Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернулася в суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивовано тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.08.1999 року, який було розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 січня 2018 року(набрало законної сили 05.03.2018 року) Перебуваючи у шлюбі ними було придбано у власність: автомобіль Mitsubishi Lancer, двигун 1.6 м/т, колір чорний, вартістю 91 344.00 грн., що підтверджується рахунком № А176У\\А від 07.08.2008 та квитанцією № 34 від 7 серпня 2008 року; земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0501 га. кадастровий номер 2625884201:02:002:0951, за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, с.Підлужжя, «Шовкова косиця» садове товариство, яка придбана за договором купівлі-продажу № 393 від 10.04.2014 року, посвідчений нотаріусом Кіцула О.М. Рішенням Підлузької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 р. № 311-8-2/2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення», змінено цільове призначення земельної ділянки із ведення садівництва на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також затверджено проект землеустрою. Також, перебуваючи у шлюбі було почате будівництво індивідуального житлового будинку на вказаній земельній ділянці, що підтверджується повідомленням про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт ІФ 062170651648 від 06.03.2017 р. Право власності на незавершене будівництво зазначеного вище житлової о будинку, в стані готовності 62%, зареєстроване за [PERSON] 03.06.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна 1846534526258, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме маймо та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Таким чином вважає, що їй та відповідачу належить по 1/2частці вказаного майна. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, то просить стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 45 672, 00 грн. вартості 1/2 частки автомобіля Мітсубісі Ланцер, двигун 1.6 м/т, колір чорний. Також просить визнати за нею право власності на право власності на 1/2 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0501 га, кадастровий номер 2625884201:02:002:0951, за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, с. Підлужжя, садове товариство «Шовкова косиця», а також на 1/2 частки індивідуального житлового будинку за адресою [ADDRESS] , який на дату подання позову зареєстрований як незавершене будівництво в стані готовності 62%. 05.11.2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Яковишин В.Ю. подано відзив на позовну заяву. Як вбачається із наданого відзиву відповідач часткового заперечує позов, вважає його необґрунтованим в частині та таким, що не підлягає до повного задоволення. Зазначає, що не заперечує того факту, що даний автомобіль дійсно був придбаний під час перебування їх у шлюбі та являється спільною сумісною власністю подружжя. В зв`язку із цим визнає позовні вимоги, щодо стягнення з нього на користь позивача грошової компенсації в розмірі 45672.00 грн. замість її 1/2 частки автомобіля. Щодо інших позовних вимог зазначає наступне. Земельна ділянка була придбана відповідачем згідно Договору купівлі-продажу від 10.04.2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 393. П.3 договору було передбачено, що купівля цієї земельної ділянки вчиняється за згодою дружини Покупця [PERSON] , що підтверджується заявою, підпис на якій засвідчено нотаріально. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20341823, єдиним власником даної земельної ділянки являється [PERSON] . Звертає увагу на те, що хоч земельна ділянка придбана під час перебування у шлюбі, однак являється особистою приватною власністю відповідача, оскільки придбана ним за кошти отримані ним особисто від свого швагра [PERSON] . 02.04.2014 року [PERSON] написав розписку [PERSON] про те, що він отримав «у позику грошові кошти в сумі 22000 євро на купівлю земельної ділянки та будівництво на ній житлового будинку» та зобов`язався повернути позику в строк до 02.04.2017 року. Щодо об`єкта незавершеного будівництва зазначає, що 06.03.2017 року відповідачем подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт. У тому ж 2017 році ним було замовлено робочий проект індивідуального житлового будинку, розроблений архітектором [PERSON] , а також будівельний паспорт будівництва житлового будинку в с.Підлужжя, с/т «Шовкова косиця». В літку 2017 року позивач та відповідач перестали жити разом. Відповідач у період часу 2017-2019 років займався закупівлею матеріалів для будівництва, організовував будівельні роботи та сам займався процесом будівництва. Підтвердженням цього є численна кількість чеків та квитанцій про купівлю будівельних матеріалів, вікон, дверей тощо. 27.05.2019 року на замовлення [PERSON] було виготовлено Технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку. 03.06.2019 року відповідач зареєстрував право власності на об`єкт незавершеного будівництва, про що отримав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №169521703. Таким чином, об`єкт незавершеного будівництва, поділ якого просить позивач, було збудовано у 2019 році, через 2 роки після того, сторони перестали жити разом, та за особисті кошти відповідача. Враховуючи викладені вище обставини, вважає, що даний об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 62 % являється особистою приватною власністю [PERSON] . Враховуючи усі наведені обставини, просив у задоволені позовних вимог щодо визнання права власності за позивачем на 1/2 частки земельної ділянки та 1/2 частки індивідуального житлового будинку відмовити. 05.11.2019 року адвокатом Яковишин В.Ю. подано клопотання про виклик та допит свідка, а також подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду по справі №344/11372/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. 11.11.2019 року представником позивача подано клопотання про витребування у відповідача належним чином засвідчену копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду та зобов`язано відповідача забезпечити явку свідка та надати суду належним чином засвідчену копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.02.2020 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у цивільній справі №344/11372/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.12.2020 року поновлено провадження у справі. Представником відповідача заявлялося клопотання про виклик свідка, однак під час розгляду справи щодо необхідності виклику та допиту заявленого свідка представник відповідача не наполягав, представники сторін вважали за можливе розглядати справу без виклику свідка. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача вимоги позову заперечив частково та просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності за позивачем на 1/2 частки земельної ділянки та 1/2 частки індивідуального житлового будинку. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.1999 року, та який, відповідно копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня 2018 року, яке набрало законної сили 05.03.2018 року, розірвано. Відповідно до копії рахунку № А176У/А від 07.08.2008 року вартість автомобіля Mitsubishi Lancer, двигун 1.6 м/т, колір чорний, 91 344 гривень. З копії квитанції № 34 від 07.08.2008 року вбачається, що [PERSON] здійснив оплату в сумі 91 344 гривень, призначення платежу оплата згідно рахунку № А176У/А від 07.08.2008 року, по договору ТзОВ «Універсал-Авто за 07.08.2008 року. Нормами ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що доводи позивача щодо\~ належності автомобіля Mitsubishi Lancer до спільного майна подружжя, належним чином обґрунтовані доказами, які досліджені судом, ніким не оспорюються та не заперечуються, а також визнаються самим відповідачем по справі, а тому сумніви щодо достовірності цих обставин відсутні. А тому позовна вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі 45 672, 00 грн. вартості 1/2 частки автомобіля підлягає до задоволення. Щодо обгрунтування інших вимог позову. Відповідно до копії Договору купівлі-продажу від 10.04.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 393, Продавець ( [PERSON] ) продала, а Покупець ( [PERSON] ) купив земельну ділянку, що розташована в с.Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської області і надана для ведення садівництва. Відповідно до відомостей, що містяться у Державному акті на право власності на земельну ділянку, відчужувана земельна ділянка має площу 0,0501 га, кадастровий номер 2625884201:02:002:0951. Також відповідно до п.3 вказаного Договору вказано: «Продавець заявляє, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, є її особистою власністю, оскільки одержана в порядку спадкування. Купівля цієї земельної ділянки вчиняється за згодою дружини Покупця [PERSON] , що підтверджується заявою, підпис на якій засвідчений нотаріально, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кіцула О.М, 10.04.2014 року за реєстровим №392». З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що права власності на земельну ділянку кадастровий номер 2625884201:02:002:0951, зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON] . Згідно копії розписки від 02.04.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 22 000 Євро на купівлю земельної ділянки та будівництво на ній житлового будинку. Відповідно до копії Рішення Підлузької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 23.12.2016 року № 311-8-2/2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення» розглянуто заяву [PERSON] та вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення з ведення садівництва на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0501 га (кадастровий номер 2625884201:02:002:0951) в с.Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської області, а також вирішено змінити цільове призначення земельної ділянки із ведення садівництва на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0501 га (кадастровий номер 2625884201:02:002:0951), яка знаходиться в садовому товаристві «Шовкова Косиця» в с.Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської області. Згідно копії Повідомлення про початок будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт зареєстрованого Управлінням держархбудінспекції в Івано-Франківській області за Вх.№483/1009/33/2017 06.03.2017 року [PERSON] повідомив про будівництво індивідуального житлового будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] ; вид будівництва нове будівництво; код об`єкта 1110.3; Будівельний паспорт № 15 від 26.01.2017 року виданого відділом містобудування і архітектури Тисменицької районної державної адміністрації. Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1846534526258, об`єкт нерухомого майна незавершене будівництво, житлового будинку готовністю 62%, адреса [ADDRESS] , земельні ділянки місця розташування кадастровий номер 2625884201:02:002:0951, реєстраційний номер: 336729326258, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0,0501 га. Вказано наступні відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: складова частина об`єкта нерухомого майна незавершене будівництво, житлового будинку А, опис складової частини загальна площа (кв.м.) 123, складова частина об`єкта нерухомого майна: вбиральна, Б, опис складової частини: загальна площа (кв.м.):1, складова частина об`єкта нерухомого майна: огорожа, 1, опис складової частини: загальна площа (кв.м) 31,9. Номер запису про право власності 31887750, дата та час державної реєстрації 03.06.2019 року 19:16:03. Підстава виникнення права власності: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 426-10/2017, виданий 26.04.2017, видавник: Підлузька сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області; повідомлення про початок будівельних робіт, серія та номер: ІФ062170651648, виданий 06.03.2017, видавник Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області. Форма власності: приватна; розмір частки 1/1, власник [PERSON] . З копії Будівельного паспорта вбачається, що він виданий 02.02.2017 року на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] ;\~ замовником є [PERSON] . З наданої копії Технічного паспорта на об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , процент готовності об`єкта станом на час обстеження 27.05.2019 року становить 62 %.\~ Паспорт виготовлено станом на 27.05.2019 року. З копії договору № 874 від 20.03.2017 року про централізовану охорону майна фізичних осіб засобами сигналізації з реагуванням наряду поліції охорони, укладеного між [PERSON] та Управлінням поліції охорони в Івано-Франківській області. Відповідно до п.1.1 вказаного Договору, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується здійснювати технічне обслуговування сигналізації та охорону майна на Об`єкті, що зазначений у Дислокації-розрахунку (додаток 1 до Договору) та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Додатку №1 до Договору, об`єкт будинок, адреса: [ADDRESS] , час охорони цілодобово. Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України та інших нормативних актів, які регулюють спірні відносини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, не має значення, за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей) приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.1ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому слід зазначити, що при визнанні права спільної сумісної власності подружжя на майно, має бути встановлений не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 16.12.2015 року у справі №6-2696цс15. Разом із тим, законом встановлена презумпція спільності майна, придбаного у період шлюбу. З цього випливає, що у разі незгоди одного з подружжя з такою презумпцією і у разі виникнення спору, на ньому лежатиме тягар доказування протилежного. Презумпцію спільності майна можуть спростувати докази про: 1) придбання речі до шлюбу; 2) придбання речі на кошти, які належали позивачеві особисто (подарунок батьків, одержання відшкодування за моральну шкоду тощо); 3) придбання речі за рахунок коштів, одержаних від продажу особистого майна; 4) придбання речі в період окремого проживання за власні кошти. Як зазначає відповідач, земельна ділянка та будівництво житлового будинку було придбано та здійснено ним за кошти отримані в позику від [PERSON] . Щодо розписки, за якою відповідачем отримано грошову суму в розмірі 22 000 Євро на придбання земельної ділянки та будівництво житлового будинку на ній, то слід зазначити наступне. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Кошти за розпискою відповідач одержав для придбання земельної ділянки та будівництва на ній житлового будинку, що є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене, спірні земельну ділянку та житловий будинок, слід вважати спільною сумісною власністю подружжя. У Цивільному кодексі України крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю\~ і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що спірні об`єкти,\~ а саме земельна ділянка та об`єкт незавершеного будівництва придбаний та збудований за час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; житловий будинок, який на дату подання позову зареєстрований як незавершене будівництво в стані готовності 62%, фактично технічно придатний до експлуатації. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що сторони, під час проживання в зареєстрованому шлюбі, за кошти одержані відповідачем у позику, але в інтересах сім`ї, придбали земельну ділянку, на якій почали будувати житловий будинок з надвірними спорудами для проживання їхньої сім`ї, тому у відповідності до вищенаведених норм, вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст.71 СК України). Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.\~ Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється ( ст.372 ЦК України). Судом не встановлено, що між сторонами була домовленість про зміну розміру часток у спільному сумісному майні, або такі частки визначені законом, тому згідно ст. 70 СК України частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, всупереч вищевказаним правовим нормам, [PERSON] не надано суду жодних доказів того, що земельна ділянка та будівництво житлового будинку здійснено ним особисто за кошти, які були його особистою власність чи отримані ним як особистий подарунок. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved