Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

позивачка у грудні 2013 року звернулась з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], що належав на праві приватної власності її батьку, [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що прийняла спадщину, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Під час розгляду справи позивачка та її представник [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Третя особа [PERSON] позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. По суті позову пояснила, що вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. [PERSON] є її дочкою від першого шлюбу. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON]. Третя особа [PERSON] та представник Миколаївсько-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області, яких належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явились, від них надійшли заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позов визнали, не заперечували проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивачки, її представника та третьої особи [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Тобто право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Таким чином, час і підстави виникнення права власності на житловий будинок у спадкодавця визначаються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, а підстави спадкування зазначеного майна визначаються законом, який діяв на час відкриття спадщини, тобто згідно з положеннями книги шостої ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року). Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розмір будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської, селищної сільської ради народних депутатів. Оскільки спірний будинок з господарськими будівлями був збудований до введення в дію діючого ЦК України, факт належності будинку батькові позивачки [PERSON] підтверджується витягом з книги погосподарського обліку Миколаївсько-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області та довідкою Миколаївсько-Новоросійської сільської ради (а.с.9-10, 18-21). Дійсна вартість будинку складає 168646 гривень. Ст.1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З свідоцтв про народження та про шлюб позивачки вбачається, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). [PERSON] до дня своєї смерті проживав в [ADDRESS], та помер [INFO]. Вказані обставини підтверджуються довідкою Миколаївсько-Новоросійської сільської ради та свідоцтвом про смерть (а.с. 8, 20). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, у тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями під [ADDRESS] (а.с.11-17). Заповіту спадкодавець [PERSON] не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с.44), а тому відповідно до ч.2 ст.1223 ЦПК України право на спадкування одержують спадкоємці за законом першої черги. Позивачка, як спадкоємець законом першої черги у встановлений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, які належали спадкодавцеві на підставі державних актів серії ЯГ № 930192 та ЯГ № 930191. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про право на спадщину, виданими приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 28 вересня 2012 року за реєстровими номерами № 2726, № 2728 (а.с. 66,67). З відповіді нотаріуса вбачається, що він відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів (а.с.23). Оскільки позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, прийняла спадщину, що відкрилась після смерті її батька [PERSON], тому суд вважає необхідним позов задовольнити, визнавши за позивачкою право власності на належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями.

Outcome: approved