Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Ясинуватського міськрайонного суду від 09.02.2011 року по справі № 2-219/11, встановивши: стягнути з [PERSON], який народився 22 серпня 1982 року, РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON], яка народилась 03 липня 1982 року, РНОКПП [NUMBER], на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], який народився 19 листопада 2006 року, аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш, ніж 50 відстотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовує свої вимоги тим, що з 06 серпня 2005 року сторони перебували у шлюбі. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області з 08.12.2010 року у справі № 2-219/11 на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 450 грн. щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Зазначає, що відповідач аліменти не сплачує. На теперішній час позивач не працевлаштована та не має постійного доходу, однак майновий стан відповідача покращився, оскільки останній 10.06.2016 року придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями, дві земельні ділянки, також він придбав автомобіль марки ВАЗ-21150, 2004 року випуску, що підтверджується доданими до позову відповідними доказами. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 28 січня 2019 року було відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтвердив обставини викладені в позовній заяві та просив її задовольнити з підстав викладених в ній. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Обгрунтовує свою позицію тим, що він не має можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, вказує, що взагалі ніде не працює, має незадовільний стан здоровя та йому постійно необхідні грошові кошти на лікування. Щодо житлового будинку, який знаходиться в його власності пояснив, що його було придбано за кошти батьків, а автомобіль він придбав приблизно девять років тому по довіреності. Оскільки строк довіреності закінчувався, йому було необхідно оформити право власності на зазначений транспортний засіб, тому зазначає що ця обставина має формальне значення. Заслухавши думку сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України) \~Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 ЦПК України) Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ст.19 ЦПК України) Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 10). [PERSON], [INFO] проживає разом зі своєю матірю [PERSON] (а.с. 11). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27 вересня 2018 року було відновлено рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2011 року № 2-219/11 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини і розірвання шлюбу (а.с. 13). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2018 року було видано [PERSON] дублікат виконавчого листа на виконання рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2011 року № 2-219/11 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь [PERSON] в розмірі 450грн, але не менше , ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.12.2010року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.16) З трудової книжки на імя [PERSON], [INFO], заповненої 05 липня 2002 року вбачається, що 09.02.2015 року останню було звільнено з роботи за власним бажанням (а.с. 17-19). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, [PERSON] на праві приватної власності належать: житловий будинок загальною площею 40,4 кв.м (на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.06.2016 року), земельна ділянка площею 0,0824 га (на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2016 року), земельна ділянка площею 0,0833 га (на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2016 року), ј частка квартири площею 66,30 кв.м (на підставі свідоцтва про право власності від 11.12.2006 року), квартира площею 44,30 кв.м (на підставі договру купівлі-продажу від 10.11.2008 року) (а.с.20-23). У власності [PERSON] також знаходиться транспортний засіб: ВАЗ 21150 2004 року випуску, обєм двигуна 1499 (а.с. 24). З трудової книжки виданої на імя [PERSON], [INFO] вбачається, що 23.03.2007 року останнього було звільнено з роботи за власним бажанням (а.с. 59). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно з ч.3ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомогота нерухомогомайна,грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Із змісту наведених положень ст.ст. 181, 192 СК України вбачається, що одержувач аліментів має право звернутись до суду з позовом як про зміну способу стягнення аліментів так і про зміну розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 у справі 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст.182,183,184 СК України). Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв: з 1 січня 2018 року - 1860 гpивeнь, з 1 липня - 1944 гpивeнь, з 1 грудня - 2027 гpивень. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі,одязі,засобах особистої гігієни,забезпеченні належних побутових умов, умов для лікування та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дитини. Крім того, з часу присудження аліментів рівень життя значно підвищився, розмір аліментів, які стягнуті з відповідача, не сьогоднішній день не відповідає навіть мінімальному розміру, визначеному законом. У зв`язку з чим, визначений раніше судом розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, що свідчить про погіршення майнового стану отримувача аліментів. Так, при вирішенні вимог щодо зміни способу та розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, зміни, які відбулися - погіршення чи поліпшення їх здоровя, зміни матеріального та сімейного стану та інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому, саме на батьків покладається забезпечення належних умов неповнолітнім дітям. Із матеріалів справи вбачаться,що відповідач на даний час не має стабільного доходу та він потребує лікування, що підтверджється його трудовою книжкою та відповідним медичним заключенням, проте відповідачем не надані докази про існування будь-яких обмежень за станом здоров`я щодо працевлаштування та надання неповнолітній дитині утримання. Крім того, відповідачем не доведені обставини, щодо придбання житлового будинку, який належить йому на праві власності саме за кошти його батьків та те, що автомобіль ним було лише переоформлено. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що сплата відповідачем аліментів, які визначені рішенням суду, на утримання неповнолітньої дитини у розмірі по 450 грн. щомісячно, вочевидь не є достатнім розміром аліментів, який би забезпечував гармонійний та повноцінний розвиток дитини. Одночасно , суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров"я відповідача, а тому вважає необхідним позов задовольнити частково, визначивши аліменти до стягнення в розмірі 1/6 частки доходу відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704,80грн.

Outcome: partial