Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про зміну розміру аліментів, в якому просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 січня 2017 року. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що відповідно до ст.7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII "Про державний бюджет України на 2017 рік", встановлений прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня -1777 гривень, з 1 грудня -1860 гривень. П'ятдесят відсотків від вказаних сум значно перевищують 500 гривень аліментів, що присуджені заочним рішенням від 23.07.2013 у цивільній справі № 200/8149/13-ц Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Отже її з відповідачем дитина не доотримує достатньо коштів від свого батька для належного матеріального забезпечення. Позивачка у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, згідно до якої просила цивільну справу розглядати без її участі. Позивні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав до суду заяву, згідно до якої просив розглянути цивільну справу без його участі, позивні вимоги визнає в повному обсязі. Враховуючи викладене у позовній заяві прохання позивачки та відповідача про розгляд заяви без їх участі, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, встановивши наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 07 липня 2006 року між [PERSON], та [PERSON], був укладений шлюб, про що Жовтневим відділом, реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було видано свідоцтво: про шлюб від 07.07.2006 серія [NUMBER]. [INFO] у останніх від шлюбу народився син, - [PERSON], про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було видано свідоцтво про народження від 11.08.2006 серія [NUMBER]. Заочним рішенням від 23.07.2013 року у цивільній справі №200/8141/13-ц Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська укладений між [PERSON], та [PERSON], шлюб було розірвано. Заочним рішенням_від 23.07.2013 у_цивільній справі №200/8149/13-ц_Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська постановлено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі 500 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 червня 2013 року. Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сторони є громадянами України, про що свідчать фотокопії їх паспортних документів (а.с.3-4, 20-21). У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Верховним Судом України у цивільній справі №6-143цс13 висловлено таку правову позицію: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». В даному випадку, в обґрунтування позову позивачка посилається на те, що визначений Законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину збільшився, з чим суд погоджується та визнає це обставиною, що має істотне значення для справи. 17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Закон набрав чинності 08.07.2017 року. Відповідно до частини 3 ст.181 СК України (у редакції зі змінами від 08.07.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Законом України "Про державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 року № 2246- VIII встановлено суми прожиткового мінімуму на 2018 рік для дітей віком до шести років прожитковий мінімум складає: з 01 січня 2018 року - 1492 гривень; з 01.07.2018 року - 1559 гривень; з 01 грудня - 1626 гривень. Згідно з даним Законом для дітей віком від шести років прожитковий мінімум складає: з 01 січня 2018 року - 1860 гривень; з 01.07.2018 року - 1944 гривень; з 01 грудня - 2027 гривень. Таким чином мінімальний розмір аліментів на дитину у віці від шести років не може бути меншим ніж 930 гривень на місяць, на дитину у віці до шести років не може бути меншим ніж - 746 гривень. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги обґрунтованість позовної заяви [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, враховуючи фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved