Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав по відношенню до їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в обґрунтування вказуючи, що відповідачка по справі є її донькою. Від укладеного 19.07.2013 року шлюбу у відповідачів [INFO] народилася донька - [PERSON]. З самого народження дитини відповідачі систематично і навмисно ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків: не виявляють інтересу до існування своєї дитини, не спілкуються з дитиною у обсязі, достатньому для її розвитку, не піклуються про фізичний, розумовий та духовний розвиток дитини, матеріально не забезпечують доньку. Також вказує, що у зв'язку з поставленими лікарями-спеціалістами діагнозами дитині необхідно було пройти курс лікування та в подальшому з'явитися на черговий огляд та консультацію. Однак, батьки малолітньої дитини ігнорували рекомендації лікарів, про що свідчить, на думку позивачки, відсутність відповідних записів в медичній картці [PERSON] Крім того, дитина страждає на тяжке захворювання - епілепсію, що потребує значних коштів для обстеження і лікування. Позивачка, як рідна бабуся дитини і медик за фахом, дуже занепокоєна станом здоров'я своєї онуки, оскільки відповідачі взагалі не займаються лікуванням свої дочки. У зв'язку з відмовою відповідачів від допомоги бабусі у проведенні лікування, позивачка зверталася до служби у справах дітей. Працівниками служби, прокуратури, СКМСД Мелітопольського МВ ГУМВС України та представником сільської ради було відвідано родину відповідачів, обстежено умови їх проживання, за результатами чого батькам дитини винесено попередження та наголошено про необхідність огляду дитини лікарями та прийнято рішення ініціювати взяття родини на соціальний супровід фахівцями МРЦСССД. Через небажання відповідачів проводити відповідне медичне обстеження та надати своїй доньці необхідне лікування, позивачка намагалася особисто за власні кошти надати онуці всю можливу допомогу. Однак, батьки дитини відмовилися, посилаючись на те, що дівчинка здорова. Рішенням суду від 11.09.2015 року за позовом бабусі відповідачів зобов'язано не чинити їй перешкоди у зустрічах з дитиною та участі у її вихованні, а також встановлено, що [PERSON], [INFO] знаходиться на повному утриманні позивачки та мешкає разом з нею, відповідачі не знаходять можливості займатися дитиною та не заперечують, щоб дитина мешкала у позивачки. За той час, поки онука мешкала у своєї бабусі, відповідачі матеріальної допомоги ані на харчування, ані на одяг, ані на лікування не надавали. У зв'язку з тим, що батьки дитини ухиляються від своїх обов'язків, позивачка звернулася до суду. В судових засіданнях позивачка та її представник - адвокат Єременко О.М.( у судових засіданнях 30.05.2016 року, 18.07.2016 року) на задоволенні позовних вимог наполягали та просили позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Позивачка пояснила, що 14.02.2015 року її доньку - відповідачку по справі привезли до позивачки разом з дитиною. [PERSON] була в синяках, потім її забрала карета швидкої допомоги. Онука тим часом була весь час з позивачкою. Після лікарні мати до своєї дитини не повернулася. Приблизно через місяць позивачка примусила свою доньку приїхати до своєї дитини. Коли відповідачі приїхали до неї, [PERSON] почав ломитися до квартири, тому позивачка не пустила їх. 16.03.2015 року відповідачі разом з представником міліції приїхали за дитиною, тоді позивачка віддала [PERSON]. Після чого, оскільки їй не надавали можливості спілкуватися з онукою, вона вимушена була звернутися до суду з позовом про визначення часу для зустрічей з нею. Зазначила, що в червні 2015 року у онуки трапився перелом бедра, припускає, що це могло бути результатом побиття дитини її батьком-відповідачем по справі. Потім, у зв»язку із тим, що відповідачка завагітніла вдруге, 20 серпня 2015 року остання передала [PERSON] позивачці на тимчасове проживання, з цього часу дитина знаходиться у позивачки. Вказала, що станом на серпень 2015 року дитина не добирала у вазі, була худою, виснаженою, не вміла стояти, говорити. Зазначила, що за весь час проживання [PERSON] у неї батьки взагалі жодного разу не допомогли їй матеріально, пару разів [PERSON] привозила банани, сухарі. Пару разів відповідачі брали дитину до себе, але через два-три дні привозили назад, причому щоразу з якимось проблемами ( опік у дитини, примружене око). Зазначила, що відповідачка приїздила за дитиною, але її «шатало», видимо після чергового приступу епілепсії, і позивачка не віддала дитину. Вказала, що бажає оформити опіку над дитиною, отримувати гроші для лікування онуки. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що працює помічником кладовщика, отримує заробітну плату за місяць в розмірі від 4 тис. грн. вважає, що виконує батьківські обов'язки по відношенню до своєї малолітньої дитини. Зазначив також, що позивачка пропонувала йому та його дружині відмовитися від дитини, передати опіку над нею бабусі для того, щоб отримувати допомогу від держави. Вказав, що [PERSON] періодично, десь раз на місяць приїздила до дитини, привозила продукти, давала гроші на утримання дитини. Він сам теж приїздив до дитини, але трапився скандал, коли позивачка не пустила його до дитини, і тому він перестав приїздити до [PERSON] Вказав, що дитина-здорова, про якісь серйозні вади здоров»я лікар-педіатр, куди вони приводили дитину під час проживання останньої з ними, не говорив, вони по рекомендаціям лікарів проводили дитині курс масажу та електрофорезу. Крім того, зазначив, що діагноз «епілепсія» у дитини не підтверджений. Відповідачка та її представник адвокат Коломієць С.В. в судовому засіданні позовні вимоги також не визнали, просили відмовити в позові. В своїх поясненнях відповідачка зазначила, що виконує належним чином батьківські обов'язки по відношенню до своєї доньки, дбає про неї, займалася її лікуванням по мірі необхідності, з чоловіком матеріально утримують дитину. Вона була ініціатором того, щоб дівчинка тимчасово пожила у бабусі у зв»язку із другою вагітністю до народження дитини та тому, що в будинку проводився ремонт. У серпні 2015 року дівчинка стала проживати у бабусі, причому дитина не була худою та виснаженою. Стосовно відсутності відповідних записів про проведене лікування в медичній карті доньки, зазначила, що при відвідуванні лікарів вона не завжди брала її та лікарі самі іноді не робили відмітки. Також зазначила, що бажає повернути дитину, неодноразово приїжджала за нею, однак позивачка не віддає дитину. В судових дебатах представник відповідачки адвокат Коломієць С.В. наголосив, що позивачка намагається розбити сім'ю відповідачів, через те, що її зять - [PERSON] їй не подобається, в неї склалися неприязні відносини з ним. Умови проживання в сім'ї [PERSON] добрі, як було встановлено актами обстеження спеціалістів. Відповідачі алкогольними напоями не зловживають, поганих звичок не мають, відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків. Представник третьої особи - Шкурко Т.О. в судовому засіданні 30.05.2016 року, 18.07.2016 року позовні вимоги не підтримала, заявила про недоцільність та неможливість позбавлення відповідачів батьківських прав по відношенню до їх малолітньої доньки-[PERSON], [INFO], оскільки відповідачі бажають виконувати батьківські обов'язки по вихованню та утриманню своєї дитини. Підтвердила той факт, що в травні 2016 року мати [PERSON] - відповідачка по справі бажала забрати свою доньку від бабусі, однак остання її не віддала. В судове засідання 02 серпня 2016 року надано відповідний висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав. Суд, вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи (оригінали), медичну довідку дитини, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Судом встановлено наступне. 19.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 464. Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище "[PERSON]". /а.с. 8/. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно, актовий запис № 1322 від 26.09.2014 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. /а.с. 9/. З 20 серпня 2015 року [PERSON], [INFO] проживає у своєї бабусі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується сторонами та копією довіреності [PERSON] /а.с. 107/. Актом обстеження умов проживання комісією Новомиколаївської сільської ради від 24.05.2016 року, проведеного з метою вивчення та обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено наступне. Санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам, у будинку чисто та мається все необхідне для нормального життя. У дітей є окремі місяця для сну, дитячий одяг та засоби гігієни. Сім'я забезпечена необхідними продуктами харчування. /а.с. 95/. Скарг від сусідів і мешканців села на [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до виконкому Новомиколаївської сільської ради не надходило. Матеріали, які компрометують відповідачів у сільській раді відсутні, про що свідчать копії характеристик на вказаних осіб. /а.с. 97-98/. Згідно запису від 29.07.2015 року (за три тижні до того, як дитина стала проживати у бабусі) в медичній картці [PERSON], 2014 року народження, сімейним лікарем [PERSON] в присутності дитячої патронажної медичної сестри [PERSON], акушерки [PERSON], медичної сестри [PERSON] була відвідана дитина [PERSON], 2014 року народження та було встановлено, що дитина добре вгодована, чиста, одяг на неї та постільна білизна чисті. /а.с. 109/. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов'язками [PERSON] та [PERSON], які б свідчили про ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. Судом встановлено, що відповідачі заперечували проти позбавлення їх батьківських прав, вони бажають та мають змогу виховувати свою доньку та піклуватися про неї. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] зводяться до розповіді про те, як піклується про дитину її бабуся-позивачка по справі, лікує її, але їй не вистачає коштів на це, що їй допомагають вони, інші сусіди одягом для дитини, дитячими речами. Вказали, що після того, як дівчинка почала мешкати з бабусею, стала краще виглядати, окріпла, набрала у вазі, повеселішала. Відповідачі ж рідко відвідували свою доньку, матеріальної допомоги на її утримання бабусі не надавали, хоча і отримували допомогу від держави. Іноді мати [PERSON] приїздила до доньки з фруктами. Причому показання свідків, здебільшого, грунтуються на фактах, які останні чули від самої позивачки, принаймні щодо виконання своїх батьківських обов»язків відповідачами. Свідок [PERSON], яка є старшою дочкою позивачки і, відповідно, сестрою відповідачки акцентувала в своїй розповіді на погані відносини між відповідачами, була впевнена, що дитині буде краще з бабусею. Суд не сприймає такі показання свідків як підставу для висновку про необхідність позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню до їх малолітньої дитини. Крім того, показання і свідків, і позивачки в частині стану здоров»я дитини, і, відповідно, відсутності адекватного лікування дитини відповідачами спростовуються вищедослідженими записами в медичній картці дитини, відповідно до яких дитина на час передання її на проживання до бабусі знаходилась в задовільному стані, про необхідність якогось серйозного лікування дівчинки в медичній картці дитини на момент проживання її з батьками не вказано. Статтею 19 Сімейного Кодексу України передбачено, що у справах про позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки і піклування і надання письмового висновку щодо розв'язання спору. На органи опіки і піклування покладаються обов'язки захисту прав та інтересів дітей. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації, затвердженого рішенням виконавчого комітету Новомиколаївської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 10 від 25.05.2016 року, орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації вважає недоцільним та неможливим позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки відповідачі бажають виконувати батьківські обов'язки по вихованню та утриманню своєї дитини. /а.с. 93/. З урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7,164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню до їх малолітньої дитини. Також, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] не сприяє позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього, тому позовні вимоги позивачки щодо позбавлення відповідачів батьківських прав по відношенню до їх малолітньої доньки [PERSON] суд знаходить недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed