Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, яка не досягла 16- річного віку, за межі країни, в якому зазначила, що вона [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 24 березня 2007 року по 14 вересня 2011 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2011 року. В період перебування у шлюбі у неї народилася дочка [PERSON], [INFO]. На даний час донька є неповнолітньою дитиною та проживає разом з нею, що підтверджується довідкою Голови квартального комітету № 2 Кіровського району м. Кіровограда від 12.10.2016 року.Дитина навчається в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 4 м. Кіровограда, що підтверджується довідкою № 6 від 14.01.2016 року . Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач батьківські обов"язки виконує шляхом сплати аліментів . Дитина не має бажання спілкуватися з батьком, через таку поведінку останнього. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для відпочинку останньої. Донька має проїзний документ дитини, виданий 7 квітня 2015 року та дійсний до 7 квітня 2018 року, для отримання якого відповідач надавав письмову заяву (згоду), підписану особисто та підпис на якій засвідчений нотаріусом, про те, що він не заперечує проти видачі дитині проїзного документу та її поїздок (виїзду) за кордон. Вказана заява (згода) батьків складається тільки в єдиному екземплярі, який був наданий до органу Держаної міграційної служби України у м. Кіровограді, а копія чи другий екземпляр у справах нотаріуса не залишаться.Тобто відповідач перед видачею проїзного документу дочці та на момент його видачі не був проти її поїздок за кордон, а на даний час не надає згоду на виїзд малолітньої дитини за кордон без будь-яких пояснень та не обумовлює таку відмову будь-яким іншими суттєвими обставинами. З декларації відповідача про майно, доходи, витрати та зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, оприлюдненої в мереж інтернет її стала відома адреса реєстрації місця проживання та його ідентифікаційний код. [PERSON] обіймає посаду голови Новоархангельського районного суду Кіровоградської області.15 січня 2016 року вона надіслала відповідачу за відомою їй адресою його місця проживання цінного листа з описом вкладення, до якого додала листа із проханням цими заявами відповідач мав дати: згоду на два короткочасні виїзди малолітньої дочки з України до Фінляндії (Суомі) та Королівства Норвегії з 15 березня по 10 квітня 2016 року та з 1 червня по 31 серпня 2016 року, в супроводі її (матері малолітньої дитини, яка забезпечить повернення доньки в Україну після закінчення терміну перебування за кордоном, вказаного у заяві); згоду на відкриття дочці візи до Фінляндії (Суомі) та Королівства Норвегії. В листі від 15.01.2016 року вона просила відповідача оформити ці заяви в строк не пізніше 5 (п'яти) днів з моменту його отримання та надіслати їх поштою (або кур'єрською поштою) на її ім'я за адресою у м. Кіровограді. Також в листі вона зазначила, що вказаний короткий строк оформлення та надіслання заяв обумовлений необхідністю завчасно подати вказані заяви разом із іншими документами до консульських установ для тримання візи до Фінляндії (Суомі) та Королівства Норвегії.Також 15 січня 2016 року вона надіслала відповідачу за відомою адресою місця роботи цінного листа з описом вкладення, до якого додала листа із таким же проханням. Отримання листа підтверджує зворотне повідомлення .Відповідач ніяким чином не відповів на її листи, не надіслав ні заяви, ні відмову в наданні цих заяв, а також ніяким чином не повідомив її про будь-які перешкоди, які перешкоджають чи унеможливлюють оформлення вказаних двох заяв на виїзд дочки за кордон. Таке небажання батька дитини надати згоду на виїзд дитини за кордон є безпідставним. Відповідач (батько неповнолітньої дитини) зволіканням та бездіяльністю фактично перешкоджає виїзду дитини за кордон. Таким чином є підтвердженим факт ухилення батька від надання згоди на два короткочасні виїзди малолітньої дочки з України. Виїзд дитини за кордон вочевидь позитивно сприятиме розширенню світогляду дитини, урізноманітнить її відпочинок, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Така поїздка за кордон ознайомить дитину з культурою інших народів, стимулює її до вивчення іноземних мов та до підготовки до самостійного життя. Тому заплановані поїздки дитини за кордон здійснюються виключно в інтересах дитини, проти чого відповідач не може нічим обґрунтовано заперечити. Вона має і бажання, і можливість забезпечити виїзд дитини за кордон та повернення доньки в Україну після закінчення терміну перебування за кордоном і гарантує повернення дитини до України до постійного місця проживання.Але не зважаючи на це, її колишній чоловік (відповідач), безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому ніяких поважних причин, вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він також не наводить.Вказаний строк виїзду з України до Фінляндії (Суомі) та Королівства Норвегії в період саме з 1 червня по 31 серпня 2016 року обумовлений наступними обставинами: по-перше, запланований нею такий виїзд разом із дочкою за кордон обмежений у часі. Тобто цей виїзд, як і запланований нею попередній виїзд в період з 15 березня по 10 квітня 2016 року, має кінцевий конкретно визначений строк, не пізніше якого вона зобов'язується повернути дитину в Україну; по-друге, як і для будь-яка інша поїздка за кордон, виїзд на період шкільних літніх канікул до іноземної держави потребує підготовки, збору та завчасного подання необхідних документів до консульських установ для отримання візи на право в'їзду та перебування в цій державі. Конкретна дата виїзду з України (в'їзду до іноземної держави) також залежить від дати початку дії візи, її отримання та придбання проїзних (авіа) квитків. Тому на дату подання цього позову не є можливим вказати більш конкретну (точну) дату виїзду та повернення в Україну; по-третє, кінцевий строк поїздки 31 серпня 2016 року припадає на останні день літніх канікул, після якого дитина приступить до занять у школі; четверте, відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні 14.03.2016 року заявила клопотання про відмову від позову в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, [PERSON], [INFO], з України до Фінляндії (Суомі) та Королівства Норвегії на період з 15 березня 2016 року по 10 квітня 2016 року без (дозволу) згоди та супроводу батька [PERSON] в супроводі матері [PERSON] або в супроводі осіб, уповноважених нею, які на момент виїзду з України досягли 18- річного віку та провадження в цій частині відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України закрити та заявила клопотання про залишення позову про надання дозволу на виїзд за кордон з малолітньою дитиною до Королівства Норвегії без розгляду. В судове засіданняпозивач 28.03.2016 року не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує , просить розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про слухання справи в його відсутності, надав письмові заперечення, згідно яких просить відмовити повністю в задоволені позову, мотивуючи тим, що він жодним чином не чинить перешкоди в духовному, культурному розвитку малолітньої дитини [PERSON], оскільки він має намір переконатися, що поїздки малолітньої дитини за кордон не вплинуть на сприйняття нею змін умов та обстановки проживання, її стану здоров"я ( поїздки позивача заплановані до країн з суворими кліматичними умовами ), що обумовлює стан здоров"я дитини, так як вона тяжко переносить холодні погодні умови та клімат з насиченою вологістю. Вказує, що позивачем не зазначено до якого саме населеного пункту в зазначених у позові країнах позивач бажає виїхати з малолітньою дитиною, місце проживання, тобто домоволодіння, готель тощо, умови харчування та лікування в разі настання такої необхідності, матеріальне забезпечення позивача про можливість протягом тривалого часу утримувати та забезпечувати поїздки малолітньої дитини для відпочинку (вартість перебування в Норвегії та Фінляндії не є найнижчою в Європі). Відповідач зазначає, що про всі ці обставини, жодним чином не йде мова в позовній заяві та не надано відповідних належних та допустимих доказів, зокрема, оплата перельоту, проживання, відвідування культурних місць та місць відпочинку потребує суттєвих матеріальних витрат. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі з 24.03.2007 року, який було розірвано на підставі рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2011 року. Від сумісного проживання сторони мають малолітню дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 листопада 2007 року. Згідно довідки від 12.01.2016 року малолітня дитина - [PERSON] проживає з матір"ю [PERSON]. На користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] [INFO] згідно рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2013 року стягуються аліменти з [PERSON]. Згідно листа від 15 січня 2016 року позивач зверталась до відповідача щодо надання останнім тимчасового дозволу на виїзд їх малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], з України до Фінляндії (Суомі) та Королівства Норвегії на період з 15 березня 2016 року по 10 квітня 2016 року та 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року, без (дозволу) згоди та супроводу батька [PERSON] в супроводі матері [PERSON] або в супроводі осіб, уповноважених нею, які на момент виїзду з України досягли 18- річного віку. [PERSON], [INFO] маєпроїзний документ дитини, дата видачі 07 квітня 2015 року, дійсний до 07 квітня 2018 року. Згідно ухвали Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2016 року прийнято відмову позивача від позову в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, [PERSON], [INFO], з України до Фінляндії (Суомі) та Королівства Норвегії на період з 15 березня 2016 року по 10 квітня 2016 року без (дозволу) згоди та супроводу батька [PERSON] в супроводі матері [PERSON] або в супроводі осіб, уповноважених нею, які на момент виїзду з України досягли 18- річного віку та провадження в цій частині відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України закрито. Згідно ухвали Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Кіровоградської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, яка не досягла 16- річного віку, за межі країни в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, [PERSON], [INFO], з України до Королівства Норвегії на період з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року без (дозволу) згоди та супроводу батька [PERSON] в супроводі матері [PERSON] або в супроводі осіб, уповноважених нею, які на момент виїзду з України досягли 18- річного віку за заявою позивача залишено без розгляду. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Стаття 313 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Однак, статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. У відповідності з частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Судом враховується, що з зазначених нормативно-правових актів випливає презумпція права малолітньої дитини на вільний виїзд за кордон у супроводі матері. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила надати їй дозвіл без згоди батька на тимчасовий виїзд дитини, [PERSON], [INFO], з України до Фінляндії (Суомі) на період з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року без (дозволу) згоди та супроводу батька [PERSON] в супроводі матері [PERSON] або в супроводі осіб, уповноважених нею, які на момент виїзду з України досягли 18- річного віку . Таким чином, суд приходить до висновку, що неможливість отримання у відповідача письмової згоди на виїзд дитини за межі України без супроводу батька, призводить до порушення прав позивача та дитини, а відповідач в свою чергу безпідставно відмовляється надати згоду на виїзд та оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за межі України. Також, на думку суду, тимчасовий виїзд дитини з матір'ю за межі України за кордон не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача як батька дитини. При цьому суд першочергово виходить з інтересів дитини та вважає, що поїздки за кордон на відпочинок позитивно вплинуть на розширення світогляду дитини, зможуть покращити її фізичний, духовний та освітній розвиток. Суд вважає, що оскільки позивачкою зазначено державу прямування та часовий проміжок перебування у цій державі, то позов підлягає задоволенню. Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав жодного доказу в підтвердження своїх заперечень, його заперечення ґрунтується на припущеннях, що забороняється вимогою ч. 4 ст. 60 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved