Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування покликаючись на те, що 12 квітня 2011 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові. 11 березня 2011 року спадкодавець заповіла їй усе своє майно, зокрема даний будинок. Вона звернулася у встановлений законом строк до нотаріуса з завою про прийняття спадщини, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність реєстрації права власності на спадкове майно спадкодавцем. Просить визнати за нею право власності на будинок №42 та земельну ділянку на вул. Лаврівського у м. Львові в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], зобовязати відповідача видати свідоцтво про право власності на будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову фактично не заперечила. Представник відповідача 07 лютого 2018 року заявила клопотання про витребування у нотаріальної контори спадкової справи [PERSON], яка померла 12 квітня 2011 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] придбала 24 травня 1907 року будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та [PERSON] придбав 06 грудня 1919 земельну ділянку на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові. 18 червня 1937 року [PERSON] померла, після смерті якої відкрилась спадщина на будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та земельну ділянку на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові. Відповідно до ухвали міського суду у Львові від 31 грудня 1937 року судом здійснено розподіл спадщини після смерті [PERSON] та визначено: [PERSON], [INFO] 3/20 частки спадщини; [PERSON], [INFO] 8/20 часток спадщини; [PERSON] [INFO] 3/20 часток спадщини; [PERSON], [INFO] 3/20 часток спадщини; [PERSON], [INFO] 3/20 часток спадщини. [PERSON], [INFO] помер у 1940-х роках під час бойових дій Другої світової війни, після його смерті спадкоємців не було. [PERSON], [INFO] померла 12 листопада 1985 року, після її смерті спадкоємців не було. [PERSON], [INFO] померла 25 березня 2005 року, після її смерті спадкоємців не було. [PERSON], [INFO] померла [INFO], після її смерті спадщину прийняла її донька [PERSON], яка померла 29 грудня 2000 року. [PERSON], [INFO] була зареєстрована та постійно проживала у будинку №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та користувалась земельною ділянкою на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові та померла 12 квітня 2011 року. Згідно заповіту від 11 березня 2011 року [PERSON] /[PERSON]/ М.А., [INFO] на випадок смерті заповіла усе своє майно, в тому числі будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та земельну ділянку на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові Петрунів /[PERSON]/ С.С. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.\~ Згідно до правової позиції, викладеної у п. 1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297\~ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297\~ЦК\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297\~ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). У відповідності до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, як безспірно встановлено в судовому засіданні спадкодавець [PERSON], будучи спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], яка померла 29 грудня 2000 року, фактично вступивши в володіння будинком №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та земельною ділянкою на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові, прийняла спадщину, яка відкрилась у звязку із смертю останніх, однак не була зареєстрована належним чином, а тому за позивачем як спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON] слід визнати право власності на будинок №42 на вул. Лаврівського у м. Львові та земельну ділянку на вул. Лаврівського, 42 у м. Львові. Окрім того, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, натомість позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вона зверталася до відповідача з проханням видати їй свідоцтво про право власності на нерухоме майно, та їй було, у будь-якій формі, у цьому відмовлено, а відтак у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial