Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення на його користь з [PERSON] 44608,93 грн., в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, з ТзДВ «Страхове Товариство «Домінанта» - 6715,82 грн., в рахунок відшкодування витрат на лікування та 391,07 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також відповідачів - 2357,60 грн. в рахунок відшкодування витрат пов»язаних із наданням правової допомоги. Заявлені вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2014 року близько 18 години водій автомобіля OPEL RECORD, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], рухаючись по вул. Київській в м. Прилуки в напрямку перехресть вулиць Київської та Вокзальної, порушив вимоги п. 18.1 ПДР України та здійснив на нього наїзд, в результаті якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.01.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном на 1 рік. Вирок набрав законної сили 13.02.2015 року. Вчиненими діями позивачу була заподіяна матеріальна шкода, виражена в понесенні витрат на лікування та придбання ліків на загальну суму 6715,82 грн., а також моральна шкода - у вигляді болісних процедур, оперативного втручання, неможливості виконувати елементарну домашню роботу, необхідності санаторно-курортного лікування, що викликає додаткові хвилювання та погіршення емоційного стану, які позивач оцінив у 50000 грн., з яких 5000 грн. [PERSON] виплатив йому добровільно. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТзДВ «Страхове Товариство «Домінанта» в судове засідання не з»явився, однак надіслав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд у позові відмовити у повному обсязі за безпідставністю та необгрунтованістю, розгляд справи провести за відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, а також не надав відзиву щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. Позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв"язку з цим, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК Українивстановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтями 79 та 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що 23 жовтня 2014 року близько 18 години [PERSON], керуючи автомобілем OPEL RECORD, державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по вул. Київській в м. Прилуки в напрямку перехресть вулиць Київської та Вокзальної, порушив вимоги п. 18.1 ПДР України та здійснив наїзд на [PERSON], в результаті якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого МК 9167 від 19 січня 2015 року (а.с.6), копією протоколу дослідження головного мозку спіральної комп»ютерної томографії [PERSON] № 11047 від 06.11.2014 року (а.с.16), копією магнітно-резонансної томографії [PERSON] в медичному центрі «Тесла» № 20661 від 20.01.2015 року (а.с.17) та копією вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року, що набрав законної сили 13 лютого 2015 року (а.с.4). Тим самим вироком суду [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік не вчинить нового злочину (а.с.4). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.. З урахуванням викладеного суд вважає, що встановленими є обставини та не потребують доказування з приводу подій, які мали місце 23.10.2014 року щодо порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України та їх причино наслідковий зв'язок зі спричиненням тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] Як вбачається із копії Полісу № АІ/3286479 від 09 вересня 2014 року обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль «OPEL RECORD» 1982 року випуску, д.н.з. [NUMBER], належний [PERSON], був застрахований на строк дії з 10 вересня 2014 року по 09 вересня 2015 року(а.с.5). Як вбачається з наданих [PERSON] копій товарних чеків, загальна сума, витрачена ним на лікування травм, спричинених в результаті ДТП, становить 6715 грн. 82 коп. (а.с.7-14). Таким чином, суд дійшов висновку, що доведена позивачем в судовому засіданні матеріальна шкода, заподіяна внаслідок ДТП, становить 6715 грн. 82 коп., тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 2 ст 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що містяться в п.п.4, 5,9 цієї постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно ст. 22 ст. 23 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. На підставі вищевикладеного, вирішуючи питання щодо заявлених позивачем вимог стосовно стягнення моральної шкоди, суд вважає, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди йому завдано моральних страждань, що полягали у больових відчуттях від отриманих травм та в процесі лікування, душевних стражданнях, втраті працездатності, обмеженні у виконанні елементарної домашньої роботи та обслуговуванню себе, а також не передбачених сімейним бюджетом витратах, а тому суд приходить до висновку, що заявлені вимоги, в частині стягнення завданої моральної шкоди, підлягають задоволенню. Що стосується заявлених вимог про стягнення судових витрат, суд приходить до наступних висновків: Позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі ч.6 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому на підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів в дохід держави судовий збір пропорційно до частини задоволених вимог з урахуванням розміру ставок судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір». Крім того, відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а тому враховуючи, що в даному судовому процесі представник позивача - адвокат [PERSON] не приймав участі, суд вважає вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не підлягають до задоволення.

Outcome: approved