Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (далі ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» або товариство) про визнання дій працівників відповідача щодо відключення будинку [ADDRESS] від електропостачання незаконними та стягнення матеріальної шкоди в сумі 1000грн. та моральної шкоди в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він є власником будинку [ADDRESS]. Зазначив, що 04.09.2013 р. між сторонами укладений договір на поставку електроенергії. 05.04.2014р. відповідач відключив будинок позивача від електроенергії нібито за наявні борги. Проте позивач борг заперечує, що обґрунтовує рішенням Апеляційного суду Донецької області від 26.03.2014р., яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення суми боргу. Завдану матеріальну шкоду позивач обґрунтовує тим, що був вимушений наймати квартиру для проживання у свого представника [PERSON], що коштувало 1000грн. Моральну шкоду обґрунтовує незручностями, які виникли у зв'язку з відсутністю світла в будинку. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з вищевказаних підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що знеструмлювання будинку відбулося законно, оскільки на дату відключення у [PERSON] існувала заборгованість перед товариством за спожиту електроенергію. Крім того про наміри відповідача відключити будинок позивачку було повідомлено попередженням від 23.01.2014р. Враховуючи наведене просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. 04.09.2013 р. між сторонами укладений договір на поставку електроенергії. За зазначеною адресою було надіслано попередження №191186 від 23.01.2014р.про наявність заборгованості в сумі 2149,31грн., яке було отримано 17.02.2014р.. 05.04.2014р. вказаний будинок було відключено від енергопостачання. 09.04.2014р. працівниками Маріупольського РЕМ ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» енергопостачання відновлено. Також судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 26.03.2014р. ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» відмовлено в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 2584,02грн. Рішення суду набуло законної сили. Урегулювання відносин між споживачами та енергопостачальниками регулюються статтями 22, 711, 714, 1209, 1210 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику» та покладено на «Правила користування електричною енергією для населення», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 з численними змінами та доповненнями. Відповідно до п.27 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року, у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання постачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Тобто, право на відключення споживача від електропостачання виникає після виникнення заборгованості зі сплати вартості використаної електричної енергії, зокрема на 30-й день після отримання цим споживачем попередження про відключення за умови невиконання вимог з оплати, яка міститься у цьому повідомленні. Враховуючи, що на день відключення будинку - 05.04.2014р., існувало судове рішення, яким було встановлено, що в [PERSON] відсутня заборгованість перед ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», дії відповідача є незаконними. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд зазначає наступне. При зверненні з вимогами про стягнення матеріальної шкоди в сумі 1000грн. позивачка посилалася на ті обставини, що їй довелося знімати житло у свого представника [PERSON] - квартиру [ADDRESS]. Проте, як встановлено судом, позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], в позовній заяві нею вказана адреса: [ADDRESS]. Як вбачається з наданої довіреності за цією ж адресою мешкає [PERSON] Відповідно до приписів ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. У свою чергу, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. У разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці особа або її законний представник повинні письмово повідомити про це орган реєстрації протягом десяти днів. Статтею 3 цього Закону встановлено, що реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Слід зазначити, що враховуючи на вказані вимоги закону, позивачкою не доведено факт її проживання в [ADDRESS]. В той же час судом встановлено, що вона зареєстрована в квартирі за іншою адресою, тобто, в неї є належне для проживання помешкання. Тому вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, яку позивачка розраховує з вартості найнятого помешкання є необґрунтованими. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснено у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" - відповідно до загальних підстав Цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, причинного зв'язку з протиправними діями заподіювача і вини останнього. Вище перелічені норми законів, які регулюють правовідносини з питання постачання фізичним особам електричної енергії та Правила не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов'язання з постачання електричної енергії. Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до пунктів 43, 44, 46 Правил енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії. У разі порушення прав споживачів енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором. Відшкодування моральної шкоди завданої споживачам передбачено статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до положень якої споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. Проте, позивачка та її представник не довели, що [PERSON] спричинена моральна шкода небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. Нормативні акти, які регулюють спірні правовідносини не передбачають відшкодування моральної шкоди споживачеві у разі припинення постачання електричної енергії та у разі неправомірних дій енергопостачальника.

Outcome: partial