Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], та стягнути з останнього аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з відповідним позовом і до досягнення дітьми повноліття. Позов обґрунтовано тими обставинами, що з 28.10.2011 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що протягом сімейного життя між нею та відповідачем поступово погіршувалися стосунки, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин, втрати почуття любові та пошани. Подружжя має різні погляди на шлюб та сім'ю. З серпня 2016 року шлюбні відносини, ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Відповідач фактично проживає окремо в іншому місці. Сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Подальше перебування в шлюбі суперечитиме інтересам позивача. Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Домовленість щодо сплати аліментів на утримання дітей з відповідачем відсутня. Позивач в судове засідання не з'явилася, на адресу суду надала заяву, згідно якої підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28.10.2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №1154. Відповідно до матеріалів справи шлюбні відносини між подружжям припинені. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Шлюб носить формальний характер. Примирення і подальше спільне проживання неможливе і суперечить інтересам позивача. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2\~ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України \~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ці обставини, суд приходить до висновку про те, що позов в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей суд дійшов висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне. Відповідно до свідоцтв про народження відповідач є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Отже, відповідно до зазначених норм, а також ст. 180 СК України, позивач та відповідач зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та забезпечити їй рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до положень ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні частки аліментів суд враховує, що батьки несуть рівні обов'язки по утриманню дітей, а також зобов'язані забезпечити належний рівень їх проживання та розвитку, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів, визначивши розмір щомісячного стягнення аліментів\~в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, оскільки такий розмір аліментів забезпечить як баланс інтересів сторін, так і права їх дітей, гарантовані чинним законодавством. Згідно\~ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України\~рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.3\~ст.5 ЗУ "Про судовий збір"\~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Отже, в зв'язку зі звільненням позивача від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, судовий збір в сумі 640 грн. покладається на відповідача та в зв'язку з задоволенням позову в частині вимог про розірвання шлюбу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 640 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial