Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою державного виконавця ВДВС у Дарницького РУЮ у м. Києві від 10.10.2017 року за № 420/19 накладено арешт на 1/2 частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], яка на той момент належала на праві власності її матері [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина до складу якої зокрема входить 1/2 частина цієї квартири. Позивач є єдиним спадкоємцем та їй приватним нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину. Про жодні боргові зобов'язання спадкодавці позивачці не було відомо. Відповідач листом повідомив, проте, що надати будь-яку інформацію по виконавчому провадженню в межах якого було накладено арешт на майно божника надати не в змозі, оскільки дане виконавче провадження знищено за терміном зберігання та на виконанні служби не перебуває. У зв'язку з тим, що при завершенні виконавчого провадження питання щодо зняття арешту відповідачем не було вирішено, а накладений арешт порушує її право власності на дане майно, як спадкоємиці, що стало підставою звернення з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України, оскільки позивач та її представник не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В судовому засіданні встановлено, що позивач є донькою [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на підставі постанови №420/19 від 10.10.2007 ВДВС Управління юстиції в Дарницькому районі м. Києва було накладено арешт на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], власником є [PERSON] (а.с. 6-7). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 8). Після її смерті відкрилася спадкова справа №28/2014, єдиною спадкоємицею є позивач [PERSON] 29 жовтня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Синицею Т.В. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач в судовому засіданні пояснила, що про боргові зобов'язання перед будь-якими особами матері не знала. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні 26.07.2017 року до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві з приводу надання інформації щодо наявності виконавчого провадження та підстав накладення арешту на 1/2 частину квартири та його зняття, позивач отримав відповідь про неможливість надати детальну інформацію з приводу виконавчого провадження не можливо, оскільки дане виконавче провадження знищено за терміном зберігання, а зняти арешт з майна вона може в судовому порядку (а.с.12). Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що виконавче провадження завершено, продовження дії арешту на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] порушує права позивача, як спадкоємиці щодо володіння, користування та розпоряджання майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved