Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсною додаткової угоди від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №7522547 від 29 червня 2016 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Енселко Агро»; скасувати державну реєстрацію додаткової угоди, зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №7522547 29 червня 2016 року. Позов мотивує тим, що є власником земельної ділянки площею 2,07 га, кадастровий номер 6823355100:08:001:0140. Між ним та відповідачем 01 жовтня 2012 року укладено договір оренди зазначеної вище земельної ділянки строком на 5 років, про що в Державному реєстрі здійснено запис за №7522547 від 29 жовтня 2014 року, тобто через два роки та 28 днів після його укладення. Датою закінчення договору оренди позивач вважає 29 жовтня 2019 року. 16 липня 2019 року він звернувся до відповідача із заявою про те, що не має наміру продовжувати договірні відносини, на що працівником відповідача йому було вручено примірник спірної додаткової угоди від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі, згідно з якою строк договору оренди земельної ділянки продовжено до 29 жовтня 2029 року. Додаткову угоду від 02 жовтня 2015 року він не підписував, про що свідчить висновок експертного дослідження за результатами проведення експертизи від 03 грудня 2019 року, про що він повідомив відповідача. Обґрунтовуючи позов позивач покликається на статті 203, 207, 215 ЦК України та вказує про відсутність його волевиявлення. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач подав до суду відзив, в якому позов не визнав, вказав, що [PERSON] у разі заперечення проти пролонгації договору оренди земельної ділянки мав би до закінчення строку його дії, тобто до 01 листопада 2019 року, направити орендарю відповідне повідомлення. Однак, позивач не повідомив про намір припинити правовідносини, а отже договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. Також вказав, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, оскільки як стверджує позивач, він не підписував додаткову угоду до договору оренди землі, а отже він (позивач) договір не укладав. Таким чином, позивач просить суд визнати недійсним договір, який не є укладеним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали за обставин викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пзозивача, та представників сторін, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6823355100:08:001:0140, загальною площею\~2,07 га, яка розташована на території Новоушицької селищної ради Хмельницької області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9,10). 01\~жовтня 2012\~року між сторонами був укладений договір оренди землі, згідно з умовами якого [PERSON] передав ТОВ «Енселко Агро» в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером 6823355100:08:001:0140, загальною площею\~2,07 га, яка розташована на території Новоушицької селищної ради Хмельницької області. Договір укладений на строк 5 років, починаючи із дня набрання ним чинності, з урахуванням ротації основної сівозміни (а.с.11-16). 02 жовтня 2015 року між сторонами укладена додаткова угода до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року, якою продовжено дію договору оренди землі до 29 жовтня 2029 року (а.с.17-19). Право оренди земельної ділянки зареєстроване 29 жовтня 2014 року за №7522547, підстава: договір оренди землі від 01 жовтня 2012 року, додаткова угода до договору оренди від 02 жовтня 2015 року; строк дії до 29 жовтня 2029 року (а.с.20-21). Відповідно до висновку експертного дослідження №2715/19-26 від 03 грудня 2019 року, проведеного за заявою позивача підпис від імені [PERSON] в графі «Від Орендодавця» додаткової угоди від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року, зареєстрованого 29 жовтня 2014 року за №7522547, виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.30). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що він не підписував додаткову угоду до договору оренди, тому остання не відповідає вимогам пунктів 1-4 статті 203 ЦК України. Надаючи правову оцінку таким доводам позивача суд зазначає наступне. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Згідно зі статтями 13,14, 33 Закону України «Про оренду землі», чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Волевиявлення особи на укладення договору має прояв у власноручному підписі договору, або у підписі правочину від його імені на підставі відповідного доручення. Відсутність підпису однієї із сторін договору свідчить про порушення при укладенні договору вимог частини третьої статті 203 ЦК України, тобто свідчить про відсутність вільного волевиявлення сторони правочину та недотримання сторонами вимог частини четвертої статті 203 ЦК України щодо укладення правочину у формі, встановленій законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд вважає, що позивач довів, що він не підписував оспорювану ним додаткову угоду до договору оренди землі, тобто відсутнє його волевиявлення на укладення договору, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Відповідно до\~статті 236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З огляду на викладені вище обставини справи та положення закону, суд відхиляє посилання відповідача про те, що спірний договір не був укладений. Також суд вважає безпідставними твердження відповідача про пролонгацію договору оренди , оскільки позивач до закінчення строку договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року, а саме 16 липня 2019 року, повідомив орендаря про відсутність наміру укладення договору оренди на новий строк (а.с.22-25). Натомість відповідач доказів повідомлення орендодавця до спливу строку договору оренди про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк і відповідно пролонгацію спірного договору не надав. Водночас відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації, що узгоджується із статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Підставою для державної реєстрації права оренди земельної ділянки є договір оренди землі, укладений у порядку, встановленому Законом України «Про оренду землі». Як вбачається із відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право оренди спірної земельної ділянки було зареєстроване 29 жовтня 2014 року на підставі договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року та додаткової угоди до договору оренди землі від 02 жовтня 2015 року. Таким чином державній реєстрації підлягає саме право оренди, а не договір оренди. Таким чином позовна вимога про скасування державної реєстрації додаткової угоди від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року не підлягає до задоволення. Водночас суд зазначає, що відповідно до вимог частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Розподіляючи судові витрати, суд керується статтею 141 ЦПК України, та враховуючи часткове задоволення позову стягує із відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп. та витрат на оплату експертизи в сумі 942 грн. 00 коп.

Outcome: partial