Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнень просила: визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомості, а саме: житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Миколаївка, вул. Кірова № 115 на земельній ділянці площею 4791 кв.м. укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований на Дніпропетровській міській біржі нерухомості 01 серпня 1998 року; визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомості, а саме: земельної ділянки, площею 0,4791 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Миколаївка, вул. Кірова № 115 укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований на Дніпропетровській міській біржі нерухомості 01 серпня 1998 року; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Миколаївка, вул. Кірова № 115 на земельній ділянці площею 4791 кв. м. та в цілому складається з: житловий будинок -А, сарай - Б, сарай - В, вбиральня - Г, колодязь - К, огорожа №1, хвіртка №2; визнати за [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,4791 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Миколаївка, вул. Кірова, № 115. Позов, з посиланням на наявність укладених договорів купівлі-продажу обґрунтовано неможливістю вчинення позивачем дій щодо розпорядження придбаним майном за договором в зв`язку з відсутністю у товарної біржі права затверджувати угоди купівлі-продажу, про що їй повідомлено під час оформлення документів на майно. Позивач вважає, що договір укладено у відповідності до діючого на момент укладання законодавства, дотримано всі суттєві умови укладеного договору. [PERSON] ухилялася від нотаріального оформлення договору, померла 25 вересня 2011 року, спадкоємці, які-б прийняли спадщину після смерті [PERSON]М, не встановлено, а отже вважає, що належним відповідачем є орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відповідності до отриманої судом заяви просив розглянути справу за його відсутності, не заперечив проти задоволення позову. Представник третьої особи-1 Дніпропетровської міської біржі нерухомості у судове засідання не з'явивя, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Представник Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради у судове засідання не з`явився, у відповідності до отриманої судом заяви просив розглянути справу за його відсутності, не заперечив проти задоволення позову. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 жовтня 1996 року, виданого Державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3990, [PERSON] набула право на спадкове майно після смерті [PERSON], померлої 29 квітня 1996 року - житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Миколаївка, вул. Кірова № 115 на земельній ділянці площею 4791 кв. м., що належала померлій. У відповідності до отриманої судом засвідченої копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Нв 004468 від17 лютого 1997 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 жовтня 1996 року за реєстровим номером 2-3990 отримала у приватну власність земельну ділянку, площею 0,4791 га, розташовану на території с. Миколаївка, Миколаївської сільської ради, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства в межах населених пунктів 0,229 га. 01 серпня 1998 року між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Миколаївка, вул. Кірова № 115, розташованого на земельній ділянці площею 4791 кв.м. Договір зареєстровано Дніпропетровською міською біржею нерухомості 01 серпня 1998 року в реєстрі за № 177-Н98 та 11 серпня 1998 року КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 346. Також, 01 серпня 1998 року між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Миколаївка, вул. Кірова № 115. Договір зареєстровано Дніпропетровською міською біржею нерухомості 01 серпня 1998 року в реєстрі за № 178-Н98 та 11 серпня 1998 року КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 63-1. Відповідно до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991р. «Про товарну біржу», угоду було зареєстровано на Дніпропетровській міській біржі нерухомості. У відповідності до змісту досліджених судом договорів, 01 серпня 1998 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 3600 грн. 00 коп. за продаж вищевказаного житлового будинку та 3500 грн. за продаж вказаної земельної ділянки, а позивач отримала майно за договором. Як свідчать укладені договори, при їх укладанні між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, така домовленість підтверджена письмовим доказом, відбулося повне виконання договору позивач передав [PERSON] грошові кошти, а [PERSON] позивачу об`єкт нерухомого майна, договір зареєстровано на товарній біржі, однак нотаріально не посвідчено, зареєстровано органом, що здійснював на час укладання договорів державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Станом на час розгляду справи позивач здійснює право користування та володіння будинком, земельною ділянкою, з доданих до справи документів порушення прав третіх осіб не вбачається. Право контрагента за договором на відчуження на користь позивача належних їй будинку та земельної ділянки підтверджується доказами, отриманими на запити суду. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. [PERSON] юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз'яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачалось, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 18 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII, який діяв станом на час укладання угоди, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в [PERSON] юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 242, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. ст. 15 Закону України " Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу. Грошові кошти отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним. Оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірні об`єкт нерухомості і правомірно володіє ними. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного домоволодіння в судовому порядку не має. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося. За таких обставинах суд вважає, що укладений між позивачем та [PERSON] договір підлягає визнанню дійсним і за позивачем підлягає визнанню право на майно, отримане за договорами. Визначаючи питання щодо належності відповідача у справі суд виходить з того, що у відповідності до отриманої судом інформації, [PERSON] померла 25 вересня 2011 року, спадкова справа після смерті [PERSON] (у відповідності до відповіді Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 90/01-16 від 29 березня 2016 року) не заводилась, [PERSON], [INFO] проживала за адресою: м/р Орільський[ADDRESS] на день смерті 25 вересня 2011 року та була зареєстрована одна (відповідь Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 2.26-359 від 14 квітня 2016 року), внаслідок чого, з урахуванням положень 1277 ЦК України, суд вважає, що належним відповідачем у даній справі є саме орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини - Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області

Outcome: approved