Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № SAMDN40000011765719 від 23.02.2007 року у розмірі 155 005,38 грн., стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] 10 000 грн., а також з [PERSON] на свою користь стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3\~200 грн. 00 коп. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № SAMDN40000011765719 від 23.02.2007 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 40\~718,69 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 9,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.02.2014 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором, [PERSON] було надано в заставу ПАТ КБ "ПриватБанк" автомобіль ВАЗ, модель: 21043, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: XWK21041070022924, реєстраційний номер: АА 3250 СК, що належить на праві власності відповідачу [PERSON]. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена частково. Ухвалою суду від 21 листопада 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. При новому розгляді справи представник позивача відповідно до заяви від 21.10.2015 року просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання у справі не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає за можливим розглянути справу за наявними доказами. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариствомкомерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № SAMDN40000011765719 від 23.02.2007 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 40\~718,69 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 9,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.02.2014 року. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобовязання у випадку неналежного виконання боржником зобовязань за зазначеними кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п. 4 договору поруки), з розміром відповідальності поручителя перед кредитором 10\~000 грн. Також в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором, [PERSON] було надано в заставу ПАТ КБ "ПриватБанк" автомобіль ВАЗ, модель: 21043, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: XWK21041070022924, реєстраційний номер: АА 3250 СК, що належить на праві власності відповідачу [PERSON]. Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору заборгованість за ним станом на 22.03.2013 року склала 165 005,38 грн., де: 34\~815,99 грн. заборгованість за кредитом; 60\~371,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 8\~501,99 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 61 315,58 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідачем [PERSON] при розгляді заяви про перегляд заочного рішення, в якості заперечення позовних вимог та правильності нарахування заборгованості за кредитним договором, було вказано на те, що співробітники ПАТ КБ «ПриватБанк» вилучили у нього автомобіль: ВАЗ, модель: 21043, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: XWK21041070022924, реєстраційний номер: АА 3250 СК, що належить на праві власності відповідачу [PERSON], який відповідно до Додаткової угоди № 2 від 23.02.2007 року до договору № SAMDN40000011765719 від 23.02.2007 року, був предметом застави. Позивачем не було долучено до матеріалів справи акт передачі в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіля ВАЗ, модель: 21043, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: XWK21041070022924, реєстраційний номер: АА 3250 СК, що належить на праві власності відповідачу [PERSON]. Також, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком вбачається, що кошти від реалізації автомобілю не надходили, представником позивача не надано суду інформації щодо реалізації автомобіля (а. с. 4-5). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З урахування вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач в порушення вимог ст. 131 ЦПК України не надав належних доказів на підтвердження правильності розрахунку заборгованості, і беручи до уваги квитанції щодо погашення боргу наданих відповідачем (а. с. 6671) та не надання позивачем документального підтвердження реалізації предмета застави автомобіля ВАЗ, модель: 21043, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: XWK21041070022924, реєстраційний номер: АА 3250 СК, переданого у заклад та зарахування даних коштів в рахунок погашення заборгованості, а в разі відсутності реалізації, не надані документи, які відображають причину через яку така реалізація не відбулася та наступні дії Банку щодо розпорядження майном, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позовні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано\~ суду документального підтвердження сплати та вартості наданих юридичних послуг, акту виконаних\~ робіт, крім того юристом не надавались послуги позивачу у судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed