Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28 серпня 2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір з [PERSON] № 940600898. 14.07.2017 року між ТОВ «ФК`ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги №20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК`ЦФР» передає позивачу за плату , позивач приймає належні ТОВ «ФК`ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників укладеними між кредитором і боржником. Відповідно до реєстру боржників - Додаток №1 до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 32600,09 грн з яких : -11625,93 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; -4549,57 грн. сума заборгованості за відсотками; -10422,15 грн сума заборгованості за платою за управління кредитом; -6002,44 грн сума заборгованості за пенею. У справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача надав заяву про слухання справи у його відсутність, наполягав на позовних вимогах . Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність позовні вимоги визнала в повному обсязі, заперечень щодо виникнення заборгованості за кредитним договором не має. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що 28 серпня 2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір з [PERSON] № 940600898. 14.07.2017 року між ТОВ «ФК`ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги №20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК`ЦФР» передає позивачу за плату , позивач приймає належні ТОВ «ФК`ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників укладеними між кредитором і боржником. Відповідно до реєстру боржників - Додаток №1 до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 32600,09 грн з яких : - 11625,93 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 4549,57 грн. сума заборгованості за відсотками; - 10422,15 грн сума заборгованості за платою за управління кредитом; - 6002,44 грн сума заборгованості за пенею. Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується повернути кредити, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та перестав повертати надані йому Кредити в строки, передбачені Кредитним договором. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за кредитним договором. Суд застосовуючи норми матеріального права виходить з такого. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори ). Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли зголи з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.640 ЦК України якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту переданий грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, а відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики , при цьому розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 1762,00 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями, доданими до матеріалів справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 1762,00 грн. понесені позивачем при звернені до суду з даним позовом, що підтверджується платіжними дорученнями . Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами, які в свою чергу відповідачка визнала.

Outcome: approved