Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у порядку ст.31 ЦПК України до відповідача, просила стягнути з останнього на її користь станом на 15 березня 2016 року 22453 грн. 62 коп., а саме: несплаченої суми страхового відшкодування 7531 грн. 63 коп., пені 3244 грн. 58 коп., збитків від інфляції 284 грн. 89 коп., 3% річних в сумі 192 грн. 52 коп., витрати на оплату здійснення авто товарознавчого дослідження в сумі 1200 грн. та моральної шкоди 10000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 13 березня 2015 року о 10 год. сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Харкові, по вул. Академіка Богомольця, в районі будинку №3, в якій було пошкоджено її автомобіль марки «Мітсубісі», номер державної реєстрації [NUMBER]. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року винним у скоєнні ДТП було визнано водія автомобіля марки ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в Страховій компанії «Еталон», відповідно до договору страхування №АІ/4219452 від 27 грудня 2014 року. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових становить 7531 грн. 63 коп. Відповідача було належним чином повідомлено про страховий випадок. Однак, виплати страхового відшкодування відповідачем здійснено не було. У зв'язку з цим, звертається до суду за захистом порушених прав. Крім того, вважає, що у відповідності до вимог чинного законодавства відповідач повинен сплатити пеню за період прострочення виплати страхового відшкодування, 3% річних від простроченої суми, суму втрат від інфляції. Також діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 5000 грн. В судове зсідання позивачка не з'явилася, просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. 3-я особа - [PERSON] - до судового засідання не з'явився, сповіщений належним чином, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України, про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 березня 2015 року о 10 год. в м. Харкові по вул. Академіка Богомольця, в районі будинку №3, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Мітсубісі», д.н.[NUMBER], належного позивачці, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року винним у скоєнні вказаного ДТП було визнано [PERSON] та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Таким чином, вина [PERSON] в скоєнні ДТП встановлена постановою суду і не підлягає доказуванню у порядку ч.4 ст. 61 ЦПК України. Згідно Звіту експертного автотоварознавчого дослідження №0068/15 від 20 квітня 2015 р., складеного ТОВ «Центр експертних досліджень «Професіонал» вартість матеріального збитку, завданий власнику автомобіля MITSUBISHI COLT держ. Номер [NUMBER], пошкодженого при ДТП 13 березня 2015 року, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає - 7132,28 грн. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з п. 1.4 ст. 33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. За положеннями ст. 35 даного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Разом із тим, у ст. 33 указаного Закону встановлено зобов'язання учасника ДТП повідомити страховика про ДТП. У разі невиконання страхувальником цього обов'язку він позбавляється права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком у порядку, передбаченому ст. 1194 ЦК України. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 зазначеного вище Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Пункт 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4, роз'яснює, що відповідно до статті 21 Закону N 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Згідно з п.19 цієї постанови, який має рекомендаційний характер, з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Разом з тим, позивачкою не було надано у порядку ст.ст.57-59 ЦПК України доказів про дотримання [PERSON] зобов'язання щодо повідомлення належним чином страховика про вчинення ДТП; про дотримання нею вимоги щодо порядку та строків звернення до відповідача із відповідною заявою про страхове відшкодування; клопотань щодо витребування відповідних доказів до суду не надходило. Між тим, матеріали справи таких даних не містять, представником відповідача дані обставини заперечувалися. Крім того, позивачкою не було надано суду належного доказу відносно того, що [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності саме з відповідачем. Отже, [PERSON] всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. За викладених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed