Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третя особа Третя одеська державна нотаріальна контора, з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову, позивачі зазначали, що 14 жовтня 2011 року помер дід позивачів по справі, [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на 1/2 частки квартири [ADDRESS] та грошові кошти, що перебувають на рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України» на загальну суму 72356,12 грн. Як зазначають позивачі, вони вважали, що єдиним спадкоємцем майна після смерті їх діда є дружина померлого [PERSON], однак у наступному вони дізналися, що на спадщину претендує їх брат, [PERSON], так як він нібито мав зареєстроване місце проживання спільно з дідом та бабусею на час їх смерті та вважає себе таким, що прийняв спадщину за вказаних обставин. На думку позивачів, спадкоємцями майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON], а також позивачі та відповідачі по справі. 26 грудня 2014 року померла [PERSON], після якої, за поясненнями позивачів, відкрилася спадщина на 5/8 часток квартири [ADDRESS], 1/4 частку грошових коштів, що перебувають на рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України» на імя [PERSON], власні грошові кошти [PERSON], що перебувають на рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 46158,01 грн. Позивачі зазначили, що спадкоємцями майна померлої [PERSON] є позивачі та відповідачі по справі. У звязку з неможливістю оформити спадкові права в нотаріальному порядку, позивачі по справі звернулися до суду та просили вирішити виниклий між сторонами цивільно-правовий спір, задовольнивши їх позовні вимоги: так, позивачі просили суд визнати за ними право власності на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] та [PERSON], як таке, що набуто ними к порядку спадкування за законом. В свою чергу, відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування свого зустрічного позову [PERSON] зазначив, що за його переконанням, після смерті [PERSON], спадщину, що відкрилася після нього, прийняли, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, - його дружина, [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, та він, позивач за зустрічним позовом, як спадкоємець за законом, за правом представлення, так як його матір, [PERSON], дочка [PERSON] та [PERSON], померла до відкриття спадщини. При цьому факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачами за первинним позовом [PERSON] заперечував, вказував, що вказаних осіб слід вважати такими, що спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, та такими, що не визнають право позивача за зустрічним позовом на належну йому 1/2 частку спадкового майна, що залишилось після смерті вказаної особи, а також такими, що не визнають його прав на спадщину після смерті [PERSON], а тому просив суд захистити його право на спадщину шляхом визнання за ним прав власності на відповідні частки у спадковому майні вказаних померлих осіб. Позивачі за первинним позовом в судових засіданнях заявлені вимоги підтримали з наведених у позові підстав, просили такий позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. У судове засідання 05.01.2016 року не зявилися, однак від них надійшли заяви, в яких вони просили розглянути справу за їх відсутності, наполягали на задоволення їх позовних вимог, заперечували проти задоволення зустрічного позову. Відповідач за первинним позовом, та позивач за зустрічним [PERSON] а також його представник в судових засіданнях заявлені у зустрічному позові вимоги підтримали з наведених у ньому підстав, просили такий позов задовольнити, а у задоволенні первинного позову відмовити. У судове засідання 05.01.2016 року не зявилися, однак від них надійшли заяви, в яких вони просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення первинного позову, у його вимогах просили відмовити. Вимоги зустрічного позову [PERSON] вказані відповідачі визнали та проти їх задоволення не заперечували. У судове засідання 05.01.2016 року вказані особи не зявилися, однак від них надійшли заяви, в яких вони просили розглянути справу за їх відсутності. Третя особа, Третя одеська державна нотаріальна контора, у судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву, якою просила розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], повідомила суду відомі їй обставини справи, та зазначила, що нині померлі [PERSON] та [PERSON] за життя, з 1972 року були її сусідами, та за час, поки свідок була знайома з вказаними особами останні вели обособлений образ життя, та до проживання разом з ними родичів ставились критично. Вказала, що бачила як [PERSON] приносив до квартири [PERSON] продукти. Пояснити, наскільки часто [PERSON] бував у спірній квартирі та чи проживав він там не змогла. Допитаний у судовому засіданні в якості Свідка [PERSON], повідомив суду, що знайомий з подружжям [PERSON] з 2007 року, та вказав, що останні не любили, коли у них збиралось багато родичів, зауважив про те, що позивач за зустрічним позовом фактично проживав разом зі своєю дружиною у квартирі по вул.. Бочарова, а [PERSON] лише відвідував. Вказав, що [PERSON], у свої візити до [PERSON] купував їм продукти харчування, іноді за своєю ініціативою, іноді за їх дорученням. Додатково, на питання представника позивача, [PERSON] вказав, що наскільки йому відомо, після смерті [PERSON] питання про спадкування належного йому майна сторонами по справі не порушувалось. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків та перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази вважає встановленими наступні фактичні та юридичні обставини справи. Щодо родинних відносин між учасниками справи. [PERSON] та [PERSON] за життя були подружжям, свідоцтво про шлюб від 24.11.1961 року серії ІІ-ПА 350120, та за життя мали трьох дітей: - сина [PERSON] (відповідач по справі, свідоцтво про народження серії ІІ-ЩЗ №009506). - доньку [PERSON], свідоцтво про народження серії І-ШЗ №035879, яка померла 04.08.2007 року (свідоцтво про смерть від 04.07.2014 року 1-ЖД №384079). В свою чергу, дітьми [PERSON] є: [PERSON] (свідоцтво про народження серії IV-ЖД 339813 від 20.08.1986 року), [PERSON] (свідоцтво про народження серії IV-ЖД 339813 від 20.08.1986 року), [PERSON] (свідоцтво про народження серії ІІІ-ЖД 388047 від 26.11.1982 року) та [PERSON] (свідоцтво про народження серії IV-ЖД 339812 від 20.08.1986 року). - доньку [PERSON], свідоцтво про народження серії І-ЩЗ №025698 від 24.01.1959 року, свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №214301 (видане повторно 25.06.2014 року, та з якого вбачається зокрема зміна прізвища з «Вільдяєва» на «Бабіна»), яка померла 16.03.2002 року, (свідоцтво про смерть від 25.06.2014 року 1-ЖД №384053). Дітьми [PERSON] є [PERSON] (свідоцтво про народження серії 1-ЖД №226065, прізвище якої було змінено з «Бабіна» в зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON], 17.04.2010 року, що вбачається з штампу Міського відділу РАЦС м. Одеси на 10 арк. паспорту громадянина України серії) та [PERSON] (свідоцтво про народження серії 1-ЖД №2110884 від 03.07.2004 року, видане повторно). Таким чином [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є онуками [PERSON] та [PERSON]. Вказані родинні звязку між наведеними особами сторонами визнаються, та в силу ч.1 ст. 61 додаткового доказування не потребують. Щодо підстав та обставин спадкування. Судом встановлено, що 14 жовтня 2011 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть від 15.10.2011 року 1-ЖД №280607). На час смерті [PERSON], останній, його дружина [PERSON] (свідоцтво про шлюб від 24.11.1961 року) та відповідач за первинним позовом, онук померлого, син [PERSON], яка померла 04.08.2007 року та була донькою [PERSON], [PERSON] (свідоцтво про народження серії ІІІ-ЖД №388047), проживали у будинку за адресою: [ADDRESS]. Спадкова справа до майна померлого [PERSON] була заведена 31 травня 2013 року за р.н. 509/2013. [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом (заява від 07 жовтня 2014 року №2644), з тих підстав, що він на час смерті спадкодавця проживав разом з ним та фактично прийняв спадщину, за правом представлення, після смерті матері. У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено у звязку з перебуванням спадкового спору на вирішення суду (постанова від 30.10.2014 року). Крім [PERSON] за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого [PERSON] звернулась [PERSON]. Підставою її вимог також було зазначено фактичне прийняття спадщини за фактом спільного проживання. Свідоцтво про право на спадщину за законом до майна [PERSON], [PERSON] не отримала, оскільки померла 26 грудня 2013 року. Позивачі за первинним позовом, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], також звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] однак нотаріус, через неможливість заявників надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів та через пропуск ними шестимісячного строку на подання заяв про прийняття спадщини, - відмовила останнім у вчиненні відповідної нотаріальної дії. Згідно змісту Постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.07.2014 року, ухваленої в рамках спадкової справи №509/2013, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], померлого 14.10.2011 року, лише 01.07.2014 року, тобто більше ніж через два роки, 8 місяців. В звязку зі смертю [PERSON], померлої 26 грудня 2013 року (свідоцтво про смерть від 27.12.2013 року 1-ЖД №357763), до приналежного їй майна, 12 квітня 2014 року, Нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №349/2014. За прийняттям спадщини після смерті [PERSON] звернулись - [PERSON], який відмовився від спадщини на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] (відповідач); - [PERSON] (позивач за зустрічним позовом); - [PERSON], який відмовився від спадщини на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] (відповідач); - [PERSON], яка відмовилася від спадщини на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] (відповідач); - [PERSON] (позивач за первісним позовом); - [PERSON] (позивач за первісним позовом); - [PERSON] (позивач за первісним позовом). При цьому з викладеного вище [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за правом представлення, у звязку з тим, що їх мати та донька спадкодавці, [PERSON], померла 04.08.2007 року. Свідоцтв про право власності на спадщину за законом спадкоємцям [PERSON], згідно наданих на ухвалу суду копій матеріалів спадкової справи №349/2014, нотаріусом видано не було. Щодо обсягу спадкового майна. За життя [PERSON], [INFO] належало на праві власності: - 1/2 частина квартири №35, що розташована в корпусі №5 будинку 16 по вул. Фонтанська Дорога в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.06.1997 року за №0446, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району, та зареєстровано комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в книзі №226 на стор. 26 р.№69. Копія відповідного документу долучена до матеріалів справи. - Грошові вклади на загальну суму 72356,12 грн. у ПАТ «Державний ощадний банк України» на імя [PERSON], а саме рахунки: №915510977 із залишком 10364,95 грн.; №915510793 із залишком 2045,40 грн.; №0770001 із залишком 6,45 грн.; №26206016259615 із залишком 29939,32 грн.; №26356016224415 із залишком 30000,00 грн.; що підтверджується наявною серед матеріалів спадкової справи №509/2013 від 31.05.2013 року довідкою (листом) від 07.08.2013 року №14-68/5-43БТ/206Бт, що була надана Одеським обласним управлінням ПАТ «Державний ощадний банк України. [PERSON] за життя, окрім того майна, що було нею прийнято у спадщину від [PERSON], належала 1/2 частина квартири №35, що розташована в корпусі №5 будинку 16 по вул. Фонтанська Дорога в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.06.1997 року за №0446, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району, та зареєстровано комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в книзі №226 на стор. 26 р.№69. Щодо прав учасників справи на спадщину. Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а можливими спадкоємцями за законом визначено фізичних осіб, які є живими на час відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). \~Право на спадкування, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкування за законом відбувається у порядку черговості, при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). При цьому відповідно до положень ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно приписів ст. 1267 ЦК України\~розмір частки у спадщині спадкоємців за законом є рівними, однак у випадку, якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. За змістом норм статей 1268 - 1269\~ЦК\~порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, в силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України) При цьому незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 1272\~ЦК\~визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З викладених вище фактичних обставин справи вбачається, що позивачі за первинним позовом звернулись до нотаріуса за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] із пропущенням строку на прийняття спадщини після його смерті, що вбачається з календарного розрахунку та змісту постанови Нотаріуса, якою позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При цьому відповідно до змісту ст. 1272\~ЦК\~позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається, зокрема, у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; Натомість позивачі за первинним позовом питання про поновлення строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] не порушують, та разом з тим у своїх поясненнях єдиною, як на їх думку, поважною причиною наголошують на тому, що вказаний строк було пропущено через невизначеність між спадкоємцями щодо того, хто прийматиме спадщину після смерті вказаної особи, та через те, що вважали [PERSON] єдиною належною спадкоємицею усього майна [PERSON] Однак суд, надаючи оцінку таким поясненням позивачів вказує на те, що у листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду Цивільних і Кримінальних справ №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (надалі лист №24-753/0/4-13), було прямо вказано на те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивачів щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність осіб про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. З аналізу наведених обставин, щодо того, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] із пропуском строку на подання заяв про прийняття спадщини, та щодо того, що особи, які пропустили строк на прийняття спадщини вважаються такими, що не прийняти спадщину, вбачається, що з контексту положень ст. 1268 ЦК України, позивачам жодного спадкового майна після смерті [PERSON] не належить. Натомість право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто таке право підлягає захисту за правилами ст. 392\~ЦК України. Положення ст. 392 ЦК України у контексті спадкових правовідносин, та зокрема положень ст. 1268-1270 не поширюють свою дію на вимоги спадкоємців, які не прийняли спадщину. Кореспондуючу правову думку викладено у п. 3.1 Листа №24-753/0/4-13, за якою вказано, що позивачем у спорах про визнання права власності на спадкове майно може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270\~ЦК. З викладеного суд зазначає про те, що вимоги первинного позову в частині визнання за позивачами права власності на спадщину після смерті [PERSON] задоволенню не підлягають. Разом з тим спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином спадкоємець, що постійно проживав з спадкодавцем у всіх випадках вважається таким, який прийняв спадщину, окрім випадку, коли він прямо заявив про відмову від неї. Видача свідоцтва про право на спадщину та факт прийняття спадщини на є тотожними поняттями, та таким чином спадкоємець, що прийняв спадщину у встановленому законом порядку може отримати свідоцтво про право на спадщину у будь-який час, після сплину встановленого на прийняття спадщини строку, якщо на таке немає передбачених законом перешкод (зокрема спадкового спору). Так, згідно наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297\~ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297\~ЦК\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Факт проживання [PERSON] із [PERSON] запечувався позивачами за первинним позовом, та з такого приводу суд зазначає про наступне. Показання свідків, що були допитані за клопотанням сторони позивачів за первісним позовом, та витребувані судом документи, у тому числі матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДС за №12013170480006712, відкритого за фактом смерті спадкодавця [PERSON], на думку суду не спростовують доводів позивача за зустрічним позовом. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 встановлено, що доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Та з такого вбачається що вимоги зустрічного позову [PERSON] в частині визнання за ним права на спадщину за законом, за правом представлення, після смерті [PERSON] підлягають задоволенню. Кореспондуючим висновком є й те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до зазначених правових приписів, частки [PERSON] та [PERSON] у спадщині, що була відкрита після смерті [PERSON] є рівними, та з такого, зважаючи на те, що позивачами за первинним позовом право власності [PERSON] на спадщину після смерті [PERSON] не визнається та оскаржується, вбачається обґрунтованим висновок суду про те, що за позивачем за зустрічним позовом, [PERSON] слід визнати право власності на 1/4 квартири [ADDRESS], загальною площею 63,0 кв.м., жилою площею 47,7 кв.м., та на 1/2 частину Грошових вкладів у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 36178,06 грн., а саме: №915510977 із залишком 5182,48 грн.; №915510793 із залишком 1022,70 грн.; №0770001 із залишком 3,22 грн.; №26206016259615 із залишком 14969,66 грн.; №26356016224415 із залишком 15000,00 грн.; Аналогічну частку майна після смерті [PERSON] успадкувала і [PERSON], та таке майно має бути включено у спадщину, що відкрилась після її смерті. Додатково за наведеним вище, [PERSON] належала 1/2 частина квартири [ADDRESS], загальною площею 63,0 кв.м., жилою площею 47,7 кв.м. Таким чином спадщина, що має бути розподілена після смерті вказаної особи складає 3/4 частин зазначеної квартири та кошти грошових вкладів у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 36178,06 грн. пропорційно до вказаних вище рахунків. Відповідно до аналізу спадкової справи 349/2014, заведеної до майна померлої [PERSON], у передбачений законом на прийняття спадщини строк до нотаріуса звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] ([PERSON]) [PERSON] та [PERSON]. Зважаючи на досліджені та викладені вище родинні зв`язки вказаних осіб, на те, що всі вони є спадкоємцями першої черги спадкування за законом та на передбачені законом розміри та пропорції часток спадкоємців у спадщині у тому числі із врахуванням визначених для спадкування за правом представлення особливостей, суд вказує, що: -Частка [PERSON] у спадщині складає 1/3 частину. -Частка, яку в рівних частинах спадкують [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за правом представлення після смерті [PERSON] складає 1/3 частину (тобто по 1/12 кожний); -Частка яку в рівних частинах спадкують [PERSON] та [PERSON],за правом представлення після смерті [PERSON] 1/3 частину (тобто по 1/6 кожний); Зважаючи на те, що частина спадкоємців, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відломились від спадщини на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON], частки спадкоємців у спадщині після смерті [PERSON] перерозподілились наступним чином: [PERSON] 7/12 часток (1/12 власна + 1/12 від [PERSON] + 1/12 від [PERSON] + 1/3 від [PERSON]М.); [PERSON] 1/6 частка; [PERSON] 1/6 частка; [PERSON] 1/12 частка. Відповідно до наведених часток спадкоємців вбачається, що вказані особи успадкували відповідно до загального обсягу спадкового майна: [PERSON]: 7/16 частин квартири [ADDRESS]; та грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 21103,87 грн., а саме: №915510977 із залишком 3023,11 грн.; №915510793 із залишком 596,58 грн.; №0770001 із залишком 1,88 грн.; №26206016259615 із залишком 8732,30 грн.; №26356016224415 із залишком 8750,00 грн.; [PERSON]: 2/16 частин квартири [ADDRESS]; та грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 6029,68 грн., а саме: №915510977 із залишком 863,75 грн.; №915510793 із залишком 170,45 грн.; №0770001 із залишком 0,54 грн.; №26206016259615 із залишком 2494,94 грн.; №26356016224415 із залишком 2500,00 грн.; [PERSON]:2/16 частин квартири [ADDRESS]; та грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 6029,68 грн., а саме: №915510977 із залишком 863,75 грн.; №915510793 із залишком 170,45 грн.; №0770001 із залишком 0,54 грн.; №26206016259615 із залишком 2494,94 грн.; №26356016224415 із залишком 2500,00 грн.; [PERSON] 1/16 частина квартири [ADDRESS]; та грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 3014,84 грн., а саме: №915510977 із залишком 431,87 грн.; №915510793 із залишком 80,23 грн.; №0770001 із залишком 0,27 грн.; №26206016259615 із залишком 1247,47 грн.; №26356016224415 із залишком 1250,00 грн.; У зв`язку з викладеними фактичними та юридичними обставинами справи, суд зазначає наступне. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на вищевикладене суд приходиться до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний повному. Відповідно до викладеного суд, в силу положень ст. 88 ЦПК України розподіляє судові витрати. Так, сторонами було пронесено витрати, повязані зі сплатою судового збору. З такого, враховуючи, що первинний позов було задоволено частково в частині визнання за позивачами права на спадщину за законом після смерті [PERSON], та відмовлено у аналогічних вимогах щодо спадщини після смерті [PERSON], та зважаючи на те, що зустрічний позов було задоволено повністю, враховуючи, що Законом не передбачено можливості взаємного зарахування судових витрат між сторонами, та суд має їх розподілити у повному обсязі, вбачається, що з відповідачів на користь позивачів (за первинним позовом) підлягає стягненню, у рівних частинах загальна сума компенсації у розмірі 3654,00/2, тобто 1827,00 гривень, на користь кожного з позивачів, пропорційно до задоволених вимог. Так, у загальному обсязі задоволених вимог первинного позову частки [PERSON] та [PERSON] складають по 2/5 частин, з чого сума судового збору, яка має бути компенсована їм за рахунок відповідачів складає по 730,80 грн., тобто до сплати кожним з відповідачів на користь кожного з вказаних позивачів належить по 182,70 грн. Частка [PERSON] у задоволених вимогах складає 1/5, та з такого на її користь з відповідачів має бути стягнуто 365,4 грн., тобто до сплати кожним з відповідачів на користь такого позивача належить по 91,35 грн. Такий розрахунок кореспондує наступним доводам: позивачі звернулись до суду з вимогами про визнання спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON], та оскільки визначити дійсну вартість спадкового майна можливим не вбачалося - розмір судового збору було визначено на рівні 3654,00 грн. У наступному у задоволенні вимог про визнання прав власності на спадщину після смерті [PERSON] відповідачам було відмовлено (тобто було відмовлено у половині позовних вимог, а тому 1/2 частина від 3654,00 грн. = 1827,00 грн. компенсації не підлягає), а вимоги про визнання права власності на спадщину після смерті [PERSON] були задоволені (тобто половина вимог була задоволена), з такого, зважаючи на те, що обов`язок по сплаті судових витрат є персональним, кожний з позивачів має право на отримання компенсації відповідної частки судового збору. З відповідачів за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню вся сума судових витрат, що була понесена таким позивачем 3654,00 грн., в рівних частинах по 609,00 грн., оскільки вимоги зустрічного позову задоволені у повному обсязі.

Outcome: partial