Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов [PERSON] та уточнила позовні вимоги і просить суд скасувати наказ Голови правління ПрАТ «ОРРЗ» [PERSON] № 54 від 3 липня 2014 про звільнення [PERSON] за прогули без поважних причин; поновити [PERSON] на роботі на посаді заступника Голови правління ПрАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод»; стягнути з ПрАТ «ОРРЗ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 4 липня 2014 року до 16 лютого 2015 року у розмірі 63.191 грн. 64 коп.. Представник відповідача - Гетьман І.Г. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та надав суду письмові заперечення, в якому просить відмовити [PERSON] у позові в зв'язку з необґрунтованістю. Пояснив, що у своїй позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що він був незаконно звільнений, оскільки прогулів він не допускав. Але, 06 червня 2014 року, 16 червня 2014 року, 27 червня 2014 року заступник голови правління ПрАТ «ОРРЗ» [PERSON] не виходив на роботу без поважних причин. Наказом голови правління ПрАТ «ОРРЗ» № 51/1 від 02.07.2014 року було створено комісію у складі: начальника відділу кадрів ПрАТ «ОРРЗ» [PERSON], заступника керівника департаменту безпеки ПрАТ «ОРРЗ» [PERSON], заступника начальника служби економічної безпеки ПрАТ «ОРРЗ» [PERSON], начальника служби охорони ПрАТ «ОРРЗ» [PERSON], з метою з'ясування причини невиходу [PERSON] на роботу. Комісією було встановлено, що [PERSON] - заступник голови правління ПрАТ «ОРРЗ» 06 червня 2014р., 16 червня 2014р., 27 червня 2014р. був відсутній на роботі без поважних причин. У зв'язку з явним порушенням трудової дисципліни згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України [PERSON] - заступника голови правління ПрАТ «ОРРЗ» звільнено за прогули без поважної причини з 04.07.2014р., дні 06.06.2014р., 16.06.2014р., 27.06.2014р. для [PERSON] вважати прогулами. Позивачем не доведено обставин, на яких він спирається у позовній заяві. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] через прохідну охорони не проходив, не проїжджав протягом трьох днів, зазначених в актах. Він підписував відразу три акти в кабінеті у [PERSON] в дні, коли [PERSON] був відсутній. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 06.06.2014р., 16.06.2014р., 27.06.2014р. [PERSON] на роботі не було. Були складені акти. Те, що [PERSON] був відсутній, виявилося 01 липня 2014 р., про це доложив [PERSON] Акти складалися в різні дні. В акті було вказано чотири чоловіки. Наказів про відрядження [PERSON] не було. [PERSON] сказав, що 16.06.2014р. він був на роботі, 06.06.2014р. та 27.06.2014р. - у відрядженні. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він три рази просив пояснювальну у [PERSON] про його відсутність на роботі, але той відмовився давати пояснення за прогули. Він писав три штуки доповідної. До актів відношення він не має. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 2004 року він працював на ПрАТ «ОРРЗ», останній час на посаді начальнику відділу збуту до липня 2014 року. З [PERSON] по роботі спілкувалися та постійно бачилися. З достовірністю може зазначити про те, що 6 червня 2014 року він особисто бачив [PERSON] на своєму робочому місці на підприємстві, з ним спілкувався. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на Приватному акціонерному товаристві «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» на посаді заступника голови правління ПрАТ «ОРРЗ» з 20 грудня 2013 року згідно з контрактом. Наказом голови правління ПрАТ «ОРРЗ» [PERSON] № 54 від 03 липня 2014 року позивача [PERSON] було звільнено за прогули без поважної причини 06 червня 2014 року, 16 червня 2014 року та 27 червня 2014 року на підставі пункт 4 статті 40 КЗпП України з 04 липня 2014 року. З вищезазначеним наказом позивач був ознайомлений тільки 29 липня 2014 року. [PERSON] вважає, що був звільнений незаконно, оскільки прогулів не допускав. Укладаючи трудовий договір (контракт з робітником), позивачу було встановлено посадові обов'язки, які не завжди виконуються на території ПрАТ «ОРРЗ», а тому обґрунтування тимчасової відсутності заступника голови правління ПрАТ «ОРРЗ» на території заводу як прогул є неприпустимим. Тобто, відсутність позивача на території ПрАТ «ОРРЗ» в дні, зараховані Позивачу як прогул, пов'язана з виконанням посадових обов'язків, а не з використанням робочого часу для власних потреб. Більше того, сторони в трудовому договорі (контракт з працівником від 29 грудня 2013 року) в розділі «робочий час» дійшли згоди щодо ненормованого робочого дня. Згідно Рекомендацій Міністерства праці та соціальної політики України № 7 від 10 жовтня 1997 року (зі змінами) ненормований робочий день - це особливий режим робочого часу, який встановлюється для певної категорії працівників у разі неможливості нормування часу трудового процесу. У разі потреби ця категорія працівників виконує роботу понад нормальну тривалість робочого часу (ця робота не вважається надурочною). Міра праці у даному випадку визначається не тільки тривалістю робочого часу, а й колом обов'язків і обсягом виконаних робіт (навантаженням). За ненормованим робочим днем працюють особи, праця яких не піддається точному обліку в часі; особи, робочий час яких за характером роботи поділяється на частини невизначеної тривалості (сільське господарство); особи, які розподіляють час для роботи на свій розсуд. Суд вважає, що звільнення позивача [PERSON] з посади заступника голови правління ПАТ «ОРРЗ» із-за відсутності на території ПрАТ «ОРРЗ» є незаконним та обґрунтування відсутності на території заводу заступника голови правління ПрАТ "ОРРЗ" як прогул є явно недостатнім. Більше того, враховуючи обставини справи, суд вважає, що неможливо встановити час, який необхідно вважати за прогул, в трудовому договорі (контракті з робітником від 29 грудня 2013 року), часу, який необхідно вважати за робочий не встановлено. Судом встановлено, що наказ голови правління ПрАТ «ОРРЗ» [PERSON] № 54 від 03 липня 2014 року, яким позивача [PERSON] було звільнено за прогули без поважної причини 06 червня 2014 року, 16 червня 2014 року та 27 червня 2014 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України з 04 липня 2014 року є незаконним і підлягає скасуванню. З доводами позивача, висловлені ним в позовній заяві та його представника, висловлені в судовому засіданні суд погоджується, оскільки вони відповідають дійсності, вимогам закону та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, підтверджуються поясненнями свідка [PERSON], наданими ним письмовими доказами виходячи з наступного. Суд вважає, що відповідач не надав жодних законних, достатніх та обґрунтованих доказів прогулу позивача на роботі безпосередньо 06 червня 2014 року, 16 червня 2014 року та 27 червня 2014 року, а лише констатував факт нібито відсутності позивача на роботі у трьох складених актах, які викликають у суду глибокий сумнів щодо їх об'єктивності та достовірності. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пп. 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 - 1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У силу ст. 10 ЦПК України саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарних проступків, які потягли його звільнення за прогул. В оскаржуваному наказі вказано, що [PERSON] звільнений за прогули в зв'язку з явним порушенням трудової дисципліни, з чим суд погодитися не може. В судовому засіданні представником позивача доведено, що 06 червня 2014 року [PERSON] знаходився на своєму робочому місці та виконував трудові обов'язки, а 16 та 27 червня 2014 року знаходився у відрядженні в м. Белгород на ТОВ «ОРЗ», що підтверджено відповідною довідкою, завіреною належним чином та яка не викликає сумніву в її об'єктивності. [PERSON] знаходився у відрядженні саме в зв'язку з проведенням переговорів на благо підприємства, де він працював на посаді заступника голови правління ПрАТ «ОРРЗ», що чітко передбачено укладеним між сторонами Контрактом. Відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б підтверджували факти винного вчинення [PERSON] дисциплінарних проступків, які потягли його безпідставне звільнення з займаної посади. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Згідно ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всі ці дані свідчать про наявність особистих неприязних відносин між сторонами по справі, які і привели та безпідставного звільнення позивача з займаної посади. Відповідачем при прийнятті вказаного рішення взагалі не прийнято до уваги, що позивач сумлінно відносився до своїх службових обов'язків, виконував покладені на нього трудові обов'язки відповідно до контракту, раніше жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності та інше. Враховуючі вищевказане, суд приходить до висновку про необхідність скасувати вказаний наказ, як незаконний та поновити [PERSON] на роботі. Відповідно до частин 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Суд, враховуючи довідку про середню заробітну плату [PERSON], довідку про середньоденну заробітну плату [PERSON], табелі робочого часу за 2014 - 2015 роки та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» зі змінами та доповненнями вважає необхідним, стягнути з відповідача - ПрАТ «ОРРЗ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 4 липня 2014 року до 16 лютого 2015 року у розмірі 50.257 (п'ятдесят тисяч двісті п'ятдесят сім) грн. 44 коп. виходячи з приведеного розрахунку: · Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 12.933,77 грн. (заробітна плата за травень, червень 2014 року) : 35 відпрацьованих робочих днів = 369,54 грн.; · 136 робочих дні (128 днів за 2014 рік, 8 днів за 2015 рік) помножити на 369,54 грн. (середньоденний заробіток) = 50.257,44 грн.. Згідно табелю робочого часу за 2014 рік кількість робочих днів складає - 128 днів, за січень та лютий 2015 року - 8 днів. Нарахований представником позивача розмір середнього заробітку є помилковим, який містить в собі арифметичні описки та не може бути взятий судом до уваги. Суд дає критичну оцінку голослівним та безпідставним доводам представника відповідача, висловлені ним в письмових запереченнях та в судовому засіданні, оскільки вони суперечать вимогам трудового законодавства України, нічим не підтверджені та спростовуються стабільними поясненнями представника позивача, наданими ним письмовими доказами, поясненнями свідків, матеріалами справи в їх сукупності. Окрім того суд дає критичну оцінку поясненням свідків збоку відповідача по перше, з приводу їх явної зацікавленості в розгляді справи, тому що вони на сьогоднішній день працюють на вказаному підприємстві та знаходяться у безпосередній підлеглості його керівника; по друге, якщо уважно слідкувати за їх поясненнями, то вони містять в собі протиріччя: один свідок підписав три акти в різні дні, другий свідок - зразу всі три, що є більш достовірним. Представник відповідача не надав до суду всі необхідні документи, які б свідчили факт відсутності позивача у робочі дні, викладені в актах, зокрема, що заступник голови правління ПрАТ «ОРРЗ» [PERSON] був відсутній на роботі 06.06.2014р., 16.06.2014р., 27.06.2014р., у відряджені 16.06.2014р. та 27.06.2014р. та не проходив (не проїжджав) прохідну заводу. Аналізом наданих актів, докладних записок встановлено та вбачається, що вони складені в один день, однією формою та текстом за підписами трьох заінтересованих осіб, спрямовані лише на усунення позивача від займаної посади, що є несправедливим. Акти повинні бути складеними після кожного вчиненого порушення трудової дисципліни позивачем, як цього вимагає діюче трудове законодавство. Окрім того, відповідач посилається в своїх запереченнях на те, що контракт з [PERSON] був укладений 29 грудня 2014 року, тобто вже під час розгляду справи в судовому засіданні. Таким чином суд встановив, що [PERSON] 6 червня 2014 року дійсно був на своєму робочому місце та виконував покладені на нього обов'язки, 16 та 27 червня 2014 року знаходився у службовому відрядженні, пов'язаного з вирішенням проблемних питань ПрАТ «ОРРЗ» відповідно до укладеному між сторонами контакту, а тому звільнення його з займаної посади за прогули є безпідставним. Суд звертає увагу на ту обставину, що тривалий розгляд вказаної справи був викликаний об'єктивними причинами, пов'язаних з неявкою як позивача, так і в основній частині відповідача по справі до суду, ненадання відповідачем необхідних документів на вимогу суду тощо, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен судом бути нарахований саме за весь період з момент незаконного звільнення позивача до дня його поновлення на роботі, що відповідає вимогам КЗпП України. Відповідно до ст.. 367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі т а виплату заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» «про поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу» задовольнити та скасувати наказ Голови правління ПрАТ «ОРРЗ» [PERSON] № 54 від 3 липня 2014 «Про звільнення», яким [PERSON], заступник Голови правління ПрАТ «ОРРЗ» звільнений за прогули без поважних причин; поновити [PERSON], [INFO] на роботі на посаді заступника Голови правління ПрАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод»; стягнути з ПрАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 4 липня 2014 року до 16 лютого 2015 року у розмірі 50.257 грн. 44 коп.; стягнути з ПрАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved