Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей з тих підстав, щ як стверджує 26.07.2008 року вона з відповідачем уклала шлюб. У шлюбі в них народилось дві дочки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у них з відповідачем не склалося і 07.09.2016 року шлюб було між ними розірвано. Рішенням Теплицького районного суду визначено місце проживання дітей з нею. Батько дітей [PERSON] працює директором Лісничанської [PERSON] ступенів Бершадського району. Маючи постійне місце роботи та отримуючи досить велику заробітну плату, [PERSON] матеріальним забезпеченням неповнолітніх дітей не переймається. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей він не має. Їх діти постійно потребують повноцінного харчування, забезпечення одягом, взуттям та іншими необхідними для життя речами та предметами. Створення сприятливих для фізичного та духовного розвитку дітей умов теж потребує немалих витрат. Для всього цього необхідне задіяння значних коштів, яких вона сама не здатна в повній мірі забезпечити. Крім того, на даний час вона не має можливості працювати, так як знаходиться у відпустці по догляду за молодшою дитиною. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, відповідач згоден сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), що становитиме близько 40 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Свої заперечення проти позову обгрунтовує тим, що відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 24.01.2017 року діти в достатній кількості забезпечені запасами продуків харчування згідно вікових потреб. Він щомісячно сплачував аліменти в розмірі 1000 грн. через ДП "Укрпошта" та купував дітям одяг і взуття. Він увесь час, починаючи з дня народження його дітей і по теперішній час не припиняв їх утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймає участь в їх вихованні, догляді за ними, намагається надати їм повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня прикладає зусилля у вирішенні їх повсякденних питань та проблем, не зважаючи на те, що спільно з ними він не проживає, оскільки перебуває у розірваному шлюбі з позивачкою. При визначенні розміру аліментів просить врахувати його сімейне та матеріальне становище, його стан здоров'я та наявність у нього хворої матері. Зокрема те, що він перебуває у шлюбі з [PERSON] та вони очікують народження їх спільної дитини, та доходи, які він отримує як працівник бюджетної сфери, працюючи директором Лісничанської школи, є значними, проте не дають можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в тому розмірі, який вимагає позивачка. Більша частина коштів, які він отримує витрачаються на проїзд до місця роботи а також для придбання ліків та препаратів медичного призначення, спрямовані на профілактику захворювань органів травлення. Його мати [PERSON], [INFO] перебуває на обліку в гінекологічному відділенні районної лікарні та потребує операції. Все нажите ним та позивачкою майно залишилось в користуванні позивачки, яка отримує допомогу від держави на меншу дитину [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.07.2008 року, який розірвано рішенням Бершадського районного суду від 07.09.2016 року. Під час шлюбу у сторін народилось дві дочки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є та в свідоцтвах про народження дітей записаний відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається з свідоцтв про народження дітей серії 1-АМ № 194396, серії І-АМ № 297306. Діти сторін проживають з позивачкою [PERSON] та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Бершадської міської ради № 746 від 03.04.2017 року, рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 11.08.2016 року. Позивачка [PERSON] числиться на обліку в Бершадському управлінні праці та соціального захисту населення та одержує одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. на місяць, що підтверджується довідкою управління праці та соціального захисту населення Бершадської РДА № 513 від 03.04.2017 року. Позивачка [PERSON] працює педагогом-організатором в Лісничанській [PERSON] ступенів з вересня 2010 року та на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 05.06.2015 року по 20.01.2018 року, за даний період доходів немає, що підтверджується довідкою відділу освіти, фізичної культури та спорту Бершадської РДА № 01-18/649 від 05.04.2017 року. Відповідач [PERSON] працезданий, працює директором Лісничанської ЗОШ, його заробітна плата за 2016 рік становить 72379 грн. 71 коп., що підтверджуєтсья довідкою відділу освіти Бершадської РДА № 114 від 28.03.2017 року. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на утримання дочок, оскільки як вбачається з досліджених у справі доказів, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дітей, покладено на позивачку, з якою проживають діти, що ставить сім'ю позивачки в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в повному обсязі, тобто в розмірі 1\\2 частини заробітку (доходу) відповідача [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дітей, а відповідач від матеріального утримання дітей ухиляється і не приймає належної участі в утриманні дочок. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.07.2008 року по 07.09.2016 року, що вони мають спільних неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], утримання яких є предметом даного спору, що діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатним, інших осіб на утриманні немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участь у матеріальному утриманні дітей спорадично і увесь тягар обов'язків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2017 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком до 6 років, з 1 січня 2017 року становить 1355 грн., для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 грн. Позивачка, як мати несе нерівні з відповідачем витрати по утриманню двох неповнолітніх дітей, але при цьому доглядає дітей, на відміну від відповідача, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку, що впливає на її можливість покращити заробіток, тому розмір аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 10.03.2017 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст. 191 СК України, до досягнення старшою дитиною повноліття забезпечить належний захист інтересів дітей та отримання дітьми надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Враховуючи вищезазначене, позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. У силу п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає нешайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.180-184, 191 СК України,

Outcome: partial