Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «Приват Банк», звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з урахуванням останніх уточнень від 18.03.2015 р., про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 25.04.2005 р. на підставі кредитного договору № К2Н0GК00260888 надав позичальнику, [PERSON], кредит у розмірі 162000 дол. США на термін до 24.04.2025 р., та виконав свої зобов'язання в повному обсязі. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись щомісяця в період сплати шляхом надання позичальником грошових коштів (щомісячний платіж) банку для сплати кредиту, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно договору. У разі порушення зобов'язань за кредитним договором позичальник повинен сплачувати банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, що надало право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Виконання кредитних зобов»язань за кредитним договором забезпечене укладеними між банком і [PERSON] та [PERSON] договорами поруки б/н від 25.04.2005 р., за умовами яких поручителі несуть солідарну з позичальником відповідальність. Відповідачам надіслані письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобов»язань за кредитним договором, які поручителями за умовами п. 6 договорів поруки повинні бути виконані протягом п»яти календарних днів з моменту отримання вимоги, але залишені ними без задоволення. Станом на 28.05.2014 р. заборгованість відповідача за кредитним договором склала суму 534254 дол.41 цент США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2015 р. еквівалентно сумі 11513182 грн. 53 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом суму 239434 дол. 45 центів США ; заборгованість за процентами за користування кредитом суму 198481 дол. 64 центи США; нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 96338 дол. 32 центи США. Заборгованість за кредитним договором, що підлягає стягненню з поручителя, [PERSON], станом на 29.05.2014 р. складає суму 327022 дол. 90 центів США ( без урахування додаткових траншів), що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2015 р. еквівалентно сумі 7047343 грн. 49 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом суму 130946 дол. 80 центів США; за процентами за користування кредитом суму 99737 дол. 78 центів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором суму 96338 дол. 32 центи США. Позивач просив стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором солідарно з [PERSON] та [PERSON] в загальній сумі 534254 дол.41 цент США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2015 р. еквівалентно сумі 11513182 грн. 53 коп., та з [PERSON] в сумі 327022 дол. 90 центів США, що еквівалентно сумі 7047343 грн. 49 коп.. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги не визнали, у задоволенні просили відмовити, подали зустрічні позови про визнання поруки припиненою, мотивуючи тим, що за договорами поруки б/н від 25.04.2005 р. поручались перед банком за виконання позичальником кредитних зобов'язань по поверненню кредиту в сумі 193720 дол. США у термін до 24.04.2025 р., та сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1% в місяць на суму заборгованості за кредитом. Ознайомившись з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 26.11.2012 р., доданим до позовної заяви, дізнались, що розмір основного зобов'язання, передбачений кредитним договором та договорами поруки, збільшений до суми 249375 дол. 19 центів США. Своєї згоди, як поручителі, ні позивачу, ні позичальнику на зміну зобов»язань за кредитним договором не надавали, будь яких додаткових угод щодо збільшення обсягу відповідальності не укладали, тому в розумінні ч. 1 ст. 559 ЦК України вважають поруку за договорами поруки припиненою. Відповідачі просили зустрічні позови задовольнити. Відповідач, [PERSON], позовні вимоги не визнав, у письмових запереченнях зазначив, що позивач, ПАТ КБ «Приват Банк», звернувся до суду з позовом з пропуском строку загальної позовної давності, передбаченої ч. 1 ст. 257 ЦК України, тому вважає, що позовна заява має бути залишена без розгляду, виходячи з наступного. Відповідно до умов кредитного договору №К2Н0 GK00260888 від 25.04.2005 р. він, як позичальник, зобов'язався сплачувати банку в рахунок погашення кредиту та відсотків щомісячно з «25» по «30» число платіж в сумі 2159,02 дол. США. У забезпечення виконання кредитних зобов'язань 25.04.2005 р. за договором застави передав банку майнові права на 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] (с.4), та за п. 8.10. цього договору зобов»язався протягом п'яти днів з моменту державної реєстрації права власності на цю квартиру укласти з ним та нотаріально посвідчити договір іпотеки. 26.06.2007 р. в Головному управлінні житлового забезпечення отримав свідоцтво про право власності від 20.06.2007 р. на квартиру [ADDRESS] ( с. 4) у м. Києві, але у порушення умов п. 8.10. договору застави не уклав з банком договір іпотеки. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, з 01.05.2009 р. припинив сплату платежів за кредитним договором, і саме 01.05.2009 р. банку стало відомо про порушення ним умов кредитного договору. Пунктом п. 2.3.2. кредитного договору визначено, що у разі виникнення будь-якої з подій, у тому числі: порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору, порушення заставодавцем/іпотекодавцем зобов'язань за договорами застави/іпотеки, укладеними для забезпечення виконання кредитних зобов'язань, банк має право змінити умови договору, вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій, виконання інших обов'язків за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України за зобов'язаннями, строки виконання яких не настали, строки вважаються такими, що настали в зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту, комісію та проценти за фактичний строк його користування в повному обсязі, виконати інші зобов'язання за договором. Пунктом п. 2.2.7 кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом у повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом проценти, комісію та неустойку (штраф, пеню) не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку, передбаченого п.п. 2.3.1., 2.3.2. договору. 31.07.2009 р. отримав від банку повідомлення - вимоги №№ 4233, 4235 від 24.07.2009 р. терміново (на протязі 20 днів з дати отримання ) укласти з ним і нотаріально посвідчити договір іпотеки, а у разі невиконання вимоги на 31-й день повернути суму кредиту, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в повному обсязі, повідомлення №№ 4234, 4236 від 24.07.2009 р. про зміну строку виконання зобов»язань були надіслані банком і поручителям, тому з 31.08.2009 р. почався перебіг строку позовної давності. Вважає, що позивач, 18.02.2013 р. звернувшись до суду з позовною заявою, пропустив строк загальної позовної давності у три роки, передбачений ч. 1 ст. 257 ЦК України, без поважних причин, тому позов має бути залишений без розгляду. Крім того, від відповідачів надійшли заяви про застосування загальної та спеціальної позовної давності від 05.05.2014 р., від 16.04.2014 р., 13.11.2014 р., як підстави для відмови у задоволенні позову ( т. 1, а. с. 138-140, 173-176). Представник відповідачів на підставі довіреностей та договору про надання адвокатських послуг, [PERSON], надав письмові заперечення проти стягнення пені за необґрунтованістю підстав і порядку нарахування, посилаючись на наступне. Пунктом п. 4.1. кредитного договору визначено, що у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених п. п. 2.2.2., 2.2.3. цього договору, банк має право нарахувати пеню у розмірі 0,15% від суми боргу за кожен день прострочки платежу. Умовами п. п. 2.2.2., 2.2.3. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується своєчасно сплачувати комісію та проценти відповідно до умов п. 1.1., 3.1., 3.2. цього договору. [PERSON] п. 1.1. кредитного договору не передбачає обов'язку позичальника по сплаті процентів та кредиту за договором. Пунктом п. 3.1. кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується сплачувати проценти в розмірі та строки, передбачені п. 1.1. договору, умови якого не передбачають обов'язку позичальника щодо сплати процентів за цим договором. Умовами пункту 3.2. кредитного договору визначено право банку на нарахування подвійних процентів за користування кредитом, які мають бути сплачені додатково до основних процентів, у разі невиконання позичальником умов п. 1.1., 2.3.1. цього договору, умови яких не передбачають обов'язку позичальника щодо сплати процентів та кредиту за цим договором. Тому вважає, що п. 4.1. кредитного договору про право банку нараховувати пеню за прострочення сплати процентів та кредиту не підлягає застосуванню, оскільки відсилається на пункти договору, що не містять умов щодо сплати процентів та кредиту, та фактично не порушені позичальником при виконанні цього договору. Крім того, зазначає, що позивач невірно розрахував розмір процентів за кредитним договором за період з 25.04.2005 р. по 29.05.2014 р., посилаючись на те, що шляхом виконання арифметичної дії, а саме: віднімання від суми процентів, що підлягає сплаті, суми фактично сплачених відповідачем процентів, точна сума заборгованості за процентами значно менша - 57864,22 дол США., відповідно значно менша загальна заборгованість за кредитом і процентами - 183420,95 дол. США, при цьому виходить з загального розміру кредиту в 162000 дол. США ( т. 2, а. с. 36-41). Представник позивача за довіреністю, [PERSON], подав письмові заперечення проти зустрічних позовних вимог, посилаючись на те, що такого способу захисту цивільних прав та інтересів у розумінні ст. 16 ЦК України, як визнання в судовому порядку договору поруки припиненим у разі зміни основного зобов»язання без згоди поручителя, ні законом, ні умовами договорів не передбачено. Предметом оспорюваних договорів є особисте зобов»язання фізичних осіб відповідати перед банком за виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором. За загальним правилом зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до п. 11 договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов»язань за кредитним договором, відповідачі ознайомились та погодились з умовами договору. Пунктом 2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов»язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Також зазначив, що відповідно до п. 13 договору поруки ніяких змін чи доповнень, які повинні вноситись за взаємною згодою сторін у письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, банком не вносилось. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю, [PERSON], підтримав первісний позов у повному обсязі з наведених у заявах підстав, просить задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнав відповідно до письмових заперечень. Представник відповідачів на підставі довіреностей та договору про надання адвокатських послуг, [PERSON], первісні позовні вимоги не визнав відповідно до пояснень та заперечень, в тому числі з підстав пропущення позивачем строку позовної давності, просить у задоволенні відмовити, зустрічні позови про визнання поруки за договорами поруки б/н припиненими задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що первісні та зустрічні позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ( ст. 610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов'язання боржником визначені, зокрема, у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2 - 4 ст. 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст. 611 ЦК). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору ( ч., ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Так, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Суд установив, що 25.04.2005 р. позивач уклав з відповідачем, [PERSON], кредитний договір № К2Н0GК00260888, за умовами п. 1 якого зобов»язався надати кредит шляхом перерахування коштів згідно інвестиційного договору №7028 на строк до 24.04.2025 р. включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 193720 дол. США, у тому числі: на придбання квартири у сумі 162000 дол. США, оплату страхових платежів по особистому страхуванню в сумі 16200 дол. США, та страхових платежів по страхуванню нерухомості в сумі 15520 дол. США, зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 1,00% на місяць на залишок заборгованості за кредитом, комісії в розмірі 0,0 від суми виданого кредиту первісно на момент надання кредиту плюс 0,22% від суми виданого кредиту щомісячно, з погашенням заборгованості за кредитом та процентами з «25» по «30» число кожного місяця платежем у сумі 2159,02 дол. США ( т. 1, а. с. 15, 16). Крім того, п. 5.1. кредитного договору сторони передбачили, що даний договір у частині п. 3.7. набирає чинності з моменту його підписання сторонами, у іншій частині з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобов»язань за цим договором. Пункт 1 кредитного договору № К2Н0GК00260888 від 25.04.2005 р. сторони змінювали шляхом укладення додаткових угод №№ 1,2,3,4 від 29.08.2005 р., 16.09.2005 р., 04.04.2006 р., 05.07.2006 р., в останній редакції цього пункту банк зобов»язується надати позичальнику кредитні кошти згідно інвестиційного договора № 7028 від 19.04.2005 р. на строк до 24 квітня 2025 р. включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 249375 дол. США на наступні цілі: придбання квартири у сумі 162000 дол. США, паркомісця згідно договора про пайову участь в будівництві підземного паркінгу в житловому будинку із вбудованими приміщеннями цивільного призначення №П-32 від 25.08.2005 р. в сумі 15920, 40 дол. США, проведення ремонтних робіт у квартирі за адресою: [ADDRESS] у сумі 16000 дол. США та остаточних обробних робіт у сумі 60000 дол. США, сплату страхових платежів у сумі 40612 дол. США, за процентною ставкою в розмірі 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням кредиту та процентів у період сплати з «25» по «30» число кожного місяця платежем у сумі 2563, 23 дол. США (т. 2, а. с. 45-48). Умовами пп. 2.2.2., 2.2.3., 2.2.8. кредитного договору визначено, що позичальник зобов»язуються: сплатити проценти за користування кредитом у відповідності з п.1.1., 3.1., 3.2 цього договору. Повну сплату процентів за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; сплатити банку комісію згідно п. 1.1., 3.11. цього договору. Надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за даним договором, включаючи кредит, комісію, проценти за користування кредитом, передбачені п. 1.1 цього договору. Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісячно у період сплати сплачує проценти в розмірі, вказаному в п. 1.1. цього договору. Ураховуючи, що розмір, строки та порядок сплати процентів визначено умовами п. 1 кредитного договору, суд оцінює посилання у пп. 2.2.2., 2.2.3., 3.1. на п. 1.1., що не містить відповідних умов, як описку. Кредитні зобов»язання позичальника забезпечені порукою за договорами поруки б/н від 25.04.2005 р., укладеними з відповідачами, [PERSON] та [PERSON], за умовами яких поручителі поручилися за повернення кредиту в сумі 193720 дол. США в строк до 24.04.2025 р. включно; сплату процентів у розмірі 1,00% на місяць у період сплати з «25» по «30» число кожного місяця; щомісячних платежів у період сплати сумою не менше 2159,02 дол. США для погашення кредиту та процентів; процентів за користування кредитом у разі порушення позичальником зобов»язань по погашенню кредиту в розмірі 2,5% на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; комісії в розмірі 0,0 від суми виданого кредиту первісно на момент надання кредиту плюс 0,22% від суми виданого кредиту щомісячно; пені в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення виконання зобов»язань по сплаті процентів і комісії за користування кредитом, а також сплаті інших винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, на умовах, у порядку та строки, вказані в кредитному договорі ( т. 1, а. с. 19, 20). Пунктами 2, 4 договорів поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, як солідарні боржники. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Позивач виконав свої зобов»язання по наданню кредитних коштів на умовах і у порядку, передбачених кредитним договором у повному обсязі, що підтверджується заявами на видачу готівки, меморіальними ордерами (т. 1, а. с. 17, 18, т. 2, а. с. 13, 14, 24, 42-44 ). Позичальник взяті на себе кредитні зобов»язання належним чином не виконував, з червня 2008 р. припинив сплату чергових платежів у рахунок погашення кредиту та процентів за користування кредитом, що ним не заперечується та підтверджується виписками з особового рахунку ( т. 2, а. с. 15-23). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання ( ч. 1 ст. 550 ЦК) . Сторони визначили у кредитному договорі відповідальність позичальника за порушення зобов'язань. Пунктом 3.2. кредитного договору передбачено, що згідно ст. 549 ЦК України при порушенні зобов»язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.3.1., 2.3.2., 3.3. цього договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, окремо понад вказаної в п. 1.1. суми щомісячного платежа за кредитом разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежа. Тобто, у п. 3.2. кредитного договору передбачена сплата процентів у розмірі 2,5% на місяць в розумінні ст. 549 ЦК УКраїни, у якості неустойки (штрафу) від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання за кредитом. Пунктом 3.8. кредитного договору передбачено, що при непогашенні кредиту в строки, встановлені п. п.1.1. та 2.3.2. цього договору заборгованість в частині несвоєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості за простроченою сумою кредиту нарахування процентів здійснюється за п. 3.2. цього договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Пунктом 4.1. кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених п. п. 2.2., 2.2.3. цього договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов»язується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу. Наведені пункти кредитного договору передбачають застосування неустойки (штрафу, пені), у тому числі підвищених процентів у розумінні штрафу, за порушення порядку та строків погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, що регулються положеннями п. 1 цього договору, посилання на п. 1.1. та п. 2.3.1. цього договору є опискою, що спростовує доводи представника відповідачів про відсутність підстав для нарахування пені за прострочення сплати процентів та кредиту з тих підстав, що ці пункти не містять обов»язку позичальника щодо сплати процентів і кредиту, та фактично не порушені ним при виконанні договору. Отже, на відміну від процентів, які є платою за користування чужими коштами, збільшені проценти, передбачені п. 3.2. договору, є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. 24.07.2009 р. позивач надіслав відповідачам письмові вимоги №№ 4234, 4235, 4236 із зазначенням невиконаних зобов»язань за кредитним договором, про усунення порушень в тижневий термін, але не пізніше 30 календарних днів з дати отримання вимоги, та у разі невиконання вимоги про сплату простроченої заборгованості, про обов»язок повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти, комісії та штрафні санкції на 31 день, одержані ними 31.08.2009 р., але залишені без виконання ( т. 1, а. с. 132-134). Відповідно до розрахунку позивача станом на 28.05.2014 р. ( з урахуванням уточнення щодо заборгованості за кредитом) загальна заборгованість за кредитним договором, яку просить стягнути солідарно з відповідачів, [PERSON] та [PERSON], складає суму 532910 дол.94 цент США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2015 р. еквівалентно сумі 11484230 грн. 76 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом суму 238090 дол. 98 центів США; за процентами за користування кредитом суму 198481 дол. 64 центи США; нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 28.05.2013 р. по 28.05.2014 р. в загальній сумі 96338 дол. 32 центи США ( т. 2, а. с. 80-94, а.с. 110-115). Позивач навів розрахунок станом на 29.05.2014 р. (без урахування додаткових траншвів) щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 327022 дол. 90 центів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2015 р. еквівалентно сумі 7047343 грн. 49 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у сумі 130946 дол. 80 центів США; за процентами за користування кредитом суму 99737 дол. 78 центів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 28.05.2013 р. по 28.05.2014 р. в загальній сумі 96338 дол. 32 центи США ( т. 2, а. с. 80-94). Як убачається з наведених розрахунків позивач здійснив розрахунок основного боргу за кредитом, процентами за користування кредитом та пенею, але не висунув вимоги щодо стягнення підвищених процентів відповідно до п. 3.2. кредитного договору у розмірі 2,5% на місяць в розумінні неустойки (штрафу) від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання за кредитом, не навів суму до стягнення цієї неустойки. Суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідачів у тій частині, що розмір процентів за кредитним договором за період з 25.04.2005 р. по 29.05.2014 р. шляхом виконання арифметичної дії, а саме: віднімання, суми фактично сплачених відповідачем, [PERSON], процентів, від суми процентів, що підлягає сплаті, має складати суму 57864,22 дол США., а загальна заборгованість за кредитом і процентами - суму 183420,95 дол. США, оскільки їх розрахунок здійснюється в розмірі 12% річних від суми кредиту, при цьому він виходив з розміру кредиту в 162000 дол. США, без урахування додаткових траншів, з урахуванням яких загальний розмір кредиту складає суму 249375,19 дол. США. [PERSON], при розрахунку загальної заборгованості за процентами за користування кредитом (з урахуванням додаткових траншів) відповідно до умов кредитного договору позивач допустився арифметичної помилки: замість суми 177549 дол. 85 центів США, що підлягає стягненню за відповідний період, зазначив суму 198481 дол. 64 центи США. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], заперечуючи проти первісного позову, обґрунтовують зустрічні позовні вимоги тим, що згоди, як поручителі ні позивачу, ні позичальнику на зміну зобов»язань за кредитним договором не надавали, будь яких додаткових угод щодо збільшення обсягу відповідальності не укладали. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 22 постанови від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснив, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Якщо з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Наведене спростовує твердження представника позивача у ті частині, що такого способу захисту цивільних прав та інтересів у розумінні ст. 16 ЦК України, як визнання в судовому порядку договору поруки припиненим, у разі зміни основного зобов»язання без згоди поручителя, ні законом, ні умовами договорів не передбачено. Доводи відповідача, [PERSON], наведені в обґрунтування зустрічних позовних вимог, спростовуються укладеною між нею та банком додатковою угодою №4 від 05.07.2006 р. до договору поруки б/н від 25.04.2005 р., відповідно до п. 1 якої вона поручилась перед кредитором за виконання зобов»язань позичальника, викладених у п. 1 кредитного договору від 25.04.2005 р. в редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2006 р. до нього ( т. 2, а. с. 48, 49 ). Крім того, за обставинами справи вбачається інформованість відповідача, [PERSON], та її згода на збільшення розміру відповідальності, як дружини позичальника. Що стосується зустрічних позовних вимог відповідача, [PERSON], то суд ураховує, що вона згоди, як поручитель, на зміну зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг її відповідальності, в розумінні солідарної з боржником, не надавала, відповідних додаткових угод з банком не укладала, що підтверджується й розміром заявлених до неї первісних позовних вимог, тому її порука за договором поруки б/н від 25.04.2005 р. в розумінні ч. 1 ст. 559 ЦК України припиняється. Відповідачі, заперечуючи проти позову, посилаються й на ті обставини, що у зв»язку з порушенням умов кредитного договору, позивач змінив строк виконання зобов»язань в повному обсязі, надіславши отримані ними 31.07.2009 р. повідомлення - вимоги №№ 4234, 4235, 4236 від 24.07.2009 р. про повернення кредиту на 31 день з дати отримання цих вимог, а звернувся до суду 19.02.2013 р. з пропуском загальної та спеціальної позовної давності без поважних причин, перебіг якої, на їх думку, почався з 31.08.2009 р., що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Суд не може повністю погодитися з доводами відповідачів, виходячи з наступних підстав. Як зазначено у кредитному договорі, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 5.1), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 24.04.2025 р. ( п. 1). Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Суд установив, що відповідач припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та сплати процентів з «25» по «30» число червня місяця 2009 р., у той час, як позивач звернувся до цього суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом 19.02.2013 р., включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі (дострокове повернення кредиту). Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ( ст. 253 ЦК ). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу ( ст. 256 ЦК ). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК ). Для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) ( ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252 - 255 ЦК України. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності, за загальним правилом, починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК ). Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Умовами п. 1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту та процентів за користування кредитом частинами (щомісячними платежами) у визначених розмірах та строки, зазначені у договорі, а також встановлена відповідальність за порушення повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами у період з «25» по «30» число кожного місяця, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Умовами кредитного договору передбачено застосування неустойки (штрафу, пені), як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту та сплати процентів за користування ним, і інші правопорушення. Як встановлено судом, обставиною, яка стала підставою для звернення 19.02.2013 р. позивача до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості ( у т. ч. дострокове повернення всієї суми кредиту) виявився факт порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме: припинення ним з «25» по «30» червня 2009 р. передбачених договором виплат з погашення чергового платежу за кредитом та процентами за користування ним. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України, таке право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту, комісії, процентів за користування ним, у повному обсязі виконати інші зобов»язання за договорому, передбачене в п. 2.3.2, зокрема, у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом тощо. Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання 24.04.2025 р. вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Що стосується застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), суд ураховує наступне. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 5.2) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за процентами та комісією за кожний день прострочення. За загальним правилом, що випливає з ЦК України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Верховний Суд України навів у постанові від 19.11.2014 р. в справі № 6-160цс14 правову позицію, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, зокрема, що відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. 19.02.2013 р. позивач подав до цього суду з позовну заяву про стягнення з відповідачів всієї кредитної заборгованості з урахуванням майбутніх платежів, з травня 2009 р. по травень 2014 р., відповідно до уточненої заяви - нарахованої пені за несвоєчасність виконання кредитних зобов»язань за період з травня 2009 р. по травень 2014 р. ( т. 1, а. с. 188, т. 2, 84-94). [PERSON], в серпні 2011 р. до подачі позовної заяви у даній справі позивач первісно звертався з таким же позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за цим же кредитним договором, за яким 06.09.2011 р. в цивільній справі № 0417/2-2824/2011 було ухвалене заочне судове рішення ( т. 1, а. с. 69, 70). Ухвалою цього ж суду від 03.09.2012 р. заочне судове рішення від 06.09.2011 р. скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку, та ухвалою суду від 15.01.2014 р. позовну заяву на підставі п. 4 ч. 1 ст.207 ЦПК України залишено без розгляду ( т. 1, а. с. 68, 117). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Залишення позову без розгляду відповідно до ст. 265 ЦК України не зупиняє перебігу позовної давності. Відтак, за наведених обставин, суд вважає, що на момент подачі позову до цього суду по чергових платежах, починаючи з травня 2009 р. позовна давність не спливла (у зв»язку з її перериванням), а положення ст. 265 ЦК України не повинні враховуватись, оскільки на момент залишення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська заяви без розгляду в даній справі було порушене провадження. Що стосується пені в сумі 96338,32 дол. США за період часу з 28.05.2013 р. по 28.05.2014 р. (після подачі позову), то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд дійшов висновку, що первісні та зустрічні пововні вимоги доведені та підлягають задоволенню частково, у частині солідарного стягнення на користь позивача з відповідачів, [PERSON] та [PERSON], заборгованості за кредитом у сумі 238080 дол. 98 центів США, еквівалентній сумі 5130645 грн. 12 коп., за процентами за користування кредитом у сумі 177549 дол. 85 центів США, еквівалентній сумі 3826199 грн. 27 коп., всього суми 415640 дол. 83 центів США, еквівалентній сумі 8957096 грн. 89 коп., у стягненні пені в сумі 96338, 32 дол. США, що еквівалентно сумі 2076090 грн. 80 коп. задоволенню не підлягають, у стягненні з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 327022,90 дол. США, що еквівалентно сумі 7047343 грн.49 коп. відмовляє, та задовольняє її зустрічний позов про визнання поруки за договором поруки припиненою, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовляє. Суд присуджує з відповідачів на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати від сплати судового збору в загальній сумі 3441 грн., по 1702 грн. 50 коп. з кожного. На підставі наведеного, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 252-255 , 256- 258, 260,261, 264- 267, 509, 510, 525, 526, 530, 549, 550, 554, 610, 611, 612, 626, 631, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial