Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніхдітей, а [PERSON] [INFO] у розмірі 3000 грн. та [PERSON] [INFO] в розмірі 5000 гривень, щомісячно. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що між нею та відповідачем був укладений шлюб 09.11.2002 року у відділі реєстрації актів громадського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові, актовий запис № 437. Подружні відносини між подружжям не склалось через непорозуміння та суперечки, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. У шлюбі народилося троє [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Крім того, відповідач відмовляється належними чином виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню дітей, а позивач не має можливості самостійно забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини на належному рівні, при цьому позивач, протягом існування шлюбу. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у ньому та просять такий задовольнити. Відповідач в судовому засіданніпозов визнав частково, зокрема не заперечив щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 09.11.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареэстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові, актовий запис № 437. За час перебування у шлюбі у них народилося троє дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Батьком дітей записаний [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою з місця проживання ЛКП «Південне» №1218 від 10.04.2019 року та не заперечувалося сторонами. Як вбачається з довідки ТзОВ «Львівське АТП-14631» №11-1055 від 15.11.2019 року та довідки про доходи №260 від 15.11.2019 року, відповідач [PERSON] працевлаштований, працює на посаді водія та отримав заробітню плату за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року в розмірі 14626,40 гривень. Інших осіб на утриманні відповідач не має. Згідно з ч. 2\~ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до\~ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно\~статті 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4\~статті 56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2\~статті 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3\~статті 105 Сімейного кодексу України\~встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України. Відтак, сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, примирюватись сторони не бажають,\~\~таким чином, подальше спільне життя сторін не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дітей, тому шлюб з відповідачем слід розірвати. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніхдітей слід зазначити наступне. Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Незважаючи на те, що відповідач офіційно працює, сторони погодились на встановлення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні роз`яснення містить п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Як вбачається із довідки директора ТзОВ «Львівське АТП-14631» №11-1055 від 15.11.2019 року та довідки про доходи №260 від 15.11.2019 року, відповідач [PERSON] працевлаштований, працює на посаді водія та його нарахована заробітна платня за період з липня 2019 року по жовтень 2019 року становила14626,40 гривень. Крім того, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я неповнолітнього [PERSON] 2003 р.н., котрий є дитиною-інвалідом у зв`язку із емоційно-вольовими порушеннями та затримкою психічного розвитку, що стверджується копіями посвідчення серії [NUMBER] виданого Франківським відділом соціального захисту ДГП ЛМР, висновком ЛКК №215 від 10.09.2018 року, виписками з медичної карти стаціонарного хворого №03993/17, №06377/18, №05169/18, №01659/19 та витягами з протоколу засідання психолого-медико-педагогічноої консультації №76 від 15.09.2014 року, №62 від 13.08.2015 року, №56 від 10.06.2016 року. З наведеного вбачається, що неповнолітній [PERSON] потребує особливої уваги до його розвитку, а відтак відповідно більших витрат, ніж [PERSON] . Враховуючи потреби дітей, визначений законом мінімальний розмір аліментів, а також те, що батько дітей є особою молодого віку, працездатний, працевлаштований, будь-яких протипоказань до роботи немає, крім того, судом не встановлено наявності об`єктивних обставин, які б перешкоджали отриманню відповідачем постійних доходів, щоб забезпечити належне виконання ним обов`язку з матеріального утримання дітей, а також зважаючи на рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, а також встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який батьки повинні забезпечити дитині, потреби дітей, матеріальне становище відповідача, суд з врахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що розмір аліментів у 1100 грн. на [PERSON] та 1500 грн. на [PERSON] , який підлягає стягненню з відповідача, відповідає встановленим обставинам справи. Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, суд вважає, що розмір аліментів у 1100 грн. та 1500 грн. забезпечить найбільш необхідні потреби дітей, належні умови проживання дітей, і при цьому діти сторін будуть захищені та будуть отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду із відповідним позовом в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених\~Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1\~ст. 192 СК України Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, а тому вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей[PERSON] [INFO] у розмірі 1100 грн. та [PERSON] [INFO] в розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаю з дня звернення позивача до суду. Відповідно до\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial