Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, в якому свої вимоги обґрунтувала тим, що у період з 09.12.2013 року по 27.05.2014 року вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго». 27.05.2014 року вона була звільнена за власним бажанням. У зв'язку зі звільненням, у відповідності до вимог трудового законодавства, з нею повинен був проведений розрахунок нарахованої заробітній плати та інших компенсаційних і соціальних виплат, однак розрахунок був виконаний не в повному обсязі, а саме - їй не виплатили компенсацію за 10 календарних днів невикористаної частини відпустки в 2014 році, розмір якої становить 3128,25 грн. У зв'язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену компенсацію за 10 календарних днів невикористаної відпустки в 2014 році в розмірі 3128,25 грн. В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги, зазначаючи про те, що перебуваючи в трудових правовідносинах з відповідачем у період з 09.12.2013року по 27.05.2014року виконувала обов'язки головного бухгалтера та заступника головного бухгалтера. Відповідно до Посадової інструкції складала фінансові та податкові звіти підприємства, а також здійснювала контроль за усіма ділянками бухгалтерії. Зважаючи на те, що бухгалтерський, податковий та внутрішній документообіг комп'ютеризований увесь робочий час проводила за комп'ютером, а за діючим законодавством робота на комп'ютері віднесена до роботи, пов'язаної з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, що дає право на соціальні пільги, а саме - право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці. З огляду на викладене, приписи ст. ст. 8, 10 Закону України «Про відпустки», враховуючи час фактичної роботи на підприємстві їй належить грошова компенсація за два дні невикористаної щорічної додаткової відпустки в розмірі 625, 64грн. із розрахунку середньоденної заробітної плати 318, 82 грн. ? 2 = 625,64 грн. а всього просила стягнути на її користь грошову компенсацію в сумі 3 753,93 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, в останнє судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування зазначила, що на момент звільнення позивач не довела до відома ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» свій статус одинокої матері та вдови, не надала жодних документів на підтвердження свого статусу, що надавав їй право на отримання додаткової відпустки. ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» не мало будь-яких правових підстав для розрахунку та виплати відповідної компенсації. Просила відмовити в задоволенні позову, в останнє судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Судом встановлено, що [PERSON].12.2013 року була прийнята на роботу до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» на посаду заступника головного бухгалтера на підставі наказу № 1288-к від 09.12.2013 року, про що зроблений відповідний запис у трудовій книзі. 27.05.2014 року позивачка на підставі ст. 38 КЗпП України була звільнення за власним бажанням із зазначеного підприємства згідно наказу № 455-к від 27.05.2014 року, про що зроблений відповідний запис у трудовій книжці. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21.02.1998 року, про що Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона 21.02.1998 рокузроблено актовий запис № 56. Відповідно до актового запису № 73, зробленого Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсонабатьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до актового запису № 575 від 20.03.2012 року, зробленого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області18.03.2012 року помер [PERSON]. Після смерті чоловіка позивач набула статусу одинокої матері, оскільки має на утриманні та вихованні неповнолітню дитину. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» одинока матір має право на додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів. Враховуючи, що позивач перебуваючи у трудових правовідносинах з ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» мала статус одинокої матері, що дає їй право на додаткову щорічну відпустку, відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустку» та не використала її, тому суд приходить до висновку, що при звільненні позивачки роботодавець повинен був виплатити їй грошову компенсацію за невикористанні дні такої відпустки. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, щодо відсутності на підприємстві належних документів на підтвердження статусу позивачки, як одинокої матері, оскільки даний факт повинен бути відомий роботодавцеві, зважаючи на те, що забезпечення належного оформлення документів на працівників товариства при оформленні на роботу покладено на відділ кадрів товариства, а діюче в Україні законодавство не містить конкретно визначеного переліку документів, які необхідно подати матері, яка виховує дитину без батька на отримання гарантованого державою права одинокої матері на додаткову оплачувану відпустку. Згідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустку» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Як роз'яснив Верховний Суд України в п. 23 постанови Пленуму №13 від 24.12.1999року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнута на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей(ст. 182?КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) на використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Згідно до ч. 1, 3 ст.8 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: 1) окремим категоріям працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах. Статтею 10 Закону України «Про відпустки» визначено, що додаткова відпустка, передбачена статтею 7 та пунктами 1 і 2 частини першої статті 8 цього Закону, надається понад щорічну основну відпустку за однією підставою, обраною працівником. Порядок надання додаткової відпустки з кількох підстав встановлює Кабінет Міністрів України. Щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї. Позицією 58 розділу XXII "Загальні професії за всіма галузями господарства" книги 6 Списку (1290-97-п) передбачено максимальну тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці у кількості 4 календарних днів для працівників, які працюють на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах. Відповідно до пункту 2 Порядку застосування Списку виробництв, професій і посад працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах підвищеного ризику для здоров'я, що дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 30.01.98 N 16, працівникам, професії і посади яких передбачені у розділі "Загальні професії за всіма галузями господарства", додаткова відпустка надається незалежно від того, у яких виробництвах або цехах вони працюють, якщо ці професії і посади спеціально не передбачені у відповідних розділах або підрозділах Списку. З урахуванням характеру виконуваної позивачкою роботи, а саме: займана посада головного бухгалтера, заступника головного бухгалтера, передбачає постійну комп'ютерну роботу з електронним документообігом, суд приходить до висновку, що вона має право на додаткову відпустку за особливий характер праці тривалістю два дні. Розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки тривалістю 12 днів в розмірі 3 753,93 грн., відповідачем не спростований і здійснений позивачкою відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМ України № 100 від 08.02.1995року(з послідуючими змінами та доповненнями). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Отже, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 83, 182?, 238 КЗпП України, Закону України «Про відпустки»,

Outcome: approved