Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 04.01.2017 року відповідач позичив у нього грошові кошти в сумі 300 Євро або 8400 грн. по курсу НБУ терміном до 01.03.2017 року, про що надав власноручно написану розписку. Вказує, що на час звернення до суду із позовом курс Євро змінився і на даний час сума боргу становить 9450 грн. Проте, до цього часу гроші йому не було повернуто. Посилаючись на вимоги ст.ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що відповідач свої зобов»язання не виконав, до сьогоднішнього часу ухиляється від повернення суми боргу. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 9450 гривень, три відсотки річних за прострочення виконання зобов»язання в розмірі 213,59 грн. та сплачений судовий збір в сумі 640 грн. Позивач у судове засідання не з»явився, подав до суду заяву та просить справу розглянути у його відсутності, позовну заяву підтримує у повному обсязі, та просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час судового розгляду. З урахуванням заяви позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 04 січня 2017 року відповідач [PERSON] власноручно написав письмову розписку, відповідно до якої позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 300 Євро, що в еквіваленті до національної валюти становить 8400 гривень, які зобов"язався повернути до 01 березня 2017 року (а.с. 34). Відповідач не виконав умови укладеного з позивачем договору позики, боргу не повернув. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору між [PERSON] та [PERSON], але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до правил ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525,526 ЦК України зобов"язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У відповідності до вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається із довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" станом на 23.11.2017 року курс Євро (купівлі) становив: 1 Євро = 31,50 грн. (а.с.6) Таким чином, розмір неповернутого відповідачем боргу становить 9450,00 грн., що станом на 23.11.2017 року еквівалентно 300 Євро, які відповідачем не повернуто позивачу. У відповідності до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, з огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути суму боргу за невиконання зобов'язання в розмірі 9450 гривень, що станом на день звернення до суду становить 300 Євро, а також слід стягнути - 3 % річних від вказаної суми, що становить 212,59 гривень, всього разом 9663,59 гривень. Отже, позов є обгрунтованим, підтверджений зібраними доказами, тому позов слід задовольнити повністю. Судові витрати складаються із сплаченого позивачем судового збору в загальному розмірі 640 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1). Вказані витрати в зв'язку із повним задоволенням позовних вимог підлягають відповідно до правил ст. 141 ЦПК України присудженню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та ст.ст.526, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved