Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовної заявою, у якій просить у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/1277/74/90193 від 02.08.2007 у сумі 7 244 доларів США 08 центів звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та належить відповідачу [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 1168, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Єнютіною В.Є. 02.08.2007, право власності на який зареєстровано Люботинським бюро технічної інвентаризації 02.08.2007, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15454628 та на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу їх на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути судові витрати в розмірі 3 825,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 02 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк, Кредитор) та [PERSON] (позичальник) було укладено Кредитний договір № 014/1277/74/90193, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 27 344,10 доларів США строком до 02.08.2027 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 02.08.2007 між банком та [PERSON] , було укладено Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Єнютіною В.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 1164. Предметом іпотеки згідно з п.1.2. Договору є нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що розташований на зареєстрованій земельній ділянці, площею- 1200 кв.м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі -продажу № 1168, посвідченому приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Єнітіною В.Є. 02.08.2007, право власності на який зареєстровано Люботинським БТІ 02.08.2007, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15454628. Позивач зазначає, що позичальник не виконує вимоги кредитного договору, у зв`язку з чим, на адресу позичальника та іпотекодавця було направлено вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість протягом 30 днів. Станом на 31.07.2020 заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором складає 53 100 доларів США 02 центи (без урахування пені), яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі -25 283 доларів США 46 центів, заборгованості за відсотками у розмірі -27 816 доларів США 56 центів. Відповідач, не погодившись із позовними вимогами, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що 13 листопада 2012 року Люботинським міським судом Харківської області у справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення за кредитним договором було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором № 014/1277/74/90193 від 02.08.2012 в розмірі 31 036,51 дол США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.08.2012 складає 248 098,80 грн. Рішення набрало чинності 26.11.2012. Позивачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» не пред`явлено виконавчий лист до виконання. 07.05.2018 Люботинський міський суд Харківської області залишив без задоволення заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль», заінтересована особа [PERSON] про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання. Відповідач зазначив, що звертаючись до суду, позивач приховав наявність зазначених вище рішень Люботинського міського суду Харківської області за тим самим кредитним договором. Позивач втратив своє право на примусове виконання рішення Люботинського міського суду Харківської області від 13.11.2012 та втратив право на подальше звернення до суду за кредитним договором № 014/1277/74/90193 від 02.08.2007 у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в 2012 році позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» скористався своїм правом відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України вимагати дострокового повернення кредиту та інших платежів у випадку істотного порушення позивальником зобов`язань. Одночасно банк змінив дату виконання основного зобов`язання на 20.08.2012 (дата звернення з позовною заявою до суду). Позивач не скористався своїм правом примусового стягнення заборгованості за рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 13.11.2012, строк пред`явлення виконавчого листа № 2026/1043/2012 є таким, що сплив, заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа суд залишив без задоволення, отже позивач втратив своє право для стягнення заборгованості з відповідача. Крім того, зазначив, що право задовольнити забезпечення іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора в зв`язку з невиконанням боржником основного зобов`язання щодо повернення кредиту в повному обсязі. Позивач міг пред`явити позов до іпотекодержателя протягом трьох років починаючи від дати невиконання боржником забезпечення іпотекою зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить застосувати строки позовною давності та відмовити в позові. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги, додавши наступне. Банк в обов`язковому порядку направляє вимоги боржникам про необхідність сплати заборгованості до звернення до суду, однак надати вимогу у даній справі представник не може. Виконавчий лист за рішенням Люботинським міським судом Харківської області від 13.02.2012 подавався до виконавчої служби, однак повертався без виконання, у подальшому він зник. Разом із тим, надати будь-які докази на підтвердження наявності виконавчого провадження представник не може. Однак, як кредитний договір так і договір іпотеки є діючими, заборгованість обліковується в банку, останній платіж був здійснений [PERSON] 28.03.2013 у сумі 400 дол. США, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, представник позивача зазначив, що посилаючись на п.9 кредитного договору, відповідно до якого договір діє до повного погашення заборгованості, а тому підстави відсутні для застосування позовної давності. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також пояснив, що зазначеної представником позивача суми у розмірі 400 дол. США він не сплачував у 2013 році, бо не мав таких коштів. Пояснивши, що перебував у скрутному стані та не мав можливості сплачувати заборгованість. Також зазначив, що у 2013-2014 роках кілька разів приходив до виконавчої служби, але йому відповідали, що виконавчий лист не надходив. Вказав, що житловий будинок відповідач придбавав для житла, наразі це його єдине житло, де він мешкає разом з дружиною, сином та батьком. На праві власності у відповідача ніякого іншого нерухомого майна немає. Зазначив, що вимогу про дострокове повернення кредиту в 2012 році він не отримував. Просив застосувати строки позовної давності та відмовити в позові. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 02 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1277/74/90193, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 27 344,10 доларів США з терміном остаточного погашення кредиту 02.08.2027 року. Згідно умов п.1.4 кредитного договору процента ставка за користування кредитом складає 13 % річних. 02 серпня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/1277/74/90193 від 02.08.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Єнютіною В.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 1164, за яким відповідач [PERSON] передав в іпотеку належні йому на праві власності житловий будинок та земельну ділянку. Відповідно до умов п. 1.2. договору іпотеки предметом іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ «А-1» -дерев`яний частково обкладений цеглою, житловою площею -30,2- кв.м., загальною площею 54,40 кв.м. з надвірними будівлями: вбиральня -«Б», огорожа №1,2, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та розташована на зареєстрованій земельній ділянці, площею -1200 кв.м. Згідно рішення виконкому Люботинської міської ради № 4 від 02.02.1955 і належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу № 1168, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Єнютіною В.Є. 02.08.2007, право власності на який зареєстровано Люботинським БТІ 02.08.2007, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15454628. Згідно умов п. 1.3. договору іпотеки сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки у сумі 172 964,00 грн. 02.08.2007 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Єнютіною В.Є. накладено заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки майна: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Вказане вище підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 13763488 від 02.08.2007, реєстраційний номер 5419216 (а.с.22). Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 13.11.2012 у справі №2026/1043/2012 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/1277/74/90193 від 02.08.2007 в загальному розмірі 31 039,51 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.08.2012 складає 248 098,80 грн. Рішення набрало законної сили 26 листопада 2012 року та судом видано виконавчий лист № 2026/1043/2012 від 13.11.2012. Разом із тим, позивачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» не надано суду доказів того, що виконавчий лист № 2026/1043/2012 від 13.11.2012 пред`являвся до виконання. 07.05.2018 Люботинський міський суд Харківської області залишив без задоволення заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль», заінтересована особа [PERSON] про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання. Сторони не заперечували, що вказане рішення не виконане по теперішній час. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених банком вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно п. 1.2 Кредитного договору кредит надається строком по 02 серпня 2027 року включно. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач припинив здійснювати виплати за кредитним договором у 2012 році, в результаті чого банк звернувся до суду із позовом про дострокове повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Представником банку, а ні відповідачем у справі не надано суду підтвердження того, що банком направлялась вимога на адресу відповідача про дострокове повернення суми кредиту. Разом із тим, враховуючи пояснення представника позивача, надані в судовому засіданні, про те, що вимога направляється банком в обов`язковому порядку, а також той факт, що банк реалізував своє право звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який був задоволений, у суду відсутні сумніви у тому, що така вимога була направлена до винесення судом рішення від 13.11.2012. Таким чином, направивши відповідачу вимогу про дострокове повернення залишку суми кредиту та відсотків, а також пред`явивши в 2012 році позов про дострокове стягнення кредиту та відсотків за користування ним, позивач відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк основного зобов`язання з 02.08.2027 на визначений у вимозі день. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. Отже, змінивши строк виконання основного зобов`язання, стягувач був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років від дати, коли він дізнався про порушення свого права, тобто, з дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року у справі 6-3116ц16. Разом із тим, позивачем у 2012 році обрано спосіб судового захисту шляхом пред`явлення позову про стягнення суми заборгованості, який був задоволений судом. Пунктом 6.2. договору іпотеки сторони погодили, що право іпотеки, та відповідно і цей договір, припиняє чинність у разі припинення основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою. При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 07.03.2018 у справі №305/1293/16-ц вказав, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином чи виконано із простроченням, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов`язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Таким, чином суд погоджується з позицією представника позивача, що кредитний договір та договір іпотеки дійсні та не припинили дію на час звернення до суду із даним позовом. Разом із тим, пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Водночас, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц). Факт подання банком позову до суду із вимогою про стягнення суми заборгованості не впливає на строк позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, який також починає свій перебіг від дня, коли позивач дізнався або мав дізнатись про порушення свого права, а у даному випадку, враховуючи пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язань за договором та тим самим зміни строку його виконання, від дня, коли боржник мав виконати свій обов`язок у строк, встановлений у вимозі. Таким чином, суд дійшов висновку, що враховуючи, що факт направлення вимоги та як наслідок зміни строку виконання зобов`язання безумовно мав місце до постановлення судом рішення у справі за позовом банку про стягнення боргу, тобто до 13.11.2012, а тому банком пропущено строк позовної давності щодо звернення до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач [PERSON] 01.03.2021 подав до суду заяву, в якій просив застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності, а тому з урахуванням встановлених судом та викладених вище обставин в задоволенні позову належить відмовити в зв`язку з пропуском строків давності. Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Разом із тим, спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 "Припинення зобов`язання" ЦК України не передбачають. Отже, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку" (Постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі № 372/2185/17). Виходячи з викладеного, суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача про те, що зобов`язання як за кредитним договором, так і за договором іпотеки не припинені та договори є діючими, однак даний факт не є підставою для відмови в задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. При цьому, позивачем не надано суду доказів наявності поважних причин пропуску ним строків позовної давності. За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed