Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після померлої 21 листопада 2006 року [PERSON], зазначивши, що після її смерті відкрилася спадщина на території Замятницької сільської ради Чигиринського району. Позивач являється спадкоємцем майна померлої згідно заповіту від 08.02.2005 року, нотаріально посвідченого виконавчим комітетом Замятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області. Після смерті [PERSON], позивач фактично прийняла спадщину, шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном та звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, де їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, прохав визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 2,74 га в межах Замятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, пояснивши, що померла за життя склала на її користь заповіт. Однак, в зв"язку з тим, що оригінал згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 181514 від 13.12.2004 року, втрачено він не зміг нотаріально оформити вказане спадкове майно. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, надіславши пояснення, в якому позов визнав повністю, згідний на задоволення позовних вимог, де прохав провести розгляд справи без участі представника Замятницької сільської ради Чигиринського району. Суд, вислухавши представника позивача, враховуючи лист відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що 21 листопада 2006 року, відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР № 051702 від 22.11.2006 року, померла [PERSON], після смерті якої на території Замятницької сільської ради Чигиринського району відкрилася спадщина. Позивач, відповідно до заповіту від 08 лютого 2005 року, нотаріально посвідченого виконавчим комітетом Замятницької сільської ради Чигиринського району, який на день смерті заповідача не змінено і не скасовано, є спадкоємцем майна померлої. Згідно листа відділу Держгеокадастру у Чигиринському районі Черкаської області від 25.07.2016 року № 29-28-0.3-864/15-16 на ім'я [PERSON] зареєстровано та отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 181514 від 13.12.2004 року № 010479800114, розміром 2,74 га в адмінмежах Замятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області. Грошова оцінка станом на 25.07.2016 року становить 43132, 00 гривень. Оригінал вказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 181514 було втрачено, про що свідчить оголошення з цього приводу в місцевій газеті "Чигиринські вісті" № 19 (12705) від 14.05.2016 року. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори, в порядку заміщення державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори Черкаської області [PERSON] № 514/02-31 від 06.05.2016 року гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,74 га, що знаходиться в адмінмежах Замятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області, після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Разом з тим, главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 21 та 64 Конституції України права громадянина є непорушними та такими, що не можуть бути відчужені, вони також не можуть бути обмежені, крім випадків, прямо передбачених законом. За приписом ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом ЦПК України), який дублюється у ст. 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав і охороняємих законом інтересів. З урахуванням того, що [PERSON] являлася власником вищезазначеної земельної ділянки, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 1217, ч.1 ст. 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved