Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 15 627,04 грн. за кредитним договором № б/н від 28 квітня 2006 року, яка складається з наступного: 2 499,10 грн. - заборгованість за кредитом; 12 145,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 732,24 грн. - штраф (процентна складова), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн., зазначивши, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 квітня 2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання виконувала неналежним чином, в результаті чого за нею утворилась заборгованість в сумі 15 627,04 грн. Ухвалою суду від 06 липня 2016 року явку представника позивача було визнано обов'язковою для надання особистих пояснень. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивач на судову ухвалу не відреагував, представник банку для обґрунтування вищевказаних обставин до суду не з'явився, додаткових письмових пояснень в обґрунтування позовних вимог не подав. При цьому, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Представник відповідача - [PERSON] у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності його та позивача. Позовні вимоги не визнають в повному обсязі, про що надав письмові заперечення, згідно яких просить застосувати строки позовної давності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи з їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вини На підставі наданих позивачем доказів на обґрунтування позову судом встановлено, що 28 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит уу розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписанням заяви відповідач погодилась з тим, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами падання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає між нею та банком кредитний договір. При укладенні кредитного договору сторони керувались положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою встановлений порядок укладення договорів приєднання. За розрахунком банку станом на 31 березня 2016 року у відповідача перед банком виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 627,04 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом в розмірі 2 499,10 грн.; по процентам за користування кредитом в розмірі 12 145,70 грн.; фіксованої частини штрафу в розмірі 250,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 732,24 грн. В своїх правових позиціях, викладених ВСУ України у справах № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року та № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, Верховний Суд України, висновки якого є обов'язковими для врахування всіма судами в силу ст. 3607 ЦПК України, зазначив, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, указаного на картці. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно до припису ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до розділу 2 Умов і правил надання банківських послуг Кредит - це розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений у договорі, на умовах платності і повернення. Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, договір укладений на строк - 12 місяців. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий самий строк. Разом із тим за змістом Умов і правил надання банківських послуг строк дії договору визначається не тільки цими правилами, а й положеннями, вказаними у Пам'ятці клієнта та строком дії кредитної картки, що передбачено у Правилах користування платіжною карткою. Відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. Строк дії кредитної картки, згідно договору від 28 квітня 2006 року, закінчився в квітні 2009 року. Оскільки за умовами договору строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки, то строк дії кредитного договору закінчився в квітні 2009 року. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за умовами кредитного договору здійснено 08 жовтня 2008 року, тобто до квітня 2009 року, після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались, дія картки закінчилась, нові грошові кошти банком відповідачу не надавались, новий договір сторонами не переукладався. Крім того, за умов пролонгації договору на наступний термін у разі, якщо від жодної сторони не поступила заява про припинення договору, не зрозумілою є бездіяльність кредитора, який за умов невиконання позичальником умов договору і допущення ним прострочення та наявності заборгованості, не достатньої для покриття всіх вимог кредитора на той час, мав право і підстави для припинення договору чи його розірвання. Якщо відповідач не виконував умови договору, то у кредитора були всі підстави не продовжувати договір на наступні роки Таким чином з урахуванням вимог п. 6.9 Умов та правил надання банківських послуг щодо зобов'язання боржника погашати заборгованість за кредитом протягом 30 днів з моменту її виникнення, право на звернення позивача до суду з даним позовом у нього виникло з квітня 2009 року, з урахуванням дій боржника щодо часткового погашення боргу зроблений 08 жовтня 2008 року, та оскільки позивачем звернувся до суду 12 травня 2016 року, позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України). За змістом ч.5 ст.267 ЦК України - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи наведене, позивач повинний був довести суду поважність пропуску ним позовної давності на підставі належних та допустимих доказів. Натомість позивачем не було надано заяви про поновлення строку про пропущення позовної давності. Представником відповідача було заявлено в суді про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України. Відповідно до пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абзац 3 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Outcome: dismissed