Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся із позовом про відшкодування шкоди в сумі 6742,88 грн., з яких 552,29 грн. витрат на лікування у звязку із заподіянням тілесних ушкоджень; 241,02 грн. витрати на прибуття до апеляційного суду, витрати на правову допомогу (1500 грн.) та фактичні витрати на виконання договорів у суді першої інстанції (410,54 грн.) усього 1910,54 грн.; в суді апеляційної інстанції 2328,59 грн., за цим позовом 1710,44 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Ярмолинецького районного суду від 26.03.2015 р. [PERSON] визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. У відшкодуванні витрат на правову допомогу було відмовлено у звязку із ненаданням доказів їх понесення. Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень позивач була вимушена звернутись за медичною допомогою, придбавала за власний рахунок медичні препарати, оплачувала послуги адвоката та відшкодовувала фактичні витрати, що полягали в оплаті вартості доїзду, поштових відправлень. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з аналогічних мотивів. Покликаються на фактичне понесення зазначених витрат. Відповідач та представник відповідача позов заперечили. Покликаються на те, що позовні вимоги за цивільним позовом у кримінальній справі у відповідній частині не були залишені без розгляду, а в їх задоволенні було відмовлено, що перешкоджає повторному зверненню із відповідним позовом. Конституція України у ст. 49 передбачає безоплатний характер медичної допомоги, препарати, які придбавала позивач, призначені для лікування ВСД, а не наслідків нанесених тілесних ушкоджень, вони не виписувались, а лише рекомендувались позивачу. Вважають помилково обчисленими витрати на правову допомогу враховуючи фактично затрачений представником позивача час, участь [PERSON] у даній справі лише як представника, а не адвоката, неналежне оформлення платіжних документів про отримані суми. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив наступне. 26.09.2014 р. близько 12:30 год. [PERSON] нанесла [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синців та саден, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вироком Ярмолинецького районного суду від 26.03.2015 р. [PERSON] була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та засуджена до штрафу 680 грн. При цьому, цивільний позов було задоволено частково, зокрема, в частині стягнення 1500 грн. витрат на правову допомогу було відмовлено у звязку із ненаданням суду доказів сплати вказаної суми. Вирок був залишений без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08.06.2015 р. Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок суду у кримінальній справі є обовязковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України, лише особа, яка не предявляла цивільного позову в кримінальному провадженні, або особа, чий цивільний позов у кримінальному провадженні залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Оскільки із позовної заяви від 20.01.2015 р., яка розглядалась у рамках кримінального провадження у справі №689/2751/14-к вбачається тотожність позовних вимог про стягнення з відповідача 1500 грн. витрат на правову допомогу, ухвалою суду від 30.09.2015 р. закрито провадження у справі в цій частині. Позивач також просить стягнути з відповідача 552,29 грн. витрат на лікування. Зазначені витрати підтверджує записами про рекомендовані препарати у записі в медичній картці амбулаторного хворого та довідкою КП «ЦРА №69» №16 від 18.07.2015 р. про вартість відповідних препаратів. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Однак, із записів у медичній картці амбулаторного хворого вбачається, що відповідні препарати були рекомендовані позивачу у звязку із констатуванням вегето-судинної дистонії. Жодних доказів повязаності даного захворювання із нанесеними позивачу тілесними ушкодженнями суду не надано. Відповідно, не доведеного прямого і безпосереднього причинового звязку між стверджуванню шкодою та протиправною поведінкою відповідача. Окрім того, не доведеним є і розмір стверджуваної шкоди. Так, перелік рекомендованих препаратів відрізняється від того, який фактично заявлений позивачем для відшкодування. Довівши та обґрунтувавши вартість таких препаратів, позивач не довів фактичного понесення зазначених витрат, оскільки жодного фіскального чека чи іншого належного доказу цього суду не надано. З урахуванням наведеного, у позові в цій частині слід відмовити. Позивач також просить стягнути з відповідача 1850 грн. витрат на правову допомогу адвоката, понесених при розгляді справи №689/2751/14-к в апеляційному суді Хмельницької області. Однак, з апеляційної скарги [PERSON] від 26.04.2015 р. на вирок Ярмолинецького районного суду від 26.03.2015 р. у кримінальній справі №689/2751/14-к вбачається, що позивач просила апеляційний суд Хмельницької області стягнути зазначені витрати на правову допомогу з [PERSON]. Зазначене підтверджується і змістом ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 08.06.2015 р. Цією ухвалою підтверджується, що в ході апеляційного розгляду справи [PERSON] відмовилась від своєї апеляційної скарги. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України, зазначення розподілу процесуальних витрат повинно вказуватись у резолютивній частині ухвали суду апеляційної інстанції. Однак, питання розподілу зазначених судових витрат вказаною ухвалою апеляційного суду не вирішено. Відтак, у відповідності до ч. 1 ст. 405, ст. 379 КПК України, позивач не позбавлений права звернутись до апеляційного суду Хмельницької області із заявою щодо відображення у процесуальному документі відповідного рішення з цього питання. Оскільки на час розгляду даної справи відсутні докази набрання законної сили судовим рішенням саме з цього питання, але доведено заявлення зазначеної вимоги до розгляду в іншому суді, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України ухвалою суду від 30.09.2015 р. залишено позов у цій частині без розгляду. Позивач також просить стягнути з відповідача фактичні витрати, повязані із розглядом справи №689/2751/14-к у суді першої інстанції в сумі 410,54 грн. та у суді апеляційної інстанції в сумі 719,61 грн., що повязані із приїздом адвоката та витрат на поштове відправлення апеляційної скарги. Зазначені витрати позивач підтверджує квитками на автобус, фіскальними чеками на придбання пального та відправку кореспонденції. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 118 КПК України, зазначені витрати є процесуальними витратами. Згідно із ч. 4 ст. 121 КПК України, ці витрати несе позивач. Згідно із ч. 1 ст. 124 КПК України, такі витрати підлягають стягненню з обвинуваченого. Заявлені позивачем витрати не перевищують граничного розміру компенсації, встановленого законодавством та вони не заявлялись до відшкодування при розгляді кримінальної справи №689/2751/14-к. Посилання представника відповідача на те, що такі витрати не належать до судових витрат в силу ст. 79 ЦПК України, не заслуговує на увагу враховуючи, що такі витрати були понесені позивачем під час розгляду не цивільної, а кримінальної справи, нормами КПК України передбачено відшкодування таких витрат. Крім цього, ці вимоги, заявлені у цій справі після завершення розгляду кримінальної справи, носять характер шкоди, завданої позивачу протиправною поведінкою відповідача і які б не були понесені у випадку відсутності порушення закону відповідачем. Не враховується також посилання на неможливість відшкодування витрат на доїзд адвоката, зареєстрованого у м. Камянець-Подільський з м. Чемерівці, оскільки таке покликання не ґрунтується на законодавстві. Фіскальні чеки на придбання пального видані у дату судових засідань та у час, що відповідає даним журналів судових засідань (з урахування часу доїзду). Жодних доказів на спростування факту понесення зазначених витрат, їх повязаності із протиправною поведінкою відповідача, що призвела до судового розгляду, відповідач суду не надав. Відтак, у цій частині позов підлягає задоволенню на підставі ст. 1166 ЦК України. В частині вимоги про стягнення витрат на оплату праці адвоката в сумі 1500 грн., фактичних витрат на доїзд та ксерокопіювання документів в сумі 210,44 грн., як таких, що понесені при розгляді даної справи судом, позивач помилково покликається на норми ст. 1166 ЦК України враховуючи, що такі витрати за своєю суттю носять характер судових витрат, передбачених у ст. 79 ЦПК України, оскільки зазначена справа ініційована позивачем і ці втрати понесені саме у звязку із цією справою. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Перелік витрат сторін (склад витрат), наведений у статті 87 ЦПК, не є вичерпним. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У відповідності до п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Зазначеним спростовуються покликання представника відповідача щодо неналежності цих витрат до відшкодування. При цьому, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Ст. 1 вказаного закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З поданого представником позивача розрахунку не вбачається перевищення такого граничного розміру при тому, що у позовній заяві позивач просить стягнути ці витрати лише в частині 1500 грн., не наполягаючи на решті. Факт понесення таких витрат визнаний позивачем та його представником. Неподання суду актів приймання-передачі виконаних робіт не звільняють відповідача від обовязку відшкодування їх вартості. При цьому, згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відтак, зазначені судові витрати підлягають покладенню на сторони пропорційно до задоволених вимог. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права, але лише у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Враховуючи наведене,

Outcome: partial