Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та уточнивши позовні вимоги просила стягнути на її користь неустойку у сумі 6797,19 грн., яка виникла внаслідок несвоєчасної сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] були стягнені аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21.05.2007 року до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач від сплати аліментів ухиляється, затримує їх виплату. Вона сама виховує двох неповнолітніх дітей. Виконавчою службою Бабушкінського району м.Дніпропетровська був зроблений розрахунок, відповідно якого неустойка складає 1849,66 грн. 25.10.2013 року позивачем були уточнені позовні вимоги у зв'язку із тим, що станом на 01.10.2013 року заборгованість по аліментах у розмірі 1199,72 грн. не була погашена. З огляду на вищезазначене, позивач була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в позові та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, у зв'язку з чим, судом ухвалено про заочний розгляд справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] були стягнені аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21.05.2007 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4). 07.10.2011 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по виконавчому листу № 2-1635 від 20.08.2007 року, складеному ВДВС ДМУЮ Бабушкінського району м. Дніпропетровська станом на 01.10.2013 року сума боргу за несплату аліментів складає 1199,72 грн./а.с.13/. 25.10.2013 року позивачем було уточнено позовні вимоги у зв'язку із тим, що станом на 01.10.2013 року заборгованість по аліментах у розмірі 1199,72 грн. не була погашена. Згідно розрахунку розміру неустойки, наданого позивачем, остаточна сума неустойки складає 6 797,19 грн./а.с.12/. Згідно ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 постанови від 15 травня 2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не провадилось стягнення. Виходячи з положень Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні. Розмір неустойки повинен нараховуватися не із загальної суми основного боргу, а лише із суми боргу за певний місяць. Загальний розмір пені обчислюється шляхом складення нарахованної неустойки ( пені) за кожний такий період. Відповідно до ст. 20 СК України позовна давність до вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів не застосовується, а нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько дитини повинен піклуватися про дитину, утримувати її, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачує нерегулярно, позивачем надані докази заборгованості по сплаті аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на утримання дитини неустойку за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 4737,28 грн., оскільки розмір неустойки позивачем розраховано невірно. Так, неустойка за березень 2012 року складає 658 грн.*0,01*30=197,40 грн., за червень 2012 року 673 грн.*0,01*31=208,63 грн., серпень-листопад 2012 року 745,25 грн.*0,01*4*122=3636,82 грн., лютий 2013 року 745,25 грн.*0,01*31=231,03 грн., березень 2013 року 745,25*0,01*30=223,58 грн., травень 2013 року 12*0,01*30=3,60 грн., червень 2013 року 762*0,01*31=236,22 грн., а всього 4737,28 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial