Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в сумі по 75000 гривень кожному посилаючись на те, що 21 жовтня 2016 року біля 16 години 00 хвилин водій [PERSON] , керуючи технічно справним трактором Т-25 «Владимировец» реєстраційний номер [NUMBER] , із номером кузова № [NUMBER], 1986 року випуску, із під`єднаним до нього одноосним причепом без реєстраційного номера здійснив наїзд на їх батька та дідуся [PERSON] , 1949 року народження, жителя с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області, з яким вони проживали однією сім`єю в [ADDRESS] . Родинні відносини між покійним [PERSON] та позивачами наступні: [PERSON] був рідним батьком [PERSON] та дідусем [PERSON] , що стверджується свідоцтвами про народження позивачів та довідкою № 440 від 11 березня 2019 року, виданою Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області. Внаслідок наїзду трактором під керуванням відповідача [PERSON] на [PERSON] , йому було спричинено тілесні ушкодження, а саме: закриту травму живота у вигляді розриву селезінки, множинні розриви тонкого кишківника, розриви брижі тонкого кишківника, обширна очеревинна гематома; відкритий уламковий перелом крила правої здухвинної кістки, перелом правої лобкової та правої сідничних кісток, розриви обох здухвинно-крижових зчленувань, переломи 5, 6, 7, 8, 9 лівих ребер; рана, садна та синець на тулубі, садна на правій руці та обох ногах, від яких [INFO] в приміщенні Чортківської ЦКРЛ помер, що стверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті № 176 від 04 листопада 2016 року і свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 7.11.2016 року, виданого Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області. Вказаним злочином, їм, як сину та онукові , відповідачем по справі було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях та стражданнях з приводу втрати рідної людини, яка була підтримкою та опорою в житті. В добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду, яку обіцяв відповідач відшкодувати під час розгляду кримінального провадження, він не бажає, тому вони вимушені звернутись до суду з вказаним позовом. Спричинену відповідачем [PERSON] моральну шкоду вони оцінюють в сумі по 75000 гривень кожному. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить задоволити в повному обсязі. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Котов В.В. позов підтримують, просять задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений судом 16.12.2019 року про день та час розгляду справи, про що свідчить власноручно підписана розписка відповідачем про отримання повістки про виклик його в судове засідання на 24 січня 2020 року, про причини неявки суд не повідомив, заяв про перенесення розгляду справи на іншу дату та будь-яких інших клопотань, суду не подав. Вислухавши пояснення позивачів [PERSON] , [PERSON] , представника позивача [PERSON] адвоката Котова В.В., дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області. Згідно вироку Чортківського районного суду Тернопільської області від 2 березня 2018 року встановлено, що 21 жовтня 2016 року біля 16 години 00 хвилин водій [PERSON] , керуючи технічно справним трактором Т-25 «Владимировец» реєстраційний номер [NUMBER] , із номером кузова № [NUMBER], 1986 року випуску, із під`єднаним до нього одноосним причепом без реєстраційного номера, що знаходився у складському приміщенні ПАП «Білобожницьке», що по [ADDRESS] , розпочав на ньому рух заднім ходом. Перед початком руху [PERSON] не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а під час руху заднім ходом із швидкістю біля 1,5 км/год. не був достатньо уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5 ч. 1, 2.3 (б, д), 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із послідуючими змінами та доповненнями (далі ПДР України), які зобов`язували його не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Так, рухаючись заднім ходом, [PERSON] в порушення вимог п. 10.9 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху не звернувся за допомогою до інших осіб, хоча мав таку можливість, створивши при цьому небезпеку чи перешкоду іншим учасникам руху. В цей час складським приміщенням, позаду трактора у попутному йому напрямку рухався пішохід [PERSON] , [INFO] , який проживав в с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області. Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода, який рухається в межах траєкторії руху трактора, водій [PERSON] не вжив своєчасно заходів до зупинки керованого ним транспортного засобу, чим порушив ще й вимоги п. 12.3 ПДР України. Внаслідок порушення вказаних пунктів ПДР України, [PERSON] не забезпечив безпеку дорожнього руху та під час руху заднім ходом, допустив наїзд задньою частиною приєднаного причепа до керованого трактора Т-25 «Владимировец» на пішохода [PERSON] . У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а саме: закриту травму живота у вигляді розриву селезінки, множинні розриви тонкого кишківника, розриви брижі тонкого кишківника, обширна очеревинна гематома; відкритий уламковий перелом крила правої здухвинної кістки, перелом правої лобкової та правої сідничних кісток, розриви обох здухвинно-крижових зчленувань, переломи 5, 6, 7, 8, 9 лівих ребер; рана, садна та синець на тулубі, садна на правій руці та обох ногах, від яких [INFO] в приміщенні Чортківської ЦКРЛ помер. Вказаним вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 2 березня 2018 року відповідач [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки та звільнено від призначеного покарання на підставі п. "є" ст. 1 Закону України " Про амністію у 2016 році». [PERSON] був рідним батьком [PERSON] та дідусем [PERSON] , що стверджується свідоцтвами про народження позивачів серії [NUMBER] та [NUMBER] № [NUMBER] , а також довідкою № 440 від 11 березня 2019 року, виданою Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області та вони проживали однією сім`єю. Згідно довідки ; 614 від 09.11.2016 року Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області вбачається, що [PERSON] похоронив свого батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктами 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Суд вважає доведеним той факт, що позивачі [PERSON] та [PERSON] втратили рідну людину, батька та дідуся, якого любили і поважали, який був опорою та підтримкою в їх житті. Після такої втрати, було порушено звичайний для них спосіб життя, а втрата близької людини вимагала та в даний час вимагає додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, підтримував їх у всьому, був батьком для [PERSON] та дідусем, для [PERSON] , (він виріс в сім`ї бабусі та дідуся, оскільки мати відмовилась від нього), і вони переносять і до теперішнього часу нервові потрясіння та душевні страждання через його втрату. Моральні страждання, які переживають близькі через втрату рідної людини, не залежать від наявності або відсутності від померлого матеріальних благ, жодним чином не впливає на перенесені страждання через втрату близької, рідної, кровного споріднення людини. Втрата завжди спричиняє відчай ніколи більше не побачити батька та дідуся, страждання, та відчай безповоротності втрати. Здоров`я та життя людини є найвищою цінністю людства, тому винні дії відповідача [PERSON] , що стали причиною загибелі потерпілого, є правовою підставою для відшкодування моральної шкоди відповідачам [PERSON] , [PERSON] . Отже, позивачі [PERSON] , як син покійного [PERSON] та [PERSON] , як внук покійного [PERSON] , мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їх батька та дідуся. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , поза усяким сумнівом зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати батька та дідуся, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] - 30 000 гривень моральної шкоди, а на користь позивача [PERSON] - 20000 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляд\" доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до їх розгляду.

Outcome: approved