Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою вимоги, якої представник підтримав у судовому засіданні та обґрунтовує тим, що 30 травня 2009 р. зареєструвала шлюб з громадянином Республіки Ірак, [PERSON], який був зареєстрований у відділі РАЦС Сумського міського управління юстиції, актовий запис №? 540. [INFO] від спільного шлюбу народився син - [PERSON], який з самого дня народження і до цього часу проживає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося, основною причиною якого стало негативне відношення відповідача до можливості появлення спільної дитини, навіть з пологового будинку відповідач не забрав її з дитиною, що змусило позивачку переїхати з м. Суми до її батьків у с. Велика Рибиця Краснопільського району, де разом з дитиною мешкає і на даний час. З урахуванням даних обставин, шлюб між сторонами був розірваний. Дізнавшись про наміри позивачки позбавити відповідача батьківства, [PERSON] переслідуючи мету завдяки дитині отримати вид на проживання в Україні, 05 листопада 2012 р. звернувся до Краснопільського райсуду з позовом про визначення йому порядку спілкування з дитиною. По даній справі, позивачка заявила зустрічний позов про позбавлення його батьківських прав. Рішенням Краснопільського районного суду від 29 травня 2013 р. позовні вимоги [PERSON] про визначення порядку спілкування з дитиною були задоволені, в той же час, як в задоволенні позовних вимог позивачки було відмовлено. В основу рішення були покладені пояснення відповідача, який стверджував, що саме з вини позивачки розпався шлюб, і він не мав змоги брати участь у догляді дитини та вихованні. Також в основу було покладено висновок № 20 від 21.02.2012 р. Служби у справах дітей Краснопільської державної адміністрації, згідно якого були визнано недоцільним позбавляти відповідача батьківських прав, оскільки на думку Служби це не відповідало інтересам дитини враховуючи бажання батька брати участь у вихованні дитини. При цьому судом не було взято до уваги висновок № 261 від 04.02.2013 р. Служби у справах дітей Сумської міської ради та висновок психолога [PERSON] від 14.11.2012 р., які були зроблені в ході судового розгляду даної справи і в яких, на підставі реальних фактів та об'єктивних обставин, що мали місце у відносинах з колишнім чоловіком та його фактичному відношенню до виховання дитини на протязі 2011 р. - 2013 р., та було зроблено висновок про можливість його позбавлення батьківських прав. Дане рішення суду першої інстанції, з посиланням на все ту ж недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, у зв'язку з тим, що він бажає брати участь у вихованні дитини, було залишено в силі і Апеляційним судом Сумської області. Позивачка стверджує, що на протязі чотирьох місяців, з дня вступу вищевказаного рішення суду у законну силу, відповідач жодного разу не приїздив для побачення з дитиною, не спілкувався з ним. Щодо виконання свої батьківських обов'язків, то відповідач не виконував їх з самого дня народження дитини, так і не виконує їх до цього часу. Враховуючи викладене, позивачка з представником просять суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідач з представником позовні вимоги не визнали, оскільки за тим самим предметом спору та між тими самими сторонами вже мається рішення суду, яке вступило в законну силу. Стверджують, що позивачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з сином та не виконує рішення суду. Так після перегляду рішення Краснопільського районного суду від 29.05.2013 р. в апеляційному порядку, відповідач на канікули поїхав до себе на батьківщину, Республіку Ірак м. Самара та до 22 серпня 2013 р. знаходився за кордоном України. По приїзду в Україну займався реєстрацією свого тимчасового проживання в Україні, у зв'язку з навчанням. У подальшому, 15 вересня 2013 р. на автомобілі поїхав в Краснопільський район Сумської області в с. В. Рибиця, де проживає його син разом з позивачкою, в визначений в рішенні день та час (неділя 11 год.). По приїзду, йому не відчинили двері та з сином побачитися не зміг. Наступного разу, відповідач попередив про свій приїзд шляхом направлення смс-повідомлення позивачці, але йому було відмовлено, у зв'язку її відсутністю з сином. 03 листопада 2013 р. відповідача в свій день та час приїхав за місцем проживання позивачки, разом зі своїм другом, для підтвердження вчинення йому перешкоди у побаченнях з сином, та з нову ніхто не відчинив двері Також відповідач в Краснопільському районному суді Сумської області отримав виконавчі листи та разом із заявою здав їх до відділу державної виконавчої служби Краснопільського районного управління юстиції. [PERSON] стверджує, що не ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків, надає матеріальної допомоги своєму сину, заборгованість по аліментами не має. Вважає, що позивачка не зазначає підстав для позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене, відповідач з представником просять суду відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Служби у справах дітей Краснопільської районної державної адміністрації просять справу розглядати у їх відсутність, надавши суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його малолітнього сина [PERSON]. Прокурор м. Суми Рябуха В.В. вважає за недоцільним та своєчасним позбавляти відповідача батьківських прав. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, про вчинення позивачкою перешкод в спілкуванні відповідача з рідним сином. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач участі в вихованні дитини не приймає, перешкод в спілкуванні ніхто не здійснює. Після винесення судом рішення, приїжджав лише один раз. [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали пояснення, згідно яких стверджують, що проживають з позивачкою по сусідству, та їм відомо, що батько її дитини не спілкується, а ні з нею, а ні з сином. Суд вислухавши думку сторін, допитаних свідків по справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги не обґрунтованими, та такими, що підлягають відмові. 30 травня 2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції було зареєстровано шлюбу між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 540 /а.с.3/. Від даного шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO] /а.с.4/. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2012 р., шлюб між сторонами був розірваний, у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини, відмовлено /а.с.5/. Краснопільським районним судом Сумської області ухвалено рішення від 29 травня 2013 р., яким визначено систематичні побачення батька [PERSON] з сином [PERSON], за місцем проживання дитини кожної першої та третьої суботи і кожної першої та третьої неділі місяця з 11 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. у присутності матері, [PERSON]. У позбавленні батьківських прав відповідача, судом було відмовлено /а.с.35-38/. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2013 р. дане рішення залишено без змін. Також встановлено, що 31 жовтня 2011 р. Зарічним районним судом м. Суми з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 350 грн. щомісяця /а.с.62/. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позивачем не було надано переконливих доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення його батьківських прав. Наданий висновок Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина, [PERSON], не містить достатніх, вагомих та переконливих аргументів, які могли б слугувати підставою для позбавлення відповідача батьківських прав та має рекомендаційний характер для суду. Оскільки, відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р., зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, та таким, що підлягають відмові.

Outcome: dismissed