Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 15 серпня 2014 року між нею та відповідачем був укладений шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO]. Вона та відповідач фактично прожили у шлюбі 2 роки, вели спільне господарство та намагалися будувати міцні сімейні відносини. Однак, останній рік вони з відповідачем не проживають разом як сім»я, не ведуть спільного господарства, не виконують сімейних обов'язків та не вирішують спільно поточні життєві проблеми, такі нестабільні відносини з відповідачем можуть в подальшому суттєво вплинути на психіку їх дитини, її погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь-якої сім»ї. Вони протягом останнього року намагалися говорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало, за останній рік в їх сімейних стосунках нічого не змінилося, хоча вони прикладали для цього максимальних зусиль, їх відносини переросли в ще більш важчі. В результаті їх розмов вона прийшла до висновку, що розірвання шлюбу це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім»ю їх спільної дитини, тим більше що близько року відповідач уже мешкає окремо від неї. З підстав наведених вище, збереження їх сім»ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Позивачка також вказує, що вона вважає за необхідне просити суд про розірвання шлюбу, оскільки їх подальше із відповідачем спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і інтересам їх неповнолітньої дитини. Крім того, позивач просить взяти до уваги, що вона з відповідачем дійшла згоди, що їх спільна дитина, що була народження за час шлюбу проживає та буде проживати й надалі з нею, а питання майна, набутого в період перебування її та відповідача в шлюбі, буде вирішуватися поки що в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя. Враховуючи те, що між нею та відповідачем на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу розміру матеріального утримання її дитини, на виконання статей 180, ч.3 ст. 181, ч.1 ст. 184 СК України просить суд встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі на рівні 1 500,00 грн. на місяць, однак не менше 1/4 від заробітку відповідача . В зв'язку із викладеними обставинами позивачка просила шлюб між нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований 15.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис за № 399 розірвати; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошові сумі 1 500,0 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ним повноліття. Позивачка [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутність, позов підтримує у повному обсязі, строку на примирення просить не надавати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги визнає, просить задовольнити. В зв'язку із цим суд, враховуючи письмові заяви сторін, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони з 15.08.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, проти примирення сторони заперечують. Дані обставини вказують на те, що сім'я сторін розпалась, шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Суд вважає, що, враховуючи письмову заяву позивачки, після розірвання шлюбу слід залишити їй прізвище "[PERSON]". Крім того встановлено, що дитина [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю, знаходиться на утриманні позивачки, відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти іншим особам не сплачує. Зазначені вище обставини підтверджуються матеріалами справи. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що із [PERSON] на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення ним повноліття. Таким чином суд вважає, що позов знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і він підлягає до задоволення.

Outcome: approved