Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що 12.08.2014р. між публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" та відповідачем було укладено кредитний договір № Р25.194.71848. За його умовами, банк надав позичальниці кредитні кошти в сумі 40000 грн. зі сплатою 3% річних, а остання зобовязалася погасити заборгованість в порядку встановленому графіком платежів. 31.12.2015р. між ТзОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ» Ідея Банк» був укладений договір факторингу № 31/12-2, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № Р25.194.71848, та позивач набув прав кредитора до [PERSON] На момент укладення договору факторингу загальна сума заборгованості відповідача становила 48576 гривень 24 копійки. Оскільки позичальниця взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму боргу та судові витрати. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача, який своєю заявою позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав наведених в ньому. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідачки і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечує. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 12.08.2014р. між ПАТ «Ідея Банк»» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №Р 25.194.71848 (далі Договір). Згідно п.1.1. - п.1.4. Договору, банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 40000 грн. на поточні потреби включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобовязався прийняти та повернути банку кредитні кошти разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості і комісіями згідно умов. Кредит надається строком на 60 місяців. За користування кредиту позичальник сплачує проценти в розмірі 3% річних від залишкової суми кредиту та плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2.47% від початкової суми кредиту. Згідно ордеру-розпорядження №1 від 12.08.2014р. [PERSON] було видано грошові кошти в сумі 34481,90 грн., та ще 5518,10 грн. було перераховано банком до ПрАТ СК "ТАС", згідно меморіального ордеру № 25.194.71848.1 Таким чином, зобовязання банку по видачі відповідачці кредитних коштів були виконані в повному обсязі. Згідно п. 2.1 Договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках згідно Графіку щомісячних внесків, який викладений в розділі 6 Договору та відповідно до якого [PERSON] повинна щомісяця сплачувати кошти в сумі 1706,75 грн. Статтею 1049 ч. 1 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, розмір якої станом на 11.02.2016р. становить 48576,24 грн. в тому числі 35566,80 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13009,42 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками і комісіями. З матеріалів справи також вбачається, що між ТзОВ «Факторингова компанія Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» був укладений договір факторингу №31/12-2, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №Р 25.194.71848, та позивач набув прав кредитора до [PERSON] Згідно ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оцінивши в сукупності встановлені обставини, відповідні їм норми закону, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за можливе задовольнити їх в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved