Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 28.12.2005 року між ТОВ «Перша Українська Індустріальна-Інвестиційна Компанія» та ТОВ «Регіон-Інвест» було укладено Договір № 7 про інвестування будівництва житлового комплексу по [ADDRESS]. 06.11.2006 року між позивачем (новий кредитор), ТОВ «Систем-Інвест» (первісний кредитор) та АКБ «Київ» було укладено договір № 1-04-241 про відступлення права вимогив інвестиційному договорі укладеному між ТОВ «Регіон-інвест» та ТОВ «Систем-інвест», щодо інвестування квартири [ADDRESS]. На виконання умов даного договору позивачем було в повному обсязі сплачені кошти у розмірі 158800,40 грн.22.03.2010 року між позивачем, ТОВ «Регіон-Інвест» (боржник 1), ТОВ «Систем-Інвест» (боржник 2) та ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське Підприємство «Богдан» було укладено договір про відступлення права вимоги. де вказано запланований термін здачі будинку в експлуатацію до 31.12.2010 року. Так як відповідач неодноразово порушував терміни здачі будинку у експлуатацію, чим порушує право позивача як добросовісного інвестора, а тому просить в судовому порядку визнати за ними майнові права на об'єкт інвестування. В судове засідання позивач не з'явилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі будучи належним чином повідомлені про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про поважність неявки суд не повідомили, а тому суд врахувавши думку представника позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, ухвалив провести такий розгляд на підставі наявних у справі матеріалів. Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо отримання позивачем у власність проінвестованої, згідно договорів, квартиру в будинку не введеному відповідачем в експлуатацію. Встановивши спірні правовідносини суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. 27.12.2005 року між ТОВ «Перша Українська Індустріальна-Інвестиційна Компанія» та ТОВ «Регіон-Інвест» було укладено Договір № 7 про інвестування будівництва житлового комплексу по [ADDRESS] з запланованим введенням в експлуатацію - 4 квартал 2007 року. 28.12.2005 року між ТОВ «Регіон-Інвест», ПАТ АКБ «Київ» та ТОВ «Систем-Інвест» було укладено Інвестиційний договір № 04-241 на будівництво однокімнатної квартири [ADDRESS], запланований термін вводу в експлуатацію - 1 квартал 2008 року. 06.11.2006 року між [PERSON] та ТОВ «Систем-Інвест» та АБ «Київ» був укладений договір про відступлення права вимоги в інвестиційному договорі укладеному між ТОВ «Регіон-інвест» та ТОВ «Систем-інвест», щодо інвестування квартири [ADDRESS]. На виконання умов договору від 06.11.2006 позивачем було сплачено в повному обсязі грошові кошти за вищевказану квартиру, що підтверджується платіжними квитанціями від 06.12.2006 року № 21, №22, від 05.12.2006 року № 24, № 25, від 08.11.2006 року № 6, № 5 на загальну суму 158800,40 грн. 22.03.2010 року між [PERSON], ТОВ «Регіон-Інвест», ТОВ «Систем-Інвест» та ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське Підприємство «Богдан», було укладено договір про відступлення права вимоги, в якому було замінено забудовника будівництва. Згідно статті 47 Конституції України встановлено, що «кожен маж право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадян матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду». Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначає Закон України «Про інвестиційну діяльність». Згідно статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, такими цінностями може бути майнові права на нерухоме майно. Правовою природою виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України тобто право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 177 ЦК України встановлено, що до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше, статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами, а статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлюється, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Виходячи з цього речове право є юридичним поєднанням особи і речі, і всі суб'єкти визнають цей обов'язок обмежуючи тим самим особисті домагання цього предмета, тим самим речове право має абсолютний характер. Фактичний зміст речового права проявляється в конкретних формах володіння річчю: об'єкт - тільки матеріальні речі, суб'єкти - особи, які можуть бути суб'єктами цивільно-правових відносин. Речові права встановлюються законом, рішенням суду, заповітом або договором. Таким чином об'єктом цивільного права за інвестиційними договорами є закріплені за позивачем майнові права, отримані в результаті інвестицій на конкретно визначену площу та якими позивачі вправі володіти, користуватися і розпоряджатися. Як вбачається, що підтверджується договором укладеними між позивачем з відповідачем, між сторонами виникли договірні відносини щодо інвестування будівництва квартири, тим самим позивач будучи інвестором вклав у будівництво об'єкту нерухомості власні кошти, а тому він до здавання об'єкту нерухомості в експлуатацію є власником майнових прав на об'єкт інвестування, а саме на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Це майнове право є відмінним від права власності на майно, воно не потребує державної реєстрації і охороняються законом. На даний час будівництво будинку не закінчене по вині відповідача, будь-які дії ним щодо закінчення будівництва не здійснюється, в зв'язку з скрутним фінансовим становищем, що вказує на можливість позбавлення позивача майнових прав на об'єкт інвестування, а тому суд захищаючи інтереси позивача вважає за необхідне визнати за ними майнові права на об'єкт інвестування. Згідно ст. 624 ЦК України, якщо аз порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному обсязі. З урахуванням ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягнення сплачений судовий збір.

Outcome: approved