Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Позивач в вересні 2018 року через адвоката Вегеру А.А. звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що 14.02.1977 року Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих, на підставі рішення виконкому Шевченківської ради Чернишеву В.В. видано Ордер № Г294423 на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] ), відповідно до якого право користування житлом надавалося - [PERSON] - наймач, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка. [INFO] [PERSON] народила [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Після народження позивач була зареєстрована за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . 25.02.1994 р. рішенням Мінського районного суду м.Києва Чернишева О.В. позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] , яка з 1994 року проживала за місцем проживання опікуна [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . 17.01.1995 р. Рішенням Виконавчого комітету Мінської районної ради народних депутатів № 18 « Про призначення опікунів» (з врахуванням змін і доповнень внесених Розпорядженням Оболонської районної у м.Києві Державної адміністрації від 23.05.2007 № 441), у зв`язку з позбавленням [PERSON] батьківських прав та відсутністю батька: призначено [PERSON] опікуном над неповнолітньою [PERSON] ; збережено за дитиною право користування житлом; заборонено здійснення будь-яких правочинів стосовно житла без органів опіки та піклування. [INFO] [PERSON] померла. Зазначають, що оскільки [PERSON] будучи неповнолітньою зареєстрована за адресою: [ADDRESS] - місцем проживання/реєстрації матері, вона на законних підставах набула право користування даним житлом на рівні з наймачем [PERSON] та іншими особами зареєстрованими в даній квартирі. При цьому, в період з 1994 року по даний час [PERSON] та іншими особами, що проживають та зареєстровані в спірній квартирі, не визнається право позивача користування даним житлом та чиняться відповідні перешкоди у користуванні ним, зокрема відсутній доступ до даного приміщення, у зв`язку з чим відсутня змога вселитися та проживати в цій квартирі. У зв`язку із вчиненням відповідачами перешкод у користуванні квартирою, позивач змушена звернутися до правоохоронних та інших державних органів, при цьому такі звернення були безрезультатними. 07.07.2016 р. позивач дізналася, що заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 22.06.2016 у справі №756/9273/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] треті особи : [PERSON] , [PERSON] визнано [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням кв. [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 12.10.2016 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В процесі розгляду справи № 756/9273/15-ц позивачу стало відомо, що відповідачем [PERSON] до відділу приватизації державного житлового фонду управління комунального господарства Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації подано документи, щодо квартири [ADDRESS] , у яких [PERSON] не значиться, що підтверджується запитом відділу державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації від 20.10.2016 № 386. [INFO] у позивача народилася донька [PERSON] , яка станом на даний час проживає з позивачем за адресою : [ADDRESS] . Зазначає, що у позивача відсутні будь-які майнові права на квартиру в якій вони разом із донькою проживають, оскільки квартира належить [PERSON] , яку рішенням Мінського районного суду м.Києва, призначено опікуном позивача та відповідно, ані позивач, ані її донька в даній квартирі не реєструвалися. Посилається на те, що станом на даний час позивач не має прав володіння або користування іншим житлом ніж, те в якому вона зареєстрована, в квартирі не проживала після досягнення повноліття через недопущення її до житла, ненаданні ключів від вхідних дверей, а тому вважає, що має право проживати разом зі своєю донькою у спірній квартирі, яке гарантоване Конституцією України, ст.ст.64,65 ЖК Української РСР (в редакції чинній станом на 1992 рік), ст.71, 72 ЖК Української РСР, ст.249 СК України, Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Законом України «Про охорону дитинства» просить суд визнати поважними причини відсутності [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ; вселити [PERSON] з донькою [PERSON] в квартиру [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 20.09.2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження. 11.12.2018 р. від представника відповідача [PERSON] - адвоката Замкової М.О. надійшов відзив на позов. В своєму відзиві відповідач посилається на те, що до досягнення повноліття позивач проживала разом з опікуном [PERSON] в її квартирі. Право користування спірним житловим приміщенням за позивачем зберігалося ще протягом шести місяців після досягнення останньою повноліття , починаючи з 14.11.2010 року і до [INFO] включно. В подальшому позивач у відповідності до ст.29 ЦК України обрала місцем свого проживання інше житло у сім`ї людини, яка виростила її, як мати - [PERSON] по [ADDRESS] . Просила суд в задоволенні позову відмовити також зазначала, що наразі розглядається також спір щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право на проживання в житловому приміщенні. Ухвалою від 19.03.2019 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Відділ з питань реєстрації місця проживання\\перебування фізичних осіб Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні житлових прав шляхом зняття з реєстрації місця проживання осіб. 08.07.2019 р. по справі проведено підготовче засідання. Зустрічні позовні вимоги ухвалою від 19.05.2021 року залишено без розгляду. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Представник відповідачів в судових засіданнях проти позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві та просила суд в задоволенні позову відмовити. В судові засідання призначені на 10.02.2021 року та 19.05.2021 року відповідачі з представником не з`явилися, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе закінчити розгляд без їх участі. Треті особи також в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлену законом порядку. Подали заяви про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 11 лютого 1977 року № 148 виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих 01 березня 1977 року [PERSON] видано ордер на право заняття з сім`єю: дружиною [PERSON] , сином [PERSON] і донькою [PERSON] квартири [ADDRESS] . (а.с.11 т.1) [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] (а.с.12 т.1) 14 грудня 1992 року місце проживання дитини було зареєстроване у квартирі [ADDRESS] . Рішенням Мінського районного суду м. Києва від 25 лютого 1994 року у справі №2-33/1994 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її доньки [PERSON] (а.с. 14-15 т.1) 17 січня 1995 року за рішенням виконавчого комітету Мінської районної ради народних депутатів № 18 [PERSON] призначено опікуном над малолітньою [PERSON] . З цього часу дитина мешкала в сім`ї опікуна за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 16 т.1) [INFO] мати [PERSON] [PERSON] померла (а.с.18 т.1) На даний час в спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , що не оспорювалося сторонами. Квартира не перебуває у власності сторін, є державною. Позивач [PERSON] разом з донькою у спірній квартирі не проживає. В кв. [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON] та відповідачка [PERSON] . Ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За положеннями ч. 6 ст. 167 СК України дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Нормою п. 3 ч. 1 ст. 247 СК України дитина, над якою встановлено опіку або піклування, гарантовано право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 248 СК України дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Ч. ч. 1, 3 ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розпорядженням Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від 23 травня 2007 року № 441 за [PERSON] збережено право користування квартирою [ADDRESS] та заборонено вчинення будь-яких правочинів стосовно цього житла без дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Так, п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що за дитиною зберігається жиле приміщення на період влаштування її на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. З огляду на викладене [PERSON] мала право на збереження за нею права користування квартирою [ADDRESS] до досягнення повноліття. Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. В матеріалах справи міститься лист [PERSON] начальнику житлово-експлуатаційної дільниці № 512 та паспортного столу Оболонського району від 09 вересня 2010 року, в якому позивач зазначає, що [PERSON] не впускає її у спірне житло, а тому вона позбавлена можливості проживати у квартирі [ADDRESS] (а.с. 21) У 2012 році [PERSON] зверталася до Оболонського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві з приводу того, що позивач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] (а.с.62) В судовому засіданні представник відповідача доводила суду, що позивач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад строки визначені законом, і повідомляла про наявний спір між сторонами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В межах зустрічного позову, який залишено без розгляду заявляли вимогу про усунення перешкод у здійсненні житлових прав, шляхом зняття з реєстрації місця проживання. Разом з тим суду не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] визнано такою, що втратила право користування спірним житлом. При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору. В ході судового розгляду встановлено, що позивачка виховувалася в сім`ї опікуна [PERSON] . Предметом розгляду даної справи є вимоги про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. В судовому засіданні відповідачі доводили ,що [PERSON] протягом всього часу проживання у опікуна не чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням та їх дії були спрямовані на налагодження стосунків з позивачем, проте вказані обставини спростовує стаття в газеті «Голос України» під назвою «Не та мати, що народила», стаття в газеті під назвою «Девочка называет мамой, а закон - опикуном». (а.с. 211-213 т.1) У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Доказів того, що відповідачі після досягнення позивачкою [PERSON] повноліття надали їй доступ до житла суду не надано. У позивача відсутні будь-які майнові права на квартиру в якій вони разом із донькою проживають, оскільки квартира належить [PERSON] , яку рішенням Мінського районного суду м.Києва, призначено опікуном позивача та відповідно, ані позивач, ані її донька в даній квартирі не реєструвалися, протилежне судом не встановлено. У власності житла позивач також не має. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією яка виконує щодо неї функцію. Суд вважає, що позивач не втрачала інтересу до спірної квартири, а її відсутність викликана поважними причинами, пов`язаними з конфліктною ситуацією, а тому суд доходить до висновку, що слід визнати поважними причини відсутності [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та продовжити даний строк; вселити [PERSON] з донькою [PERSON] ( [INFO] ) в квартиру [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] . Отже, з урахуванням обставин справи, наданих сторонами доказів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved