Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовну заяву мотивовано тим, що 29.09.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви про надання їй кредиту у розмірі 7900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцем терміном повернення, що збігається із строком дії картки. У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 31.01.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 115313,40 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7663,95 грн., заборгованості за процентами у розмірі 97748,81 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3933,34 грн. та штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 5467,31 грн. (процентна складова). Враховуючи викладене, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 115313,40 грн. Ухвалою суду від 19.03.2018 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 10.04.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов з долученими до нього матеріалами. У відзиві на позов відповідач зазначила, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з тим, що при підписанні заяви від 29.09.2005 року працівники ПАТ КБ «ПриватБанк» з Умовами та правилами надання банківських послуг її не ознайомили, зазначені Умови не містять її підпису, за такого є безпідставними посилання позивача на порушення з її сторони Умов та правил надання банківських послуг. Окрім того, посилаючись на правову позицію, викладену у Постанові ВСУ від 22.03.2017 року у справі №6-2320цс16, вказала, що позовні вимоги в частині в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають. При цьому, відповідач просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом. 18.06.2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив з долученими до нього матеріалами. У відповіді на відзив позивач вказав, що відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bahk.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім того, вказав, що на підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг. В частині заперечень відповідача щодо стягнення штрафу позивач посилався на те, що сторони за договором передбачили у разі порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш ніж 30 днів банком нараховується штраф за формулою: «500» грн. +»5» % від заборгованості за кредитом. За такого, штраф розраховується на окремому рахунку і підлягає платі першочергово, що передбачено п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Окрім того, вказав, що згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу виконувала свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що [PERSON] знала про умови кредитування та визнала свої зобовязання за Договором. Щодо спливу строку позовної давності посилався на те, що строк випущеної картки до останнього дня 09.2015 року, при цьому, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 15.02.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. 16.07.2018 року на адресу суду від відповідач надійшла заява про застосування строку позовної давності. В обґрунтування вимог заяви, відповідач вказала, що останній платіж нею був здійснений 22.09.2014 року у розмірі 400,00 грн. Після вказаної дати відповідач жодного платежі не здійснювала, оскільки кредитка картка нею була втрачена та вона звернулася до банку із заявою про розірвання кредитного договору від 29.09.2005 року, за такого позивачем пропущений строк звернення до суду з даною позовною заявою. Платежі у розмірі 10,86 грн. від 01.02.2015 року та у розмірі 5,80 грн. від 25.07.2015 року викликають сумніви, оскільки жодного разу нею платежі у вказаному розмірі не здійснювалися. 06.08.2018 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на заяву про застосування строку позовної давності, в якій посилався на те, що відповідачем не доведено надання заяви про розірвання кредитного договору та погашення заборгованості, за такого кредитний договір від 29.09.2005 року є чинним. Окрім того, посилався на те, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні карки (місяць та рік), картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк перевипущеної картки до останнього дня 09.2015 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача 15.02.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Стосовно посилань відповідача, що вона не здійснювала платежі у\~розмірі 10,86\~грн.\~від 01.02.2015\~року та\~у розмірі\~5,80\~грн.\~від 25.07.2015 року, вказав, що постановою НБУ "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" від 29.03.2004 року (п.1.4) та умовами договору (п. 1.1.3.1.6) передбачено договірне списання банком з рахунку клієнта коштів без надання клієнтом платіжного доручення, а тому [PERSON] повинна довести в судовому порядку те, що вона не здійснювала вказані платежі. 28.09.2018 року на адресу суду від [PERSON] надійшла про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва 03.10.2018 року ухвалено про продовження розгляду справи за правилами загального позовного провадження та визнано явку позивача до судового засідання обовязковою. Представник позивача до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та просив долучити до матеріалів справи виписку із особового рахунку боржника. Представник відповідача до судового засідання не зявилася, просила застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення боргу за кредитним договором з [PERSON] та у задоволенні позову відмовити. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. 29.09.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви про надання їй кредиту у розмірі 7900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що збігається із строком дії картки. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.01.2018 року наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 115313,40 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7663,95 грн., заборгованості за процентами у розмірі 97748,81 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3933,34 грн. та штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 5467,31 грн. (процентна складова). Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пункту 6.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії. Згідно пункту 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов'язується у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до Пункту 9.4. у випадку перевищення платіжного ліміту по карті і непогашення його клієнтом протягом 6 місяців, картка закривається, подальше відновлення дії картки можливе лише після повного погашення заборгованості клієнтом. Пунктом 9.6 визначено, що при відсутності на картковому рахунку картки грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії картки і при не зарахуванні грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення строку дії картки, банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно дійсним тарифам. Така комісія стягується банком, після закінчення вказаного строку, кожного місяця. У випадку якщо залишок на картковому рахунку менший від розміру комісії, встановленої тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування карткового рахунку встановлюється у розмірі залишку коштів на картковому рахунку держателя. При нульовому залишку грошових коштів на неактивному картковому рахунку такий закривається. Відповідач [PERSON] надала заяву застосування строку позовної давності. За змістом частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої\~статті 264 ЦК України\~після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16. Умовами та правилами, які є складовою частиною кредитного договору і з якими погодилась відповідач, поставивши свій підпис у заяві про надання кредиту, визначено погашення заборгованості черговими платежами. Отже, судом встановлено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (у полі «MONTH»). Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим АТ КБ «ПриватБанк», 22.09.2014 року в рахунок погашення заборгованості відповідачем було внесено суму у розмірі 400,00 грн., тоді як з позовом банк звернувся лише 19.02.2018 року, за такого суд вважає, що строк позовної давності пропущено як до основної вимоги, так і до додаткової. Доводи позивача, що саме [PERSON] повинна довести в судовому порядку те, що вона не здійснювала платежі у розмірі 10,86 грн. від 01.02.2015 року та у розмірі 5,80 грн. від 25.07.2015 є безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до пункту 4.6 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту в межах суми, що підлягають до виплати банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з карткового рахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам клієнта в розмірах, визначених цими договорами /договірне списання/, в межах платіжного ліміту карткового рахунку. Банк проводить списання коштів у грошовій одиниці України /іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України по договору, і купівлю/продаж іноземної валюти на Міжбанківському [PERSON] України. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером. Судом встановлено, що 01.02.2015 року банком списано 10,86 грн. та 25.07.2015 року банком списано 5,80 грн. в рахунок погашення заборгованості. Оскільки відповідач жодних проплат за період з 22.09.2014 року не здійснювала, із заявою про списання банком будь-яких сум з її карткового рахунку на погашення заборгованості не зверталась, таке списання банк зробив за власною ініціативою, тому таке списання не може свідчити про визнання [PERSON] боргу в повному обсязі та про переривання строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed