Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким. 29.08.2013 року помер [PERSON]. За життя, 27.11.2001 року, він склав заповіт, відповідно до якого заповів їй, [PERSON], його дочці, належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН №0108420 виданий 04.08.1997 року. До кола спадкоємців увійшли діти: вона, [PERSON] та її сестра [PERSON], а також їх мати та відповідно дружина спадкодавця [PERSON]. За прийняттям спадщини вона, [PERSON], звернулась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в межах шестимісячного строку визначеного законодавцем, отож вважається такою, що прийняла спадщину. Інші спадкоємці (мати та сестра), маючи право на обовязкову частку у спадковому майні, від своїх часток у спадковому майні відмовились, про що надали нотаріусу заяви відповідного змісту. Однак реалізувати свої спадкові права позивач не має можливості, оскільки ще за життя батька замість сертифікату, який він їй заповів, було видано Державний акт на земельну ділянку, а відповідні зміни до правочину не внесено. Наведені обставини послугували підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії та видачі на її, [PERSON], імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач вказує у позовній заяві на те, що спадщина належить спадкоємцеві з моменту її відкриття, отож просила суд здійснити захист її порушених прав шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 3,4027 га, кадастровий номер 0522284800:04:000:0365, що розташована на території Попівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, що належала її батькові [PERSON] згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія №115842 від 04.10.2004 року. В судове засідання позивач не зявився, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання також не зявились, в заяві, яку представник відповідача адресувала суду зазначила про визнання позову, не заперечувала щодо його задоволення, розгляд справи просила проводити за її відсутності. Приймаючи до уваги те, що сторони використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке. 29.08.2013 року в селі Попівка Липовецького району Вінницької області помер [PERSON], що доведено свідоцтвом про смерть серія І-АМ №269526. Після його смерті відкрилась спадщина. На виконання п.24 постанови Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судом було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлого [PERSON] за №291/2013, відповідно до яких судом було зясовано, що своїм правом на спадкування скористались діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON], подавши заяви в межах шестимісячного строку про прийняття спадщини. Родинні стосунки дітей із спадкодавцем доведено свідоцтвами про народження та відповідно їх свідоцтвами про одруження. Як убачається із довідки виданої Попівською сільською радою Липовецького району за №02-10/377 від 16.12.2015 року, [PERSON] проживав у шлюбі з [PERSON] в селі Попівка Липовецького району по вул.. Шевченка, 21. Згідно матеріалів Спадкової справи, в межах шестимісячного строку дружина спадкодавця [PERSON] подала заяву, в якій висловила свою безумовну відмову від частки у спадщині після смерті чоловіка. Аналізуючи матеріали спадкової справи судом було також встановлено, що 27.11.2001 року [PERSON] на випадок своєї смерті вчинив два заповіти. Згідно першого він заповів належний йому на праві особистої власності сертифікат на право на земельну частку серія ВН №0100420 своїй дочці [PERSON] (заповіт посвідчено секретарем Попівської сільської ради 29.11.2001 року та зареєстровано за №69). Цей заповіт за даними сільської ради станом на 28.03.2016 року не змінено та не скасовано спадкодавцем. В силу другого заповіту, який був зареєстрований за №70 та посвідчений цього ж дня секретарем Попівської сільської ради, [PERSON] заповів належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в селі Попівка Липовецького району по вул..Шевченка, 21, а також усе належне йому майно своїм дітям [PERSON] та [PERSON] Про чинність обох заповітів міститься інформація в довідці із Спадкового реєстру сформованого державним нотаріусом 05.12.2013 року (а.с.31, 32). Наведене свідчить, що спадкоємцями майна [PERSON] є сторони у справі, інших осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадщині за наявності заповітів не встановлено. У той же час реалізувати свої спадкові права позивач позбавлена можливості, оскільки постановою від 08.04.2016 року, державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована на території Попівської сільської ради, мотивуючи тим, що заявником не було предявлено нотаріусу документа, який зазначений у заповіті. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України). Зі змісту ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи здобуті у справі докази судом зясовано, що позивач спадщину прийняла, однак успадкувати майно в нотаріальному порядку позбавлена можливості, так як відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця, на таке майно. Факт належності майна [PERSON] у вигляді земельної ділянки, площею 3, 4027 га, що розташована на території Попівської сільської ради, кадастровий номер 0522284800:04:000:0365 підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія ВН №115842; Витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки від 30.11.2015 року за №97-28-99.3-1055.15-15; Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивач довів обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, відтак вимоги обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення задля відновлення порушеного та невизнаного права позивача на спадкове майно за заповітом. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1235, 1268 -1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved