Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 22.09.2014, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі, визначеними Тарифами банку, що діють на дату нарахування. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим станом на 30.09.2020 утворилась заборгованість у загальному розмірі 57 224, 50 грн., а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати по справі. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 24.11.2020 року визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 03.02.2021 року здійснено перехід розгляду справи та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.03.2021 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач зменшив розмір позовних вимог та остаточно просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором б/н від 22.09.2014 в розмірі 45 601, 00 грн. (яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 33 544, 80 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 33 544, 80 грн.) 12 056, 20 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Представник позивача до суду не з`явився в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували щодо вимог позовної заяви, надаючи пояснення посилались на зміст поданого відзиву. Як вбачається з поданого відзиву, який надійшов до суду 29.01.2021 року, відповідач просить відмовити у позові, посилаючись на те, що 24.03.2018 р. відповідачем було втрачено телефон Samsung Galaxy А7. Без участі та поза волею відповідача, в проміжок часу з 25.03.2018 р. по 26.03.2018 р. не встановлені слідством особи, шахрайськими діями, використовуючи систему Приват 24, використали кошти з рахунку в банку АТ КБ «Приватбанк» в період, коли відповідач не володів телефоном. В телефоні, що вибув з володіння були вставлені дві сім - картки оператора life - [NUMBER] та Київстар - [NUMBER] . Номер Київстар [NUMBER], був вказаний а Анкеті - заяві про приєднання до Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як контактний («фінансовий») телефону, для здійснення операцій за картками АТ КБ «Приватбанк». Платіжні картки відповідачем не втрачались, нікому не передавались та їх дані (в тому числі ПІН коду, а також CVV коду, а також будь-які інші дані щодо карток чи рахунків) не повідомлялись. Картки постійно були у відповідача. Про те, що з рахунку відповідача були використані кошти останній дізнався 28.03.2018р., коли відновивши сім-картку номера Київстар [NUMBER] , здійснював розрахунок карткою. За заявою відповідача від 29.03.2018 р. у зв`язку із вищезгаданою подією, 30.03.2018р. до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за номером кримінального провадження № 12018100030002756 за ч. 1 ст. 190 КК України. Досудове розслідування за даною справою здійснюється Деснянським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. За період з 25.03.2018 р. по 26.03.2018 р. з рахунку відповідача було витрачено 30 918,00 грн. У відповідь на звернення до позивача від 23.05.2018 р., щодо повернення коштів, списаних з рахунку відповідача, через вчинення не встановленою особою операцій за рахунком, Банком було відмовлено в поверненні незаконно списаних з рахунку сум, при цьому не встановивши обставин, які безспірно доводять, що відповідач, як користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації. Висновок позивача, викладений в листі від 18.06.2018р. № 20.1.0.0.0/7-20180524/924 про те, що банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в смс повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів, є необгрунтованим, оскільки відповідачем не було допущено порушення щодо зберігання чи використання вказаної інформації, а позивачем не надано жодного підтвердження, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Втрата телефона сталась не з вини відповідача, жодних відомостей з вищевказаних, відповідач зловмиснику, що заволодів телефоном, не повідомляв. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до таких висновків. При укладанні договору №б/н від 22.09.2014 сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач. Зі змісту заяви про зменшення позовних вимог, позивач остаточно просить суд, стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором б/н від 22.09.2014 у розмірі 45 601, 00 грн. (яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 33 544, 80 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 33 544, 80 грн.) 12 056, 20 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Як слідує з матеріалів справи, 22.09.2014 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку і отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 5 000 грн., який надалі збільшився до 12 000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вказує, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 22.09.2014 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Укладений між сторонами кредитний договір від 22.09.2014 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, враховуючи вищезгадані норми діючого законодавства, при вирішенні питання про стягнення з відповідача заборгованості суд дійшов висновку, що у відповідача виникло зобов`язання зі сплати фактично отриманого кредиту (за тілом кредиту). При цьому, при ухваленні судового рішення суд керується наступними відомостями. 24.03.2018 р. відповідач втратив телефон Samsung Galaxy А7. В проміжок часу з 25.03.2018 р. по 26.03.2018 р., без участі та поза волею відповідача, не встановлені слідством особи, шахрайськими діями, використовуючи систему Приват 24, використали кошти з рахунку відповідача в банку АТ КБ «Приватбанк». В телефоні, що вибув з володіння відповідача були вставлені дві сім - картки оператора life - [NUMBER] та Київстар - [NUMBER]. Номер Київстар [NUMBER], був вказаний а Анкеті - заяві про приєднання до Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як контактний («фінансовий») телефону, для здійснення операцій за картками АТ КБ «Приватбанк». Зі слів відповідача платіжні картки відповідачем не втрачались, нікому не передавались (в тому числі ПІН коду, а також CVV коду, а також будь-які інші дані щодо карток чи рахунків) Картки постійно були у відповідача. Про те, що з рахунку відповідача були використані кошти останній дізнався 28.03.2018р., коли відновивши сім-картку номера Київстар [NUMBER] , здійснював розрахунок карткою. Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом поданої заяви [PERSON] 29.03.2018 були внесені відомості до ЄРДР та 30.03.2018 відкрито кримінальне провадження 12018100030002756, внаслідок розслідування за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України. Зі змісту фабули, 25.03.2018 року невстановлена досудовим слідством особа, за адресою: [ADDRESS] , шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами з картки «ПриватБанк» в сумі 22 880 грн., а також картки «Альфа Банк» в сумі 32 547 грн., що належить [PERSON] , завдавши матеріальний збиток. Досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12018100030002756 триває. Як вбачається з виписки по картковому рахунку відповідача [PERSON] за період з 25.03.2018 по 26.03.2018 з рахунку останнього всього було витрачено 30 918, 00 грн. У відповідь на звернення до позивача від 23.05.2018 р., щодо повернення коштів, списаних з рахунку відповідача, через вчинення не встановленою особою операцій за рахунком, Банком було відмовлено в поверненні незаконно списаних з рахунку сум, при цьому не встановивши обставин, які безспірно доводять, що відповідач, як користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації. Висновок позивача, викладений в листі від 18.06.2018р. № 20.1.0.0.0/7-20180524/924 про те, що банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в смс повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів, є необгрунтованим, оскільки відповідачем не було допущено порушення щодо зберігання чи використання вказаної інформації, а позивачем не надано жодного підтвердження, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Втрата телефона сталась не з вини відповідача, жодних відомостей з вищевказаних, відповідач зловмиснику, що заволодів телефоном, не повідомляв. Пунктом 2.1.19. Умов та правил надання банківських послуг передбачено вимоги безпеки. Згідно пункту 2.1.1.9.5. держатель карти зобов`язується не повідомляти ПІН, не передавати карту (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження карти, нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа. У разі втрати карти (ПІНу), або виникнення ризику несанкціонованого використання картки ( ПІНу ) держатель повинен негайно звернутися в банк за телефонами 3700 безкоштовно або 092 000 00 02 або звернутися в банк і заявити про втрату карти (п. 2.1.1.9.10). Відповідно до п. 14.16. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Судом було встановлено, факт вчинення крадіжки мобільного телефона відповідача та використання третіми особами додатку «Приват24» внаслідок чого відбулось списання грошових коштів за період з 25.03.2018 по 26.03.2018 у загальному розмірі 30 318 грн., що дає підстави для звільнення відповідача від відповідальності за повернення коштів, зняття яких відбулось після викрадення його телефону та списання (використання) через додаток «Приват24» грошових коштів невідомою особою. У Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року в справі № 597/1104/16-ц викладена правова позиція, згідно якої вчинення нападу на відповідача та викрадення у нього платіжної карти є тим випадком, який дає підстави для звільнення його від відповідальності за повернення коштів, зняття яких відбулось у період перебування його у відділенні реанімації у зв`язку з використанням невідомою особою послуги покупки товарів з оплатою їх вартості частинами. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у відповідача [PERSON] виникло зобов`язання щодо погашення фактично отриманих коштів (за тілом кредиту). При цьому, враховуючи що в ході розгляду справи встановлені обставини непереборної сили, а саме викрадення мобільного телефону відповідача та як наслідок відбулось списання грошових коштів через додаток «Приват24» у розмірі 30 318 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача фактично отриманих ним грошових коштів у сумі 3226 грн. 80 коп. (без урахування коштів, які були зняті внаслідок неправомірних дій третіх осіб), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial