Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами був укладений договір купівлі продажу нежитлової будівлі (складу) цегла/шифер під літ. «Г» загальною площею 470, 8 м2 , яка розташована по [ADDRESS] . Позивач передав відповідачеві обумовлену суму коштів, а останній до 31.06.2020 року зобов`язався нотаріально посвідчити укладений договір. Однак, від свого обов`язку щодо оформлення в нотаріальній формі договору купівлі продажу майна ухиляється і такого договору укладено не було. Тому позивач звернувся до суду та просить визнати за ним право власності на зазначене майно. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Позивач в судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задоволити, справу просить розглядати без його участі. Від представника відповідача надійшов відзив про розгляд справи за відсутності представника, заперечення щодо задоволення позову відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд,\~за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що наприкінці січня 2020 р. між відповідачем, як продавцем та позивачем, як покупцем було досягнуто угоди щодо придбання нежитлової будівлі (склад) цегла/шифер під літ. «Г» загальною площею 470,8м2, що розміщена за адресою: [ADDRESS] за ціною 10 000,00грн. Факт того,\~що [PERSON] \~ належить нежитлова будівля (склад) цегла, що знаходиться по [ADDRESS] стверджується наступними документами: рішення Лебединського районного суду Сумської області від 06 вересня 2016 р. по справі №580/1217/16-ц (а.с. 8,9); інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28 вересня 2016р. №69190514 (а.с.10). 12 лютого 2020 року був укладений договір купівлі-продажу (а.с. 11), відповідно якого продавець [PERSON] продав Селянському (фермерському) господарству «Аграрник» в особі голови [PERSON] нежитлову будівлю (склад) цегла/шифер під літ., «Г», загальною площею 470,8 м 2 , що розміщена за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.2.1. вищевказаного договору відповідач взяв на себе зобов`язання у строк до 31 травня 2020р. укласти договір купівлі-продажу майна через Лебединську нотаріальну контору. Згідно технічного паспорта на нежитлову будівлю (склад) (а.с. 13-16) та довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Виконавчого комітету Лебединської міської ради» від 10 березня 2020р. вих.№214 (а.с. 17) на земельній ділянці по [ADDRESS] розташована нежитлова будівля (склад) цегла/шифер під літ. «Г» загальною площею 470,8м2 . Згідно висновку про вартість об`єкта нерухомості суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 01 квітня 2020р. (а.с. 19) вартість вищевказаної нежитлової будівлі (складу) становить 134700,00 грн. При цьому ціна продажу такої нежитлової будівлі (складу) склала 10000,00 грн., що відповідає рівню ринкових цін на аналогічні складські приміщення на території Лебединського району Сумської області. П.4.4. Договору встановлено, що перехід права власності на придбане майно відбувається з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Такий Акт прийому-передачі придбаного майна було складено та підписано представником позивача та відповідачем 12 лютого 2020р. (а.с. 12). Відділ державної реєстрації управління "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Лебединської міської ради, якому надані повноваження щодо реєстрації прав власності та видачі документів на право власності на об`єкти нерухомого майна, які розміщені в межах м. Лебедина та Лебединського району згідно положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» надав відповідь (а.с. 18), що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно ст.657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. А з урахуванням того, що договір купівлі-продажу вищевказаного майна складено у простій письмовій формі, Відділ державної реєстрації управління "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Лебединської міської ради не може провести реєстрацію права власності за нами на придбане нерухоме майно та запропонував звернутися для вирішення даного спору до суду в порядку, визначеному чинним законодавством. \~ \~ \~ \~ У відповідності зі ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Ч.1. ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Ч.3 ст.334 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 Цивільного кодексу України). Згідно ч.1ст.610 Цивільного кодексу України простроченням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст.15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, враховуючи надані позивачем докази, визнання позову відповідачем, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги селянського (фермерського) господарства «Агрпрник» в повному обсязі.

Outcome: approved