Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення тимчасових мешканців із жилого приміщення, а саме з будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Позов обґрунтувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , в якому проживають відповідачі, яких вона поселила у 2009 році як тимчасових мешканців строком на три роки, вказує, що відповідачі не є членами її сім`ї та проживають у вказаному будинку без реєстрації, жодних коштів за користування будинком не сплачують. Зазначає, що, незважаючи на закінчення строку, на який їх позивач поселила, відповідачі в добровільному порядку з будинку не виселяються. Своїми діями відповідачі перешкоджають позивачу реалізовувати своє право власності на будинок, оскільки позивач має намір проживати в будинку. Тому, просить позов задовольнити. Справа поступила до провадження судді Гоцка В.І. 14.11.2014 року відповідач за первісним позовом [PERSON] подала до суду заперечення на позов. Зазначає, що власником будинку [ADDRESS] позивач [PERSON] стала 15.09.2014 року, тобто набула права розпорядчих функцій, а тому до цієї дати вона не мала права надавати дозвіл заселення у вказаний будинок, тому викладене позивачем не відповідає реальним обставинам справи. Про те, що [PERSON] стала власником вказаного будинку вона дізналася 01.11.2014 року, а документальне підтвердження отримала 11.11.2014 року. [PERSON] не зверталася до них щодо добровільного виселення, а звернулася до суду, чим порушила їхнє право на добровільне виселення. 14.11.2014 року відповідач за первісним позовом [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області, Другої Львівської державної нотаріальної контори, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання недійсними документів на підставі яких було оформлено право власності на нерухоме майно та визначення власника даного майна у судовому порядку, в якій просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.1988 року на будинок [ADDRESS] , визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 15.09.2014 року, визнати недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень від 15.09.2014 року та визнати її власником будинку та господарських споруд за [ADDRESS] . Зустрічний позов обґрунтовує тим, що вона разом із чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають у спірному будинку, де проживав [PERSON] , який помер [INFO] , не оформивши права власності на нього та не склавши заповіту. За період їхнього проживання ніхто жодних претензій до них не пред`являв. 17.07.2014 року позивач [PERSON] , вчинила на неї напад, внаслідок якого вона отримала тілесні ушкодження та у Яворівському районному суді Львівської області по даному факту розглядається кримінальна справа. 18.10.2014 року позивач за первісним позовом подала позов про їх виселення. При ознайомленні з матеріалами справи, отримала копії доданих до позовної заяви матеріалів, з яких дізналася про витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спірний будинок. Зазначає, що [PERSON] не складав заповіту щодо будинку, а тому позивач всупереч вимогам закону оформила право власності на майно. Також зазначає, що з квітня по листопад 2009 року замовила будівельну бригаду для здійснення будівельних та ремонтних робіт у будинку, у зв`язку з чим здійснила витрати у розмірі 4200 доларів США. Просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія та номер 7985, видане 25.10.1988 року, посвідчене державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т.; визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, ІН 15782683 від 15.09.2014 року; визнати недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень, ІН 26797577 від 15.09.2014 року; відмовити у задоволенні первісного позову та визнати її власником будинку [ADDRESS] . Суд ухвалив зустрічну позовну заяву [PERSON] прийняти до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] та об`єднати в одне провадження. Ухвалою від 18.11.2014 року задоволено заяву відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] про забезпечення позову, заборонено вчиняти будь-які дії (відчуження, заміна огорожі, добудови, знесення споруд, проведення або відключення комунікацій, тощо), щодо житлового будинку [ADDRESS] , до вирішення заяви в суді по суті. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2017 року, згідно із розпорядженням керівника апарату суду № 38 від 21.12.2017 року у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] , справа передана судді Кондратьєвій Н.А. Ухвалою від 26.12.2017 року суддею Кондратьєвою Н.А. справу прийнято до провадження. 18.03.2019 року представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвокат Кук І.В. подав клопотання про залучення органу опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми. У судовому засіданні 18.03.2019 року ухвалено залучити у якості третьої особи Орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області. 26.03.2019 року позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначає, що право власності на спадкове майно підтверджується свідоцтвом про право особистої власності, виданим 01.06.1978 року виконкомом Немирівської сільської ради народних депутатів Львівської області та зареєстровано в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 7, заповітом, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серія та номер 7985, виданим 25.10.1988 року, посвідченим старшим державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т. Відповідно до закону вона прийняла спадщину та почала нею користуватися. [PERSON] не надала суду будь-яких письмових доказів, які б підтверджували її право на проживання в житловому будинку [ADDRESS] . Вона ж дозволила позивачу за зустрічним позовом та її сім`ї проживати в отриманому у спадок житловому будинку без стягнення плати за користування житлом, а отже, вони є тимчасовими мешканцями. Позивач за зустрічним позовом та члени її сім`ї зареєстровані в сусідньому житловому будинку, що належить свекрусі [PERSON] , мають достатньо площі для проживання в близьких родичів по сусідству, але намагаються незаконно заволодіти майном, яке належить їй. [PERSON] не навела будь-яких підстав та не надала будь-яких доказів суду, щоб набути право власності на житловий будинок. Тому, просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача за первісним позовом подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися. [PERSON] подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином. Однак, суд дійшов висновку, що подане клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»). Враховуючи наведені норми чинного законодавства та те, що дана справа перебуває у провадженні вже тривалий період, позивач за первісним позовом є особою похилого віку, проживає у важких матеріально-побутових умовах, відповідач [PERSON] та її представник за первісним позовом неодноразово заявляли клопотання про відкладення розгляду справи, які були задоволені судом, в матеріалах справи наявні письмові заперечення на позовну заяву, а тому суд вважає, що неявка відповідача за первісним позовом [PERSON] та її представника в судове засідання пов`язана із затягуванням розгляду справи, а тому\~\~ вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. Суд також звертає увагу на те, що в судовому засіданні 17.03.2020 року, у зв`язку з неодноразовими клопотаннями [PERSON] та її представника про відкладення розгляду справи, [PERSON] було попереджено про наслідки повторної неявки у судове засідання. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник третьої особи за первісним позовом Органу опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області Вільгуцька В.В. в судовому засіданні 17.03.2020 року зазначила, що неповнолітні відповідачі зареєстровані за іншою адресою, а тому орган Опіки та піклування не заперечує щодо задоволення первісного позову. Представник відповідача за зустрічним позовом завідувач Другої Львівської державної нотаріальної контори Палажій Г.В. скерувала на адресу суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника. До суду надійшло клопотання представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відкладення розгляду справи. Водночас, згідно із поясненнями представника Головного територіального управління юстиції у Львівській області, які надійшли до суду 01.04.2019 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 року № 17 11.07.2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за № 10671110012016471 про державну реєстрацію припинення Державної реєстраційної служби України. Держателем реєстраційних справ є Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради та з врахуванням повноважень органів юстиції просила розглядати справу у їх відсутності. Таким чином, оскільки Державна реєстраційна служба ліквідована, клопотання про заміну неналежного відповідача до суду не надходило, суд дійшов висновку, що Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) не є належним відповідачем у справі, а тому клопотання є безпідставним. \~ \~ \~ \~Представники відповідачів за зустрічним позовом Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області та Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за заповітом №7985 видане 25.10.1988 року, посвідчене державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т. Відповідно до довідки виконавчого комітету Немирівської селищної ради №1371 від 19.09.2014 року в житловому будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] ніхто не зареєстрований. Згідно із актом комісії Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 30.09.2014 року в житловому будинку [ADDRESS] проживає сім`я [PERSON] . Згідно із актом комісії Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 10.03.2020 року [PERSON] проживає у важких матеріально-побутових умовах. У житловому будинку, в якому проживає [PERSON] пошкоджений внаслідок пожежі дах, стіни вкриті грибком. Згідно із актом комісії Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 03.02.2020 року [PERSON] разом з сім`єю: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Дослідивши матеріали спадкової справи № 234/88 [PERSON] від 24.04.1988р., судом встановлено, що [PERSON] згідно із свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 01.06.1976 р., яке видане на підставі рішення Немирівської селищної ради народних депутатів № 31 від 29.03.1976 р. належав на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до заповіту від 21.10.1987 року, посвідченого секретарем виконкому Середкевичівської сільської ради народних депутатів Яворівського району Смалюх І.М., зареєстрованого за № 7 [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , зареєстрвоаного Червоноармійським відділом ЗАГС м. Львова, актовий запис № 2073 [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер 7985, виданим 25.10.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т. Нарожняк М.В. є спадкоємицею вказаного у заповіті майна [PERSON] , який помер [INFO] . Статтею 41 Конституції України\~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до Закону України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей\~16,\~386,\~391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло\~житловий будинок, садиба, квартира (статті\~379,\~382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК УРСР, та передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі проживали в спірному будинку, не будучи членом сім`ї власника, тому, в силу\~ст.98 ЖК УРСР, вважаються тимчасовими мешканцями. Відповідно до ч.1 та ч. 3\~ст. 98 ЖК УРСР, наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно із\~ст. 99 ЖК УРСР, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Аналогічні вимоги містить\~ст. 818 ЦК України, яка визначає, що наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред`явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. Судом встановлено, що спірний будинок на праві приватної власності, отриманої внаслідок спадкування від [PERSON] належить позивачу [PERSON] , відповідачі проживають у ньому як тимчасові мешканці, та всупереч вимогам позивача звільнити займаний будинок, продовжують проживати в ньому, доказів, які б підтверджували правомірність користування спірним майном суду не надали. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , на час рогляду справи досяг повноліття, відповідач - неповнолітня [PERSON] , [INFO] не зареєстрована в спірному житловому будинку та не має підтвердженого права користування ним, її місце проживання зареєстроване за іншою адресою, а отже, її права не порушуються. А відтак, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON] - відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.10.1988 року на будинок [ADDRESS] , визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 15.09.2014 року, визнання недійсним витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень від 15.09.2014 року та визнання її власником будинку та господарських споруд за [ADDRESS] , суд аналізуючи встановлених судом обставин та норм права, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що власником спірного будинку згідно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень є [PERSON] , який належить їй на праві приватної власності. Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за заповітом №7985 видане 25.10.1988 року, посвідчене державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т. Заповіт складений [PERSON] 24.04.1988 року, посвідчений секретарем виконкому Середкевичівської сільської ради народних депутатів Яворівського району Смалюх І.М. на користь [PERSON] , є дійсним. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст.\~76,\~77,\~78 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не надала суду будь-яких письмових доказів, які б підтверджували її право на проживання в житловому будинку [ADDRESS] , не навела будь-яких підстав та не надала будь-яких доказів до суду щодо підставності визнання її власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В абз. 3 п.27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~зазначено, що відповідно до\~ст.1301 ЦК\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням зазначених норм закону, вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом №7985, виданого 25.10.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т., за яким [PERSON] успадкувала спірний житловий будинок після смерті [PERSON] - не підлягає задоволенню, оскільки таке видано на правових підставах, так як житловий будинок [ADDRESS] належав спадкодавцю на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01.06.1976 р., яке видане на підставі рішення Немирівської селищної ради народних депутатів № 31 від 29.03.1976 р. Оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за заповітом видавалося на ім`я спадкоємця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке не було визнано недійсним; заповіт ніким не оспорювався і ніким не скасовано. Оскільки інші вимоги позивача є похідними від первинної вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то такі також не підлягають задоволенню. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які покликається позивач за зустрічним позовом, як на підставу своїх вимог, а відповідач за зустрічним позовом як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Відповідно до п. 9\~ст. 158 ЦПК України\~у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18.11.2014 року, шляхом заборони вчиняти будь-які дії (відчуження, заміна огорожі, добудови, знесення споруд, проведення або відключення комунікацій, тощо), щодо житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 39 ,818 ЦК України, ст.ст. 98, 99 ЖК УРСР,

Outcome: approved