Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 20.11.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 2 ИК № 894556, виданим Клімовським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московської області [PERSON] Федерації, актовий запис № 386. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що починаючи з 20.11.2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON]»ятникова [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони в психологічному плані не сумісні, мають різні погляди на сімейне життя, сумісне проживання стало неможливим, подружні відносини припинені з січня 2014 року, перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Спір про майно подружжя відсутній. Неповнолітній син [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі на підставі наявних в справі доказів та задовольнити позов, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явився. Відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини з цивільних, сімейних та кримінальних справ від 22.01.1993 року до компетентного суду [PERSON] Федерації було направлено доручення про проведення процесуальних дій. Згідно з протоколом Клімовського міського суду Московської області [PERSON] Федерації, відповідач [PERSON]»ятников Р.С. в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи без його участі суду не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 20.11.2010 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 2 ИК № 894556, виданим Клімовським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московської області [PERSON] Федерації, актовий запис № 386 (а.с.3). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON]»ятникова [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Спір про майно подружжя відсутній. Судом встановлено, що позивач проживає на території України, відповідач перебуває на території [PERSON] Федерації, а шлюб між ними укладено на території останньої. З огляду на це та положення пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право", мають місце приватноправові відносини з іноземним елементом. А положення пункту 12 частини 1 статті 76 цього ж закону передбачають, що суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, що визначені законом України та міжнародним договором. Так, положення частини 1 статті 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачають, що припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. На час розгляду справи, з огляду на положення частини 1 статті 60 та частини 1 статті 16 цього ж закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом держави, громадянином якої вони є. Судом встановлено, що в матеріалах справи є докази того, що позивач є громадянкою України, що підтверджується копією її паспорта (а.с.4), а відповідач є громадянином [PERSON] Федерації, як зазначено в свідоцтві про укладення шлюбу (а.с.3). Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказувала на те, що вона та відповідач припинили шлюбні відносини і спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу вважає не можливим. Відповідно до ст. ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved