Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулися в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач [PERSON] \~ вм.Чернівці по вул [ADDRESS] 194 «Б» 16.12.2016 року близько 17.02 год., керував транспортним засобом - автомобілем «ВМW», державний номерний знак [NUMBER] під час перестроювання, не надав дорогу і допустив наїзд на інший транспортний засіб «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідач [PERSON] своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до якої він був причетний. Своїми діями відповідач [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122- 4 КпАП України. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.01.2016 року по справі №727/9759/15-п відповідача було визнано винним у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди відповідно до ст. 122-4, 124 КпАП України. На момент настання страхового випадку діяв договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних №АІ8159495 від 03.06.2015 р., укладений зі страховою компанією ПрАТ «СК «УНІКА», згідно якого страхова компанія прийняла на себе ризики щодо автомобіля «ВМW», державний номерний знак [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Автомобіль потерпілого внаслідок ДТП отримав пошкодження, відповідно до Акту огляду від 21.12.2015 р. та ремонтної калькуляції про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля від 14.12.2016 року. Потерпілий своєчасно звернувся до них про виплату страхового відшкодування від 05.12.2016 року. У зв`язку із ушкодженням автомобіля потерпілого під час ДТП, ПрАТ «СК «УНІКА» було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 7775,00 грн., що підтверджується страховим актом №00210911 від 06.02.2017 року, наказом №00210911 від 06.02.2017 року, платіжним дорученням. Посилаючись на норми законодавства, просить позовну заяву задовольнити та стягнути судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.12.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач Приватне акціонерне\~товариство «Страхова\~компанія «Уніка»\~та в\~їх інтересах представник, адвокат Сечко С.В. про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останніх до суду поступило клопотання справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від останнього до суду клопотань про відкладення слухання справи не поступало, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом належними і допустимими доказами по справі встановлено, відповідач [PERSON] \~ вм.Чернівці по вул [ADDRESS] 194 «Б» 16.12.2016 року близько 17.02 год., керував транспортним засобом - автомобілем «ВМW», державний номерний знак [NUMBER] під час перестроювання, не надав дорогу і допустив наїзд на інший транспортний засіб «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідач [PERSON] своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до якої він був причетний. Своїми діями відповідач [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122- 4 КпАП України. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.01.2016 року по справі №727/9759/15-п відповідача було визнано винним у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди відповідно до ст. 122-4, 124 КпАП України (а.с.5-7). Громадянином [PERSON] був укладений договір зі страховою компанією ПрАТ «СК «УНІКА» та на момент настання страхового випадку діяв договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних №АІ8159495 від 03.06.2015 р., згідно якого страхова компанія - позивач прийняла на себе ризики щодо автомобіля «ВМW», державний номерний знак [NUMBER] . У відповідності до Акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) №00210911 від 21.12.2015 р. та ремонтної калькуляції про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля від 14.12.2016 року, автомобіль «ВМW», державний номерний знак [NUMBER] потерпілого [PERSON] внаслідок ДТП отримав пошкодження (а.с.13-18). Громадянин [PERSON] , як потерпілий своєчасно звернувся до позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про виплату страхового відшкодування від 05.12.2016 року, що підтверджується заявою про виплату матеріального збитку (а.с.9). У зв`язку із ушкодженням автомобіля потерпілого [PERSON] під час ДТП, позивачем ПрАТ «СК «УНІКА» було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 7775,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.19). Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.\~1 п. 1.6\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або\~правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Передбачено ст.395 ч. 1 ЦК України, що право володіння та право користування є речовими правами на чуже майно. Встановлено ст. 396 ч. 1 ЦК України, - особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Визначено п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, в даному випадку: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії серії [NUMBER] 551011 від 08.09.2005 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11). \~ \~ \~ \~Згідно ст. 269 КУпАП, - потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. Потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. у відповідності до ст. 1 п. 1.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 1187\~ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ст.ст. 1187, 1188 ч.1 ЦК України,\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст.988 ЦК України\~страховик зобов`язаний, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно зі\~статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи;\~шкода має бути оцінена у порядку та в спосіб, який передбачено законом. Відповідно до пункту 33.3\~статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених\~статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Згідно\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст.1187 ч.ч.1, 2\~ ЦК України,\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Передбачено ст.22 п.22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду № 755/18006/18 від 04.07.2018 року, Велика Палата Верховного суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). З огляду на викладене вище, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Згідно до ст. 22 ч. 1 ЦК України, - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками в свою чергу є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Передбачено ст. 1192 ЦК України, - що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, …, з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством... . Згідно \~ \~ \~ \~ст. 22 п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Встановлено ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством... Згідно пунктів 1.6 розділу 1 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24.07.2009 року): - відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або працездатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів; ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 8.3 розділу 8 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», - вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ. Відповідно до постанови від 04.07.2018 року Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц в якій зроблено висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність, що відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Встановлено абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Верховний суд виклав свою позицію в постанові від 13.02.2019 р. по справі №207/2838/15-ц, відповідно до якого, якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, а шкоди заподіяно майну; то згідно з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальник, або особа, відповідальність якої застрахована, має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду № 755/18006/18 від 04.07.2018 року, Велика Палата Верховного суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до\~ст.1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Статтею ст.993\~ЦК України передбачено, що\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, аналогічне положення закріплено у\~ст. 27 Закону України «Про страхування». Таким чином, до позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи - відповідача по справі [PERSON] на підставі ст.27 Закону України «Про страхування», в розмірі сплаченого страхового відшкодування в сумі 7775,00 грн. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1\~ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедлививий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. У відповідності\~до ст.\~141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого позивачем судового збору, належним чином підтвердженого платіжним дорученням від 06.12.2019 року, в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved