Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та зняття його з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивував тим, що він являється власником вказаного будинку. Даний житловий будинок раніше належав батьку позивача [PERSON], який [INFO] помер. За життя батько позивача прописав у будинку свого рідного племінника [PERSON] Відповідач з для прописки не проживає у вказаному житловому будинку, тому порушуються права позивача, як власника житла, оскільки він не має можливості розпорядитися своєю власністю на власний розсуд, зокрема, у нього виникають труднощі зі сплатою комунальних послуг. У зв'язку з чим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та примусово зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, а також зазначив, що за зареєстрованим місцем реєстрації не проживає. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області у справі № 736/1395/14 від 06 листопада 2014 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок А-1 з надвірними будівлями - сарай Б-1, розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування. Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 29973866 від 25.11.2014 року, за позивачем на підставі вказаного рішення суду 25 листопада 2014 року було зареєстроване право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. За даними Корюківського РС УДМС України у Чернігівській області [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 29.08.1995 року. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні, показала, що вона доводилась цивільною дружиною [PERSON], батьку позивача, який був попереднім власником будинку за адресою: [ADDRESS], та постійно проживала за вказаною адресою з 2007 року. Відповідач у справі, наскільки свідку відомо з 2006 року, за вказаною адресою не проживав. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, показав, що він проживає по сусідству із будинком за адресою: [ADDRESS], а саме по [ADDRESS]. Відповідач у справі у будинку за адресою: [ADDRESS], з 1995 року не проживає. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні, показала, що вона проживає по сусідству із будинком за адресою: [ADDRESS], а саме по [ADDRESS]. Відповідач у справі з 1995 року у будинку за адресою: [ADDRESS], не проживає і ніколи не проживав. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). У відповідності до положень ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, дружина, діти і батьки. Ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. До речових способів захисту права власності відносяться позови про витребування майна з чужого незаконного володіння, позови про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, і позови про визнання права власності. Відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку позивача з часу реєстрації у ньому свого місця проживання, не є членом сім'ї власника житлового будинку, а тому є особою, яка втратила право користування жилим приміщенням. Разом з тим, заявлені позивачем позовні вимоги про примусове зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку є передчасними та задоволенню не підлягають, так як відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" на підставі судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. Положення вказаної статті не передбачають можливості зняття з реєстрації місця проживання особи у судовому порядку. Згідно роз'яснень п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Відповідно до правил статті 88 ЦПК України у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача. Позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, одна з яких підлягає задоволенню, а інша задоволенню не підлягає. Таким чином, з позивача в дохід держави слід стягнути недоплачену суму судового збору за вимогу немайнового характеру - 243,60 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 243,60 грн. судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору, згідно квитанції № 4 від 02.04.2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial