Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину, що вона відповідно до договору міни від 16.09.1997р. і договору дарування квартири від 11.03.2009р. є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] належить інша 1/3 частина квартири [ADDRESS] відповідно до договору міни від 16.09.1997р. Відповідач є колишнім чоловіком позивачки, про що свідчить рішення Суворовського районного суд м. Херсона про розірвання шлюбу від. 11.04.2013р. Останні три роки позивачка з відповідачем не спілкується, ніяких спроб повернутися на вище зазначену квартиру відповідач не вчиняв. Реєстрація відповідача за вище вказаною адресою порушує права позивачки як власника і тягне за собою додаткові витрати, які вона несе сплачуючи комунальні послуги. З огляду на наведене позивачка була змушена звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]; зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] В судовому позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні адвокат позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явивсь, з невідомих суду причин, про розгляд вказаної цивільної справи повідомлявся належним чином та через ЗМІ. Від начальника Суворовського РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області [PERSON] шадійшов лист в якому просить розглядати справу без їх представника. За таких обставин, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд розглянув справу за їх відсутності в порядку заочного провадження на підставі наявних в справі доказів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач не проживає за вказаною вище адресою два роки. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору міни від 16.09.1997р. укладеного на Херсонській товарній біржі «Алмаз» належить на праві власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та на підставі договору дарування від 11.03.2013р. засвідченого Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою належить на праві власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Згідно довідки № 2283 від 07.08.2014 року, виданої КП «Центр», за вище вказаною адресою зареєстровані: позивачка та відповідач [PERSON] Станом на дату звернення до суду відповідач з реєстраційного обліку не знявся, в квартирі не мешкає більше двох років, його місце перебування не відоме, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. У зв'язку з перебування відповідача на реєстраційному обліку за вказаною адресою, позивачка несе додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги. Відповідно до положень ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК УКраїни визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Таким чином позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законою, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Однак,позовна вимога про зняття з реєстраційного обліку відповідача задоволенню не підлягає, так як у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: partial