Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Ізюмської міської ради Харківської області області , в якій просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що після смерті її батька [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з гоподарсько- побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Але за життя батько не встиг провести в органах БТІ реєстрацію свого права власності на житловий будинок. [INFO] її батько помер, вона фактично прийняла спадщину після смерті батька. Позивач як спадкоємець першої черги звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що нею не було надано правовстановлюючого документу на житловий будинок. На сьогоднішній день правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній. Через відсутність документів на будинок вона позбавлена права на спадкове майно, у звязку з чим, вимушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Ізюмської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю. З`ясувавши обставини справи, та перевіривши їх письмовими доказами, суд встановивнаступні обставини. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач по справі є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 08 лютого 1983 року серія [NUMBER] (а.с.10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.9). У встановлений законом термін позивач звернулась до Ізюмської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 16 липня 2019 року завідувачем держнотконтори було повідомлено [PERSON] що, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок видати свідоцтво на спадщину за законом не має можливості (а.с.24). Копією договору від 21 грудня 1983 року підтверджено факт надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з числом кімнат від 1 до 5 включно з житловою площею не більше 60 кв.м. гр-ну [PERSON] по [ADDRESS] . (а.с.12) На момент створення домоволодіння державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, слоруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від І липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На момент закінчення спадкодавцем будівництва у 1991-1992 році діяло наступне зако-нодавство, яке регулювало виникнення права власності, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 їдку, Законом України "Про власність", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь і містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок чинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Моментом набрання чинності норм, які пов`язували набуття права власності з моментом їх державної реєстрації є 01.01.2004 р. - набуття чинності Цивільного кодексу України. Як зазначає позивач, правовстановлюючі документи на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Таким чином, позивач не може реалізувати своє право власності, що виникає на підставі спадкування за законом вищевказаний житловий будинок, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду з даним позовом за захистом свого права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), як зазначено устатті 1216 ЦК України. Стаття 1217 ЦК Українивстановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як передбачає ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved