Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

позивачка звернулася до відповідача з позовом про розірвання шлюбу зареєстрованого 03 вересня 2013 року у виконавчому комітеті Тюдівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 10. В сторін в шлюбі народився син [PERSON] [INFO]. В судове засідання позивачка не з'явилася, звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала, а справу просить розглянути без її участі. Із позовних вимог вбачається, що спільне життя у сторін не склалось. На даний час вони спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу є не можливим. Зазначені обставини свідчать про те що, надії на збереження сім'ї немає ніякої, шлюб між ними носить формальний характер, просить позов задоволити. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася судом належним чином, у зв"язку з чим суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення за наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні сторони зареєстрували шлюб 03 вересня 2013 року у виконавчому комітеті Тюдівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 10, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження (а.с.6) в сторін за час перебування в шлюбі народився син, [PERSON] [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стало те, що із відповідачем шлюбні стосунки фактично припинились з 13 грудня 2015 року, спільне господарсво не ведеться, проживають окремо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"від 21 грудня 2007 року № 11, охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням того, що позов подано одним із подружжя, а саме [PERSON] продовжувати подальше спільне подружнє життя позивачка з відповідачем не бажає, тому суд вважає, що в інтересах сторін, позов слід задовольнити. Малолітню дитину, [PERSON], [INFO] - слід залишити на проживання при матері, [PERSON]. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 110 - 112, 161 СК України та

Outcome: approved