Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позиції сторін, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що 12.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горайєм О.С. було вчинено виконавчий напис № 801 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» кредитної заборгованості в сумі 12\~689,37 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. на підставі вказаного виконавчого напису приватного нотаріуса Горая О.С. було винесено постанову ВП № 64366519 від 04.02.2021 року про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] . Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням закону, а саме ст.ст. 87, 88 Закону України «Про натаріат», та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014р. №622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», зазначаючи, що нотаріусом вчинено виконавчий напис на підставі документів, які не визначені\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, зокрема на підставі кредитного договору, не посвідченого нотаріально. Тому позивач просив визнати виконавчий напис № 801 від 12.01.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горайєм О.С., таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 09.06.2020 року вказану цивільну справу передано на розгляд Хорольського районного суду Полтавської області за підсудністю. 14.06.2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд позовних вимог в межах спрощеного позовного провадження. Ухвалою Хорольського районного суду від 16.06.2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено та з метою забезпечення позову по справі зупинено стягнення боргу згідно виконавчого провадження ВП № 64366519 від 04.02.2021, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича № 801 від 12.01.2021, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", заборгованості в розмірі 12 689,37 грн. до вирішення справи по суті. Представник відповідача у визначений судом строк подав суду відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що законодавством не визначний виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, при цьому представник посилається на судову практику 2017, 2019 років та на постанови Пленуму ВСУ 1992 року, а також Узагальнення 2014 року. Також представник відповідача просить зменшити судові витрати, зазначаючи, що витрати на правничу допомогу, зокрема, не підтверджені відповідними документами. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, в позовній заяві просили розглянути справу у їх відсутність без виклику сторін. Розглянувши позовні вимоги, суд приходить до висновку про їх задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. Фактичні обставини, встановлені судом. 12.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горайєм О.С. було вчинено виконавчий напис № 801 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» кредитної заборгованості в сумі 12 689,37 грн. Судом встановлено, що відкрито виконавче провадження ВП № 64366519 від 04.02.2021, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича № 801 від 12.01.2021, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", заборгованості в розмірі 12 689,37 грн. Норми права, застосовані судом. Згідно із ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до пункту першого\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ЦПК України, відповідно до\~ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2\~статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. ст.\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~- для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 року, передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Згідно з пп. 2.1 п. 2 гл.16 розд. ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №622, якою Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» та включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис виданий на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Мотивована оцінка аргументів сторін. З наведених положень законодавства щодо вчинення виконавчих написів нотаріусами вбачається, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Окрім того, суд вважає, що характер правовідносин, що склалась між боржником [PERSON] та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості, на підтвердження наявності у ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором, а також наявністю у позивача заборгованості, останнім не надано до суду жодного доказу. У своїй постанові від 11 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17 (провадження 61/1028ск18) Верховний Суд висловив наступний висновок: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості. За таких обставин, оскільки до суду не надано жодних підтверджень того, що нотаріусом виконавчий напис було вчинено правомірно, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, які складаються з суми сплаченого позивачем судового збору за подання позову та заяви про його забезпечення в загальному розмірі 1\~362,00 грн. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У матеріалах справи відсутні докази, які б доводили сплату позивачем витрат на правничу допомогу, таким чином доводи сторони відповідача про зменшення суми судових витрат заслуговують на увагу та у зв`язку з тим, що факт понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу не знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, такі витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved