Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач,\~звернувшись із\~цим позовом\~до суду,\~просив здійснити тлумачення заповіту, складеного [PERSON] 07 [INFO] ., а саме, що вона заповіла [PERSON] , 1972 р.н. земельну ділянку загальною площею 5,79 га для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт, відповідно до якого заповідала йому земельну ділянку. Однак в заповіті помилково зазначено, що вона заповідає державний акт на право приватної власності на землю. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте у зв`язку з допущеною помилкою у формулюванні змісту розпорядження йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з цим і виникла потреба в тлумаченні змісту заповіту з-за чого він був змушений звернутися до суду за захистом свого права на спадщину. Сторони у судове засідання не з`явилися, надавши суду заяви про слухання справи за їхньою відсутністю, просили задовольнити позовні вимоги. Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали,\~всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом\~встановлено наступне. [INFO] . померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , яке було видане Виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області, актовий запис №19. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №466117, що був виданий 04 грудня 2002 року на підставі розпорядження Березівської районної державної адміністрації Ради народних депутатів Березівського району Одеської області від 19 березня 2002 року №90/А\~і зареєстрований в Книзі записів державних актів на землю за №21 - земельна ділянка площею 5,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області, - належала\~ [PERSON] . Згідно заповіту від 07 липня 2003 року, що завірений\~секретарем Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області\~та зареєстрований в реєстрі за №105, [PERSON] заповідала належний їй державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №466117, виданий Березівською районною державною адміністрацією Одеської області, розміром 5,79 га ріллі 04 грудня 2002 року. З роз`яснення завідуючої Березівської державної нотаріальної контори №1106/02-14 від 25 вересня 2019 р. вбачається, що при вивченні наданих документів було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на\~вищезазначену земельну ділянку з-за\~того, що в тексті заповіту вказано, що [PERSON] заповідала позивачу не земельну ділянку, а документ (державний акт). Як вбачається з довідки, наданої виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області № 314 від 26 вересня 2019 р. [PERSON] до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] 14 листопада 2010 р. за вказаною адресою крім неї зареєстрованих осіб не має. Згідно\~ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином. За змістом\~ст.317 ЦК України\~право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.213\~ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Виходячи з положень ч.2\~ст.1256 ЦК України, суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. При цьому тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до\~статті 213 цього Кодексу. Ускладнення розуміння відтвореної в заповіті справжньої волі заповідача щодо спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних та інших відносин. Об`єктом тлумачення є зміст заповіту. При цьому зміст заповіту складає сукупність розпоряджень, що в ньому містяться. Мета тлумачення змісту заповіту полягає у з`ясуванні справжньої волі заповідача. Правила, за якими має здійснюватися тлумачення правочину, закріплені у ч.ч.3,4\~ст.213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Таким чином, виходячи зі змісту заповіту та наданих суду доказів та відомостей, вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя, 07 липня 2003 року, склала заповіт, відповідно до якого заповідала [PERSON] - спадкоємцю свого майна, - позивачу, земельну ділянку, тобто, право власності на неї. Незважаючи на те, що в заповіті зазначено, що спадкодавець заповідає "державний акт на право приватної власності на земельну ділянку", у тексті заповіту не зазначено, що заповідається "документ", суд дійшов висновку, що, виходячи з норм Закону - щодо розпоряджання спадкодавцем своїм правом на\~майно,\~яке є однією зі складових права власності, зміст заповіту не може мати іншого сенсу, ніж право власності на земельну ділянку, як на майно, оскільки зазначене у заповіті право на документ - державний акт на землю - не тягне за собою передачу права власності на майно - земельну ділянку, що увійшла до спадкової маси. Виходячи з того, що сам документ не має ознак будь-якої архівної, історичної та немайнової цінності, а лише підтверджує право власності спадкодавця на майно - на земельну ділянку, суд дійшов висновку, що розуміти останню волю заповідача слід лише як намір передати у спадщину саме земельну ділянку, право власності на неї, а не документ про право на її власність, оскільки спору між спадкоємцями щодо цього не вбачається, з наданих суду відомостей позивач наразі є єдиним спадкоємцем, а відповідач не заперечує того факту, що спадкодавець заповідав спадкоємцю - позивачу, - саме право власності на земельну ділянку, що підтверджується зазначеним у заповіті [PERSON] на право власності на земельну ділянку. Інших відомостей суду ніким не надано. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved