overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 1974 року по 04.02.2013р. працювала у ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" на посаді ведучого інженера по оздобленню тканини і махрових виробів лабораторії технічного відділу. На день звільнення адміністрація ВАТ "ХБК" з позивачем не розраховувалась та на сьогоднішній день заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 8448,94 грн. Просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11.06.2014 р. по 31.10.2014 р. в сумі 7017,39 грн. В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила суд розглядати справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці з 31.08.1974 року по 04.02.2013 рік, позивач працювала у ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді ведучого інженера по оздобленню тканини і махрових виробів лабораторії технічного відділу. 04.02.2013 року позивача звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено, в день звільнення розрахунок по заборгованості із заробітної плати позивачу не був сплачений. Згідно заочного рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 11.08.2014 року, на користь позивача стягнуто середній заробіток за невиплачену заробітну плату при звільнені за період, з 04.02.2013 року по 10.06.2014 року в сумі 23232,33 грн., однак на сьогоднішній день заборгованість по заробітній платі відповідачем не погашена. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки ВАТ «ХБК» виплати позивачу заробітної плати перед звільненням складає 1430,72:21=68,13 грн. (68,13 х 103=7017,39 грн.) Отже, оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2014 року по 31.10.2014 року, що складає 103 дні в сумі 7017,39 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 1975 року по 20.05.2013 рік працювала у ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" на посаді прядильниці 5 розряду прядильного виробництва. На день звільнення адміністрація ВАТ "ХБК" з позивачем не розраховувалась та на сьогоднішній день заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 8733,61 грн. Просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13.06.2014 р. по 31.12.2014 р. в сумі 7865,28 грн. В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила суд розглядати справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці з 26.06.1975 року по 20.05.2013 рік, позивач працювала у ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді прядильниці 5 розряду прядильного виробництва. 20.05.2013 року позивача звільнено у зв`язку з ліквідацією на підставі ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено, в день звільнення розрахунок по заборгованості із заробітної плати позивачу не був сплачений. Згідно заочного рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 03.07.2014 року, на користь позивача стягнуто середній заробіток за невиплачену заробітну плату при звільнені за період, з 21.05.2013 року по 12.06.2014 року в сумі 14911,26 грн., однак на сьогоднішній день заборгованість по заробітній платі відповідачем не погашена. Відповідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки ВАТ «ХБК» виплати позивачу заробітної плати перед звільненням складає 1147,06:21=54,62 грн. (54,62 х 144=7865,28 грн.) Отже, оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.06.2014 року по 31.12.2014 року, що складає 144 дні в сумі 7865,28 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 16 березня 2011 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей так і не нажили, подружнє життя у сторін не склалося, між ними почали виникати постійні сварки, що в кінцевому результаті призвело до фактичне припинення сімейно-шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. Наразі вони разом не проживають, неодноразові спроби налагодити подружні стосунки залишились безуспішними, а тому на думку позивача шлюб слід розірвати. Позивач, повідомлена про розгляд справи належним чином до суду не з'явилась, направивши суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток на адресу його останнього відомого зареєстрованого місця проживання та відповідного оголошення в газеті "Урядовий кур"єр", з огляду на що, суд вважає за можливе справу розглядати без його участі, постановивши зі згоди позивача заочне рішення, відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши докази та матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 16 березня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 305. Як зазначила у позові позивач, дітей від вказаного шлюбу у сторін немає. Згідно ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст. 21 цього Кодексу). Причиною розпаду сім'ї сторін стали різні погляди на життя та неможливість подальшого спільного життя. Подружжя не знаходить взаємопорозуміння в сімейних відносинах, шлюбно-сімейні стосунки між ними припинені напротязі вже тривалого часу. Сім'я існує лише формально. Спорів матеріального характеру сторони не заявили. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із позову вбачається, що позивачка після розірвання шлюбу бажає повернути собі дошлюбне прізвище [PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування заявлених вимог вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 19.02.1998 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. У 2003 році позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], від якого народилась донька [PERSON], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. З 01 вересня 2013 року [PERSON] навчається на денному відділенні у ДВНЗ "Криворізький національний університет", на теперішній час стипендію не отримує. У зв'язку з навчанням, донька потребує матеріальної допомоги, так як знаходиться на утриманні матері, не має ніякого джерела прибутку. Відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, інших утриманців у нього немає. За таких обставин позивач вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки і просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу/заробітку, щомісячно, на період навчання доньки. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні, проти вимог позивача не заперечував, зазначивши, що згоден сплачувати аліменти особисто [PERSON]. Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як убачається з копії свідоцтва про народження [PERSON], її батьками є сторони по справі. [PERSON] навчається на 2 курсі денної форми навчання, факультету інформаційних технологій, ДВНЗ "Криворізький Національний Університет", термін навчання по 2017 рік, на теперішній час стипендію не отримує, що підтверджується довідкою від 15.09.2014р. №01.27/102(а.с.8), у зв'язку з навчанням вона не працює, потребує матеріальної допомоги. Відповідач не працює, однак знаходиться у працездатному стані, інших утриманців у нього немає, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Так, згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх, але не більш ніж до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. З урахуванням матеріального положення сторін, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача, на утримання доньки, яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу/заробітку, щомісячно, на період навчання доньки, тобто до 30.05.2017 року, але не більш ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що 24 листопада 2012 року в Центрально-Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №818. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між ними були припинені на початку червня 2015 року. На утримання дитини відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча є фізично здоровою людиною, на утриманні інших непрацездатних осіб та неповнолітніх дітей не має, не несе ніяких зобов'язань перед третіми особами. Відповідач працює офіційно і може надавати допомогу дитині, яка знаходиться на її утриманні, ому вона звернулась до суд з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини. На теперішній час позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, їй важко утримувати дитину та себе. Відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча має таку можливість, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, до досягнення дитиною трирічного віку або до зміни матеріального стану сторін. У судове засідання позивач не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у пов-ному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений, про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, з 24.11.2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач у справі. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 3). У даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку 3 28.06.2013 року по 08.05.2016 року, що підтверджується довідкою Криворізького пасажирської вагонної дільниці "Придніпровська залізниця" №42 від 17.06.2015 року (а.с. 9) та потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір допомоги, яку вона отримує від держави, не забезпечує їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ч.1 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч.2 ст.75 СК України, право на утримання має той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідач є працездатною особою, працює на ПАТ "АрселорМіттал [PERSON] Ріг", машиніст бульдозера, фізично здоровий, нікого на утриманні не має, тому має можливість надавати матеріальну допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 2050,60 грн, посилаючись на те, що загальна сума заборгованості ТОВ «МІК» із заробітної плати перед нею у лютому 2014 року складає 150,05 грн, у березня 2014 року - 577,35 грн, у квітні 2014 року - у розмірі 428,18 грн, у травня 2014 року - 447,51 грн,у червня 2014 року - 447,51 грн. На зборах керівник ТОВ «МІК» визнав суму заборгованості по заробітній платі перед працівниками трудового колективу ТОВ «МІК», в тому числі, і перед нею як членом трудового колективу, однак до цього часу заборгованість не виплачена, у зв'язку з чим вона була вимушеною звернутись до суду. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. процсі розгляду справи позовні вимои збільшила, додала довідку згідно якої станом на 01 листопада 2014року розмір заборгованості складає 5 909,78 грн. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомленим належним чином. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так,17 січня 2005 року позивач прийнята на роботу учнем кондитера ТОВ "МІК" згідно наказу № 17 від 17 січня 2005 року, 01 вересня 2005 року переведена кондитером зігдо наказу № 309к від 01 вересня 2005 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 28) Станом на 01 листопада 2014 року ТОВ «МІК» має перед позивачем заборгованість по заробітній платі в сумі 5909,78 грн, що підтверджується довідкою ТОВ "МІК" за вих.№ 165 від 17 листопада 2014 року (а.с. 9). Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Отже, за вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено право позивача на оплату своєї праці, у зв'язку з чим позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом та просила стягнути аліменти на сина [PERSON], [INFO], який народився у шлюбі, зареєстрованому з відповідачем 17.09.2003 року ВРАГС Солом"янського УЮ в м.Києві, актовий запис №1362. У судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на наведені у ньому обставини, та пояснила, що чотири місяці сторони живуть нарізно, спільне господарство не ведуть, стосунки не підтримують. Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на сина не надає, працює неофіційно авто електриком в м.Києві, просила стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. Пояснила, що постійної роботи не має, отримує допомогу по безробіттю. Відповідач у судовому засіданні позов про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. не визнав, посилаючись на відсутність стабільного заробітку. Не заперечував надавати сину утримання в натуральній формі. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, на підставі такого. Згідно зі ст.51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.2 ст.181 того ж Кодексу, кошти на утримання дитини стягуються з того з батьків, хто проживає окремо від неї. При визначенні аліментів суд враховує стан здоров"я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Згідно зі ст.ст.181, 184 того ж Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З відповідного свідоцтва та довідки судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні у позивачки. Судом встановлено також, що сторони не досягли між собою згоди щодо способу виконанням батьком свого обов'язку утримувати дитину. Доказів того, що стан здоров'я та матеріальне становище відповідача чи наявність інших обставин перешкоджають йому платити аліменти на сина, останній суду не надав. Однак і позивач не надала суду доказів того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у сумі 1500 грн. щомісяця. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. № 719-VII, прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 1286 грн. Враховуючи, що статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на обох батьків, суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача половину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а тому визначає розмір аліментів у сумі 650 грн. щомісяця. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" суд також стягує з відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати відповідача, який являється її колишнім чоловіком, таким, що втратив право на користування квартирою № 6 в будинку № 4 по вул. Хмільовій в с. Черемошне Житомирського району Житомирської області. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що є квартиронаймачем зазначеної нерухомості, у якій, в свою чергу, зареєстрований її колишній чоловік, тобто відповідач, який тривалий час не проживає у даному будинку та факт його реєстрації перешкоджає заявнику у повній мірі розпоряджатись вищевказаним нерухомим майном. У судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явились, проте спрямували заяви про розгляд даної справи за їх відсутності. Позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Також щодо задоволення позову не заперечував і представник третьої особи. Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивач зареєстрована та проживає у № 6 в будинку № 4 по вул. Хмільовій (після перейменування Світанкова (а.с.8)) в с. Черемошне Житомирського району Житомирської області (а.с.5). Також, у даній квартирі, серед інших, зареєстрований і відповідач (а.с.14). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 червня 2012 року, що набрало законної сили 26 червня 2012 року (а.с.9) між сторонами розірвано шлюб. Вищевказаний багатоквартирний будинок, як і названа квартира, знаходяться на балансі ББФКП "Каскад" (а.с.6-7). Як убачається з акту, складеного комісією Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області 27 січня 2017 року (а.с.4), відповідач у вищевказаній квартирі не проживає більше 20 років. Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані положеннями наступних норм матеріального права. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 405 Кодексу член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову на підставі наступного. Аналіз вищевказаних судом норм матеріального закону дає підстави вважати, що право на звернення до суду з позовом про визнання особи права користування житловим приміщенням має виключно власник такого житла. В свою чергу, позивач не є власником спірної квартири, а є таким ББФКП "Каскад" (третя особа у справі), що виключає факт порушення прав заявника і як наслідок підстави для їх захисту судом. Оскільки позов до задоволення не підлягає, не підлягають до подальшого розподілу і судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed