Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про надання дозволу на виїзд сина за кордон, мотивує тим, що має з відповідачкою сина [PERSON] [INFO]. Рішенням поважного суду США від 4.11.2014р. було постановлено , що [PERSON] має проживати в України З відповідачем склались неприязні стосунки і вона не бажає добровільно надати згоду на вивіз сина за кордон для відпочинку та спілкування з бабусею та дідусем , які мешкають в США та Ізраїлі. Неодноразово звертався з листами за всіма відомими адресами , за якими могла знаходитись відповідачка , однак жодної зворотної відповіді не надійшло.Тому просить дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] [INFO] за кордон без дозволу (згоди) матері дитини [PERSON] З моменту винесення рішення по цій справі та до повноліття дитини в будь-які дати до наступних країн: Велика Британія, Королівство Нідерланди, Французька Республіка, Федеративна Республіка Німеччина, Сполучені Штати Америки, Ізраїль на строк кожної поїздки не більше шести місяців. Дозволити [PERSON] або його офіційному представникові, без згоди матері [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON] [INFO] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття, включаючи право отримання паспорту для виїзду за кордон чи іншого відповідного виїзного документу для дитини. Представник позивачки позов підтримала , просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився , про день та час розгляду справи повідомлявся , за останням відомим місцем проживання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник 3-тьої особи Орган опіки та піклування Печерського району м.Києва в судове засідання не з"явився , посив розглядати справу в його відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до слідуючого. Встановлено , що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК Українифізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Згіднозі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в УкраїнугромадянУкраїни» документами, щодають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянинаУкраїнипід час перебування за її межами, є паспорт громадянинаУкраїни для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріальнозасвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.16 Правил оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.95. № 231, самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків (законних представників), а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 покладає на держави зобов"язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому , що один із батьків (або будь-яка інша особа , якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежени й час у інше місце , зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання . Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків , адже такий переїзд , як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини здругим з батьків, порядку участі у вихованні дитини , а також зміну звичайного соціального , культурного , мовного середовища дитини , що впливає на її подальше життя , розвиток і виховання. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів , щодо неможливості отримання нотаріальної згоди відповідача на виїзд сина , крім того не вказує тривалість виїзду , країну , мету . Судом встановлено , що позивачу на даний час невідоме місце знаходження відповідачки та неповнолітньої дитини , розглядається спір про визначення місця його проживання, та не позбавлений права повторного звернення до суду, тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed