Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що після реєстрації шлюбу з [PERSON] вони вирішили проживати разом з відповідачкою - матір'ю її чоловіка, за адресою [ADDRESS] Даний будинок знаходився у непридатному стані для проживання, а відповідачка перебувала у скрутному матеріальному становищу та була невзмозі привести будинок в належний житловий стан. Порадившись з її матір'ю - [PERSON] та матір'ю її чоловіка - [PERSON], позивачка разом з своїм чоловіком вирішили укласти усний договір, відповідно до якого [PERSON] надає позику для реконструкції житлового будинку [ADDRESS] на суму 21 000 доларів США, а відповідачка зобов'язалася переоформити право власності на сім'ю позивачки. Позивачка, за позику взяту у [PERSON], здійснила реконструкцію будинку на загальну суму 23 750,50 доларів США, однак починаючи з 2016 року сімейні відносини між нею та чоловіком погіршилися, фактично сімейно-шлюбні відносини припинилися. Позивачка запропонувала відповідачці, як власнику будинку, де вона зробила повну реконструкцію та ремонт, повернути хоча б частину коштів, однак відповідачка відмовилася та в серпні 2016 року попросила звільнити позивачку будинок. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на її користь вартість безпідставно набутого майна та послуг на суму 620 000 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник, підтримали позов та просили його задовольнити, стягнути з відповідачки на користь позивачки вартість безпідставно набутого майна та послуг на суму 620 000 грн., що є еквівалентом суми позики на 21 000 доларів США. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні подали заперечення в яких заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки вони є безпідставними та необгрунтованими та просили відмовити у позові. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, її представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 214 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом, 10.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Після реєстрації шлюбу подружня пара за згодою відповідачки [PERSON] (матері чоловіка) вирішила проживати у її будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2006 року будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачці [PERSON] Згідно пояснень позивачки в судовому засіданні та обставин викладених в позовній заяві між сторонами була усна домовленість щодо надання позики в сумі 21 000 доларів США третьою особою [PERSON] позивачці для реконструкції будинку відповідачки, а остання зобов'язалася передати право власності на частину вищевказаного будинку [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як встановлено при розгляді справи, між сторонами жодного письмового договору із визначенням істотних умов та зобов'язань кожного із них стосовно передачі грошей для реконструкції будинку не укладалося. Крім того, договір позики не передбачає обов'язку вчинення дій з боку третьої особи, а тому є безпідставним посилання позивачки, що усний договір позики зумовлює зобов'язання відповідачки передати право власності на будинок [ADDRESS]. Разом з тим, у своїх позовних вимогах [PERSON] вказує на те, що проживаючи у вищевказаному будинку, вона за згодою відповідачки, за власний рахунок (отриману позику від [PERSON].) зробила ремонт та реконструкцію житла. Вартість безпідставного набутого майна та послуг становить 620 000 грн., що є еквівалентом суми позики на 21 000 доларів США, які позивачка просить стягнути з відповідачки. На підтвердження витрачених коштів позивачкою було надано суду договір підряду № 200812 від 20.08.2012 року, квитанції на придбання будівельних матеріалів, акт виконавчих робіт згідно договору підряду від 28.09.2012 року, кошторис на ремонтно-будівельні роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тим, згідно із ст. 773 ЦК України наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця. Відповідно до вимог ст. 778 ЦК України, якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Але, при розгляді справи позивачкою не було надано жодних належних доказів на підтвердження того, що будинок [ADDRESS] потребував реконструкції та ремонту та того, що відповідачка [PERSON] надавала згоду на проведення ремонтних робіт та реконструкцію, а також на підтвердження того, що між сторонами був укладений договір найму, що надавало право позивачці проводити будь-які ремонтні роботи чи роботи щодо реконструкції у будинку [ADDRESS] Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позовних вимог, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed