Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи який зазначила, що зі змісту позовної заяви по іншій цивільній справі стало відомо , що відповідач [PERSON] отримала у спадок від померлого [PERSON], земельну ділянку площею 0,056 га на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. Після отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом остання отримала державний акт про право власності на землю. Позивачка є суміжним землекористувачем оскільки придбала земельну ділянку згідно договору купівлі-продажу 23.09.2010 року. Рішенням Обухівського районного суду від 20.11.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено та зобов'язано демонтувати паркан на лінії розмежування земельних ділянок належних сторонам. На думку позивача, [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, яку в подальшому успадкував позивач не законно та з порушенням чинного законодавства, тому позивач просить скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку, який виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову , вказавши що позовні вимоги звернуто до особи яка померла та позивачем не доведено порушення прав позивача відповідачем. Представник третьої особи Підгірцівська сільська рада та виконавчий комітет Підгірцівської сільської ради в судове засідання не з'явилися направивши суду клопотання про слухання справи в відсутності їх представника. Суд заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив. 19 жовтня 2015 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого успадкувала після смерті [PERSON], який помер 03 квітня 2015 року земельну ділянку площею 0,056 га призначеної для ведення садівництва та огородництва (а.с.10) Згідно рішення Обухівського районного суду від 20 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю задоволено повністю та зобов'язано [PERSON] демонтувати паркан побудований на лінії розмежування земельних ділянок сторін (а.с.19-21). Встановивши обставини справи, суд вважає, що між сторонами виникли спірні земельні та цивільні правовідносини. Визначивши спірні правовідносини суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов'язку від інших осіб. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правомірність набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку підтверджена належними правовстановлюючими документами та чинними судовими рішеннями у спорах за участю сторін. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому суд з урахуванням вищезазаченого також не вбачає підстав для визнання недійсним державного акту на право приватної власності померлого [PERSON] на земельну ділянку, яка успадкована відповідачем. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, але позивач в порушення даної статті не довів суду належними та допустимими доказами факт порушення відповідачами будь-якого його права. Відповідно до ст.З ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Представником позивача в судовому засіданні не було доведено, який охоронюваний законом його інтерес був порушений відповідачем, а тому суд також вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити повністю. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed