Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати спільною сумісною власністю майно придбане за час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON], а саме: автомобіль вантажний «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак [NUMBER]; причіп до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак [NUMBER], номер кузова (рами) WSMS6080000412563, 1999 року випуску; вантажний автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак [NUMBER]; причіп до вантажного автомобіля [NUMBER], номер кузова (рами) WSMS69800008000675, модель 5698, 2003 року випуску. Крім того, просить суд визнати недійсними дії відповідача [PERSON] щодо складання та подання документів для державної перереєстрації права власності зазначених транспортних засобів на [PERSON], визнати недійсними договори купівлі-продажу зазначених транспортних засобів укладених між [PERSON] та [PERSON], припинити право власності відповідача [PERSON] на зазначені транспортні засоби, визнати за [PERSON] право власності на належну 1/2 частину майна у зазначених транспортних засобах та витребувати у [PERSON] з незаконного володіння зазначені транспортні засоби. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що зазначені транспортні засоби були придбані під час шлюбу, є спільною сумісною власністю, були відчужені без її згоди, а тому просить суд позовні вимоги задовольнити, що і підтримав представник в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] та його представник відносно позову заперечують і пояснили, що [PERSON] є фізичною-особою підприємцем, і основним видом його господарської діяльності є - оптова торгівля деревиною. Для здійснення підприємницької діяльності [PERSON] необхідні були транспортні засоби, зокрема: вантажні автомобілі з причепами, однак коштів для їх придбання у відповідача не було, оскільки доходи від підприємницької діяльності на той час були незначними. 17 листопада 2014 року відповідач взяв в борг у [PERSON] кошти у розмірі 30 000 доларів США з метою покупки вказаних автомобілів для використання у своїй підприємницькій діяльності, які зобовязався повернути до 18 лютого 2016 року. Оскільки доходи від підприємницької діяльності суттєво зменшились, [PERSON] не зміг віддати борг за вищевказаною розпискою, у передбачені в ній строки, а вищевказані автомобілі потребували значних витрат на пальне, ремонт, оскільки мали велику кількість несправностей і потреба у використанні цих автомобілів у підприємницькій діяльності відпала тому, [PERSON] 15 квітня 2017 року в Територіальному сервісному центрі № 1843 уклав договори купівлі-продажу вищевказаних транспортних засобів з метою повернення частини боргу за рахунок коштів, отриманих за договорами купівлі-продажу. Відповідачка [PERSON] неодноразово повідомлялась про день , час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, надала суду заперечення в якому просить суд розглянути справу у її відсутності. Третя особа Територіальному сервісному центрі № 1843 неодноразово повідомлялись про день , час та місце розгляду справи, надала суду письмове заперечення відносно пазову та в судове засідання не зявилась, тому судом було ухвалене рішення щодо розгляду справи у відсутності зазначеної особи . Суд в судовому засіданні заслухавши пояснення сторін їх представників, дослідивши та оцінивши докази наданих сторонами у їх сукупності та письмові заперечення відносно позову, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 07.06.2003 року по 16 травня 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6). 16 травня 2017 року шлюб між сторонами за рішенням суду було розірвано (а.с.128-129). Під час перебування у шлюбі [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу від 17 грудня 2014 року вантажний автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак [NUMBER], причіп до вантажного автомобіля [NUMBER], номер кузова (рами) WSMS69800008000675, модель 5698, 2003 року випуску, що стверджується записом в договорах купівлі продажу від 15.04.2017 року (а.с.217-220) та 18 травня 2016 року автомобіль вантажний «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак [NUMBER] за ціною 5000 грн., причіп до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак [NUMBER], номер кузова (рами) WSMS6080000412563, 1999 року випуску за ціною 1000 грн., що стверджується ксерокопією договорів купівлі продажу (а.с. 201-202). Відповідно до декларацій [PERSON]Л за 2014, 2015 та 2016 роки нею задекларовано вантажний автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуск та автомобіль вантажний «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску у, як транспортні засоби, що перебувають у власності членів сімї декларанта. Сукупний дохід [PERSON] складає у 2014 році 34927,98 грн., сума коштів на рахунку в банку 9156,59 грн. а членів сімї від підприємницької діяльності 320 000 грн., у 2015 році 51504.24 грн., членів сімї від підприємницької діяльності 280 000 грн., у 2016 році 93004, членів сімї від підприємницької діяльності 295 000 грн. (а.с.164-183). Зазначені обставини, а саме: доходи [PERSON] та [PERSON] від підприємницької діяльності, договорі купівлі-продажу від 17 грудня 2014 року про купівлю [PERSON] вантажного автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак [NUMBER], причепа до вантажного автомобіля [NUMBER], номер кузова (рами) WSMS69800008000675, модель 5698, 2003 року випуску та договори купівлі продажу від 18 травня 2016 року про купівлю [PERSON] автомобіля вантажного «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак [NUMBER] за ціною 5000 грн. та причіпа до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак [NUMBER], номер кузова (рами) WSMS6080000412563, 1999 року випуску за ціною 1000 грн. вказують на те, що зазначені транспортні були придбані за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON]. в інтересах сім'ї та є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки їх фінансовий стан дозволяв придбати транспортні засоби за ціною зазначеною в договорах купівлі-продажу. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям є спільною власністю чоловіка та дружини (частина 3 статті 61 СК України). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] укладаючи договори купівлі-продажу транспортних засобів № 1843/2017/419401, № 1843/2017/419539 № 1843/2017/419458 та 1843/2017/419345 від 15 квітня 2017 року в інтересах матери [PERSON] про продаж автомобіля вантажного «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак [NUMBER], про продаж причепу до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак [NUMBER], номер кузова (рами) WSMS6080000412563, 1999 року випуску, про продаж вантажного автомобіль «DAF», модель ХF 95.430, 2006 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E729586, державний номерний знак [NUMBER], про продаж причепу до вантажного автомобіля [NUMBER], номер кузова (рами) WSMS69800008000675, модель 5698, 2003 року випуску, без письмової згоди [PERSON], при цьому знаючи, що на розгляді в суді перебуває позов про поділ майна придбаного за час перебування у шлюбі, він та його мати-відповідач [PERSON] діяли не добросовісно, оскільки остання знала, що дані транспортні засоби є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та останній не мав згоди [PERSON] на відчуження зазначеного майна, оскільки на розгляді в суді перебуває позов про поділ зазначеного майна і що транспортні засоби за договором купівлі-продажу підлягають державної реєстрації. Згідно із частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна, яке підлягає державній реєстрації має бути надана в письмовій формі і відповідати моральним засадам. Однак відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна зробити висновок, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Факт ненадання згоди на відчуження транспортних засобів [PERSON] та недобросовісності відповідачів [PERSON] та [PERSON] встановлений та наведений вище. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі недобросовісності відповідачів [PERSON] та [PERSON], слід вважати таким, що вибуло з володіння [PERSON] поза її волею, а тому підлягає витребуванню з незаконного володіння у [PERSON]. Не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання дії відповідача [PERSON] недійсними щодо складання та подання документів для державної перереєстрації права власності на [PERSON] на спірні транспортні засобі, оскільки в силу ст. 81 ЦПК України позивачем не надано таких доказів, крім того при визнанні договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними, така вимога самовиключає таку вимогу. Крім того, не підлягає до задоволення вимога позивача про припинення права власності на спірні транспортні засоби, оскільки визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних транспортних засобів , припиняє право власності на спірні транспортні засоби, тому дана вимога є також самовиключаючою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію є фізичною особою - підприємцем (ФОП) з 23.06.2004 року та платником єдиного податку (а.с. 125-126) Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. ФОП, який перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно ФОП, яке використовується для його господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно ФОП може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. А тому відповідно до наведеного суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] та його представника , що спірні транспортні засобі були особистою власністю [PERSON] Крім того, суду в силу ст. 81 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] придбав спірні транспортні засобі, як фізична особа - підприємець. Суд не бере до уваги розписку [PERSON] (а.с.127) про взяття в борг коштів у сумі 30 000 доларів США для купівлі "Фур" (спірних транспортних засобів), які на думку відповідача [PERSON] були його особистою власністю, оскільки враховуючи майновий стан [PERSON] та [PERSON], який зазначений у декларація [PERSON] за 2014-2016 роки та відсутність даних про зобовязання фінансового характеру перед третіми особами за цей період, а також договори купівлі продажу від 18 травня 2016 року про купівлю [PERSON] автомобіля вантажного «DAF», модель ХF 95.380, 2004 року випуску, номер кузова (рами) XLRTE47XS0E651959, державний номерний знак [NUMBER] за ціною 5000 грн. та причепа до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак [NUMBER], номер кузова (рами) WSMS6080000412563, 1999 року випуску за ціною 1000(одна тисяча) грн., то зазначені обстави вказують на те що у [PERSON] та [PERSON] був достатній фінансовий стан для купівлі спірних транспортних засобів. Крім того, суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що автомобіль вантажний «DAF», модель ХF 95.380, державний номерний знак [NUMBER] 2004 року випуску та причеп до вантажного автомобіля SCHMIZ, модель SPR24. державний номерний знак [NUMBER], , 1999 року випуску, були їм придбані під час припинення фактичних шлюбних відносин, оскільки в договорах купівлі-продажу транспортних засобів від 15.04.2017 року (а.с.221-224) зазначена дата реєстрації за продавцем - відповідачем [PERSON] 23.03.2017 року, однак ці обставини спростовуються ксерокопією договорів купівлі-продажу зазначених транспортних засобів від 18 травня 2016 року в яких зазначена дата придбання 18 травня 2016 року (а.с.201-202).

Outcome: partial