Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив спростувати інформацію, розповсюджену у програмі «Українські сенсації» [INFO]. о 18:25 год. Оприлюднив матеріала під назвою «[INFO]», а саме : «В акции приняли участие глава киевской обласной организации радикальной партии [PERSON]. Сегодня [PERSON] пытается занять депутатское кресло. Вот только забывает рассказать своим избирателям , как тесно приходилось трудиться в команде сыновей [PERSON]. [PERSON] годами занимал должность на одном из семейных активов - телеканале Тонис, который принадлежит [PERSON]. Также этому кандидату приписывают и совместные бизнес-интересы с [PERSON].» В судовому засіданні представник позивача [PERSON]. позов підтримав. Уточнив прохальну частину вимоги, просив зобов»язати відповідача відзняти відеосюжет про те, що [PERSON]. не працював з [PERSON] та з синами [PERSON], та навести факти спростування даної інформації, що наведена інформація у телепередачі «Українські сенсації» від [INFO]. у відеоматеріалі під назвою «[INFO]» була недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, оскільки [PERSON]. ніколи не мав спільного бізнесу з [PERSON] та ніколи не працював на телеканалі "Тоніс". Представник відповідача Л.Варічева просила відмовити в задоволенні позову. Як на підставу заперечень послалась на те, що ця інформація, наведена у телепередачі не може вважатись негативною, а є оціночним судженням, що відповідно до ст.277 ЦК України та ст.30 ЗУ «Про інформацію» не є предметом судового захисту. Крім того, зазначила, що , дійсно, у відеоматеріалі неправильно зазначена назва телеканалу «Тоніс» замість «UBR». Але на суть позовних вимог це не впливає. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. [INFO] о 18-25 год. Телеканал «1+1» у програмі «Українські сенсації» оприлюднив матеріал під назвою «[INFO]», в якому прозвучали висловлення « «В акции приняли участие глава киевской обласной организации радикальной партии [PERSON]. Сегодня [PERSON] пытается занять депутатское кресло. Вот только забывает рассказать своим избирателям , как тесно приходилось трудиться в команде сыновей [PERSON]. [PERSON] годами занимал должность на одном из семейных активов - телеканале Тонис, который принадлежит [PERSON]. Также этому кандидату приписывают и совместные бизнес-интересы с [PERSON].» Даний факт не заперечується представником відповідача. Представник позивача в судовому засіданні вважає інформацію, викладену в зазначеному сюжеті після прямої трансляції такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, як кандидата в депутати, який дійсно балатувався від Радикальної партії до Верховної Ради України, і прив»язка до зазначених осіб [PERSON] та [PERSON] у телепередачі, може викликати у людей, які побачили цей сюжет, негативне ставлення до позивача, оскільки в суспільстві вкрай негативне відношення до цих людей ([PERSON], [PERSON]). Разом з тим, суд позбавлений можливості закрити провадження з підстав, що позивач є суб»єкт виборчого процесу, оскільки ухвала про відмову у відкритті провадження з цих підстав була скасована ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 27.04.2015р. Відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 297 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Представник відповідача в своїх запереченнях на позовну заяву зазначає, що згідно Закону України «Про телебачення і радіомовлення» одним з основних завдань телерадіоорганізації є інформування телеглядачів про події в країні та світі. На виконання цих завдань вони створюють та випускають в ефір телепередачу «Українські сенсації», журналісти якої збирають, аналізують та використовують інформацію, що є складовими професії будь-якого журналіста - творчого працівника. Випуск телепередачі «Українські сенсації» був присвячений виборчому процесу та попередній діяльності окремих кандидатів у народні депутати, отже не був присвячений виключено діяльності позивача. Демонстрація телепередачі відбулась [INFO]. у передвиборчий час, коли найбільший суспільний інтерес для глядачів являла діяльність політичних партій, їхніх членів, а також кандидатів у народні депутати. Позивач дійсно приймав участь у акції, балатувався у народні депутати, тому це відповідає дійсності, а решта висловлювань не містить конкретних фактів, а є оцінкою попередньої діяльності позивача, в іронічній, критичній формі у цілком дозволеній формі, тому не є негативною інформацією. А напраки, співробітництво з [PERSON] , який є поважним бізнесменом, скоріше свідчить про високу ділову репутацію позивача, а ніяк про ганьбу його честі та гідності. Журналіст про це допускає, а не стверджує, це є оціночним судженням. Разом з тим, представник відповідача пояснила, що журналіст сплутав назву телеканалу, до якого мав відношення [PERSON]. : не Тоніс, а UBR. Але позивач переймається ні назвою телеканалу, а співробітництвом із [PERSON], що само по собі не є тією інформацією, що може порочить честь та гідність , тому що не наводиться оцінка цього співробітництва, яка може бути як позитивною так і негативною. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист честі, гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пп.6 п.15 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного ( презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію , в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач являється публічною особою, і міг усвідомлювати, що засоби масової інформації прискіпливо вивчатимуть його біографію та діяльність. Такі журналістські висловлювання в телепередачі :«В акции приняли участие глава киевской обласной организации радикальной партии [PERSON]. Сегодня [PERSON] пытается занять депутатское кресло.» відповідають дійсності, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні. Позивач дійсно брав участь у акції, про яку йдеться мова в сюжеті, та він був кандидатом у зазначений період часу в народні депутати від Радикальної партії до Верховної Ради України. Висловлення « Вот только забывает рассказать своим избирателям , как тесно приходилось трудиться в команде сыновей [PERSON]. [PERSON] годами занимал должность на одном из семейных активов - телеканале Тонис, который принадлежит [PERSON]. Также этому кандидату приписывают и совместные бизнес-интересы с [PERSON]» не є негативною інформацією , оскільки не несуть інформації про конкретні факти, наприклад про порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо. А посилання представник позивача з цього приводу, що в суспільстві вкрай негативне відношення до колишнього Президента України [PERSON]. та до бізнесмена [PERSON], і можливо у глядачів може викликати негативне ставлення до самого позивача ґрунтується лише на припущеннях, оскільки нічим не доведено, хто з глядачів після телеефіру [INFO]. звертався з будь-якими висловлюваннями на адресу позивача з цього приводу, щоб це ганьбило його честь та гідність, або висловлював образи. Крім того, думки в суспільстві існують різні. Представником позивача також не доведено суду про можливе негативне ставлення до нього після телепередачі як до бізнесмена, який будує дитячий садок в с.Лісники і що ці висловлення негативно вплинули на його бізнес та ділову репутацію, не як на депутата. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з»ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що інформація в другому висловленні, не є твердженням про факти, а є виключно оціночним судженням, які не є предметом судового захисту. Також не може вважатись негативною, як це роз»яснюється в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року. А тому спростуванню не підлягають. Окрім цього, представник позивача як на спосіб захисту просив зобов»язати відповідача відзняти відеосюжет про те, що [PERSON]. не працював з [PERSON] та з синами [PERSON], та навести факти спростування даної інформації, що наведена інформація у телепередачі «Українські сенсації» від [INFO]. у відеоматеріалі під назвою «[INFO]» була недостовірною та такою, що не відповідає дійсності. Дані вимоги не конкретизовані яким чином відзняти сюжет фактично не про події, а про відсутність події в часі ( тобто не працював) , тому суд робить висновок, що обрано спосіб захисту свого немайного права, що не передбачений ст. 277 ЦК України.

Outcome: dismissed