Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом, у якому просить: -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексовий номер 48528699 від 05.09.2019 приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» ЄДРПОУ 41487593; -скасувати реєстраційний запис приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» ЄДРПОУ 41487593; -поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкти нерухомого майна квартиру за адресою: [ADDRESS] , що передували скасованим записам; -судові витрати покласти на відповідача. 14.02.2007 р. між позивачем і ТОВ «Укрпромбанк» було укладено Кредитний договір № 76 07-КВ згідно до якого позивач отримала кредитні кошти в розмірі 28000 доларів США (наділі Кредитний договір). 14.02.2007 між позивачем і ТОВ «Укрпромбанк» було укладено Іпотечний договір № 76 07-KB/Z (надалі за текстом Іпотечний договір), яким було забезпечено виконання умов вищезазначеного Кредитного договору. Предметом іпотеки є квартира за адресою [ADDRESS] . 30.06.2010 між ТОВ «Укрпромбанк» і АТ «Дельта Банк» було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань згідно до якого всі права та обов`язки ТОВ «Укрпромбанку» за Кредитним договором № 76/07-КВ від 14.02.2007 р., Іпотечним договором № К Г-КВ/г від 14.02.2007 р. перейшло до АТ «Дельта Банк». Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.05.2016 р. по справі №\~640/2101/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з позивача було стягнуто заборгованість за Кредитним договором № \~76/07-КВ від 14.02.2007 р. в розмірі 215711 грн. З інформації з Державного реєстру речових прав, 22.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» і відповідачем було укладено Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 1609, за яким право вимоги за Іпотечним договором № 76/07-КВ/2 від 14.02.2007 р. перейшло до відповідача. Рішенням приватного нотаріусу ХМНО [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 48528699 від 05.09.2019 року право власності на належне позивачу іпотечне майно - квартиру за адресою [ADDRESS] було перереєстровано на відповідача. Після реєстрації на себе права власності на іпотечну квартиру представники відповідача примусово виселили позивача із зазначеної квартири. Оскільки квартира за адресою [ADDRESS] є єдиним місцем проживання позивача, як таке, що відповідає вимогам підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного Закону. При цьому дія цього Закону закінчується лише 21.10.2019 року згідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу з процедур банкрутства. Тому позивач звернулась до суду із вказаним позовом. У судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача за наявними у справі доказами, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позов. 20.12.2019 через канцелярію суду представником ТОВ «Фінанс Проперті Групп» надано відзив на позовну заяви, однак суд дійшов висновку про те, що представником відповідача відзив було надано не у встановлений судом строк без поважних причин з огляду на наступне. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10.2019 було відкрито провадження за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Наталія Анатоліївна про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії та призначено підготовче судове засідання. У вищевказаній ухвалі було надано відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву. Ухвалу про відкриття від 29.10.2019 відповідачем було отримано 29.11.2019, що підтверджується поштовим повідомленням. Крім того, представник відповідача [PERSON] ознайомлювалась з матеріалами справи № 643/14857/19 28 листопада 2019 року. Відзив на позов було подано представником відповідача лише 20 грудня 2019 року. Клопотання про поновлення строку для подання відзиву представником відповідача не подавалось. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Отже, з урахуванням того факту, що представником відповідача було подано відзив з пропущенням строку, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Крім того, частиною 2 статті 174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Враховуючи вичерпний перелік заяв по суті справи, а також те, що представником відповідача було надано у судовому засіданні пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позов, суд не приймає вищезазначені пояснення. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату і час судового засідання повідомлена завчасно та належним чином. Під час дослідження доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу за № 410 від 14.02.2007, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В., [PERSON] набула у власність трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 43, 3 кв. м., загальною площею 64,6 кв.м. Вказаний факт також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів №\~3563707 від 14.02.2007. Крім цього, 14.02.2007 між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір №76/07-КВ. Відповідно до п.1 Розділу 1 вищевказаного договору, Банк надає Позичальнику кредитні кошти, надалі «Кредит» на наступних умовах: сума Кредиту 28\~000,00 тисяч доларів США, строк кредитування 240 місяців, Дата повернення кредиту «12» лютого 2027 року. Розділом 3 передбачено, що виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором (повернення Кредиту, сплата процентів за його користування, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених Договором) забезпечується іпотекою: 3-кімнатна квартира, площею 64,6 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2007, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. № 410. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 76/07-КВ, 14 лютого 2021 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №76/07-КВ/Z. Відповідно до пункту 2 Договору іпотеки предметом іпотеки є: 3-х кімнатна квартира загальною площею 64,6 кв. м., житловою площею 43,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 4.1. Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому поверненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті/частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитом строки; якщо у 3-дений строк після загибелі, пошкодження чи втраті предмета іпотеки іпотекодавець не здійснить його заміну відповідно до п. 3.1.8 цього договору; якщо інша, ніж іпотекодержатель, особа набула право стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.2. Іпотечного договору передбачено, що у випадку порушення іпотекодавцем обов`язків за цим та/або Кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотепекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 6.4. Іпотечного договору сторони домовились про накладення на предмет іпотеки заборони відчуження до повного виконання основного зобов`язання. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 04 серпня 2019 року приватний нотаріус прийняв рішення за індексним номером № 33084776 про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яким перереєстровано квартиру за «Фінанс Проперті Групп». При цьому підставою для виникнення права власності на квартиру зазначено Іпотечний договір. Рішенням Київського районного суду м. Харкові від 11.05.2016 позов Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 215\~711,65 коп. та судовий збір у розмірі 2157 грн. 12 коп. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 3 Закону № 898-IV, Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Приписами статті 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У цьому випадку умовами іпотечного договору від 14 лютого 2007 року, зокрема підпункту 2.4. пункту 2 Іпотечного договору, передбачено, що іпотекодержатель має право, у випадку невиконання основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з пунктом 4.2. Іпотечного договору, у випаду порушення іпотекодавцем обов`язків за цим та/або Кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Із наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику (позичальнику) письмової вимоги про виконання порушеного зобов`язання за кредитним договором. Оскільки судом не береться до уваги відзив на позов, поданий не у строк, в свою чергу матеріали справи доказів про надсилання позивачеві письмової вимоги відповідача про усунення порушення з боку позивача не містять. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII (наділі Закон України № 1304-VII), підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та Договору іпотеки) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Судом досліджено, що згідно технічної характеристики на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що є предметом спору, її загальна площа становить 64,6 кв. м. Відповідно до штампу в паспорті [PERSON] , її місцем реєстрації та проживання є адреса: [ADDRESS] . Таким чином, суд доходить до висновку, що на підставі пункту 1 Закону України № 1304-VII, не може бути примусово звернено стягнення (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на квартиру за адресою: [ADDRESS] , як на таку, загальна площа якої не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та яка використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя як забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору № 76/07-КВ від 14.02.2007 р., укладеного в іноземній валюті. Таким чином, у третьої особи були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачем. Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 по справі №\~802/1340/18-а, Велика Палата дійшла висновку, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18). Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги у частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень індексовий номер 48528699 від 05.09.2019р. приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А., про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за відповідачем, в той час як позовна вимога щодо скасування реєстраційного запису приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» ЄДРПОУ 41487593 підлягає задоволенню. Також, суд відмовляє у задоволення позову в частині вимоги поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкти нерухомого майна квартиру за адресою: [ADDRESS] , що передували скасованим записам, що обґрунтовано наступним. Згідно частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Разом з тим, встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Таким чином, законом чітко передбачені наслідки скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, з огляду на що, обов`язок державного реєстратора поновити розгляд відповідної заяви прямо встановлений законом та не потребує додаткового встановлення судом. Інших наслідків скасування рішення про державну реєстрацію на підставі судового рішення законом не встановлено, визначення судом наслідків, відмінних від тих, що встановлені нормою закону, суперечитиме ст. 19 Конституції України та чинному законодавству України. З огляду на викладене, обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання третьої особи поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , не є належним, а відтак позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню, незалежно від висновків суду щодо позовних вимог про скасування спірних рішень. Щодо розподілу судових витрат по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою статті 141 ЦПК встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються :1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві позивач надав розрахунок судових витрат, згідно до якого суми сплаченого судового збору розраховані наступним чином: (768,40 грн. х 3) + 384,30 грн. = 2689,50\~грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2021 р. заяву позивача про забезпечення позову залишено без задоволення, і, за таких умов, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 384,30 грн., сплачених позивачем за розгляд відповідної заяви про забезпечення позову. Таким чином, з урахуванням частково задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 768,40\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial