Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САК № 198904 (індексний номер 15219985) від 23.12.2013 року в частині визнання права власності за [PERSON] на 54/100 частин житлового [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 54/100 частин житлового [ADDRESS]. [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є рідною донькою відповідача та в наслідок спільної праці сторін як членів сім'ї, останні здійснили реконструкцію спірного житлового будинку, в наслідок чого було створено нове майно право власності на яке було зареєстровано за відповідачем, через що вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують її права як співвласника, оскільки будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Від представника позивача до суду надійшла заява про слухання справи без участі представника позивача та його представника, також у вказаній заяві представник позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з наведених у позові підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з заявою про причини неявки та слухання справи у його відсутності до суду не звертався. У зв'язку з викладеним та відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, який був сповіщений належним чином про час і місце розгляду справи, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та обов'язки сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач є рідною донькою відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.03.1958 року серії [NUMBER].(а.с.3) Відповідач у справі у 1965 році набув у власність спірний житловий будинок площею 47,47 кв.м., який був зареєстрований за останнім на праві власності, що підтверджується Довідкою МБТІ м. Одеси від 09.09.1965 року.( а.с.4,5,6,78,,9,10,11) Позивач постійно проживала у вищевказаному житловому будинку, а з 26.06.1974 року була зареєстрована за місцем проживання, що підтверджується Довідкою (виписка з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) № 211 від 13.02.2014 року.( а.с.12) За період з 1988 по 2000 роки, позивач за власні кошти здійснила добудову приміщень та другого поверху будинку спірного будинку, внаслідок чого збільшено загальну площу будинку до 159,9 кв.м.. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Рішенням Одеської міської ради від 09.11.2005 р № 4858-IV «Про найменування вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території міста Одеса» було затверджено найменування вулиці на якій розташований житловий будинок, а саме: вулиця Керченська..( а.с.4,5,6,78, 9,10,11). 23.12.2013 року відповідач зареєстрував спірний житловий будинок [ADDRESS] у свою приватну власність, що підтверджується Свідоцтвом про право власності № 15219985.(а.с.13) Враховуючи те, що житловий будинок [ADDRESS] було створено до набуття чинності ЦК України 2003 року, то застосуванню підлягає законодавство чинне на час його створення, яким є ЦК УРСР та Закон України «Про власність». Відповідно до ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Згідно до ст. 12 Закону України «Про власність» підставою виникнення права власності є праця громадян, що основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Положення ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» передбачає, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови від 4 жовтня 1991 року за N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність" право власності, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Враховуючи те, що спірний житловий будинок було створено за спільною працею відповідача та позивача як членів сім'ї та відсутності письмової угоди між ними щодо прав на нього, суд доходить до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Статтею 112 ЦК УРСР передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 119 ЦК УРСР коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. Частина 2 статті 372 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Обставинами, які мають істотне значення, суд вважає те, шо позивачем було побудовано частку, яка є більшою за частку побудовану відповідачем. Виходячи з технічного паспорту від 10.12.2013 року, спірний житловий будинок розподіллено на дві квартири 1 та 2. Загальна площа по кв. 1 спірного житлового будинку становить 73,5 кв.м., яка фактично належить та перебуває у володінні відповідача. Загальна площа кв. 2 становить 86,4 кв.м., яка створена та якою фактично володіє позивач. Таким чином позивачу належить частка у розмірі 54/100 частин (86,4/159,9*100=54/100), а відповідачу 46/100 (73,5/159,9*100=46/100) часток житлового будинку відповідно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved