Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON], третьої особи: орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області, про розподіл спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 квітня 1996 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Козацькій селищній раді Бериславського району Херсонської області про що в книзі реєстрації актів укладення шлюбу зроблено запис за №10, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 27 квітня 1996 року. Від шлюбу народилась донька - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з повивачем. Не перебуваючи в шлюбних стосунках [PERSON], відповідач 11 жовтня 1994 року придбав недобудований житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] готовністю 12%, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.10.1994 року, який у подальшому сторони, перебуваючи у шлюбі з 27 квітня 1996 року разом добудували. Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2013 року по справі № 647/191/13ц шлюб було розірвано. Просить суд визнати за нею та за [PERSON] право власності по 1/2 частин житлового будинку з належними до нього господарчими та побутовими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], та стягнути на її користь з відповідача 1/2 судових витрат, що складають 2067,00 гривень. Позивач в судове засідання не з'явилась, повідомлена була належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суду не відомі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з викладених підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений був належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував протии задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився надав заяву про заперечення проти задоволення позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 11 жовтня 1994 року придбав недобудований житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] готовністю 12%, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.10.1994 року. 27 квітня 1996 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у Козацькій селищній раді Бериславського району Херсонської області про що в книзі реєстрації актів укладення шлюбу зроблено запис за №10 та підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 27 квітня 1996 року. Від шлюбу сторони доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2013 року по справі № 647/191/13ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Донька проживає разом з матір'ю. За час перебування у шлюбі з 27 квітня 1996 року будинок, який знаходиться в [ADDRESS], сторони добудували. Рішенням виконкому Козацької селищної ради № 83 від 25.06.2009 року було затверджено Акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництва даного житлового будинку з господарськими будівлями . Після розірвання шлюбу [PERSON] подав до суду позов про визнання за ним права приватної власності на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], та рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2013 року по справі № 647/172/13-ц позов було задоволено. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року вищезазначене рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2013 року по справі № 647/172/13-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. Таким чином, вищезазначеним рішенням апеляційного суду встановлено, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК Українивстановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2ст.70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК Українивстановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно допостанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11 (далі за текстом - Постанова №11 від 21.12.2007р.), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.3ст.368 ЦК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2ст.372 ЦК Україниу разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено до мовленістю між ними або законом. Відповідно дост.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст.61 цього Кодексу. У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами вирішено у відповідності до правил передбачених ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial