Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач у жовтні 2011 року звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з [PERSON], [PERSON] заборгованість на свою користь за кредитним договором № KIL0G400000002300 від 12.12.2007 року у розмірі 1158496 грн.66 коп.; з ПАТ «Акцент - банк», [PERSON], [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 200 грн.00 коп.; з [PERSON], [PERSON] на свою користь суму у розмірі 1950 грн.00 коп. за надання юридичних послуг та витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права. Судові витрати також просив покласти на відповідачів. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № KIL0G400000002300 від 12.12.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит 694882 грн. 50 коп. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.12.2032 року. Проте, в порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року; договору поруки, укладеним з поручителем [PERSON] у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23листопада 2011 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» була задоволена. Ухвалою суду від 03 квітня 2012 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2011 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості -скасовано. При новому розгляді справи відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до відповідачів ПАТ КБ « ПриватБанк», ПАТ « Акцент-Банк» про захист прав споживача фінансово-кредитних послуг та визнання договору поруки недійсним . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він дійсно на прохання [PERSON] підписав договір поруки від 12.12.2007 року, але в порушення вимог ст.4 п.4 Закону України « Про захист прав споживачів» йому не надали необхідну, доступну та своєчасну інформацію про усі умови підписання договору. Працівники банку запевнили його, що оскільки в даному випадку не потрібна згода дружини, то договір поруки є по суті формальним і підписується з метою дотримання встановленого порядку для видачі кредиту. Крім того, по іпотечному договору квартира, яка була придбана [PERSON] була в заставі банку, тому він дійсно був впевнений, що забезпеченням повернення кредиту буде саме ця квартира, а підписаний ним договір поруки носить формальний характер і за яку суму була придбана квартира йому не відомо. Вказане підтверджується тим, що в договорі поруки не зазначені усі необхідні істотні умови договору. Так в договорі поруки від 12.12.2007 року не зазначено конкретної грошової суми в межах якої поручитель несе відповідальність. Умови договору про іпотечний кредит, за якими був укладений договір між [PERSON] та КБ « ПриватБанк» йому не відомі, оскільки цей договір йому для вивчення не був наданий і він не підписував ніяких документів крім самого договору поруки. Крім того, договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року укладений між ПАТ « КБ ПриватБанк» і ПАТ « Акцент Банк» повинен був бути 3-х стороннім, а не 2-х стороннім договором, та він містить ознаки фіктивності. Просив суд: визнати недійсним договір поруки від 12.12.2007 року між ним, [PERSON] та ПАТ « КБ «ПриватБанк» та договір поруки від 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ « Акцент Банк». Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2013 року було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідачів за основним позовом ТОВ « Українське Фінансове Агентство « Верус». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в задоволені зустрічної позовної заяви просив суд відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом визнав частково та визнав заборгованість за тілом кредиту, в задоволені інших позовних вимог просив суд відмовити. Просив суд застосувати строк позовної давності при стягнення заборгованості по кредиту та спеціальний строк позовної давності до штрафних платежів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом . Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Представник третьої особи ТОВ « Українське Фінансове Агентство « Верус» в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги за основним позовом такими що підлягають задоволенню частково, позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 грудня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено договір про іпотечний кредит № KIL0G40000002300, згідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 694882 грн. 50 коп. зі сплатою за користування ним 15,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.12.2032 р. Відповідно до п.3.1 виконання позичальником зобов'язань за цим Договором забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], визначеного в іпотечному договорі ( а.с. 240-248). Відповідно до п.6.4. договору про іпотечний кредит при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.2.4, 6.2 даного Договору, Кредитор має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплатити кредитору пеню в розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. Згідно до п.6.6 Договору при порушені позичальником строків платежів по зобов'язанням , передбаченим цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі в межах 10% від суми невиконаного зобов'язання. В забезпечення виконання зобов'язань задоговором про іпотечний кредит № KIL0G40000002300 від 12 грудня 2007 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір поруки № KIL0G40000002300 від 12 грудня 2007 року. Відповідно до п.3.1 поручитель відповідає за зобов'язання згідно з Договором про іпотечний кредит перед Кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, тощо ( а.с.17-18) . Крім того зобов'язання за вказаним договором № KIL0G40000002300 від 12 грудня 2007 року забезпечено порукою в розмірі 200 грн. на підставі договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеного з поручителем ПАТ «А-Банк». Предметом вказаного договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржником [PERSON] всіх своїх обов'язків за кредитним договором (а.с.9). Позивач за зустрічним позовом просив суд визнати договори поруки: № KIL0G40000002300 від 12 грудня 2007 року та №167 від 20 жовтня 2010 року недійсними. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст.627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (ч.1 ст.553 ЦК України). Частинами 2 ст.554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст.632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Виходячи із вищевикладеного оскільки при укладанні договору поруки № KIL0G40000002300 від 12 грудня 2007 року було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами так і прийняті ними. На момент укладання договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджується власноручними підписами та печатками сторін, правочин був спрямований на отримання кредиту та його погашення, і відповідно до п.1.2 Договору поручителю добре відомі усі умови Основного договору, а тому суд не вбачає законних підстав для визнання вищевказаного договору поруки недійсним. Щодо визнання фіктивним договору поруки №167 від 20.10.2010 року, то при укладенні договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Від виконання зобов'язань за цим договором відповідач ПАТ «Акцент-банк» не відмовляється. Виходячи із вищевикладеного оскільки позивачем за зустрічним позовом та його представником не надано жодного доказу на підтвердження фіктивності договору поруки та доказів того, що договір поруки укладено без наміру дійсного поручительства тому суд не вбачає законних підстав щодо задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в частині визнання недійсним договору поруки №167 від 20.10.2010 року Судом встановлено, що з липня 2011 року погашення заборгованості за кредитом [PERSON] не здійснювалося, і заборгованість за кредитним договором станом на 19.08.2011 року склала - 1158696 грн. 66 коп., яка складається із наступного: 692874 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом; 289701грн. 69 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3316 грн.39 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 172804 грн. 01 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки. Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зобов'язання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки KIL0G40000002300 від 12 грудня 2007 року та з ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Представник відповідача просив суд застосувати позовну давність до нарахованої комісії за несвоєчасне погашення кредиту та пені. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.2,3,4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача за основним позовом знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає стягненню солідарно із відповідачів заборгованість за кредитним договорам а саме: тіло кредиту в розмірі 692874 грн. 27 коп. Оскільки проценти та комісія є платою ( винагородою) за користування грошовими коштами, та суд не вбачає законних підстав для застосування строку позовної давності, та приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом в розмірі 289701 грн. 69 коп. та заборгованість по комісії в розмірі 3316 грн. 69 коп. законні та підлягають задоволенню. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення пені нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 172804 грн. 01 коп. Однак, беручи до уваги обставини справи, та подану заяву про застосування строків позовної давності, та те що відповідач [PERSON] є батьком багатодітної родини, тому суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності та приходить до висновку, про необхідність зменшення розміру пені та стягнення із відповідачів пеню в розмірі 5000 грн. 00 коп. Щодо стягнення солідарно із відповідачів на користь позивача 200 грн., то приймаючи до уваги ті обставини, що договір поруки №167 від 20.10.2010 року, яким передбачено стягнення із відповідачів та ПАТ « Акцент-Банк» суми 200 грн. не є багатостороннім договором, тому суд вважає що в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то до матеріалів справи позивач надав договір №13/11 про надання правової допомоги від 02.07.2009 року укладений ним з ТОВ «ЕЛ ТІ ГРУП», строк дії якого закінчився 29.09.2010 року та відсутні докази його подовження. Також позивач надав Додаток №2 , але до іншого Договору від 30.06.2009 року - реєстр кредитних договорів та боржників, де боржником зазначено відповідача [PERSON] Як вбачається Договір №13/11 від 02.07.2009 року не може бути належним та допустимим доказом у цій справі, оскільки, як вбачається з Додатку №2 між позивачем та ТОВ «ЕЛ ТІ ГРУП» укладений інший Договір, який до матеріалів справи не наданий. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. В даному випадку, з Додатку №2 вбачається, що договір від 30.06.2009 року, який не наданий позивачем до матеріалів справи, повинен бути укладений між позивачем та ТОВ «ЕЛ ТІ ГРУП», яке має організаційно - правову форму - товариство з обмеженою відповідальністю та зазначено у Додатку№2 , як «Юридична фірма». Відповідно до ч.1 ст. 140 ЦК України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. Документів, про право ТОВ «ЕЛ ТІ ГРУП» займатися підприємницькою діяльністю пов'язаною з наданням юридичних послуг та про право надання правової допомоги за законом до справи не надано, як не брав участі в розгляді справи фахівець в галузі права. Зокрема ст.84 ЦПК України передбачено відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою адвоката або іншого фахівця в галузі права. З огляду на норми ст.ст. 56,84 ЦПК України ТОВ «ЕЛ ТІ ГРУП» не є адвокатом і не є фахівцем у галузі права, а створене для здійснення підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. Позивачем не надано жодних документальних доказів понесення ним витрат на правову допомогу. З огляду на вищенаведене, у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача у сумі 1950 грн. на користь позивача слід відмовити, оскільки зазначені позовні вимоги не ґрунтуються на законі та не доведені позивачем. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України сплачені позивачем судовий збір, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1820 грн.00 коп., тобто по 910 грн. 00 коп. з кожного Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial