Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом в суд до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича, у якому просили скасувати запис про державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 30,0 кв. м, номер запису про право власності 34137140, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1960626761101 та рішення Державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1960626761101, номер запису про право власності 34137140, за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 30,0 кв. м, відновивши запис про право власності на цю квартиру за [PERSON] та [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 квітня 2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», Правонаступником якого з 15.10.2019 року є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та фізичною особою [PERSON] , було укладено договір кредиту № 770/38-124-07. На підставі даного кредитного договору Банком було надано Позичальнику кредитні кошти в сумі 39200,00 доларів США із сплатою 13,00 % річних з кінцевим терміном погашення до 10 квітня 2022 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між Банком та фізичними особами [PERSON] та [PERSON] 24 квітня 2007 року було укладено Іпотечний договір без номеру, який було посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г. за реєстраційним номером 1795. На підставі рішення Державного реєстратора Білобожницької сільської ради Іванісіка С.В. від 12.11.2019 року, право власності на вищевказану квартиру перереєстровано за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Позивачі вважають, що АТ «Альфа-Банк» незаконно заволоділо належним їм майном та не погоджуються з прийнятим рішенням державного реєстратора Іванісіка С.В. оскільки, реєстрація переходу права власності на належну позивачам квартиру до АТ «Альфа-Банк» проведена суб`єктом державної реєстрації прав з порушенням встановленого порядку та під час дії мораторію на примусове звернення стягнення на квартиру. З врахуванням наведеного просять позов задовольнити. Ухвалою суду від 09 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання на 27 січня 2020 року. Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року було вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , а також органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомості: квартиру [ADDRESS] . 27 січня 2020 року представник відповідача направив відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у його задоволенні з тих підстав, що реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» на іпотечне майно було здійснено згідно п.п. 4.5.3 п. 4.5 Іпотечного договору. Враховуючи наявний розмір простроченої заборгованості за кредитним договором у кредитора виникло право вимоги дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у позичальника - обов`язок дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, відповідач посилається на те, що застереження в іпотечному договорі щодо позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки також є Договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Також, АТ «Альфа-Банк» з метою виконання вимог законодавчих актів надало державному реєстратору копію повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. №671 від 23.08.2019 року, які були надіслані боржнику на дві адреси та іпотекодавцю рекомендованим листом з повідомленнями про вручення. Крім того, 18.10.2019 року суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія» проведено оцінку предмета іпотеки, відповідно до якої ринкова вартість предмета іпотеки складає 591 000,00 грн. Таким чином, Банком повністю дотримано процедуру щодо визначення вартості предмета іпотеки, на який звертається стягнення, шляхом набуття права власності іпотекодержателя. Щодо посилання позивачів на дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вказав, що спосіб реєстрації права власності на підставі погодженого добровільно сторонами іпотечного застереження проводиться в позасудовий спосіб, а тому, оскільки, вказаний Закон передбачає примусове стягнення нерухомого житлового майна на підставі рішення суду він не може бути застосований як підстава відмови у державній реєстрації права власності. 04 лютого 2020 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив на позовну заяву в якій посилається на те, що доводи представника відповідача, які вказані у відзиві є безпідставними та просить задовольнити позовні вимоги з підстав, які наведені у позовній заяві. Також, 07 лютого 2020 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив на позовну заяву в якій вказує на те, що посилання представника відповідача у відзиві не відповідають та суперечать чинному законодавству і не повинні прийматись до уваги. Просить задовольнити позовні вимоги з підстав, які наведені у позовній заяві. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Панченко Д.В. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач Державний реєстратор Білобожницької сільської ради Іванісік С.В. у судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо вирішення позовних вимог поклався на розсуд суду. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №770/38-124-07, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кошти на умовах забезпеченості, повернення та строковості, платності кошти в сумі 39 200,00 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном погашення до 10 квітня 2022 р. 24 квітня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно якого вони передали в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту №770/38-124-07 від 24.04.2007 р. двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності. Внаслідок укладення цього договору накладається заборона на відчуження Предмету іпотеки (п. 1.11). Підпунктом 2.4.3 пункту 2.4 Іпотечного договору визначено, що Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п.4.1 Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з пп.4.5.3 п.4.5 Іпотечного договору Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів як шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, на даний предмет іпотеки в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 24 квітня 2007 року внесено заборону на нерухоме майно, що накладено приватним нотаріусом Костецьким Ю.Г. за реєстраційним номером 4858539. ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. № 671 від 23.08.2019 року, які були надіслані 03.09.2019 року [PERSON] та [PERSON] цінною кореспонденцією. Згідно даного повідомлення борг за кредитним договором № 770/38-124-07 від 24 квітня 2007 року, станом на 20 серпня 2019 року складає 87500,99 доларів США. Оцінювачем [PERSON] 18 жовтня 2019 року було проведено оцінку нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , вартість якої визначена в сумі 591000,00 грн. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 12.11.2019 р. державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком Сергієм Васильовичем було оформлено право власності за АТ «Альфа-Банк» (запис про право власності №34137140) на нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52.1 кв.м. Для здійснення реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» представник товариства надав державному реєстратору наступні документи: Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 03.09.2019 року; Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 23.08.2019 року; Висновок про вартість майна від 18.10.2019 року; Протокол позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року; Рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року; Повний витяг з єдиного реєстру довіреностей від 11.11.2019 року; Іпотечний договір від 24.04.2007 року, який посвідчений Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г.; Договір кредиту № 770/38-124-07 від 24.04.2007 року. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено порядок державної реєстрації прав та їх обтяжень, до якого, зокрема, належить 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав). Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частиною першою статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави державної реєстрації прав. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено випадки відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно частини другої статті 24 цього Закону передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Аналіз вищезазначених норм цього Закону вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Таким чином, в межах спірних правовідносин суд з`ясовує наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за АТ «Альфа-Банк». Відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно положень статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Встановлено, що сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (підпункти 4.5.3 пункту 4.5 договору іпотеки). Проте, як встановлено в судовому засіданні, докази укладення такого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у матеріалах справи відсутні. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В силу вимог ч. 4. ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), яке фактично і було здійснено у результаті прийняття спірного у даній справі рішення. Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання іпотекодавців, є їх єдиним житлом, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. При цьому, під час судового розгляду справи представником відповідача, не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без його згоди іпотекодавця на його відчуження. Отже, суд приходить до переконання, що у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк». Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Поряд з цим, викладені у відзиві заперечення відповідача суд відкидає як необґрунтовані, оскільки вони спростовані доказами, здобутими в судовому засіданні. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Важливість етапу дослідження доказів для оцінки доказів полягає в тому, що забезпечується формування внутрішнього переконання суддів одразу з моменту надходження справи до суду і прийняття доказів, на етапі дослідження доказів, у процесі детального аналізу кожного з них у суду є можливість оцінити докази у своїй сукупності та порівняти їх, оскільки належна оцінка судом наявних у справі доказів є однією з гарантій права особи на справедливий судовий розгляд, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 6) роль мотивувального судового рішення полягає в тому, що судом були досліджені всі надані докази і аргументи сторін. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що право власності позивачів порушено відповідачем, тому вимоги позивачів щодо скасування запису про державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52.1 кв.м, житловою площею 30,0 кв. м, номер запису про право власності 34137140, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1960626761101 є законними та обґрунтованими, тому підлягає задоволенню, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача АТ «Альфа-банк» на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: partial