Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що в лютому 2011 року, у зв'язку із хворобами та перебуванням в різних лікарських закладах, передала на зберігання відповідачці племінниці [PERSON] грошові кошти в сумі 22000 грн., що отримані нею від продажу житлового будинку, та 3000 грн., що назбирала з пенсії, а всього 25000 грн.. Вказані грошові кошти відповідачка частинами віддавала позивачці на вимогу останньої. Але, на сьогоднішній день [PERSON] не бажає в добровільному порядку повернути [PERSON] решту коштів в сумі 7000 грн., з приводу чого позивачка неодноразово зверталося в правоохоронні органи, та, що змусило її звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала повністю та з тих же підстав. Суду пояснила, що 08.02.2011 року продала належний їй житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Кринички Миколаївського району Миколаївської області за 22000 грн., які частинами, відповідно 16000 грн. та 6000 грн. передала на зберігання [PERSON]. При цьому, раніше на початку лютого вона передала також [PERSON] на зберігання 3000 грн. з пенсії. Приблизно восени 2011 року [PERSON] передала грошові кошти в сумі 7000 грн. громадянці [PERSON] за придбаний у останньої [PERSON] житловий будинок. Також, восени 2011 року відповідач віддала позивачу грошові кошти в сумі 10000 грн. та 1000 грн.. Тобто, всього [PERSON] віддала [PERSON] 18000 грн., а відмовляється добровільно повернути ще 7000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що всього взяла на зберігання у [PERSON] 22250 грн., які позивачка одержала від продажу свого будинку, та 2900 грн., які позивачка накопичила з пенсії, а всього 25150 грн.. Але відповідач позовні вимоги не визнала, вказавши, що усі грошові кошти, що були передані їй на зберігання вона віддала позивачці. Суд, заслухавши позивача, її представника, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу, що визначено ч. 1 ст. 937 ЦК України. При цьому, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Тобто, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Сторони визнають, що в лютому 2011 року між ними було укладено усно договір зберігання, за яким [PERSON] взяла на зберігання у [PERSON] грошові кошти в сумі 25150 грн.. Також сторони визнають та не заперечують, що [PERSON] віддала [PERSON] 7000 грн. в листопаді 2011 року, 10000 грн. в період з березня 2011 року по червень 2011 року, та 1000 грн. восени 2011 року, а всього - 18000 грн.. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що позивач [PERSON] 15.02.2011 року, після продажу свого будинку приїжджала до [PERSON] та дала їй на лікування 1000 грн.. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також повідомив, що в лютому 2011 року позивач [PERSON] надала йому позику в сумі 2000 грн., які взяла у [PERSON]. Суд критично відноситься до показів вказаних свідків, оскільки останні не можуть підтвердити ту обставину, що [PERSON] надала ці грошові кошти саме з переданих на зберігання [PERSON]. Разом з тим, суд бере до уваги пояснення [PERSON] про передачу грошових коштів [PERSON] для виготовлення пам'ятника у лютому 2011 року, оскільки ця обставина підтверджується копією накладної від 09.02.2011 року, згідно якої п/п "Агро-Тех" відпущено [PERSON] пам'ятник гранітний на суму 3700 грн.. При цьому, позивач наполягала на тому, що вказані кошти вона взяла в кредит в ПАТ "ПриватБанк", але належних доказів цього суду не надала. За таких обставин, суд дослідивши наведені докази та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] зобов'язана повернути позивачеві [PERSON] грошові кошти за договором зберігання в розмірі 3450 грн.. Згідно ст. 88 ЦПК України, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А тому, суд вважає, що слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений останньою судовий збір в частині від задоволених позовних вимог, що становить 120 (сто двадцять гривень) 10 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: partial