Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 12 січня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір б/н про надання кредиту у розмірі 3800.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, порушила умови по зобов'язанням, щодо здійснення платежів за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 30 травня 2014 року має заборгованість у розмірі 17971, 36 гривень, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання представник позивача не з?явився, до початку судового засідання надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.29,30-31). Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з?явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, лист з судової повісткою повернувся на адресу суду з поміткою "адресат за зазначеною адресою не проживає" (а.с.23). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за слідуючими підставами: Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Встановлено, що ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Ст. 1054 ЦК України зазначає: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач при подачі позову сплатив на користь держави судовий збір, що підтверджується документально, то з відповідача на його користь належить стягнути дані судові витрати.

Outcome: approved