Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимогиобґрунтовує тим, що 23.02.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис № 2812 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 13430,00 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису 04.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною було відкрито виконавче провадження №623821-А. Вказаний виконавчий напис нотаріуса позивач вважає таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та з підстав неправомірності вимог стягувача, оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», а саме не перевірив безспірність заборгованості позивача перед ТОВ «ФІНФОРС». Позивач не отримував від ТОВ «ФІНФОРС» повідомлення про порушення зобов`язання за кредитним договором та існування у нього кредитної заборгованості, що є обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису. Також позивач вказує на те, що відповідно до умов кредитного договору №623821-Ф від 06.08.2019р. строк кредитування становив 30 днів тобто до 04.09.2019р., при цьому сукупна вартість кредиту становила - 6485 грн., з яких 5000 грн. сума кредиту та 1485 грн. - відсотки за користування кредитними коштами. Водночас відповідно до оскаржуваного виконавчого напису із позивача стягнуто 13 430 грн. за період з 04.03.2020р. по 04.03.2020р. Крім того позивач посилається на те, що з наданих нотаріусу матеріалів не вбачається відступлення права вимоги за кредитним договором №623821-Ф від 06.08.2019р., укладеного між позивачем та ТОВ «СС ЛОУН», а також відсутні докази його письмового повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, а відтак згідно ч.2 ст.517 ЦК України він має право не виконувати свого обов`язку новому кредитору. Також позивач зазначає про те, що на момент вчинення приватним нотаріусом оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів у безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально була скасована, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису від 23.02.2021р. № 2812 таким, що не підлягає виконанню. Позивач та його представники у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяву, згідно якої просять суд розглянути справу у відсутність позивача та за відсутності його представників, проти постановлення заочного рішення позивач не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин поважності своєї неявки суду не повідомив, відзив не надав. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють позовних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 06.09.2019р. між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» було укладено кредитний договір №623821-А (а.с.26-29). Відповідно до умов вказаного договору банк надає позивачу споживчий кредит в сумі 5000,00 грн. строком на 30 календарних днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,65% в день. 23.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис №2812, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» заборгованість за період з 04.03.2020р. по 04.03.2020р. в сумі 13430,00 грн. (а.с.122). На підставі вказаного виконавчого напису, 04.03.2021р. державним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження №623821-А про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» заборгованості в сумі 13430,00 грн. (а.с.22). Ухвалою Орджонікідзевського міського суду від 25.05.2021р. заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості в розмірі 13430,00 грн. на підставі вищезазначеного виконавчого напису (а.с.85-87). При вирішенні вказаного цивільного спору, суд виходить з наступного. Відповідно дост.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п.1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ України від 29.06.99 № 1172. Так, 29.06.1999 року постановою КМУ від № 1172 був затверджений Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З моменту прийняття даної постанови та до 10.12.2014р. була чинна редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10.12.2014р. набула чинності постанова КМУ від 26.11.2014р. №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», відповідно до якого дозволено вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено заборгованість, для чого стягував повинен надати: оригінал кредитного договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням заборгованості. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. по справі №826/20084/14, яка залишена в силі ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., про визнання незаконним та нечинним п.1 та п.2 постанови КМУ від 26.11.2014р. №662, визнано незаконним та нечинним, зокрема, розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє у попередній редакції, яка не передбачає можливості вчинення виконавчого напису на нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Як вбачається із матеріалів справи, укладений між позивачем та ТОВ «СС ЛОУН» кредитний договір №623821-А від 06.08.2019р., що був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, і відтак виконавчий напис був вчинений з недотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, слід зазначити, що згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Наведена правова позиція сформована Верховним судом, яка викладена у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц. Як вбачається із матеріалів нотаріальної справи, за вчиненням оспорюваного виконавчого напису до нотаріуса звернулося ТОВ «Фінфорс», посилаючись на те, що він є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "СС ЛОУН", якому відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 40071779-40 від 04.03.2020 року. Оспорюваний виконавчий напис вчинений на користь стягувача - ТОВ «Фінфорс», також із посиланням на те, що останній є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "СС ЛОУН", якому відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 40071779-40 від 04.03.2020 року. Водночас жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини відповідачем до матеріалів справи не долучено, з огляду на що встановити факт передачі ТОВ «СС ЛОУН» до ТОВ «ФІНФОРС» права вимоги до боржника [PERSON] не вбачається за можливе. При цьому слід зазначити, що такі докази також не були надані нотаріусу при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, що слідує із переліку документів, які долучені до заяви відповідача про вчинення виконавчого напису. Також слід зазначити, що стягувачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про надіслання на адресу боржника як вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, так і повідомлення про відступлення права грошової вимоги, що свідчить про порушення вимог Закону України «Про нотаріат». Крім того на підтвердження суми заборгованості стягувачем нотаріусу було надано виписку з рахунку, яка сформована співробітником відповідача та не являється первинним бухгалтерським документом в розумінні ст..9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», з огляду на що та враховуючи правову позицію ВС, яка викладена у постанові від 28.03.2018р. по справі №910/3033/17, така виписка не є належним та допустимим доказом на підтвердження наявної у позивача заборгованості. Також із вказаної виписки не можливо встановити дійсний період виникнення заборгованості, підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки останні не відповідають відсоткам, погодженим сторонами у графіку платежів до кредитного договору, який є невід`ємною частиною договору від 06.08.2019р. Наведене вище свідчить про те, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст..137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, позивач просить стягнути на свою користь судові витрати в сумі 7000,00 грн., які були понесені ним при звернення до суду. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених ним витрат надано: договір про надання правовою (юридичної) допомоги №253/19-03-2021 від 19.03.2021р.; акт приймання передачі по договору про надання правової (юридичної) допомоги №253/19-03-2021 від 19.03.2021р.; детальний опис робіт (наданих послуг); квитанція №253 від 07.04.2021р.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги. Ознайомившись з наведеними документами, враховуючи вимоги чинного процесуального законодавства, суд приходить до переконання про наявність підстав для понесених позивачем процесуальних витрат у сумі 7000 грн. за рахунок відповідача. При цьому суд враховує, що матеріалами справи підтверджується складання, підписання та направлення до суду адвокатом позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню разом із заявою про забезпечення позову та клопотанням про здійснення судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, складання адвокатських запитів та клопотань у ході судового розгляду. Також суд вважає заявлений до стягнення розмір витрат на послуги адвоката спів мірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт та наданих послуг. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст..158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved