Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач АТ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 16.11.2007 року відповідач [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписав Заяву /без номеру/ з позивачем та отримав кредит у розмірі 12 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Далі, в позові зазначено, що станом на 17.07.2019 року в результаті не виконання зобов`язань за договором кредиту відповідач має загальну заборгованість у сумі 21 378,56 грн, яка складається з наступного: - 10 910,28 грн - заборгованість за тілом кредиту; - 3 467,52 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; - 5 344,64 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 400,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; - 250,00 грн - штраф (фіксована частина); - 1 006,12 грн - штраф (процентна складова). Згідно ухвали суду від 09 вересня 2019 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання, але направив заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає частково, при цьому прохав врахувати те, що потрапив в складну життєву ситуацію, а саме має на утриманні має неповнолітню дитину, не працює, стабільного доходу немає. Крім цього, прохає застосувати строк позовної давності до пені. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.11.2007 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] підписано заяву /без номеру/ згідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 12 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача складає станом на 17.07.2019 року: - 10 910,28 грн - заборгованість за тілом кредиту; - 3467,52 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; - 5 344,64 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 400,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; - 250,00 грн - штраф (фіксована частина); - 1 006,12 грн - штраф (процентна складова). Відповідно ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 623 ЦК України вбачається, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Далі судом встановлено, що позивачем АТ КБ "ПриватБанк" застосовано до відповідача два види відповідальності за порушення зобов`язань у вигляді пені за простроченими зобов`язаннями у розмірі 5 344,64 грн, заборгованості з пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 400,00 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 250,00 грн, штраф (процентна складова) у розмірі 1 006,12 грн. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, суд вважає, що вказані санкціє фактично є неустойкою, а тому приходить до висновку, що позивачем неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору. Вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення із відповідача штрафів розміром 250,00 грн та 1006,12 грн не підлягає задоволенню, у зв`язку з її безпідставністю. Така ж правова позиція, висвітлена і в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Крім цього, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦКУ). Відповідно до статті 256 ЦК України вбачається, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України вбачається, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором в частині позовної вимоги про стягнення пені регулюються, виходячи із спеціальної позовної давності, тривалість якої відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України складає один рік. Згідно з розрахунку, який наданий позивачем вбачається, що 18.03.2019 року відповідачем здійснено погашення заборгованості у сумі 1 216,94 грн. Позивач звернувся до суду 02.09.2019 року із розрахунком заборгованості станом на 17.07.2019 року. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені не підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що строк позовної давності щодо стягнення пені позивачем не пропущено. Відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України вбачається, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, суд вважає за доцільно зменшити розмір пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором з 5 344,64 грнта розмір пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 400,00 грн до 3 000,00 грн, оскільки суд приймає до уваги те, що відповідач потрапила в складну життєву ситуацію, а саме має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, стабільного доходу немає. Крім цього, суд вважає за необхідно позивачу відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 3 467,52 грн, оскільки позивачем на обґрунтування позовної вимоги не надано жодного належного та допустимого доказу в частині нарахування зазначеної суми грошових коштів. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином відповідно до умов договору не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з відповідача потрібно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 910,28 грн, заборгованості за пенею за простроченими зобов`язаннями у розмірі 3 000,00 грн, а всього у розмірі 13 910,28 грн. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 1 247,41 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial