Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог від 29 листопада 2017 року, 22 грудня 2017 року, 01 березня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача про скасування розпорядження, поновлення на роботі та зобовязання вчинити певні дії. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01\~грудня 2011 року керівник [PERSON] відділу освіти [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області [PERSON], зібрав усіх директорів шкіл та директорів позашкільних закладів, та примусив їх написати заяви про звільнення з займаних посад. Аналогічний примус був застосований до неї як директора [PERSON] центру дитячої юнацької творчості, вона написала заяву про звільнення. Потім [PERSON] приніс та видав усім трудові книжки, змусивши поставити підпис про їх отримання. 01 грудня 2011 року, відповідно до запису в трудовій книжці вона дізналася, що її звільнено з посади директора [PERSON] центру дитячо-юнацької творчості, згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). Проте після звільнення вона продовжувала працювати, на своїй посаді у відділі освіти [PERSON] райдержадміністрації, де отримувала заробітну плату. В цей же день, згідно розпорядження голови [PERSON] районної ради Дніпропетровської області, вона була тимчасово призначена виконуючого обовязки директора комунального закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості» на період з 02 грудня 2011 року по 29\~лютого 2012 року. 01 березня 2012 року на вимогу відповідача, між нею та радою було укладено повторний строковий трудовий договір, на період її роботи директором центру комунального закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості», з 01 березня 2012 року по 02 квітня 2012 року. 28 березня 2012 року, фактично під погрозами не допуску до роботи, між нею та відповідачем знову було укладено трудовий договір строком з 28\~березня 2012 року по 21 серпня 2017 року, але заробітну плату впродовж 5 років їй продовжував нараховувати та виплачувати Відділ освіти [PERSON] райдержадміністрації. Хоча з 01 грудня 2011 року по 21 серпня 2017 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Розпорядження голови районної ради від 21 серпня 2017 року «Про кадрові питання деяких комунальних закладів освіти, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонняського району», її було звільнено з посади директора комунального закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості», з підстав п.\~2 ст. 36 КЗпП. Зазначила, що згідно атестаційного листа від 07 квітня 2017 року, вона займаній посаді відповідала, та відповідно до проведеної атестації робочого місця, її атестовано на 10 років, що свідчить про її високу кваліфікацію та відповідність займаній посаді. Вважає, що її звільнення було незаконним, оскільки робота директора центру комунального закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості», є постійною та такою, що не виконується протягом певного строку, не є сезонною, короткотривалою. Згідно п. 3 розділу ІІІ строкового договору від 28 березня 2012 року укладеного між нею та відповідачем, вказано, що умови договору, які погіршують становище працівника порівняно з законодавством України про працю, - є недійсними. Тому, встановлений договором від 28 березня 2012 року строк його дії, який обмежує її роботу в часі, є недійсним з моменту його укладання, згідно умов самого договору. Даний договір називається «строковий договір», хоча відповідні трудові відносини укладені на невизначений строк, що свідчить, про безстроковість даного договору. Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника, є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника займатися на роботу саме за строковим трудовим договором, а не безстроковим, а також на строк, протягом якого він працюватиме. Позивачка, ніяких заяв на імя голови [PERSON] районної ради Дніпропетровської області про прийняття її на роботу по строковому договору, з підстав, що спонукають саме найматися на роботу за строковим, а не безстроковим трудовим договором та з причин повязаних з її сімейно-побутовими та іншими особистими причинами, не подавала. Крім того, строкові трудові договори переукладалися неодноразово, що не давало змоги відповідачеві для звільнення позивачки з займаної посади за ч. 2 ст. 36 КЗпАП, так як відповідно до приписів ч. 2 ст. 391 даного кодексу, строкові трудові договори, що були переукладені декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Розпорядженням голови [PERSON] районної ради Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року «Про кадрові питання деяких комунальних закладів освіти, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району», позивачка була звільнена одноособово, а не колегіально, що свідчить про порушення вимог законодавства, в частині обовязкового розгляду питання про звільнення виключно на пленарних засіданнях ради. В звязку з чим, вона змушена звернутися з позовом до суду за захистом свого порушеного права, про скасування даного розпорядження, як незаконного, та поновлення її на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року, шляхом видання відповідного розпорядження. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник позивачки [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав згідно позовної заяви, прохав їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] районної ради Дніпропетровської області [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, прохала відмовити в задоволенні позову. Представником відповідача 15 січня 2018 року надано заперечення на позовну заяву, згідно яких позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, оскільки відповідачем жодним чином не вчинялося заходів впливу на позивачку. Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про освіту», визначено, що засновник закладу освіти або уповноважена особа: укладає та розриває строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти, обраним (призначеним) у порядку, встановлено законодавством та установчими документами закладу освіти. Ніхто не примушував позивачку укладати строковий договір від 28 березня 2012 року, оскільки ч. 2 ст. 26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти призначається засновником у порядку визначеному законами та установчими документами, з числа претендентів, які вільно володіють державною мовою і мають вищу освіту. Додаткові кваліфікаційні вимоги до керівника та порядок його обрання (призначення), визначаються спеціальними законами та установчими документами закладу освіти. Відповідно до ст.ст. 24, 25 Закону України «Про освіту», ст. ст. 13,14 Закону України «Про позашкільну освіту», комунальний позашкільний заклад освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості» діє на підставі статуту, що затверджується засновником закладу та згідно ст.\~87 Цивільного кодексу України, та ст. 57 Господарського кодексу України, є установчим документом закладу. Згідно п. 20 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної ради вирішуються в установленому законом порядку питання щодо управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, що перебувають в управлінні районних рад; призначення і звільнення їх керівників. Пунктом 4.1 розділу IV Статуту закладу встановлено, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника комунального позашкільного заклад освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості», здійснює [PERSON] районна рада. Згідно заяви позивачки від 01 грудня 2011 року, на підставі розпорядження голови [PERSON] районної ради від 01 грудня 2011 року №196/0/3-11 «Про призначення тимчасово виконуючих обовязків директорів комунальних закладів освіти району», її було тимчасово призначено виконуючою обовязки директора на період з 02 грудня 2011 року по 29 лютого 2012 рік. Повторно, згідно заяви позивачки від 28 лютого 2012 року, на підставі розпорядження голови [PERSON] районної ради від 29 лютого 2012 року №38/0/3-12 «Про призначення тимчасово виконуючих обовязків директорів комунальних закладів освіти району [PERSON], [PERSON]О.», її було тимчасово призначено виконуючою обовязки директора на період з 01 березня 2012 року по 27 березня 2012 рік. 25 січня 2012 року до конкурсної комісії надійшла заява позивачки з проханням допустити її до участі у конкурсі на заміщення вакантної посади директора Центру дитячої та юнацької творчості. 24 лютого 2012 року, позивачка була допущена до участі у конкурсі, та з нею проведена співбесіда. Засідання конкурсної комісії було відкритим. За результатами голосування [PERSON] була призначена переможцем конкурсу, та отримала рекомендації постійній комісії районної ради з питань соціальної політики, комунальної власності, побутового та торгівельного обслуговування населення розглянути питання щодо призначення переможця конкурсу позивачку на посаду директора комунального закладу та підготувати лист-пропозицію. 28 березня 2012 року відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «По місцеве самоврядування в Україні» на сесії районної ради було прийнято остаточне рішення щодо призначення [PERSON] на посаду директора комунального позашкільного закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості» на період з 28 березня 2012 року по 21 серпня 2017 року включно та з нею було укладено строковий трудовий договір за її бажанням, від 28 березня 2012 року, який нею в судовому порядку відповідно до ст. 233 КЗпП України, оскаржений не був. Посилання позивачки, на здійснення на неї тиску з боку відповідача, при укладення строкового трудового договору, безпідставні, та нічим не підтверджені. Після закінчення строкового трудового договору позивачка [PERSON] не виявила бажання взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади директора, який був публічно оголошений в районній газеті «Вперед» та на офіційному сайті [PERSON] районної ради. Тому вважають, що розпорядження голови [PERSON] районної ради Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року «Про кадрові питання деяких комунальних закладів освіти, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району», в частині звільнення позивачки з посади директора є законним та правомірним, з дотриманням вимог чинного законодавства, в звязку з чим прохали відмовити в задоволенні позовних вимог (Т. 1 а.с. 184-192). Позивачкою подано відповідь на відзив відповідача 11 лютого 2018 року, згідно якого вказала, що відповідач зазначає, що відповідно до п. 20 ст.\~43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної ради вирішуються в установленому законом порядку питання щодо управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, що перебувають в управлінні районних рад; призначення і звільнення їх керівників». Проте, дану норму трактує на власний розсуд, а саме щодо рішення про призначення і звільнення керівників закладів, виключно на пленарних засіданнях районної ради. Вона була звільнена з посади директора виключно на підставі одноособового розпорядження голови районної ради [PERSON] від 21 серпня 2017 року, а не колегіального рішення, як цього вимагає закон. Посилання представника відповідача, що в міжсесійний період, рішення про звільнення може прийняти голова районної ради одноособово, яке в подальшому затверджується на пленарних засіданнях ради, суперечать вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування», та є перевищенням повноважень з порушенням встановленої процедури, а також суперечить вимогам Конституції України та законів України. Крім того, чинним законодавством України, не передбачено обовязкового укладання контракту або з строкового трудового договору з директором [PERSON] центру дитячо-юнацької творчості. Статут , є локальним нормативним актом, який немає будь-якого правового значення, оскільки укладений з грубим порушенням (Т.\~1 а.с. 207-211). Враховуючи, що згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, справи, що виникають з трудових відносин розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження, тому суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що згідно наказу керівника відділу освіти [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 01 грудня 2011 року №83, [PERSON] звільнено з посади директора комунального закладу освіти центру дитячо-юнацької творчості згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін з 01 грудня 2012 року, на підставі її заяви (Т. 1 а.с. 120). Згідно довідки відділу освіти [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області №114 від 10 листопада 2017 року, позивачка [PERSON], працюючи в [PERSON] районному центрі дитячої та юнацької творчості [PERSON] відділу освіти [PERSON] районної державної адміністрації отримувала заробітну плату з січня 2011 року по серпень 2017 року (Т. 1 а.с. 121). Відповідно до розпорядження голови районної ради [PERSON] районної ради Дніпропетровської області від 01 грудня 2011 року, позивачка [PERSON], була призначена тимчасово виконуючою обовязки директора комунального закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячо-юнацької творчості» на період з 02 грудня 2011 року по 29 лютого 2012 року (Т. 1 а.с. 12-14, 88-90) На підставі заяви позивачки [PERSON], від 28 лютого 2012 року, 01 березня 2012 року між нею та [PERSON] районною радою в особі голови [PERSON] районної ради [PERSON], яка діяла на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» було укладено строковий трудовий договір терміном з 01 березня 2012 року по 02\~квітня 2012 року включно (Т. 1 а.с. 52). 28 березня 2012 року, на підставі заяви [PERSON], від 26 березня 2012 року [PERSON] районною радою в особі голови [PERSON] районної ради [PERSON], яка діяла на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та позивачкою по даній справі [PERSON] було укладено строковий трудовий договір про призначення її на посаду директором комунального позашкільного закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості» на строк дії цього договору згідно з рішенням [PERSON] районної ради від 28 березня 2012 року №32-17/VI, в якому вказано строк дії договору з 28\~березня 2012 року по 21 серпня 2017 року включно (Т. 1 а.с. 93, 95). Згідно трудової книжки позивачки виданої 01 вересня 1966 року, був внесений відповідний запис про призначення директором комунального закладу освіти «[PERSON] районного центру дитячої та юнацької творчості» на умовах строкового трудового договору, на підставі розпорядження голови [PERSON] районної ради №32-17/VI від 28 березня 2012 року (Т. 1 а.с. 9-11). Відповідно до Статуту комунального позашкільного закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості», затвердженого рішенням [PERSON] районної ради від 16 березня 2011 року №11-5/VI, є комунальним позашкільним закладом освіти, заснованим на спільній власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району, та перебуває в управлінні [PERSON] районної ради (Т. 1 а.с. 73-79). Рішенням [PERSON] районної ради Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року №167-14/VII, затверджено Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району. Відповідно до п. 1.3 даного Положення, питання про призначення на посаду і звільнення з посади керівників підприємств , установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району, вирішуються виключно на сесіях районної ради відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з урахуванням вимог Кодексу законів про працю України, інших законодавчих та нормативно-правових актів України та цього Положення. З метою забезпечення постійного управління підприємствами, установами та закладами, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району, голова районної ради у міжсесійний період на підставі заяви керівника підприємства, установи закладу про звільнення вирішує це питання шляхом видання відповідного розпорядження. У разі якщо підприємства, установи та заклади у міжсесійний період залишились без керівників, голова районної ради своїм розпорядженням на строк до трьох місяців призначає на посаду осіб, що виконують обовязки керівників підприємств, установ або закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району. Розпорядження голови районної ради про призначення або звільнення керівників підлягають затвердженню на сесії районної ради (Т. 1 а.с. 96-101). На підставі розпорядження голови [PERSON] районної ради Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року №Р-65/0/3-17 «Про кадрові питання деяких комунальних закладів освіти, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району» позивачку [PERSON] було звільнено з посади директора комунального позашкільного закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості», 21 серпня 2017 року відповідно до п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України (т. 1 а.с. 108-109). Підставою для прийняття розпорядження про звільнення позивачки [PERSON], було закінчення строкового трудового договору. Рішенням пятнадцятої сесії сьомого скликання [PERSON] районної ради Дніпропетровської області «Про затвердження розпоряджень ради, прийнятих у міжсесійний період», затверджено розпорядження голови районної ради, прийняті в період між чотирнадцятою та пятнадцятою сесіями районної ради сьомого скликання, серед яких і розпорядження «Про кадрові питання деяких комунальних закладів освіти, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району» (Т.1 а.с. 214). Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників. Згідно до ст. 19 Конституції України, органи влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Вичерпний перелік повноважень Голови районної, обласної, районної у місті ради визначений Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" і до нього не входить повноваження щодо одноособового звільнення керівників комунальних підприємств. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються: основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки. Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення. В судовому засіданні достовірно встановлено і не оспорювалось сторонами, що комунальний позашкільний заклад освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості» є обєктом спільної сумісної власності територіальної громади і перебуває в управлінні [PERSON] районної ради Дніпропетровської області. Таким чином, питання про звільнення позивачки, у відповідність до зазначеної норми, є виключним правом районної ради, яке вирішується тільки на пленарному засіданні, і не може бути делегованим іншим особам в ніякому випадку. Тому суд вважає, що приймаючи розпорядження про звільнення позивачки, голова районної ради діяв з перевищенням наданих йому повноважень і тому таке розпорядження в частині звільнення позивачки підлягає скасуванню. Частиною 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, суд вважає, що позивачка підлягає поновленню на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості» з дня незаконного звільнення, а саме з 21 серпня 2017 року. Що стосується вимог позивачки щодо зобовязання районної ради видати розпорядження про її поновлення на посаді, то суд зауважує, що дані вимоги є безпідставними, оскільки, як встановлено в судовому засіданні [PERSON] районна рада Дніпропетровської області дій щодо звільнення позивачки не вчиняла, а лише затвердило незаконне розпорядження голови ради, і тому зобовязання вчиняти дії щодо прийняття розпорядження є невірним способу захисту прав позивачки, які полягають захисту саме судом його рішенням в частині поновлення її на посаді. Стосовно доводів позивачки щодо безпідставного укладення строкового договору між нею та [PERSON] районної радою Дніпропетровською радою 28 березня 2012 року, то суд зауважує таке. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі, дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» чинного на день виникнення спірних правовідносин, визначено, що педагогічні працівники та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладання трудового договору, в тому числі за контрактом. Відповідно до переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 14 червня 2000 року №963, посади директора (завідувача) загальноосвітнього, дошкільного, позашкільного навчального закладу віднесені до педагогічних посад. Укладення контракту з керівниками загальноосвітніх навчальних закладів комунальної форми власності можливе лише за їх згодою відповідно до ст. 21 КЗпП України та ст. 54 Закону України «Про освіту». Проте, як вбачається із заяви [PERSON], від 26 березня 2012 року, вона прохала призначити її на посаду директора комунального закладу [PERSON] районного центру дитячої та юнацької творчості з 28 березня 2012 року по 21 серпня 2017 року (Т. 1 а.с. 118). Суд також зауважує. що під час судового розгляду встановлено, що позивачка жодним чином після підписання в 2012 році трудового договору, його не оспорювала і заперечень щодо строку його дії не висловлювала. У звязку з чим, суд вважає, що доводи позивачки в частині порушення її прав, а саме укладення строкового трудового договору є безпідставними. Також суд вважає, що безпідставними є доводи позивачки щодо не написання заяви про укладення трудового договору на певний строк, оскільки вони спростовуються оригіналом заяви позивачки від 26 березня 2012 року, в якій вона просить призначити її на посаду директора комунального позашкільного закладу освіти «[PERSON] районний центр дитячої та юнацької творчості» з 28 березня 2012 року по 21 серпня 2017 року. Враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, про розгляд справ судом в межах заявлених вимог, суд не вирішує питання про стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час прогулу, оскільки позивачка таких вимог не заявляла. При цьому суд також зауважує, що позивачка не позбавлена можливості звернутись з позовом з цього питання в подальшому. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у звязку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на посаді. На підставі викладеного, ст. ст. 19, 43, 92, 1291Конституції України, ст.ст. 21, 23, 36, 139, 235 КЗпП України, ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: partial