Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Охоронного агентства ПП «Захист 2004» з позовом, який в подальшому був уточнений, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з березня 2014 року по 12.05.2015 року у сумі 27084,69 грн.; компенсацію за невикористані щорічні відпустки у сумі 8315,62 грн.; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по зарплаті та видачі належно оформленої трудової книжки за період з 12.05.2015 року по 01.07.2015 року у розмірі 4838,70 грн.; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по зарплаті та видачі належно оформленої трудової книжки за період з 01.07.2015 року по 01.12.2016 року у розмірі 51000 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн.; зобовязати відповідача видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. В обґрунтування позову зазначив, що з 2010 року працював у охоронному агентстві ПП «Захист 2004». 04.04.2014 року відповідно до Указу президента України від 17.03.2014 року № 303 2014р. «Про часткову мобілізацію» призваний на військову службу Балтським РВК та 04.04.2014 року зарахований до списків особового складу Білгород-Дністровського прикордонного загону, де проходив військову службу до 07.05.2015 року. З 20.09.2014 року [PERSON] був направлений у відрядження до зони АТО у Луганську область, взимку 2015 року був госпіталізований до Одеського клінічного шпиталю державної прикордонної служби України, де лікувався до кінця квітня 2015 року, по закінченню лікування отримав другу групу інвалідності. Згодом [PERSON] був демобілізований наказом по строковій частині та 07.05.2015 року поставлений на облік Балтським РВК. 12.05.2015 року позивач звернувся до охоронного агентства «Захист 2004» із заявою про звільнення та видачу йому трудової книжки. Охоронне агентство сплатило позивачу за період з березня 2014 року по 12 травня 2015 року - 16\~129,85 грн. та запропонувало йому компенсацію за чотири роки за невикористані щорічні відпустки в розмірі 1500 грн. Позивач наголошує на тому, що оскільки на момент звільнення, відповідач повний розрахунок з ним не провів, заробітну плату та грошову компенсацію за невикористанні дні відпустки не виплатив, вважає, що відповідач зобовязаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також компенсувати втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Додатково відзначив, що внаслідок невиплати належних йому сум, позивач опинився у скрутному матеріальному становищі, позивачу доводиться витрачати час та докладати окремих зусиль на захист своїх порушених прав та інтересів, відсутність доходу та участь у судових засіданнях викликають у позивача негативні емоційні переживання та завдають моральних страждань, компенсацію за які просив стягнути в розмірі 10 000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду заперечення проти позову, згідно яких зазначив, що виплатив заробітну плату в повному обсязі, проте позивач відмовився від отримання компенсації за невикористану відпустку та від отримання трудової книжки, про що складений відповідний акт. У судове засідання, призначене на 03.04.2017 року, представник відповідача не зявився, про дату час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], працював в охоронному агентстві «Захист 2004», що підтверджується копією трудового договору від 29.02.2012 року та Наказом №4 ПП «Захист- 2004» про прийняття на роботу, наявних в матеріалах справи. 04.04.2014 року [PERSON] призваний на військову службу Балтським РВК та 04.04.2014 року, у звязку з чим, його зараховано до списків особового складу Білгород-Дністровського прикордонного загону. Наказом ПП «Захист 2004» № 10 від 30.04.2014 року [PERSON] відсторонено від роботи на час його перебування на військовій службі із збереженням середньомісячної заробітної плати по підприємству. Позивач посилається на те, що після його демобілізації, а саме 12.05.2015 року він звернувся до підприємства з заявою про звільнення за власним бажанням. Підставою звернення до суду стали посилання позивача, що під час його звільнення у відповідача існувала заборгованість по заробітній платі перед позивачем та йому не була виплачена компенсацію за невикористану відпустку. Позивач просить суд стягнути заборгованість по заробітній платі з березня 2014 року по 12.05.2015 року у сумі 27084,69 грн. Матеріалами справи підтверджується, що також підтвердили сторони в судовому засідання, за період його перебування на військовій службі, а саме за період з березня 2014 року по травень 2015 року йому була виплачена середньомісячна заробітна плата в сумі 16\~129,85 грн. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що відповідачем виплачена заробітна плата в належному розмірі з огляду на наступне. Так, згідно довідки про заробітну плату [PERSON], заробітна плата позивача за період з березня 2012 року по квітень 2014 року становила від 1080 грн. до 1240 грн. Вказаний розмір заробітної плати, також підтверджується й даними УПФ України в Приморському районі м. Одеси від 04.02.2016 року та ГУ ДФС України в Одеській області від 10.02.2016 року. Крім того, згідно п. 4.1. вказаного трудового договору від 29.02.2012 року, вбачається, що посадовий оклад позивача становить мінімальну заробітну плату. Обґрунтовуючи неврахування доводів позивача, суд зазначає, що критично ставиться до пояснень свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON] щодо розміру заробітної плати позивача в сумі 3000-4500 грн. на місяць, з огляду на те, що пояснення свідків стосовно обставин розміру заробітної плати не є допустимим доказом. Крім того, [PERSON] є сином позивача, а відтак суд ставить під сумнів обєктивність якого пояснень як свідка. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу отримання заробітної плати в іншому розмірі. Суд також відхиляє посилання представника позивача на факт не укладення трудового договору. Так, позивачем не надано доказів щодо звернення до правоохоронніх органів з факту підроблення підпису позивача. Крім того, позивачем не заявлено вимог щодо визнання трудового договору недійсним, а відтак, з огляду на презумпцію правомірності правочинів, суд не вбачає підстав для не врахування копії вказаного договору, як доказу по справі. Такий висновок судом зроблений також на підставі співставлення дат укладення трудового договору та наказу про зарахування позивача на роботу. Таким чином, з огляду на відсутність інших доказів по справі, що підтверджують інший розмір заробітної плати, суд вважає обставину отримання мінімальної заробітної плати позивачем доведеною. Розглянувши вимоги щодо стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки у сумі 8315,62 грн. та повернення трудової книжки, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що враховуючи встановлений вище розмір заробітної плати позивача, позивачу дійсно підлягає сплаті компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1580 гривень 57 копійок. Статтею 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тобто компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком. Згідно ч. 1\~ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України"Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Разом з тим, представником позивача та позивачем у судовому засіданні був визнаний факт відмови в отриманні компенсаційних виплат за невикористану відпустку та трудової книжки. Дійсно, з платіжного доручення № 46060, відомостей на виплату грошей № 10 встановлено, що відповідач дійсно, здійснив спробу виплатити вказані грошові кошти позивачу. Факт відмови в отриманні вказаних грошових коштів підтверджується як поясненнями позивача так й актом директора ПП Захист-2004» у складі комісії з трьох осіб від 02.06.2015 року. Разом з тим, з огляду на звернення позивача до суду, суд вважає за доцільне стягнути компенсацію за невикористану відпустку з відповідача, а також зобовязати останнього видати належним чином оформлену трудову книжку. При цьому судом констатується відсутність заборгованості в іншій частині, оскільки факт її існування не підтверджений жодним доказом. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, з огляду на відмову в отриманні вказаних виплат з боку позивача, суд не вбачає в діях власника вини, а відтак не вбачає підстав для стягнення середнього заробітку. Вмотивованих пояснень з якої саме причини позивач відмовився від отримання трудової книжки та компенсації суду надано не було, крім того змінити будь-які записи, зроблені в трудовій книжці позивач не просить та скарг з цього приводу не подавав. Що стосується позовних вимог у частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується спричинення позивачу\~\~ моральної шкоди внаслідок невиплати заробітної плати, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення\~ моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн. слід відмовити. Згідно ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial