Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором №IKAPNABG.76146.001. від 10.12.2012 року в розмірі 10359,00 грн. В обґрунтування вимог покликається на те, що 10.12.2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № №IKAPNABG.76146.001, згідно умов якого позивачем було надано останньому строковий кредит в розмірі 55248,00 грн. на купівлю автомобіля. Термін користування кредитом встановлено до 09.10.2017 року зі сплатою процентів (відсотків) за користування у розмірі 16,70% річних. Відповідач зобов`язувався погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, на умовах, визначених даним договором. Проте, [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та допустив заборгованість перед банком, яка станом на 04.07.2019 року за період з 01.03.2015 року по 10.12.2015 року становить 10359,00 грн. Тому позивач змушений звернутись до суду. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з безпідставністю та пропуском строку позовної давності. Окрім цього, відповідач у поданому ним відзиві покликається на те, що ПАТ "ВБР" звернувся до суду, зазначивши себе як стороною по справі - позивач, хоча перебуває у процесі ліквідації, а тому інтереси його має право представляти лише уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Також, відповідач зазначає, що позивач, звертаючись до суду, не врахував рішення Шевченківського районного суду м.Києва. Предметом позовних вимог у Шевченківському районному суді м.Києва було стягнення тих же 10359,00 грн., але як неустойки за порушення відповідачем умов страхування предмету застави, а саме не в акредитованій позивачем страховій компанії.Разом з тим, відповідач вказує на те, що ним в повному обсязі та достроков було виконано зобов`язання про повернення грошових коштів на загальну суму 79 016,80 грн., а відтак позивач не мав жодної правової підстави для здійснення будь-яких додаткових нарахувань за кредитним договором. Сторони в судове засідання не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом фактично встановлено, що 10.12.2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № IKAPNABG.76146.001, згідно умов якого позивачем було надано останньому строковий кредит в розмірі 55248,00 грн. на купівлю автомобіля. Термін користування кредитом встановлено до 09.12.2017 року зі сплатою процентів (відсотків) за користування у розмірі 16,70% річних. Дані обставини вбачаються із копії вказаного договору в матеріалах справи. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач свої обов`язки перед позичальником виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі 55248,00 грн. Разом з тим, згодом відповідач свої зобов`язання перед позивачем виконав та сплатив суму заборгованості, однак позивач вважає, що в відповідача перед ним залишилась ще заборгованість за штрафа та/або пенею, що підтверджується поданим позивачем розрахунком заборгованості. Як вбачається з позовної заяви, позивач посилається на п. 2.3, 2.4, 2.5 Кредитного договору, відповідно до яких відповідач зобов`язаний сплачувати кредит, комісію та проценти щомісяця з 1-го по 10-те число кожного місяця. При несплаті кредиту, комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими. Згідно п. 6.2. Кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику штраф в розмірі 1000,00 грн. за порушення зобов`язань, передбачених п. 4.2.7 Кредитного договору та за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 04.07.2019 року за період з 01.03.2015 року по 10.12.2015 року заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором становить 10359,00 грн. Однак, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 04.07.2019 року, жодних прострочень з боку відповідача не вбачається. Ознайомившись із розрахунком заборгованості, суд встановив, що загальна сума заборгованості, яку просить стягнути позивач, не відповідає сумі складових цієї заборгованості. В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредтним договором №IKAPNABG.76146.001. від 10.12.2012 року в розмірі 10359,00 грн., а відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 04.07.2019 року, у позивача існує заборгованість перед банком за штрафами та/або пенею за кредитним договором, що суперечить мотивам, викладених у позовній заяві. У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч 2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка передбачає такі права споживача, зокрема право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не може бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту. Отже, суд вважає, що у стягненні заборгованості за штрафами та/або пенею за кредитним договором слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed