Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ПАТ «Комерційний банк «Надра»» відсотки за 1283 дні користування коштами в сумі 4,00 тр. унцій золота, посилаючись на те, що відповідач всупереч укладеному між сторонами договору не повертав належні позивачу кошти після закінчення строку депозиту. При цьому, позивач зазначив, що 3.07.2008 року між сторонами був укладений договір №847455/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) "Золотий вклад для фізичних осіб" у банківських металах (золоті) терміном дії один рік. 3.07.2009 р., коли вклад мав бути поверненим, відповідач відмовився повертати вклад з нарахованими відсотками. Свої кошти позивач отримав лише 3.01.2013 р. після звернень до суду та НБУ. Позивач вважає, що згідно ч.1, 5 ст. 1061 ЦК України банк мав нараховувати проценти за депозитною ставкою 5% річних за весь час з дати останнього нарахування процентів до дати фактичного повернення коштів. Просив суд стягнути такі відсотки у сумі 4,00 тр. унцій золота, оскільки вони сплачені банком не були. У поданому письмовому запереченні на письмове заперечення відповідача позивач не погоджується з твердженням відповідача про повернення вкладу 31.12.2009 р., коли відповідач самовільно перерахував кошти на поточний рахунок. Зазначає, що такий переказ суперечить законодавству, волі вкладника та договору; в п.3.4.6 договору зокрема йдеться лише про можливість переказу в день, наступний за 03.07.2009 р. у разі не звернення вкладника щодо отримання суми вкладу через касу банку. Наполягає, що такий переказ не надав позивачу ніяких прав, які вкладник має мати відносно коштів на своєму поточному рахунку згідно ЦК України та законам України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про банки і банківську діяльність», тому сам переказ і відображені в поточному звіті подальші операції по поточному рахунку слід вважати фіктивними, аж до фактичної видачі коштів, яка відбулася 03.01.2013 р. Навів Постанову ВСУ від 25.12.2013 р. №6-140цс13 в обґрунтування своєї правовою позиції. Позивач також заперечував щодо застосовності загального строку позовної давності до даної справи, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 268 ЦК України, згідно якому позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Аргументував, що проценти за вкладом є складовою вкладу, з посиланням на ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 1061 ЦК України, ст. 2.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, вважав, що строк позовної давності слід рахувати з дати фактичного повернення вкладу у січні 2013 р., оскільки виписки банку представляли неправдиву інформацію, зокрема стосовно доступності коштів; перевірити відображені у виписці операції було неможливо. У судовому засіданні представник позивача підтримав свої вимоги, у відповідь на твердження відповідача щодо нарахування останнім процентів на поточному рахунку позивач погодився зменшити позовні вимоги на суму так нарахованих процентів, що склала 0,71 тр. унції золота. Тим самим суму до стягнення було зменшено до 4,00-0,71=3,29 тр. унції або 3,29 х 31,10348 = 102,3304492 грами золота. В судове засідання представник відповідача не з»явився, про час і місце судового засідання сповіщений у встановленому законом порядку, просив розглядати справу за його відсутності. В письмових запереченнях просив в задоволені позову відмовити. Стверджував, що згідно п.3.4.6 договору переказ коштів на поточний рахунок 31.12.2009 року слід вважати поверненням вкладу, тому підстав для подальшого нарахування процентів по вкладу немає. В обґрунтування наводив постанову Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. №39-цс13 та ухвалу від 07.12.2012 р. ВССУ у справі №6-48716ск12, в яких проценти за договором позивачам були присуджені до 30.12.2009 р. Просив застосувати позовну давність. Надав до суду поточний звіт за операціями по поточному рахунку, в якому показано нарахування відсотків на кошти, які відображені як перераховані банком з депозиту 31.12.2009 р. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 3.07.2008 року сторони уклали договір №847455/04-Д строкового банківського вкладу (депозиту) "Золотий вклад для фізичних осіб" терміном дії один рік. Згідно квитанції №197 03.07.2008 позивач передав відповідачу зливки золота 999,9 проби, всього 708 грам, що дорівнює 22,76 тр. унцій, чим виконав своє зобов'язання згідно п. 3.2.2 договору. 3го липня 2009го року відповідач вклад з нарахованими відсотками не повернув, незважаючи на подану заяву позивача про бажання забрати кошти, чим порушив умови договору, зокрема пункти 2.3 та 3.4.6. Так само банк не повертав кошти по заявам позивача, поданим пізніше. Згідно п. 2.3, 2.4, 3.4.6 договору, процентна ставка за користування коштами встановлена 5%. Банк зобов'язується повернути Вкладникові Вклад та сплатити нараховані за ним проценти шляхом видачі через касу Банку зливків банківських металів 03.07.2009 р. У разі неотримання Вкладником банківського металу 03.07.2009 р., сума Вкладу та нарахованих процентів в банківських металах на наступний день має бути перерахована банком на поточний рахунок Вкладника в банківських металах [NUMBER], і в такому випадку з моменту зарахування Вкладу та процентів на рахунок, Вклад вважається повернутим Вкладнику. Доводи відповідача, що кошти були повернені позивачу згідно п.3.4.6 договору 31.12.2009 р. шляхом перерахування на його поточний рахунок, суд не приймає до уваги, оскільки таке повернення вкладу з процентами договір допускає лише у наступний за 03.07.2009 р. день, у разі неотримання коштів Вкладником. Банк виконав такий переказ вкладу 31.12.2009 р., нарахованих процентів 26.01.2012 р., до того ж вкладник звертався у встановлений спосіб за поверненням вкладу в дату зазначену в договорі, 03.07.2009 р. Таким чином підстав для такого перерахування банк не мав, і таке перерахування слід розцінювати як спробу банку в односторонньому порядку змінити умови залучення коштів позивача. Незважаючи на відображення коштів на поточному рахунку у поточному звіті, позивач був позбавлений реальної можливості розпоряджатися такими коштами, як вбачається з невиконаних заяв позивача про видачу коштів або їх переказ на інший рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. В силу ч.ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином днем повернення вкладу позивачу є 03.01.2013 р., коли вкладник отримав можливість реально розпоряджатися своїми коштами, і строк користування коштами вкладу відповідачем без сплати процентів з дня останнього їх нарахування складає 1283 дні, як підраховано в позовній заяві. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.12.2013 р. №6-140цс13: «Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. ...судом встановлено, що згідно з договором банківського вкладу вклад мав бути повернутий банком 28 березня 2009 року, насправді кошти були перераховані на відкритий в ПАТ «КБ «Надра» поточний банківський рахунок вкладника [PERSON] 30 грудня 2009 року, а реальну можливість зняти ці кошти з рахунку готівкою або ж розраховуватися ними з допомогою платіжної банківської картки [PERSON] отримала лише 26 липня 2011 року. За таких обставин висновок суду про те, що банк виконав своє грошове зобов'язання в день перерахування вкладу на поточний банківський рахунок вкладника [PERSON] 30 грудня 2009 року є помилковим.» Така позиція ВСУ згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Стосовно наведених відповідачем рішень у, на його погляд, аналогічних справах, слід зазначити істотну різницю між обставинами останніх та даної справи. У приведених справах саме позивач просив про стягнення процентів нарахованих до 30.12.2013р.; перерахування коштів банком на поточний рахунок 30.12.2009 р. було законним, проведене у виконання рішення суду про стягнення вкладу. Враховуючи правову природу договору банківського вкладу, нараховані відсотки на кошти, які були залучені банком від вкладника на умовах договору банківського вкладу, є складовою банківського вкладу (депозиту), а тому на вимогу про сплату процентів за договором банківського вкладу згідно п. 2 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється, і така вимога про захист повинна бути розглянута судом без застосування інституту позовної давності. Окрім того, кошти по банківському вкладу позивачу, з вини банку, було виплачені 03.01.2013 року, і лише тоді позивач вперше отримав реальну змогу порівняти суму отриманих коштів зі своїми розрахунками, та зрозуміти, що належні проценти не були нараховані банком. Саме з цієї дати слід відраховувати перебіг позовної давності. Виходячи з отриманої 3 та 9 січня 2013 суми вкладу з процентами позивач погодився з розрахунком нарахованих банком відсотків по поточному рахунку, та зі зменшенням позовних вимог на таку одержану суму, що складала 0,71 тр. унції золота. Таким чином зменшена сума до стягнення складає 4,00-0,71=3,29 тр. унції або 3,29 х 31,10348 = 102,3304492 грами золота. За курсом НБУ ця сума стягнення еквівалентна 3,29 х 10033,213=33009,27 грн. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що змінені таким чином позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються наданими доказами та підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача зливка золота масою 100 грам, а неподільний залишок 2,3304492 грам золота у національній валюті України за курсом НБУ, у сумі 2,3304492/31,10348 х 10033,213 = 751,75 гривень. Крім того, відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved