Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів втратившими право користування квартирою [ADDRESS] на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачка являється колишньою дружиною, а [PERSON] - їх сином, зареєстровані за даною адресою як члени сім'ї, однак у квартирі не проживають з 2000 року, місце їх фактичного проживання невідоме, від зняття з реєстраційного обліку ухиляються, у зв'язку з чим позивач несе додаткові витрати по оплаті за квартиру, комунальні послуги. Ухвалою суду від 20.02.2018 року відкрито спрощене позовне провадження, копії Ухвали та матеріали справи двічі направлялись відповідачам та повернуті до суду у зв'язку з відсутністю адресатів за даною адресою, відзиви до суду відповідачі не надсилали, з будь-якими клопотаннями не звертались. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстровані у [ADDRESS]. Квартира належить місцевим радам, позивач постійно в ній проживає, сплачуючи комунальні та інші послуги. Шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано, актовий запис про розірвання шлюбу №463 від 13.09.2005 року по Першому відділу РАЦС Суворовського РУЮ м.Одеси, відповідач [PERSON] є сином позивача та відповідачки [PERSON] Відповідачі з 2000 року в помешканні не проживають, залишили квартиру в добровільному порядку, оплату за комунальні послуги не здійснюють, від добровільної зміни реєстраційного обліку за місцем свого проживання ухиляються. На даний час місце проживання відповідачів невідоме, факт відсутності відповідачів за місцем своєї реєстрації з 2000 року підтверджується актом про непроживання. Реєстрація відповідачів, котрі не проживають на спірній житловій площі, перешкоджає позивачеві у здійсненні його прав щодо житла, позивач вимушений сплачувати кошти за житло і комунальні послуги у більшому розмірі, оскільки нарахування проводяться за кількістю зареєстрованих осіб. Згідно вимог ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, при зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. Згідно ст.7 зазначеного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, основані на вимогах діючого законодавства, а саме ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.6, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, і підлягають задоволенню. З іншими вимогами позивач не звертався, жодних доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідачі до суду не надали. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК Українита згідно ст.9 Закону України "Про судовий збір", з відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у рівних частках з кожного.

Outcome: approved