Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який мотивував тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS], в якій з 01.07.2010 року зареєстрована дружина сина - [PERSON] (далі - відповідач), шлюб між якими було розірвано 07.11.2014 року. Більш ніж два роки відповідач не користується зазначеним житлом, у зв'язку з чим позивач вважає, що вона втратила право на користування житлом. Оскільки відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, позивач вирішила звернутися до суду з вимогою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Позивача в судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, а справу розглянути у її відсутність, у разі неявки відповідача, дала свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи оповіщеною про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. За таких обставин, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого вирішення справи, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], підтвердженням чого є Свідоцтво про право власності на житло (а.с. 9), яке видане Турбівським машинобудувальним заводом Липовецького району Вінницької області 27.11.1997 року і зареєстроване в ДКП "ВООБТІ" 13.04.1998 року за № 86/402. У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], підтвердженням чого є довідка Турбівської селищної ради від 08.11.2016 року № 4989 (а.с. 20). Зі змісту позову, а також матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] була зареєстрована у зазначеній квартирі як дружина сина позивача, з яким розлучилася 07.11.2014 року (а.с. 10). Понад два роки відповідач не користується квартирою в якій зареєстрована, підтвердженням чого є дані, що вказані в акті обстеження (а.с. 21). З урахуванням встановлених обставин, суд встановив відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності на підставі статті 71 ЖК УРСР, не можна вважати вірним, оскільки застосування ст. 71, 72 ЖК УРСР можливо тільки до приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду. При вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід виходити з норм Глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР про користування жилими приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду, а також положень статті 405 ЦК України. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] не користується будинком в якому зареєстрована понад рік, її слід визнати такою, що втратила право на користування зазначеним житлом.

Outcome: approved