Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду, мотивуючи тим, що в будинку [ADDRESS], який належить їй на праві приватної власності, зареєстрований відповідач, з яким вона перебувала у шлюбі до 10.04.2017 року. Відповідач з 26.12.2016 року не проживає у вказаному будинку, але з реєстраційного обліку знятися в добровільному порядку не бажає, внаслідок чого у позивача виникають труднощі в користуванні будинком, тому вона просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через повідомлення в газеті «Народне слово» №31 від 03 серпня 2017 року. Згідно ч.9 ст.74 ЦПК України - відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS], є власністю позивача, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 16.04.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №628(а.с.8). У вищевказаному будинку також зареєстрований відповідач(а.с.13), з яким позивач перебувала у шлюбі, який сторони розірвали 10.04.2017 року, що підтверджується копією рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 10.04.2017 року(а.с.14), однак він не проживає у вказаному будинку з 26 грудня 2016 року, про що мається довідка Чечеліївської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №1047 від 23 травня 2017 року(а.с.12), таким чином всі обов'язки по утриманню та обслуговуванню будинку виконує лише позивач, яка позбавлена права в повній мірі розпоряджатися належним їй нерухомим майном, в зв'язку з тим, що в будинку зареєстрований відповідач, який там не проживає. Позивач неодноразово зверталася з проханням до відповідача про зняття з реєстрації, однак безрезультатно. Згідно ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду(про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки позивач є власником будинку [ADDRESS], а відповідач тривалий час не проживає в даному будинку, чим перешкоджає позивачу реалізувати в повному об'ємі право власності на будинок, то необхідно зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні будинком шляхом позбавлення його права користування ним. На підставі викладеного, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати громадянина [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються ст.391 ЦК України, ст.150 Житлового кодексу України, ст.7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Outcome: approved