Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Позивачка у судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть [PERSON], помер - [INFO] р.; копія паспорту [PERSON]; копія сертифікату на право на земельну частку (пай), у розмірі 3,29 га, власник - [PERSON]; копія домової книги; копія довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 3,29 га ріллі, розташовану на території Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, згідно якої грошова оцінка становить 42895,42; постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підстава - відсутність правовстановлюючого документу на майно; копія протоколу про опит [PERSON] за її згодою, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) КСП «Анадол», на підставі сертифікату [NUMBER] За життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, у зв'язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємців першої, другої та третьої черги не має. Позивачка є спадкоємцем четвертої черги. У встановлений законодавством строк позивачка, не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак на момент відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем. Пізніше [PERSON] звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Позивачка разом із спадкодавцем проживали спільно однією сім'єю без укладення шлюбу близько п'ятнадцяти років та були зареєстровані у с. Долинське Ренійського району, що підтверджується домовою книгою та письмовими поясненнями [PERSON] Крім того, [PERSON] дітей не мав, заповіт не залишив. Тому позивачка просить встановити факт спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю за п'ять років до часу відкриття спадщини, оскільки від цього залежить виникнення в неї права на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги. Іншим шляхом, окрім судового, встановити цей факт, не можливо. Тому, ці обставини змусили позивачку звернутися до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім'єю за п'ять років до часу відкриття спадщини, та про визнання права власності на спадкове майно. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. [PERSON] помер [INFO] р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] р., після його смерті відкрилась спадщина. Заповідального розпорядження не залишив, у зв'язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Як вбачається із матеріалів справи, спадкоємців за законом першої, другої та третьої черги у спадкодавця відсутні. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Факт спільного проживання спадкодавця та позивачки протягом останніх п'яти років підтверджується протоколом про опит [PERSON] за її згодою, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз'яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За змістом ч.1, ч. 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги після смерті померлого [PERSON], на спадкове майно у вигляді земельної частки (пай) КСП «Анадол», розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів на підставі сертифікату серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину шляхом постійно поживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується протоколом опиту [PERSON] відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Інших спадкоємців не має, спадщина до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді земельної частки (пай), яке залишилося після смерті [PERSON]

Outcome: approved