Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права\~власності на\~майно. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 27 10.2004 року помер його батько [PERSON] та 06.04.1998 року померла мама, [PERSON]. Під час оформленням спадщини після смерті [PERSON], йому стало відомо про те, що згідно рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів №233 від 19.12.1989 року за [PERSON], як головою колгоспного двору, визнано право власності на будинковолодіння №1 по вул. Прикарпатська в с. Радча Тисменицького району Івано-Франківської області та 05.03.1991 року видано свідоцтво про право власності на дане будинковолодіння. На момент вступу в дію Закону України „Про власність в колгоспному (селянському одноосібному) дворі проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а отже ніхто із зазначених осіб, не втратив право на частку в майні колгоспного двору. У звязку із цим вони стали співвласниками будинковолодіння в рівних долях, тобто належало на праві спільної сумісної власності по 1/3 частці домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору. Після смерті матері спадщину прийняв її чоловік, його батько, [PERSON] шляхом вступу в володіння, розпорядження та користування спадковим майном та 16.04.2003 року йому Тисменицькою районною нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно - майновий пай та земельну частку (пай), спадкова справа № 211, зареєстровано в реєстрі за №1-744. Після смерті батька відкрилася спадщина на належні йому 2/3 частки в будинковолодінні в селі Радча по вул. Прикарпатська №1 Тисменицького району Івано-Франківської області. У звязку з тим, що останній не склав заповіт тому він є спадкоємцем за законом першої черги. Крім нього, спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька також його брат [PERSON]. Однак, останній, в установленому законом порядку та спосіб, не заявив про свої спадкові права. У звязку з тим, що він постійно проживав із спадкодавцем час відкриття спадщини, тому прийняв спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Отже, йому належить право власності на будинковолодіння з підстав належності 1/3 частки на праві спільної сумісної власності, як члену колишнього колгоспного двору, 2/3 частки в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON]. Проте, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у звязку з тим, що будинковолодіння є колгоспним двором і співвласниками є всі члени двору, тому неможливо встановити спадкову масу. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися. Від них надійшли заяви, в яких вони просили справу розглядати без їх участі, позов підтримують, просили його задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, судом постановлено розглядати справу в заочному порядку. \~ \~ \~ \~14.02.2018 року судом постановлено ухвалу про призначення справи до підготовчого судового засідання. \~ \~ \~ \~06.06.2018 року судом постановлено ухвалу про призначення справи до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] помер 27.10. 2004 року. 06.04.1998 року померла його мама, [PERSON]. У звязку із оформленням спадщини після смерті [PERSON] позивачу стало відомо про те, що згідно рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів №233 від 19.12.1989 року за [PERSON], як головою колгоспного двору, визнано право власності на будинковолодіння №1 по вул. Прикарпатська в с. Радча Тисменицького району Івано-Франківської області. 05.03.1991 року виконавчим комітетом Радчанської сільської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на вказане вище будинковолодіння. Домоволодіння складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд. На даний час, згідно звіту про оцінку майна від 30.01.2018 року, ринкова вартість нерухомого майна становить 79223 грн. 00 коп. Перелічені вище обставини підтверджуються довідкою Радчанської сільської ради №109 від 29.01.2018р., свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 05.03.1991 року, звітом про оцінку майна та технічним паспортом. Статтями 121, 123 ЦК України (в редакції 1963 року) було встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності. 15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України „Про власність. На момент вступу в дію Закону України „Про власність в колгоспному (селянському одноосібному) дворі проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Даний факт підтверджено довідкою, виданою Радчанською сільською радою від 29.01.2018р. за № 109. Згідно роз»яснення Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, у відповідності із ст.ст.121, 123 ЦК України (в редакції 1963 року) до набрання чинності Закону України „Про власність, станом на 15.04.1991 року ніхто, із вище зазначених осіб, не втратив право на частку в майні колгоспного двору. У звязку із зазначеними вище обставинами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], стали співвласниками будинковолодіння в рівних долях, тобто їм належало на праві спільної сумісної власності по 1/3 частці домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору. Після смерті матері позивача, відповідно до вимог ст.ст.529, 549 ЦКУ УРСР спадщину прийняв її чоловік [PERSON] шляхом вступу в володіння, розпорядження та користування спадковим майном. Крім того, 16 квітня 2003 року останньому Тисменицькою районною нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно - майновий пай та земельну частку (пай), спадкова справа № 211, зареєстровано в реєстрі за №1-744. Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на належні йому 2/3 частки в будинковолодінні в селі Радча по вул. Прикарпатська №1 Тисменицького району Івано-Франківської області. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, оскільки заповіт не складено. Також спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька є брат позивача, відповідач по справі, [PERSON]. Однак, останній, в установленому законом порядку та спосіб, не заявив про свої спадкові права. Інших спадкоємців на майно покійного за законом або заповітом, які б у встановленому законом порядку заявили про свої спадкові права, немає. Оскільки позивач постійно проживав із спадкодавцем час відкриття спадщини, тому відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1268-1270 ЦК України, прийняв спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Даний факт підтверджується довідкою, виданою Радчанською сільською радою від 24.01.2018р. за №78. За таких обставин, позивачу належить право власності на будинковолодіння з підстав належності 1/3 частки на праві спільної сумісної власності, як члену колишнього колгоспного двору, 2/3 частки в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у звязку з тим, що будинковолодіння є колгоспним двором і співвласниками є всі члени двору, тому неможливо встановити спадкову масу, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06.02.2018р. за №56/02-14 та рекомендувала звернутися до суду. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, здобутими по справі доказами, стверджується, що позовні вимоги є підставними і обгрунтованими, а отже підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 121, 123 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), ст. 15, 386, 392, 1217, 1222, 1223, 1261, 1268 ч. 1, 3 ЦК України, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику у справах за позовами про захист прав приватної власності від 22.12.1995р. №20 ЦК України та

Outcome: approved