Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в листопаді 2019 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача про відшкодування шкоди, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] суму завданої майнової шкоди в розмірі 57 077,52 грн., та судовий збір в сумі 1921,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, посилається на наступне. Так, 10.02.2017 між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5237920, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля BMW X3, державний номерний знак [NUMBER] . 08.08.2017 в місті Київ сталась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу BMW X3, державний номерний знак [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] та автомобіля Seat Altea, державний номерний знак [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] , в результаті якої втомобіль Seat Altea, державний номерний знак [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 02.10.2017 [PERSON] було визнано винною у настанні вищевказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На момент настання ДТП автомобіль Seat Altea, державний номерний знак [NUMBER] , був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія Перша» за договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності експлуатанту наземного транспорту, водія та пасажирів від нещасного випадку № 06-07.00.17.00122 від 27.07.2017. У зв`язку з настанням ДТП, відповідно до умов договору страхування, ПрАТ «СК Перша» відшкодувало ТОВ «Автотранс-Дік» витрати на ремонт автомобіля у сумі 57077 грн. 52 коп. відповідно до Акту виконаних робіт № АКТО17022789 від 11.09.2017. В подальшому ПрАТ «СК Перша» звернулося із претензією про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації № TP-00-4492 від 06.11.2017 до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». У свою чергу, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь ПрАТ «СК Перша» страхове відшкодування в сумі 57077 грн. 52 коп., оскільки визнало вищевказану ДТП страховим випадком. Також зазначив, що [PERSON] в порушення п.33.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надала ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» протягом трьох днів з дня настання ДТП письмове повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка. У зв`язку з чим, у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Зазначає, що з метою досудового регулювання спору ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося до винуватиці з вимогою від 14.05.2018, яка залишилася поза увагою останньої. З цих підстав, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просить позов задовольнити та стягнути з [PERSON] суму завданої майнової шкоди в розмірі 57 077,52 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 27.11.2019 зазначену цивільну справу було передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 10.12.2019, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «Україна» до [PERSON] про стягнення суми завданої майнової шкоди в порядку регресу, та призначено справу до судового розгляду. 01.04.2021 від представника відповідача [PERSON] , до канцелярії суду надійшов відзив, відповідно до якого останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що обов`язок водія, установлений п. 33.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про повідомлення страховика про ДТП протягом трьох робочих днів з дня її настання, визначений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик визнав та сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу для стягнення майнової шкоди в порядку регресу. Матеріали справи свідчать про те, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, узгодив із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатив його. За таких обставин, твердження позивача про те, що неповідомлення останнього про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не грунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4. пункту 33.1. статті 33, підпункту «г» 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А відтак, позовна заява є необгрунтованою, та такою, ще не підлягає задоволенню. Крім того, позивач не навів будь-яких доказів, які б свідчили про те, що неповідомленням відповідача про настання страхового випадку йому заподіяно шкоди або таке неповідомлення стало наслідком безпідставної виплати страхового відшкодування. Представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна», відповідно до якої представник підтримує заявлені позовні вимоги та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені у відзиві. Заслухавши пояснення представника відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи‚ оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5237920 застраховано транспортний засіб «BMW X3» д.н.з. [NUMBER] . Так, вбачається, що 08.08.2017 приблизно о 17 год. 15 хв., в м. Києві, на перехресті вул. Мельникова та вул. Пугачова, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW X3», д. н. з. [NUMBER] , проїхала на перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, не надала перевагу в русі автомобілю «SEAT», д. н. з. [NUMBER] , який рухався на дозволяючий зелений сигнал світлофору та здійснила з ним зіткнення, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 8.7.3 (е), 10.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2017, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності, застосувавши до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні ДТП, що мала місце 08.08.2017 у м. Києві на перехресті вул. Мельникова та вул. Пугачова, за участю транспортних засобів: автомобіля марки «BMW X3» д. н. з. [NUMBER] , та автомобіля марки «SEAT» д. н. з. [NUMBER] , встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «SEAT» д. н. з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Згідно Акту виконаних робіт № АКТО1702789 від 11.09.2017 вартість ремонту транспортного засобу «SEAT» д. н. з. [NUMBER] становить 57 007,52 грн. На виконання полісу № АК/5237920 та на підставі Акту виконаних робіт № АКТО1702789 від 11.09.2017 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило ПрАТ «СК Перша» - страховику потерпілої, страхове відшкодування у розмірі 57 007,52 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 12531 від 22.02.2018. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до норми ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 38 Закону передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно з підпунктом 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону страховик має право подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов, зокрема, якщо він не повідомив страховика про настання ДТП у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону). Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами і ніким не оспорюється, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач як страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, від 22 березня 2017 року в справі № 6-2011цс16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 756/5005/16-ц, провадження № 61-20707св18. Передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. У цій справі факт настання страхового випадку встановлений постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2017, подія ДТП визнана позивачем страховим випадком, що підтверджується складеним позивачем страховим актом № UA2017120800014/L01/01 від 20/02/2018, та ним добровільно сплачено страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням, наявним у матеріалах справи. Таким чином, факт неповідомлення у цій справі відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності у останньої фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і його обставин за допомогою інших джерел, не призвів до необґрунтованих виплат зі сторони позивача. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс 18), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed