Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором позики та відшкодуванням збитків посилаюсь на наступне. 29 жовтня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 1439732, за умовами якого відповідачці було надано у позику грошові кошти у розмірі 9 000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом, які вона зобов`язалась повернути протягом 16 днів. 11.03.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено договір факторингу №11032020, згідно якого останнє отримало право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Відповідачка умови договору не виконала, кошти у встановлений договором строк не повернула. З урахуванням викладеного просить суд, стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 1439732, яка складається з основного боргу у розмірі 9 000 грн, відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2 592 грн та пені у розмірі 4 500грн. Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 16 092 грн, та судові витрати у розмірі 2 270 грн. У відзиві на позовну заяву відповідачка проти позову заперечувала в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивачем не доведено факт укладання кредитного договору у формі електронного документа. Відповідачка не отримувала паперову копію електронного договору, оскільки раніше їй цей документ не надавався, і власного оригіналу такого договору вона не має. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми - є нікчемним. Позивачем не надано доказу підтверджень ідентифікації відповідача під час укладення кредитного договору та відправлення кредитних коштів на її банківську карточку. Відповідачка не була повідомлена про заміну кредитора - тому має місце прострочення кредитора. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 29 жовтня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 1439732, за умовами якого відповідачці було надано у позику грошові кошти у розмірі 9 000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом, які вона зобов`язалась повернути протягом 16 днів. Невід`ємною частиною цього договору є правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті вказаному у договорі. Відповідно до п.1.5. позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський рахунок наданий клієнтом. Подаючи до суду відзив, відповідачка посилався на те, що вона не укладала кредитного договору з ТОВ «Авентус Україна», оскільки не підписувала його, договір їй не надавався, в копії договору її підпис відсутній, тому вважає вказаний договір неукладеним, як підстава його недійсності. Суд не може погодитися із даним твердженням відповідачки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Положенням статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як видно з тексту оспорюваного правочину, наданого відповідачем, в останньому розділі зазначені ідентифікуючи дані позичальника, в тому числі міститься відомості про електронний підпис одноразовим ідентифікатором позичальника МН428. Дані фактичні обставини свідчать про те, що оспорюваний правочин був підписаний електронним підписом позичальника. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно ст.640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України- відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Крім того, в акцепті зазначено, що позичальник підтверджує, що він був ознайомлений з загальною сумою (сукупною вартістю) позики (з усіма зборами, окремими та/або сукупними платежами), вся інформація була йому надана та він погоджується з наданою інформацією. Інформація надана йому в повному обсязі та відповідає інформації на веб-сайті Позикодавця creditpius.ua/assets/uploads/public/pravila_18.03.2019.pdf. Також, позичальник прийняв пропозицію позикодавця та надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання ним в якості аналога власноручного підпису для підписання цього Акцепту та Договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та направляється позикодавцем позичальнику засобом зв`язку, вказаним позичальником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Обравши варіант підпису цього Акцепту електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Стаття 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 1439732 від 29 жовтня 2019 року видно, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підпис договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Тому, укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Посилання [PERSON] на те, що вона не підписувала кредитного договору№1439732 від 29.10.2019 року, не отримувала його, спростовуються матеріалами справи, а також відомостями персональних даних позивача, які зазначені в оспорюваному договорі, таких як реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані про документ, що засвідчують особу, номер, дата видачі паспорта, зареєстроване місце проживання, що в сукупності свідчить про передачу особистих даних їх власником, тобто відповідачкою, яка ідентифікувала себе та надала згоду на використання цих даних. Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів того, що відомості його персональних (ідентифікуючих) даних вибули з його володіння поза його волею та оспорюваний договір ним в електронному вигляді не укладався. 11.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено договір факторингу №11032020, згідно якого останнє отримало право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Враховуючи викладене, право вимоги за кредитним договором № 1439732 від 29.10.2019 року перейшло до позивача. Відповідачка умови договору виконала частково, повернула 1 944,00 грн, решту коштів згідно вказаного договору та у встановлений договором строк не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складається з основного боргу у розмірі 9 000 грн, відсотки за стандартною процентною ставкою 2 592 грн. та пені у розмірі 4 500 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною першою статті 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Станом на 11.03.2020 року заборгованість відповідача становить 16 092 грн, яка в себе включає: заборгованість за основною сумою заборгованості - 9 000 грн, відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2 592 грн та пені у розмірі 4 500 грн. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1439732 від 29.10.2019 року у загальному розмірі 16 092 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2 270 гривень.

Outcome: approved