Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" суму строкового вкладу в розмірі 19860,00 грн., плату за користування вкладом в розмірі 7566,66 грн., пеню в розмірі 652996,80 грн., інфляційні втрати в розмірі 2741,70 грн., та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 22.10.2011 року між нею та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу з поновленням зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Класичний" за №38875-29835, відповідно до якого вона внесла, а банк прийняв на вкладний депозитний рахунок кошти в сумі 19860,00 грн. на термін 183 календарних днів з 22 жовтня 2011 року по 22 квітня 2012 року. Звернувшись 16.09.2014 року до відповідача з письмовою заявою про розірвання банківського вкладу, повернення вкладу разом з процентами, пенею, інфляційними втратами та моральною шкодою, відповіді не отримала та вклад їй повернуто не було, чим їй завдано нервового потрясінні, душевних переживань, погіршення стану здоров'я. В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позову. Представник позивача - [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, яку просить задоволити. В подальшому представник позивача в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений. Представник відповідача - Городна О.М. в судовому засіданні позову не визнала, посилаючись на долучені письмові заперечення. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В цьому зв'язку, виходячи із зазначених вимог закону позивач зобов'язана довести внесення нею коштів на депозитний рахунок відповідача та відмову останнього від повернення таких коштів, а відповідач подати письмові докази про наявність чи відсутність будь-яких договірних відносин з позивачкою. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру, що містять відомості про обставини, що мають значення для справи. Судом встановлено, що в обґрунтування своїх вимог позивачем надано ксерокопію Договору строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» №38875-29835 від 22 жовтня 2011 року, сторонами якого зазначено: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», як банк, та [PERSON], як вкладник. Згідно з умовами Договору банківського вкладу (п. 3), вказаний договір вступає в дію з дня зарахування суми вкладу на вкладний (депозитний) рахунок; при цьому номер вкладного (депозитного) рахунку, на який має бути зарахована сума вкладу, зазначений в п. 1.1 Договору - банківського вкладу. Відповідно до частини першої статті 1059 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається держаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до пункту 2.3 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 174 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, (в редакції чинній станом на 22.10.2011 року), банк (філія, відділення) здійснює приймання готівки іноземної валюти від клієнтів за такими прибутковими касовими документами: і заявою на переказ готівки - від юридичних осіб - резидентів, фізичних осіб - підприємців та представництв - нерезидентів для зарахування на власні поточні рахунки; від уповноваженого представника нерезидента - суб'єкта господарювання для зарахування на розподільчий рахунок в іноземній валюті, відкритий цим банком (філією, відділенням) резиденту - суб'єкту господарювання; від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки та переказ без відкриття рахунку; а прибутковим касовим ордером - від працівників та клієнтів банку (філії, відділення) за внутрішньобанківськими операціями; за документами, установленими відповідною платіжною системою, - від фізичних осіб на відправлення переказу, який приймається в готівковій формі. Виходячи зі змісту статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення, пункту 2.3 глави 2 розділу Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, що внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які у свою чергу, є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідно до ч. 2 статті 1059 Цивільного кодексу України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що недійсним є правочин, якщо його дійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину дійсним судом не вимагається. Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Однак, позивачем [PERSON] не долучено жодного документу, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, та підтверджує факт внесення нею вкладу (на виконання Договору банківського вкладу) на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER], зазначений у п. 1.1 Договору банківського вкладу. Таким чином суд доходить висновку, що докази укладення Договору банківського вкладу позивачем з банком та розміщення банківського вкладу, повернення якого і сплати процентів за яким вимагає позивач, - відсутні. А відтак, в задоволенні її вимог про стягнення суми строкового банківського вкладу необхідно відмовити. За наведених вище підстав про відмову в позові про стягнення суми строкового банківського вкладу суд вважає, що не підлягає до задоволення і вимога позивачки про стягнення на її користь плати за користування вкладом в розмірі 7566,66 грн., пені в розмірі 652996,80 грн., інфляційних втрат в розмірі 2741,70 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то відповідно до частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини 1 статті 1167 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки в судовому засіданні, як поясненнями сторін, так і дослідженими доказами у матеріалах справи, вина відповідачів не встановлена, позивач відповідних доказів на підтвердження своєї вимоги не надала, не довела настання негативних наслідків протиправної, на її думку бездіяльності відповідача, а тому суд доходить висновку, що у задоволенні позову в частині моральної шкоди необхідно також відмовити.

Outcome: dismissed