Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона з 27 грудня 2003 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Даний шлюб було розірвано 24 липня 2012 року. Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість, інвалідом не є, інших утриманців не має, на даний час працює. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Також зазначив, що він інвалідом не є, хронічними захворюваннями не страдає, стягнень по виконавчим листам не має, інших утриманців не має. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони з 27 грудня 2003 року знаходились в зареєстрованому шлюбі. Даний шлюб було розірвано 24 липня 2012 року на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Від даного шлюбу в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 22.02.2008 року. Згідно даного свідоцтва вбачається, що відповідач по справі є батьком дитини, оскільки в свідоцтві про його народження він записаний батьком. В теперішній час сторони проживають окремо, син проживає з позивачкою, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає. Позивач на даний час працює, але коштів не вистачає на належне утримання дитини. Сторонами не надано доказів того що батьками досягнута угода про утримання дитини. Також сторонами не надано доказів щодо добровільного виконання відповідачем своїх обов'язків по утриманню дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Сім'я позивача має доходи, які складаються з соціальної допомоги, значно нижче прожиткового мінімуму, встановленого законом "Про державний бюджет України" на кожного члена сім'ї. Відповідач є працездатним, інвалідом не є, хронічними захворюваннями не страждає, інших утриманців не має, працює, стягнень по виконавчим листам з нього не проводяться. Відповідач зі своєї сторони належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на свого неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), суду не надав. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач має можливість надавати утримання дитині. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" діти мають право на рівень життя, необхідні для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідач є працездатним та зобов'язаний утримувати свою дитину. Суд встановлює розмір аліментів згідно ст. 183 Сімейного кодексу України в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Вказану суму аліментів суд вважає достатньою для задоволення розумних потреб дитини. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Витрати по оплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Outcome: approved