Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить скасувати постанову Десятої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 листопада 2017 року №6113/02-14 та зобов'язати Десяту Київську державну нотаріальну контору видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки квартири [ADDRESS], залишену після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Мотивуючи вимоги тим, що він є рідним сином [PERSON], який помер [INFO] року. За життя, [PERSON] 01 квітня 2014 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Н.В., яким все своє майно заповідав [PERSON]. [PERSON] протягом шестимісячного строку з дня смерті [PERSON] не подала заяву про прийняття спадщини, а також не проживала разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що її не прийняла. [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] разом з своєю сестрою [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою Комунального концерну "Центр комунального сервісу". Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після померлого [INFO] року [PERSON], оскільки він вчасно, у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидової Т.М. від 22 листопада 2017 року №6113/02-14 йому було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, посилаючись на те, що в матеріалах спадкової справи є заява [PERSON] від 31.03.12017 року про її намір звернутись до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Разом з тим, [PERSON] протягом десяти місяців з моменту закінчення строку на прийняття спадщини та шести місяців з моменту отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не звернулась до суду із позовом про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини. У державного нотаріуса відсутня ухвала суду про відкриття провадження, а тому відсутні підстави для зупинення чи відмови у вчиненні нотаріальних дій щодо спадкового майна [PERSON], померлого [INFO] року, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Від відповідача до суду надійшла заява з проханням проводити розгляд справу у відсутність представника Десятої Київської державної нотаріальної контори та прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та не заперечувала проти їх задоволення. Додатково пояснила, що вона є співвласником квартири [ADDRESS], разом з позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] На момент смерті її брата [PERSON], вони лише вдвох були зареєстровані та проживали у означеній квартирі. Дружина брата - [PERSON] проживала окремо в [ADDRESS]. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Своїм правом надати пояснення по суті спору не скористалась. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи №640/2016 щодо майна померлого [INFO] року [PERSON], оцінивши надані докази, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до даних свідоцтва про народження, виданого 14 січня 1981 року Дарницьким відділом РАЦС, позивач [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] (а.с. 7). 01 липня 2015 року [PERSON] зареєстрував у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві шлюб із [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18 липня 2016 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 8). За даними свідоцтва про право власності на житло виданого Дніпровською районною у м. Києві Державною адміністрацією 20.02.2002 року квартира [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, зокрема на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. (а.с. 12). Як убачається із матеріалів спадкової справи 01 квітня 2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Н.В., яким заповідав [PERSON] усе належне йому на день смерті майно (а.с. 34 зворот). 15 вересня 2016 року позивач звернувся до Десятої Київської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] року батька [PERSON] (а.с. 28). 11.07.2017 року позивач звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. (а.с 39 зворот). Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидової Т.М. від 12.07.2017 року №3558 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини наявності заповіту на користь [PERSON] А також з огляду на те, що 31.03.2017 року вона звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлого та повідомила про намір звернутися до суду із заявою про поновлення строку для прийняття спадщини після померлого чоловіка. (а.с. 14). 02.11.2017 року позивач повторно звернувся до державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. (а.с. 42). Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидової Т.М. від 22.11.2017 року №6113/02-14 [PERSON] повторно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з аналогічних причин. (а.с. 16). При цьому, матеріали справи не містять доказів того, [PERSON] зверталась до суду із заявою про поновлення строків на прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] станом на момент винесення оспорюваної постанови. Згідно із статтею 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). За положеннями ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Спадщина після померлого [PERSON] відкрилась 15.07.2016 року. Позивач у визначений ст.1270 ЦК України строк - 15.09.2016 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась з пропуском шестимісячного строку, а саме 31.03.2017 року. Як убачається із довідок Комунального концерну "Центр комунального сервісу" від 03 вересня 2016 року №1143 та №1444, померлий [PERSON] був зареєстрований по день смерті та проживав за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] (а.с. 9, 10) [PERSON] на момент смерті [PERSON] не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 11.07.2017 року позивач звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. А 02.11.2017 року позивач повторно звернувся із аналогічною заявою до відповідача. (а.с 39 зворот,42). Проте, постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидовою Т.М. від 22.11.2017 року №6113/02-14 [PERSON] повторно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності заповіту на [PERSON] і поданої нею заяви від 31.03.2017 року про намір звернутися до суду для поновлення строків для прийняття спадщини. (а.с. 16). Разом з тим, станом 22.11.2017 року [PERSON] не надала до нотаріальної контори судового рішення щодо продовження строку для прийняття спадщини після померлого 15.07.2016 року [PERSON], або доказів на підтвердження її звернення з відповідною заявою до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, станом на момент винесення державним нотаріусом оспорюваної постанови, [PERSON] не прийняла спадщину після смерті 15.07.2016 року [PERSON], не подала доказів звернення до суду із відповідною заявою про поновлення пропущеного ч.1 ст. 1270 ЦК України строку, або відповідним судовим рішенням за результатами розгляду такої заяви. А відтак, з огляду на положення ч. 2 ст. 1270 ЦК України, через три місяці з моменту неприйняття [PERSON] спадщини після померлого 15.07.2016 року [PERSON], та не звернувшись із заявою до суду про поновлення строку на прийняття спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу, як це передбачено положеннями ст. 1223 ЦК України. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на означене позивач, має право на спадкування майна померлого батька, як спадкоємець першої черги. Частиною 1 ст. 1 Закону «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до п. 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому рядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних і повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі; в інших випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Даний перелік є вичерпним. Аналогічні положення містить стаття 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Як убачається із листа Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року та Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2018 року, в період з [INFO] року по день надання відповіді, позовної заяви [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно чи продовження строку для прийняття спадщини після померлого [PERSON] до означених судів не надходило (а.с. 15, 55). За таких обставин, суд приходить до висновку, що державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори неправомірно відмовив [PERSON] 22.11.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] юрія Сергійовича, померлого [INFO] року. А тому порушене право позивача на отримання спадщини після смерті батька підлягає захисту. Статтею 16 ЦК України, визначено способи захисту цивільних прав і інтересів судом. А відтак, розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з'ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі по 640,00 грн.

Outcome: approved