Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він є власником квартири [ADDRESS], де зареєстрована його сестра - відповідач, яка з 2007 року в ній не мешкає, добровільно не бажає знятися з реєстраційного обліку, чим перешкоджає йому як власнику квартири здійснювати право користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. В судове засідання відповідач не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутність від відповідача не надходило. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення. 18.09.2018 року згідно ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту (а.с.4). [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту та відомостями загального відділу Рубіжансьої міської ради Луганської області від 06.07.2018 року № 478 (а.с.5, 12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.04.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 364, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26051619 від 06.05.2010 року та технічному паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, інвентарний номер 481, реєстровий номер 857 від 08.02.2010 року, [ADDRESS]належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.6, 6- зворот, 22-26). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 21.06.2018 року, виданої загальним відділом центру надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області 21.06.2018 року за № 14817 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (сестра), [PERSON] ( мачуха) (а.с.7). Актом щодо встановлення фактичного місця проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що за вказаною адресою [PERSON] не проживає з 2007 року (а.с.8). Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником квартири, в якій залишається зареєстрованою його сестра - відповідач, чим позбавляє власника даної квартири права вільно користуватися та розпоряджатися належною йому власністю. Після встановлення зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, пров. Шевченка, 10, кв.1 , підлягають задоволенню.

Outcome: approved