Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, вказуючи, що спільне життя з відповідачем не склалося, так як подружжя не розуміли один одного, між ними виникали суперечки і сторони мають різні погляди на життя, шлюбні відносини фактично припинилися, подружжя разом не проживає та спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що збереження сімї з відповідачем є неможливим та просить стягнути наїї користь на утримання малолітніх дітей : [PERSON] та [PERSON] аліментв розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку до досягнення дітьми повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, в матеріалах справи є її заява, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Ляшенко) 26 травня 2012 року Виконавчим комітетом Сергіївської селищної ради м. Білгород-Дністровського Одеської області зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ЖД № 168676, актовий запис № 08. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (а.с. 9-10). Подружжя мають різні погляди на життя, не розуміли один одного, подружні відносити фактично припинили, спільне господарство не ведуть, разом не проживають, причиною чому стали суперечки, що виникають на цьому ґрунті, сімя практично розпалась. Позивач вважає, що збереження сімї з відповідачем є неможливим. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Діти проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частки від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.ч. 2,3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд приходить до\~ висновку про обґрунтованість вимог стосовно стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей аліменти\~ в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved