відкриття спадщини, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з правилами статті 1220 ЦК України та статті 249 ЦПК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Як встановлено судом, [PERSON], померла 26.04.2015 року, тобто саме 26.04.2015 року і є час відкриття спадщини. Згідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7, визначено, що у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, що спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Як вбачається з матеріалів справи, померла [PERSON] на час смерті, а саме на 26.04.2015 року, вартість квартири та пайовий внесок сплатила повністю, що підтверджено довідкою № 196 від 21.04.1992 року, виданою Головою ЖБК № 34 (а.с. 9). Так, згідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про право власності», який діяв станом на 22.05.1992 року, визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Набуття права власності підтверджено виданим реєстраційним посвідченням на імя [PERSON], як члену ЖБК № 34, виданого начальником БТІ Дудник від 04.05.1992 року, на квартиру [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що у померлої [PERSON], станом на час смерті, а саме на 26.04.2015 року, мала у власності квартиру [ADDRESS]. Згідно до вимог ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до заповіту №2-126 від 09.10.2009 року, завіреного державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, [PERSON], [PERSON], [INFO], всі належні померлій права та обовязки, а також, все інше майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати померлій на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідає: [PERSON], [INFO].(а.с.12). Статтею 1279 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права ти інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі викладеного та

Outcome: approved