Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від батьків, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення їх батьківських прав. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з 12.11.2020 року з підстави невиконання батьками або особами, які їх замінюють, батьківських обов`язків з виховання дитини, знаходиться малолітній [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є відповідачі по справі.Малолітній [PERSON] та його батьки проживають за адресою: [ADDRESS] .До ССД по Московському району 22.03.2021 року надійшла усна інформація від Сектору ювенальної превенції Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області про те, що існує реальна загроза здоров`ю та життю малолітньому [PERSON] .Робочою групою оперативного реагування та повідомлення та заяви з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози щодо його вчинення 22.03.2021 року відвідана сім`я малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що родина мешкає у знайомого батьків - [PERSON] . Умови проживання не задовільні, квартира потребує косметичного ремонту. Для дитини не створені всі належні умови для нормального виховання та розвитку (в квартирі одне ліжко, на якому спить дитина разом з матір`ю та господарем кватири, практично немає дитячих речей та продуктів харчування). В квартирі не прибрано, на столі залишки їжі, накурено. Зі слів [PERSON] він 21.03.2021 року їв тільки один хліб.На момент відвідування, мати дитини та господар квартири знаходились у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим взяти пояснення з них не вдалося можливим.Лікар-педіатр Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 12» Харківської міської ради оглянув дитину та встановив діагноз: суха стрептодермія, кон`юктивит, гематоми.Співробітниками поліції на матір дитини був складений адміністративний протокол за ст. 184 КУпАП.На підставі результатів проведення оцінки рівня безпеки дитини робоча група склала протокол про тимчасове вилучення дитини з небезпечного середовища.Малолітній [PERSON] був обстежений у лікарняних закладах: Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мєщанінова» Харківської міської ради та Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Міська дитяча інфекційна клінічна лікарня». На момент огляду у дитини не виявлено коронавірусної хвороби COVID-19, встановлено діагноз: забій м`яких тканин, надані рекомендації.З метою повного медичного обстеження і лікування дитини, малолітнього [PERSON] влаштовано до Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» Харківської міської ради.Згідно з листа Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради вбачається, що малолітній [PERSON] знаходиться під наглядом лікарів - фахівців лікарняного закладу з народження. Скарг на матір дитини немає.Відповідно до листа Центра соціальних служб родина [PERSON] знаходиться під соціальним супроводом з 26.03.2021, яка отримує комплекс соціальних послуг згідно плану соціального супроводу.Згідно з пояснень батьків дитини, [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що вони останнім часом почали зловживати алкогольними напоями, офіційно не працюють, зобов`язались пройти нарко- та психо- обстеження та надати відповідні довідки, заперечують проти відібрання у них малолітнього [PERSON] .Отже, батьки дитини, [PERSON] та [PERSON] , безвідповідально підійшли до батьківського ставлення по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, не створили нормальні умови для виховання та розвитку дитини, мають алкогольну залежність. Все це призвело до недогляду батьками за дитиною та її занедбаності, створенню загрози здоров`я та життю дитини.На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету 20.04.2021 року ухвалено доцільним вважати доцільним негайно відібрати дитину у батьків.Виконавчим комітетом Харківської міської ради від 28.04.2021 року прийняте рішення про негайне відібрання дитини у батьків. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через відсутність зареєстрованого місця проживання (перебування) про час та місце судового засідання був повідомлений у відповідність до п.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.09.2021 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї . Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Також згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст.164 СК України. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане повторно 25.03.2021 року Фрунзенським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 305, а.с. 7. З акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, [PERSON] , [INFO] , вбачається, що родина дитини мешкає у знайомого батьків - [PERSON] . Умови проживання не задовільні, квартира потребує косметичного ремонту. Для дитини не створені всі належні умови для нормального виховання та розвитку (в квартирі одне ліжко, на якому спить дитина разом з матір`ю та господарем кватири, практично немає дитячих речей та продуктів харчування). В квартирі не прибрано, на столі залишки їжі, накурено. Зі слів [PERSON] він 21.03.2021 року їв тільки один хліб.На момент відвідування, мати дитини та господар квартири знаходились у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим взяти пояснення з них не вдалося можливим. Лікар-педіатр Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 12» Харківської міської ради оглянув дитину та встановив діагноз: суха стрептодермія, кон`юктивит, гематоми, а. с. 13-17. На підставі результатів проведення оцінки рівня безпеки дитини робоча група 22.03.2021 року склала протокол про тимчасове вилучення дитини з небезпечного середовища, а.с. 18. Відповідно до наказу Департаменту служб у справах дітей Служби у справах дітей по Московському району № 23.03.2021 року № 48 про взяття на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, наказати взяти на облік малолітнього [PERSON] , [INFO] , з підстави проживання у сім`ї, в кій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а.с. 12. З листа Департаменту соціальної політики Центру соціальних служб Московського району м. Харкова від 26.03.2021 року № 285 вбачається, що родина [PERSON] знаходиться під соціальним супроводом с 26.03.2021 рок; та по теперішній час у ЦСС Московського району м. Харкова де отримує комплекс соціальних послуг згідно плану соціального супроводу. Центром в рамках соціального супроводу з родиною проводиться соціальна робота щодо, підвищення батьківського потенціалу, формування у матері та батька навичок відповідального батьківства, створення належиш умов для гармонійного та всебічного розвитку дитини та повернення хлопчика у біологічну родину, попередження домашнього насильства в родині та створення належних санітарно-гігієнічних умов проживання, а.с. 21. Згідно відповідей КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 07.04.2021 року за № № 212, 213 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на прийом лікаря - нарколога з`явилися 26.03.2021 року, отримали направлення до стаціонарного відділення для подальшого обстеження. До теперішнього часу у відділення КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не поступила, а.с. 22, 23. Листом Департаменту служби у справах дітей Служби у справах дітей по Немишлянському району від 01.04.2021 року № 05-23/471/21 з`ясовано, що спеціалісти ССД по Немишлянському району здійснили вихід за адресою проживання [PERSON] . Встановлено, що за даною адресою проживають малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідує 4 клас ХЗОШ № 160, [PERSON] , [INFO] , баба малолітнього, працює ПП ТЦ „Барабашова" та співмешканець баби [PERSON] , [INFO] , працює експедитором.Трикімнатна, ізольована квартира розташована на 8 поверсі, 9 - поверхового будинку, санітарний стан житла добрий. В квартирі чисто. Всі комунікації працюють. Помешкання оснащене необхідною технікою та меблями. Малолітній мешкає в окремій, має спальне місце, стіл для занять. Хлопчик забезпечений одягом, взуттям, шкільним приладдям, продуктами харчування, засобами особистої гігієни тощо. Дитина доглянута, забезпечена всім необхідним для повноцінного життя та розвитку. Під час відвідування в помешканні була присутня мати малолітнього, [PERSON] , яка пояснила, що за даною адресою вона не проживає, реєстрації не має, а.с. 24. З заяви [PERSON] , бабусі малолітнього [PERSON] вбачається, що вона просить тимчасово влаштувати дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах, за місцем її мешкання, а.с. 28. Наказом Департаменту служб у справах дітей Служби у справах дітей по Московському району від 20.04.2021 року №57 про тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, наказано влаштувати малолітнього [PERSON] , [INFO] , в сім`ю рідних [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , а.с. 25. Відповідно до акту про факт передачі дитини від 20.04.2021 року, складеного Адміністрацією закладу КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» Харківської міської ради, малолітнього [PERSON] , [INFO] , передано бабусі [PERSON] , яка своєю заявою прийняла малолітнього онука до себе у сім`ю на період з 20.04.2021 року, а.с. 26, 27. Виконавчим комітетом Харківської міської ради від 28.04.2021 року за № 287 прийняте рішення про негайне відібрання дитини, [PERSON] , у батьків, а.с. 33. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Європейський Суд з прав людини при розгляді конкретних справ неодноразово наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції, якщо воно не відповідає законним цілям і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Фактичне розірвання сімейних зв`язків, що означає позбавлення дитини її коріння, може бути виправдане лише за виняткових обставин, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року, п.39,47-50 та інші справи, зазначені в цьому рішенні). Суд вважає, що на даний час є підстави для відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав, оскільки останні ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, суд, проаналізувавши матеріали справи і дослідивши зібрані докази у їх сукупності, взявши до уваги, що відповідно до фактичних обставин справи за зібраних доказів по справі, відповідачі належної уваги вихованню малолітній дитині не приділяють, зловживають спиртними напоями, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав відповідачів, у зв`язку з чим вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідачі, відповідно до частини третьої статті 170 СК України, не позбавлений можливості повернути дитину. Позивачем надано достатньо доказів на підтвердження позову, тому такий позов підлягає задоволенню. Під час звернення до суду , позивач звільнений від сплати судового збору, який відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved