Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з наведеним позовом, відповідно до останньої редакції якого просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку №2 по вул. Амбулаторній в м. Одесі, який складається в цілому з житлового будинку літ. «А», загальною площею 127,1 кв.м., житловою 66,5 кв.м. підсобною 60,6 кв.м. та надвірних споруд: «Б»- сараю; «Г», «З» - літньої кухні, «Е» - душу; «Ж» - вбиральні «К» - гаражу, І цистерни, ІІ-ІІІ мостіння, ІV теплиці, №1-4, 6, 7 огорожі, а також встановити порядок виконання рішення про задоволення позову, згідно з яким рішення після набрання ним законної сили є підставою для державної реєстрації прав власності позивача. В обґрунтування позову позивач вказувала на те, що вона є власником 1/3 частини вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07.06.2013 року, р.№4-438, та згідно такого свідоцтва спірне довомолодіння складається з літ. «Б» - сараю, І цистерни, ІІ-ІІІ мостіння , 1-4, 6, 7 огорожі, а також літ «А» - житлове приміщення, площа якого за свідоцтвом не відповідає фактичній площі. При цьому за вказаним свідоцтвом до складу домоволодіння помилково не внесені надвірні споруди літ. «Г», «З» - літні кухні, лі. «Е» - душ, літ. «Ж» - вбиральня, літ. «К» - гараж, ІV теплиця, а також не враховано прибудови що не вважається самочинною: літ. «а1». За поясненнями позивача така помилка сталась через надання КБ «БТІ» на запит нотаріуса недостовірної інформації, яка в подальшому була спростована, щодо складу спірного домоволодіння. Додатково позивач вказувала на те, що прибудова літ. «а2» та літня кухня літ «Л», є самочинно-побудованими, а приміщення 1-2 в літ. «А» було самочинно переобладнано, та щодо прав власності на такі обєкти позивачем вимог заявлено не було. Таким чином позивач, вказуючи на те, що у її правовстановлюючому документі склад домоволодіння зазначено не повно через помилку при оформленні такого документу, та на те, що у позасудовому порядку такий позов врегулювати неможливо, позивач просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON]І, надав до суду письмові заперечення у яких звертав увагу суду, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусу було надано у тому числі технічний паспорт від 24.05.2013 року, де було зазначено всі приміщення, у тому числі самочинно побудовані та такі, що були самочинно побудовані до 1992 року та в силу змін у законодавстві такими більше не вважаються, а тому представник вважає що причиною виникнення ситуації, з якою позивач повязує порушення її прав, є наслідок допущення помилок нотаріусом та КБ «БТІ» Одеської міської ради, а отже саме до них слід предявляти свої вимоги позивачу. Крім того представник відповідача вказав, що в рамках іншого провадження, між тими самими сторонами, щодо того ж обєкту нерухомого майна з приводу виділу в натурі приналежної позивачу частки домоволодіння, була проведена судова експертиза, висновок експерта у якій свідчить про наявність у технічних паспортах, що складені відносно спірного домоволодіння, істотних помилок. Копії відповідного висновку експерта при цьому жодна із сторін суду на надала. У судових засіданнях представник позивача та позивач уточнені позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав. Відповідач [PERSON] у судових засіданнях категорично заперечував проти заявленого позивачем позову, та в обґрунтування своїх заперечень зауважував, що він, з дозволу осіб, що були співвласниками домоволодіння на час ведення будівництва, особисто будував приміщення літ. «а1», а також літ. «Г» та літ «З». В обґрунтування своїх пояснень [PERSON] посилався на долучені за його клопотанням до матеріалів справи квитанції та письмові пояснення осіб, - [PERSON], [PERSON], та [PERSON] При цьому клопотання про допит вказаних осіб, яких відповідач [PERSON] та його представник, у своїх поясненнях, іменували як свідків, до суду не надходило, вказані особи в якості свідків допитані не були. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову з тих самих підстав. В останнє судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце його проведення повідомлені відповідно до приписів закону, надали до суду заяви про вирішення справи за їх відсутності. При цьому засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, позивач, звертаючись до суду з вимогами про захист свого права чи охоронюваного законом інтересу, самостійно визначає спосіб його захисту. Суд, в ході вирішення справи не може виходити за межі заявлених позивачем вимог та наданих на їх підтвердження доказів. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при вирішенні конкретного питання. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності. Таким чином дослідивши надані суду докази та пояснення, суд вказує на наступне. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України передбачає право власника на звернення до суду з позовом про визнання права власності, \~якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому тягар доказування наявності спірного права власності, а так само обсягу майна, на яке таке право власності поширюється, покладається на позивача. Як вбачається з наданих стороною позивача на підтвердження її вимог відомостей та доказів, позивач є спадкоємицею за заповітом [PERSON], [INFO], та успадкувала, зокрема, 1/3 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованими за адресою: м. Одеса, вул. Амбулаторна, №2, який складається з одного черепашняного житлового будинку під літ. «А», житловою площею 66,5 кв.м. та надвірних споруд: «Б» сарай, №1-4,6,7 огородження, І цистерна, ІІ-ІІІ мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 1136 кв.м., що знаходиться у фактичному користуванні, про що державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 червня 2013 року (зареєстровано в реєстрі за №4-438, а.с. 15). Зі змісту вказаного свідоцтва вбачається, що воно було видано у спадковій справі №826/2012, до майна померлого [PERSON], на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 16 червня 2006 року (р.№2-1890). При цьому нотаріусом було зауважено про те, що прибудова «а2» та літня кухня літ. «Л» - є самочинними спорудами, що розміщені на території спірного домоволодіння, та в силу їх спеціального правового режиму, свідоцтво про право власності на них не видавалось, а їх вартість в оцінку спадкового майна не входила. При цьому відміток про наявність у домоволодінні інших будівель чи споруд немає. Так само зі змісту наведеного свідоцтва не вбачається, який технічний паспорт було надано до нотаріальної контори. 12 травня 2015 року Третя одеська нотаріальна контора звернулась до позивача з листом (а.с.16), у якому повідомила, що після видачі їй свідоцтва про право на спадщину №4-438 виявилось, що інформація, яка містилась у технічному паспорті від 11.04.2013 року на житловий будинок з надвірними спорудами №2 по вул. Амбулаторна в м. Одесі. Щодо належності [PERSON] прибудови літ. «а1» та будівлі літньої кухні літ «Г» та літ «З» є необґрунтованою. Разом з тим нотаріус повідомив позивача про те, що внести зміни до виданого їй свідоцтва про праву на спадщину можливим не вбачається , та запропоновано звернутись до суду за вирішенням такого питання. З аналізу наведеного листа суд вбачає, що вказане свідоцтво №4-438 в частині технічних відомостей посилається на технічний паспорт від 11.04.2013 року щодо вказаного домоволодіння. Матеріали справи містять такий технічний паспорт (а.с. 100), з якого вбачається, що до спірного домоволодіння заведено інвентаризаційну справу №10572, реєстровий номер: 7доп.-195-№1507. Так, з аналізу вказаного технічного паспорту вбачається, що приміщення літ «а2», та літ «Л» побудовані у 2003 році [PERSON] самочинно. Приміщення літ. «а1», літ. «Г», та літ «З» належать [PERSON], та були збудовані до 05.08.1992 року, а отже відповідно до п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію затвердженого наказом №91 від 24.06.2011 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають. Крім того самочинним вбачається і переобладнане приміщення 1-2 (кухня) в будівлі літ. «А» (а.с. 101, зворотна сторона, та а.с. 102). Згідно вказаного технічного паспорту спірне домоволодіння в цілому складається з житлового будинку літ. «А» (загальною площею 135,6 кв.м., житловою 76,6 кв.м.), «Б»- сараю; «Г», «З», «Л» - літньої кухні, «Е» - душу; «Ж» - вбиральні «К» - гаражу, І цистерни, ІІ-ІІІ мостіння, ІV теплиці, №1-4, 6, 7 огорожі. Про аналогічний склад спірного домоволодіння свідчить лист КП «БТІ» Одеської міської ради №464176.67.15 від 26.10.2015 року (а.с. 119), що було надано на запит представника позивача. 04.08.2015 року у звязку зі зверненням [PERSON] до КП «БТІ» Одеської міської ради, йому було надано лист-відповідь (а.с. 105), згідно якої вказано на неточності вказаного технічного паспорту від 11.04.2013 року, зокрема: - приміщення 1-2 у технічному паспорті вказано як «кухня», натомість слід вказати «житлова», та підкреслено що переобладнання такого приміщення відбулось самочинно; - веранда літ. «а» була переобладнана в коридор, кухню та туалет в 1997 році; - з травня 1958 року по квітень 2013 року в приміщенні кладової 2-2 перегородка вказана не була; - інвентаризацією 19.12.2013 року було встановлено наявність перегородки у приміщенні 2-2, в результаті чого відображено тамбур, що забезпечує вихід у підвал та чердак; - цистерна І та вбиральня літ. «Ж» не придатні до експлуатації, однак відображені у технічному паспорті згідно інструкції. - у технічному паспорті вказано «Мостіння, тротуарна плитка», та при цьому в матеріалах архівної справи наявні записи про наявність асфальтного та цементного покриття. Разом з тим вказаним листом (а.с. 105), було вказано, що на час надання відповіді самочинні споруди: прибудова літ. «а1», літні кухні «Г», «З», гараж літ «К», теплиця «ІV» успадковані не були. Та при цьому суд звертає окрему увагу на те, що жодних посилань чи вказівок на існування прибудови літ «а2» та літньої кухні «Л» вказаний лист не містить, хоча у технічному паспорті від 11.04.2013 року вони вказані. Окремо суд наголошує, що з вказаного листа випливає факт проведення інвентаризації 19.12.2013 року, відомостей про результати якої до суду сторонами не надано. Крім того суд вказує на наявні серед наданих до суду документів суперечності: так, лист КП «БТІ» від 04.08.2015 року (а.с. 105) вказує на недоліки технічного паспорту від 11.04.2013 року, та на проведення інвентаризації 19.12.2013 року (а.с. 100), та разом з тим, лист від 26.10.2015 року (а.с. 119), знову вказує на відмінний склад спірного домоволодіння. Разом з тим лист КП «БТІ» Одеської міської ради №452066.72.15 від 02.03.2015 року (а.с. 5) вказує на те, що у домоволодінні, розташованому за адресою: м. Одеса, вул.. Амбулаторна, буд. 2, до складу будь-якої частки будь-кого з співвласників житлового будинку, до розрахунку часток не входили прибудова літ. «а1» та будівлі літніх кухонь літ. «Г», «З». При цьому в описі майна, що зазначено: -у договорі дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 04.02.2013 року р.№ 314, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав у власність 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами. -у вказаному вище свідоцтві про право на спадщину за заповітом №2-438, відповідно до якого [PERSON] отримала спадщину на 1/3 частку спірного домоволодіння наведено, що в цілому обєкт складається з одного житлового будинку літ. А, загальною житловою площею 66,5 кв.м. та надвірних споруд «Б» сарай, ІІ-ІІІ вимощення, 1-4, 6, 7 огорожа. При цьому до загальної житлової площі літ. «А» увійшла житлова площа прибудови літ. «а1» - 10,0 кв.м. Додатково суд зазначає, що за відомостями технічного паспорту 11.04.2013 року (а.с. 100), загальна площа будівлі літ «А» складає 135,6 кв.м. а житлова 76,6 кв.м. -як зазначено вище, згідно вказаного свідоцтва №2-438, житлова площа будівлі літ. «А» складає 66,5 кв.м. -площа прибудови літ. «а1» складає 24 кв.м., з яких 10,0 житлова. -площа прибудови літ «а2» складає 8,5 кв.м. -площа самочинно переобладнаного приміщення 1-2 складає 10,1 кв.м. Таким чином вбачається, що описана в свідоцтві №2-438 житлова площа приміщення літ «А» була визначена як 76,6 кв.м. (загальна житлова площа) 10,1 кв.м. (як самочинно переобладнана) = 66,5 кв.м., а отже вбачається, що прибудова літ «а1» була врахована державним нотаріусом при видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-438. Аналогічні відомості наведені у листах КП «БТІ» Одеської міської ради №452066.72.15 від 02.03.2015 року, №3676-10/198-ф від 24.05.2013 року (а.с. 5, 6). При цьому щодо прав власників на спірне домоволодіння та підстав їх виникнення, то суд зазначає про наступне. Відповідно до листа КП «БТІ» Одеської міської ради №449079.93.14 від 12.11.2014 року (а.с.7), вбачається, що за матеріалами інвентаризаційної справи літню кухню літ «Г» було побудовано у 1965 році, прибудову літ. «а1» та літню кухню літ. «З» побудовано у 1977 році. На той час власником будинку в цілому був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого ОМЖУ від 21.04.1958 року №100. Аналогічні відомості містить лист КП «БТІ» Одеської міської ради №454428.93.15 від 02.04.2015 року (а.с. 9). Копії вказаного правовстановлюючого документу до суду надано не було, питання про витребування такого документу сторонами не порушувалось. Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 07 травня 1999 року, №2-1639, що було видано у спадковій справі №98/99, вбачається, що після смерті [PERSON], спадщину прийняли три спадкоємці [PERSON], [PERSON] та третя особа, імя якої не вказано (при цьому зазначено що третій особі свідоцтво про право на спадщину було видано 09.03.1999 року). Відповідно до відомостей такого свідоцтва всі троє спадкоємців прийняли у рівних частках спадщину, що складалася з житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою: м. Одеса, вул.. Амбулаторна, 2, та в цілому складається з однієї камяної будівлі літ. «А», загальна житлова площа якої становить 56,5 кв.м. та надвірних споруд «Б» сарай; «В» веранда», «И» веранда; №1-4, 6, 7 огородження, І- цистерна, ІІ-ІІІ мостіння, розташованої на земельній ділянці розміром 1136 кв.м., що належало померлій на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданих Третьою одеською державною нотаріальною конторою 20 квітня 1981 року за реєстровим №1-2954 та 1-2953. При цьому згідно свідоцтва №2-1639, прибудова «а», літні кухні «Г», «З», веранду «Д», гараж «К», душ «Е», вбиральню «Ж», теплицю ІV, - є самочинними та на них свідоцтво про право на спадщину не видавалось. З договору дарування від 25 квітня 2000 року, що посвідчено нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори за р.№3-1173, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: м. Одеса, вул.. Амбулаторна, 2, що в цілому складається з однієї камяної будівлі літ. «А», загальна житлова площа якої становить 56,5 кв.м. та надвірних споруд «Б» сарай; «В» веранда», «И» веранда; №1-4, 6, 7 огородження, ІІ-ІІІ мостіння, розташованої на земельній ділянці розміром 1136 кв.м., що належали дарувальнику на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою 09 березня 1999 року №2-915. Аналізуючи зміст вказаних Свідоцтв про право на спадщину за законом №2-1639 та №2-915 вбачається, що третім спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є [PERSON]. При цьому суд звертає увагу на те, що у договорі дарування р.№3-1173 серед опису майна відсутні відомості про цистерну - «І». Крім того до суду надано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 грудня 2012 року, що було видано державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі за №3-1959. Вказане свідоцтво видано до майна померлого [PERSON], та за його змістом [PERSON] успадкувала 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою: м. Одеса, вул.. Амбулаторна, 2, який в цілому складається з черепашняного житлового будинку піл літ. «А», житловою площею 66,5 кв.м. та надвірних споруд: «Б» сарай, ІІ,ІІІ вимощення, 1-4, 6, 7 огорожа, розташоване на земельній ділянці загальною площею 1136 кв.м. за фактичним користуванням. При цьому свідоцтво №3-1959 містить відмітку про те, що прибудова «а2» та літня кухня «Л» є самочинними та на них свідоцтво про право на спадщину не видавалось. За відомостями свідоцтва №3-1959 вбачається, що спадкодавцю вказане майно належало на підставі Договору дарування від 06.06.2011 року, №3420, зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно за №37783202. Копії такого договору дарування суду не надано, дослідити його зміст, та наведений у ньому опис майна вбачається неможливим. Питання про витребування такого договору учасниками справи не порушувалось. Разом з тим до матеріалів справи долучено копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, №35722069 від 04.10.2012 року, з якого вбачається факт реєстрації зазначеного договору дарування №3420 та у такому витязі наведено опис обєкта: житлового будинку №2 по вул.. Амбулаторна в м. Одесі: літ. «А» житловий будинок, загальною площею 127,1 кв.м., житловою 66,5, літ. «Б» - сарай, літ. «Г», «З», «Л» - літні кухні, літ. «Е» - душ, літ «Ж» - вбиральня, літ. «К», «І» - цистерна, «ІІ», «ІІІ» вимощення, «ІV» теплиця, №1-4, 6, 7 - огорожа. Одночасно з вказаного витягу вбачається, що прибудова літ. «а2» та літня кухня є самочинно побудованими, а веранди літ. «В», «И» знесено. При цьому технічний паспорт на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: м. Одеса, вул.. Амбулаторна, 2, від 13.09.2012 року (тобто він передував видачі свідоцтва №3-1959), містить повний перелік приміщень та споруд, відповідно до вказаного вище технічного паспорту від 11.04.2013 року. Чи керувався таким технічним паспортом нотаріус при видачі зазначеного свідоцтва та чи взагалі його було надано нотаріусу встановити вбачається неможливим, оскільки питання про огляд матеріалів спадкової справи (№194/2012), в якій було видано свідоцтво №3-1959 сторонами не порушувалось. Крім наведених відомостей про власників та правовстановлюючих документів матеріали справи містять копію технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами від 24.03.2000 року (а.с. 89), за яким співвласниками є: -[PERSON] 1/3 частка; -[PERSON] 1/3 частка; -[PERSON] 1/3 частка; При цьому житловий будинок за вказаною адресою в цілому складався з житлової будівлі літ. «А» літ. «Б» - сарай, літ. «И», «В», «Д» - веранди, літ. «Г», «З» - літні кухні, літ. «Е» - душ, літ. Ж вбиральня, літ. «К» - гараж, літ ІV теплиця, І- цистерна, ІІ-ІІІ- мостіння, №1-7 огорожа. Разом з тим матеріали справи містять і інших технічний паспорт (а.с. 93) щодо спірного будинку за адресою: м [PERSON], вул. Амбулаторна, 2, у якому власниками, станом на 11.05.2001 року значаться: -[PERSON] 1/6 частка; -[PERSON] 1/3 частка; -[PERSON] 1/3 частка; -[PERSON] 1/6 частка При цьому жодних інших відомостей чи згадувань про [PERSON] серед матеріалів справи немає, пояснень з приводу такої особи, підстав набуття ним у власність частки будинку, до суду надано не було. При цьому згідно технічного паспорту від 11.05.2001 року, житловий будинок за вказаною адресою в цілому складався з житлової будівлі літ. «А» (загальною площею 126,6 кв.м. , житловою площею 66,5 кв.м.), літ. «Б» - сарай, літ. «И», «В», «Д» - веранди, літ. «Г», «З» - літні кухні, літ. «Е» - душ, літ. Ж вбиральня, літ. «К» - гараж, літ ІV - теплиця. Окремо суд підкреслює, що у такому технічному паспорті не має відомостей про «ІІ», «ІІІ»- вимощення, №1-4, 6, 7 огорожу та І цистерну, які були вказані як у попередніх правовстановлюючих документах (Свідоцтво №2-1639, договір дарування №3-1173, а.с. 51-54), так і у правовстановлюючих та технічних документах у наступному (Свідоцтва №2-1639, №4-438, технічні паспорти від 13.09.2012 року, від 11.04.2013 року). Оскільки інших належних та допустимих доказів сторонами справи надано не було, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на 1/3 частку житлового будинку №2 по вул. Амбулаторній в м. Одесі, який складається в цілому з житлового будинку літ. «А», загальною площею 127,1 кв.м., житловою 66,5 кв.м. підсобною 60,6 кв.м. та надвірних споруд: «Б»- сараю; «Г», «З» - літньої кухні, «Е» - душу; «Ж» - вбиральні «К» - гаражу, І цистерни, ІІ-ІІІ мостіння, ІV теплиці, №1-4, 6, 7 огорожі, оскільки встановити походження обєктів літ. «Г», «З», «К», «Е», «Ж» , «ІV», - хто є їх забудовником та власником, від слідкувати перехід права власності, вбачається неможливим. З наданих документів взагалі не вбачається, чому у останній технічній документації (після 06.06.2001 року) відсутня літ. «Д» - веранда, коли та за яких обставин (з яких підстав) прибудова «а», що згідно свідоцтва №2-1639, є самочинно побудованою - втратила статус самочинної, отримала статус веранди та була переобладнана у інші приміщення, та як воно було позначено у наступному, коли та хто, з яких підстав збудував гараж літ. «К» та теплицю «ІV», не можливо однозначно визначити статус цистерни «І», огорожі, та чому у різних документах огорожа має різні позначки. Так, як вказано вище, листами від 12.11.2014 року (а.с. 7) та 02.04.2015 року (а.с. 8) КП «БТІ» вказало, що прибудову літ а1 та літню кухню «З» побудовано у 1977 році, літню кухню літ. «Г» побудовано у 1965 році, та на час таких будівельних робіт власником будинку був [PERSON], що не свідчить про проведення будівельних робіт саме ним, про набуття ним чи його спадкоємцями такого майна у власність. Крім того з наданих суду відомостей відстежити всі переходи прав власності від [PERSON] до теперішніх власників житлового будинку вбачається неможливим через відсутність наведених вище документів та неможливість встановлення їх змісту. При цьому суд зауважує і про твердження відповідача [PERSON] про те, що вказані споруди будував він особисто та про те, що вони мають належати особисто йому. З цього приводу суд додатково зазначає, що [PERSON] з відповідними вимогами про визнання прав власності до суду не звертався, а надані ним на спростування вимог позову товарні (товарно-транспортні) накладні, копії яких долучені до матеріалів справи, хоча і є недостатніми для констатування факту будівництва ним зазначених обєктів, однак відповідають у часі їх складання до часу будівництва таких споруд, що вказаний у листах КП «БТІ». Крім того суд зазначає про критичну оцінку наданих відповідачем [PERSON] письмових пояснень осіб, що не є учасниками справи, та зазначає про те, що вони не можуть бути оцінені як показання свідків, оскільки не були допитані судом, та при наданні зазначених пояснень не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань їм не було розяснено передбачені законом обовязки, права та гарантії. При цьому окремо суд зазначає, що в супереч вказаним вище засадам цивільного судочинства та неодноразових розяснень процесуальних прав та обовязків учасників справи, сторонами питань про витребування матеріалів інвентаризаційної справи щодо спірного житлового будинку, щодо витребування матеріалів (чи копій) спадкових справ, про існування яких зазначено вище, - не порушувалось, сторони наполягали на можливості розгляду справи на підставі наявних доказів та пояснень. Разом з тим суд зазначає і про те, що позивач, як на підстави звернення до суду, вказує на порушення її прав власності як спадкоємця майна померлого 18.07.2012 року [PERSON]. Відповідно до п. 3.1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання (ст. 392 ЦК України). Відповідно до розяснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спадкові відносини в Україні регулюються\~Цивільним кодексом України 2003 року\~(ЦК), законами України\~"Про нотаріат",\~"Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини, обсяг спадкового майна; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179\~Цивільного процесуального кодексу України\~) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Крім спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] вбачається, що оскільки вказана особа за поясненнями позивача, що не знайшли свого підтвердження в ході дослідження судом наданих доказів, також отримав майнові права на вказані позивачем обєкти нерухомості у порядку спадкування, доцільним вбачається і дослідження спадкової справи, заведеної до майна померлої [PERSON] та так само спадкової справи, в рамках якої [PERSON] було видано вищевказані свідоцтва №1-2954 та №1-2953 від 20 квітня 1981 року. Однак жодних клопотань чи заяв з такого приводу до суду не надходило. Згідно ч.2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ст.ст. 57-60, 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення, при цьому обовязок доведення обставин покладається на ту сторону, яка на такі обставини посилається у своїх вимогах чи запереченнях. Як було зазначено вище, звертаючись до суду з вимогами про визнання права власності позивач має довести перед судом таке право. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Зокрема підставою виникнення прав власності є спадкування (ст. 1216 ЦК України) До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В супереч наведеним правовим положенням матеріального та процесуального права позивач не довела наявності у неї, чи у спадкодавця, [PERSON], а так само й у попередніх власників житлового будинку №2 по вул. Амбулаторна в м. Одесі прав власності на таке домоволодіння у відмінному від зазначеного у свідоцтві №4-438 (а.с. 15) складі, що було б ними набуто на будь-яких законних підставах, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Щодо посилань позивача на те, що до складу прийнятого нею у спадщину майна нотаріусом не було включено приміщення прибудови літ. «а1», то такі обставини в ході судового розгляду справи свого підтвердження не знайшли, та разом з тим були спростовані відомостями листів КП «БТІ» Одеської міської ради, технічного паспорту від 11.04.2013 року, а також наведеним вище розрахунком площ, натомість з такого вбачається, що приміщення прибудови літ. «а1» (приміщення 4-1, 4-2, 4-4) входять до складу будівлі «А» загальною площею 135,6 кв.м., житловою площею 76,6 кв. м. з яких приміщення прибудови літ «а2» є самочинно побудованими та приміщення 1-2 житлова, - самочинно переобладнано. При цьому зазначене свідоцтво є чинним, ніким не скасовано та сторонами не оскаржено. Понесені позивачем судові витрати, згідно ст. 88 ЦПК України, компенсації не підлягають.

Outcome: dismissed