Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір, укладений між ТОВ «ВОДОЛІЙ-М» та фізичною особою - [PERSON] №2и від 24.01.2011 року про дольову участь в будівництві, посилаючись на ст.203, 215, 232, 237 Цивільного кодексу України та вказує, що даний договір стосується відчуження нерухомості товариства, але відповідне рішення загальними зборами не приймалось, також вказує на те, що даний договір не був реальним та направленим на настання певних правових наслідків. Таким чином, суть вказаного договору полягала в отриманні права власності на частину об'єкту. На даний час учасниками ТОВ «Водолій-М» є він з часткою у Статутному фонді товариства - 51% та [PERSON] з часткою - 49%, який являється одночасно і директором товариства. Позивач вважає договір недійсним з тих підстав, що оскільки ТОВ «Водолій-М» володіє виключно одним об'єктом нерухомості - частиною банно-оздоровчого комплексу, то укладення угоди про її відчуження повинно було відбуватись за рішенням загальних зборів, тобто фактично з його згоди. Позивач вважає незаконним відчуження зазначеної нерухомості, оскільки суттєво порушуються його права як учасника товариства, так як зменшується вартість його частки у товаристві, тому його права порушені. Крім того, спірний договір порушує публічний порядок, оскільки він спрямований на порушення його прав у вигляді незаконного заволодіння з боку [PERSON] майном, яким володіло ТОВ «Водолій-М», оскільки він є учасником підприємства, то в нього є відповідна своя частка в майні цього товариства, що дорівнює 51%. Позивач посилається на те, що відсутні докази, що ТОВ «Водолій-М» прийняв та використав на будівництво об'єкту певні будівельні матеріали та оплати вартості робіт, не доданий проект, відповідно до якого велось будівництво та визначались частки в нерухомості, не додані документи про оцінку вказаного об'єкту. Отже, зазначений договір є нікчемним як такий, що укладався з метою переоформлення на [PERSON] частини нерухомості без реальних інших наслідків цього договору, тобто направлений на незаконне заволодіння зазначеною часткою нерухомості. Це дає підстави позивачу також стверджувати, що договір був укладений внаслідок зловмисної домовленості [PERSON] та [PERSON], який був направлений та здійснений з єдиною метою - вивести майно з ТОВ «Водолій-М» та зменшити власність позивача у товаристві. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю Представники відповідача - ТОВ «Водолій-М» [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечували, зазначивши, що на момент укладання договору об'єкт нерухомості ще не існував, він повинен був з'явитися за кошти [PERSON] Даний об'єкт було збудовано та введено в експлуатацію лише у серпні 2012 року. Майно, яке створювалося за рахунок інвестицій, залучених ТОВ «Водолій-М» від [PERSON] з самого початку його створення було власністю [PERSON] як інвестора і тому набуття ним права власності на це майно ніяким чином не могло вплинути на розмір частки позивача. Таким чином, твердження позивача про зменшення його частки у товаристві внаслідок укладення та виконання умов спірного договору не відповідає дійсності. Оскільки власних коштів на будівництво об'єкту не було, кошти на будівництво залучалися підприємством за договорами про дольову участь та власні кошти директора підприємства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення у газеті «Слобідський край», в судове засідання не з»явився, про причини неявки не повідомив, у зв»язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутність. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, вважає позовну заяву обґрунтованою, додатково посилався на те, що відчуження нерухомого майна повинно відбуватись виключно за рішенням загальних зборів товариства, а також вказує на те, що такі договори мають бути посвідчені нотаріально. Також зазначав про те, що не може бути економічно обґрунтованою для ТОВ «Водолій-М» угода, за якою ця юридична особа залишається зовсім без майна та не може вести статутну діяльність, для якої створена. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «ВОДОЛІЙ-М» (відповідач 1) та фізичною особою - [PERSON] (відповідач 2) був укладений договір №2и від 24 січня 2011 р. про дольову участь в будівництві. Предметом даного договору передбачено: Дольщик (за договором [PERSON].) зобов'язується інвестувати в створення об'єкту, замовником будівництва якого є Замовник (за договором - ТОВ «ВОДОЛІЙ-М»), кошти в розмірі та у спосіб, передбачений умовами договору, а Замовник зобов'язується після закінчення будівництва та введення об'єкту до експлуатації передати Дольщику право власності на реальну долю в об'єкті в розмірі, що вказаний в цьому договорі. Згідно до п.3.1.1 Зазначеного договору Дольщик інвестує у створення об'єкту кошти в розмірі не менше ніж 200 000,00 (двісті тисяч) грн. Згідно до п.3.1.2 інвестування здійснюється шляхом оплати будівельних матеріалів, тощо. На підставі здійснених інвестицій сторони домовились підписувати Акт про інвестиції та згідно до п.2.1.2 відповідач 2 приймає на себе право власності на частку в об'єкті. Також п.2.1.3 договору встановлює, що Дольщик за своїм бажанням може відмовитись від прийняття власності та вимагати повернення інвестованої грошової суми. Суд зазначає, що відповідачами, окрім письмових пояснень від ТОВ «ВОДОЛІЙ-М», не надано жодних доказів підтвердження реальності спірного договору. В судовому засіданні представники ТОВ «Водолій-М» також посилались виключно на тексти спірного договору та доданих до нього актів як на первинні та підтверджуючі документи щодо реального виконання спірного договору та його наслідків. Зазначене суперечить ч.1. ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV, згідно до якої активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому. Відповідно до ч.5. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст.139 ГК України майном є сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів. Отже, підтвердженням реальності спірної угоди з боку ТОВ «ВОДОЛІЙ-М» повинно бути відображення в балансі переданого [PERSON] майна, його оприбуткування та списання у будівництво об'єкту. Суд приймає пояснення позивача щодо того, що на сьогодні триває досудове слідство, порушене за ознаками кримінального злочину, передбаченого ст.190 КК України за фактом шахрайських дій директора ТОВ «Водолій-М» та гр. [PERSON], внаслідок чого було привласнене майно ТОВ «Водолій-М», а також пояснення позивача щодо наявного судового рішення Харківського окружного адміністративного суду за позовом ГУ МВЧ у Харківській області, яким було заборонено експлуатацію банно-оздоровчого комплексу ТОВ «Водолій_М» як такого, що не відповідає будівельних та протипожежним нормам. Представниками ТОВ «Водолій-М» зазначені факти не заперечувались. Суд приймає пояснення третьої особи щодо того, що на сьогодні фактично ТОВ «Водолій-М» сам не здійснює господарську діяльність в будівлі банно-оздоровчого комплексу, передав все належне йому майно в оренду, не знаходиться за місцезнаходженням, зазначеним в реєстраційних документах. Представниками ТОВ «Водолій-М» зазначені факти також не заперечувались. Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, передбачених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Ст.203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства. Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, акти) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Матеріали справи не містять та відповідачі в судовому засіданні не надали відповідних доказів або пояснень щодо того, що [PERSON] (згідно Акту №1) та [PERSON] (згідно Акту №2) придбавались будівельні матеріали, та про те, що ці будівельні матеріали ТОВ «Водолій-М» дійсно отримані, належним чином оприбутковані, поставлені на баланс (тобто, відображені належно у бухгалтерському обліку), та використані у процесі будівництва. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватись на припущеннях та фактах, не доведених сторонами документально. Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та/або заперечень. Враховуючи те, що відповідачами не доведено реальність спірного договору та його виконання, а також відсутність умислу в їх діях, у суду є належні підстави вважати, що оспорюваний правочин є недійсним. Таким чином, позов підлягає задоволенню

Outcome: approved