Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтував наступним чином. 29.08.2013 року вироком Липовецького районного суду Вінницької області [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт. Вказаний вирок суду набув законної сили 01.10.2013 року. Даним вироком було встановлено, що 21.06.2013 року, біля 12 години, [PERSON], перебуваючи в житловому будинку [PERSON], що розташований в [ADDRESS], маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) шляхом вільного доступу з шафи, що знаходилась в спальній кімнаті, здійснила крадіжку пенсійної банківської картки банку «Аваль» яка належала [PERSON], після чого цього ж дня поїхала в м. Липовець Вінницької області та, використовуючи дану банківську картку через банкомати, на протязі двох днів, з 21.06.2013 року по 22.06.2013 року здійснила знімання грошей на загальну суму 1585 гривень і розпорядилась викраденими коштами на власний розсуд, заподіявши йому, [PERSON], матеріальної шкоди на загальну суму 1585 гривень, яку він просив суд присудити до стягнення з відповідача, оскільки цивільний позов в кримінальному проваджені ним не пред'являвся. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилась, в адресованій суду заяві вказала, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просила суд розгляд справи проводити без її участі. Ураховуючи те, що сторони не з'явились в судове засідання, скориставшись своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі не здійснюючи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст.169, 197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 29 серпня 2013 року [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт. Вказаним вироком суду було встановлено, що 21.06.2013 року, біля 12 години, [PERSON], перебуваючи в житловому будинку [PERSON], що розташований в [ADDRESS], маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) шляхом вільного доступу з шафи, що знаходилась в спальній кімнаті, здійснила крадіжку пенсійної банківської картки банку «Аваль» яка належала [PERSON], після чого цього ж дня поїхала в м. Липовець Вінницької області та, використовуючи дану банківську картку через банкомати, на протязі двох днів, з 21.06.2013 року по 22.06.2013 року здійснила знімання грошей на загальну суму 1585 гривень і розпорядилась викраденими коштами на власний розсуд тим самим заподіявши [PERSON] матеріальної шкоди на вказану суму. 27.06.2013 року [PERSON] перебуваючи в домогосподарстві [PERSON] вказану пенсійну банківську картку поклала в підсобному приміщенні нікому нічого про це не сказавши, з метою відвести від себе підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Статтею 128 ч.1 КПК України, передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Частиною 7 вказаної статті унормовано, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У п.7 постанови від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", Пленум Верховного Суду України, надав судам наступні роз'яснення, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачено ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". Із здобутих у справі доказів судом з'ясовано, що вирок суду про визнання винуватості відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України набрав законної сили, а заподіяна позивачеві шкода становить 1585 гривень. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування заподіяної йому майнової шкоди підлягають до задоволення, оскільки судом достовірно встановлено, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та доведена вина відповідача вироком суду, який набрав законної сили. Вирішуючи питання судових витрат судом встановлено наступне. Статтею 79 ЦПК України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать: витрати на правову допомогу. Ураховуючи правила ст.88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог та стягує із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, оскільки такі витрати підтверджені документально.

Outcome: approved