Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду 12 січня 2015 року з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони з 14 червня 2013 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 427. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], яка мешкає з відповідачем та буде мешкати з нею і після розірвання шлюбу. На даний час відносини погіршилися, спільне життя не склалося, а тому позивач вимушений звернутися до суду, оскільки подальше збереження сім»ї неможливе та суперечить його інтересам. У судове засідання від імені позивача надано до суду письмову заяву від 02 лютого 2015 року, в якій він прохав розірвати шлюб та слухати справу без його участі, оскільки позовні вимоги він підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подала до суду свій письмовий відзив, в якому також прохала слухати справу за її відсутності. З приводу позовних вимог позивача вказала, що на розлучення вона згодна, і строку для примирення прохала не встановлювати, оскільки сім"ю вже зберегти не можливо. Що стосується стягнення з неї на користь позивача судового збору, то дану вимогу не визнала та зазначила, що першого разу, коли вона подавала позов до суду про розрвання шлюбу з позивачем, то її позов за її ж заявою, було залишено без розгляду, оскільки вона прийняла рішення про примиренння з чоловіком заради збереження сім"ї. Дійсно, після даного, чоловік приїхав до міста Лозова для проживання і примирення. Вони примирилися, але, чоловік у лютому 2014 року, з власної ініціативи, вирішив залишити сім"ю, і з того часу, вони разом не проживають. Відповідач також посилалася, що вона не працює, так як перебуває у декретній відпустці. І оскільки ініціатором розірвання шлюбу є саме позивач, а вона зі свого боку ні чим його права не порушила, то не згодна сплачувати судовий збір. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з"ясовано, що сторони з з 14 червня 2013 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 427 (а.с.№23). Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO] (а.с.№10), яка мешкає з відповідачем (а.с.№2). Судом було встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились з лютого 2014 року (а.с.№22) спільне господарство не ведуть, мешкають у різних областях України. Спору щодо місця проживання дитини та розподілу сумісно нажитого майна, не заявлено на час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони не проживають однією сім»єю, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільненні від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З приводу вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача, суд в цій частині його вимогу, залишає без задоволення. Оскільки вісутні обгрунтування даної вимоги та відсутні докази того, що саме з вини відповідача розпався шлюб і що, позивач був вимушений подати позов про розірвання шлюбу.

Outcome: partial