Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO]. Декілька років тому батьки позивача розірвали шлюб, а після розірвання шлюбу позивач залишилася проживати разом з матірю. Після досягнення повноліття позивач вступила на стаціонарну форму навчання до Державного інституту професійної підготовки Неа-Смірні, що розташований в м. Афіни, республіка Греція, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Представник позивача зазначає, що відповідач матеріальної допомоги позивачу не надає, а тому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, в розмірі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з жовтня 2018 року до закінчення нею навчання. Ухвалою суду від 17.01.2019 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 01.02.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву доводи якого зводяться до того, що викладені у позовній заяві обставини про те, що декілька років тому батьки позивача розірвали шлюб, а позивач залишилася проживати разом з матірю не відповідають дійсності, оскільки мати позивача померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. З доданої до матеріалів справи довідки про навчання неможливо встановити, на якій формі навчання перебуває позивач, а жодних доказів, що підтверджують сплату коштів за навчання та будь-яких інших витрат, пов'язаних із навчанням, до позовної заяви не додано. Також, у позовній заяві не доведено обставин щодо дійсної потреби позивача у матеріальній допомозі та не обґрунтовано розміру такої допомоги. Крім того, відповідач зазначає, що на даний час на його утриманні перебуває малолітній син, непрацююча дружина, а його батьки є особами пенсійного віку. Також вказує на недопустимість поданих позивачем доказів. За таких обставин відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, правом подати заперечення на відзив не скористалися, представник позивача надав заяву про відкладення розгляду справи через зайнятість в судовому засіданні в іншій справі. Враховуючи те, що позивач та її представник, будучи завчасно та належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно (вперше - 06 лютого 2019 року) не з'явилися, представник позивача доказів поважності причини неявки не надав, приймаючи до уваги, що згідно п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності учасників в разі повторної неявки незалежно від причин неявки, перешкод для розгляду справи судом встановлено не було. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Свідоцтвом про народження серії І-СГ № 516918 (копія на а.с. 5), а також витягом з Єдиного державного демографічного реєстру № 4634-652982-2017 (копія на а.с. 6) підтверджено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір'ю [PERSON], [INFO] При цьому, викладені в позовній заяві доводи про те, що декілька років тому батьки позивача розірвали шлюб спростовуються свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 189151 (копія на а.с. 39) з якого вбачається, що мати позивача [PERSON] померла 21.06.2000 року. З перекладу з новогрецької мови довідки про навчання (копія на а.с. 7) вбачається, що позивач навчається на першому семестрі Державного інституту професійної підготовки Неа-Смірні. Спеціальність: Працівник управління і економіки туристичної сфери. Навчання триває 5 семестрів. Згідно довідки Хмільницького об'єднаного УПФ України, [PERSON] на обліку не перебуває, пенсію не отримує (а. с. 23). Свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 102769 (копія на а.с. 40) підтверджено, що відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі, є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 41), а його батьки є особами пенсійного віку (а.с. 42). З довідки про доходи № 49 від 30.01.2019 року (а.с. 45) встановлено, що відповідач працює водієм АТЗ у ТОВ "Автосервіс" та загальна сума його доходу за період з 01.07.2018 року до 31.12.2018 року без врахування аліментів становить 23754,54 грн. Аналогічна інформація надійшла на запит суду з ДФС (а. с. 24-25). За місцем роботи відповідач характеризується позитивно (а.с. 44). Відповідно до\~ст.\~199\~СК України,\~якщо повнолітні\~дочка,\~син продовжують\~навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивач досягла повноліття, продовжує навчання, відповідач працює, отримує стабільну заробітну плату, тому може надавати допомогу, разом з тим, оскільки частина обставин, зазначена в позовній заяві спростована в ході судового розгляду, крім того, позивачем не доведено потребу в матеріальній допомозі у зв'язку з продовженням навчання (зокрема не надано доказів на підтвердження витрат, пов'язаних з навчанням, відсутності заробітку, платності навчання, надання їй утримання іншими членами сім'ї тощо) приймаючи до уваги те, що представником позивача не доведено обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: dismissed