Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення з Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області 3300 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та грошову суму у розмірі 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 року визнано протиправним та скасовано пункт перший рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 350 від 27.09.2012 «Про виконання виконавчого провадження», яке безпосередньо вважається таким, що прийняте на користь позивачки [PERSON], оскільки стосувалося її законних прав та інтересів, що були порушені відповідачем. Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області було завдано їй шкоди, яка підлягає стягненню з огляду на дію спеціальної правової норми ст. 1175 ЦК України. Матеріальну шкоду оцінює в сумі 3300 грн., що становить оплату по договору надання оплатних юридичних послуг в суді першої та апеляційної інстанції від 20.01.2013 року, укладеного з представником юристом Мазнюк В.П. У звязку з протиправною поведінкою відповідача вона зазнала душевних страждань, моральна шкода також полягає у розчаруванні в діях органу місцевого самоврядування, як органі, що покликаний захищати громадян. Було порушено її психоемоційний стан, у звязку з похилим віком їй необхідні додаткові зусилля та час для відновлення здоровя. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 30000 грн. У судове засідання позивач не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Подала до суду заяву про неможливість особистого прибуття до суду та проведення судового розгляду без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить такі задовольнити. Відповідач у судове засідання 12.07.2017 року не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак подав заяву про розгляд позову у його відсутності. У судовому засіданні 24.05.2017 року представник відповідача проти позову заперечила та пояснила, що підстави для звернення до суду з окремим позовом про стягнення судових витрат відсутні, та повинні розглядатися у рамках провадження, в якому вони понесені. Жодних доказів факту завдання моральної шкоди, що призвело до душевних та фізичних страждань, негативного впливу на стан здоровя, порушення психоемоційного стану позивач не надав. Просила у задоволенні вимог відмовити. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали позову та докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Дніпропетровського апеляйційного адміністративного суду від 16.04.2014 року задоволено частково апеляційну скаргу [PERSON] на постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 01 липня 2013 року по справі № 328/1812/13-а (2-а/38/13).Скасовано постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 01 липня 2013 року. Задоволено частково адміністративний позов [PERSON] до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення. Визнано протиправним та скасовано пункт перший рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 350 від 27.09.2012 «Про виконання виконавчого провадження». У відповідності до\~ч. 3 ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог\~ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Належних доказів заподіяння позивачу саме майнової шкоди в розмірі, зазначеному у вимогах, позивач суду не представила. Договір щодо надання оплатних юридичних послуг в суді першої та апеляційної інстанції від 20.01.2013 року, сторонами якого є фізичні особи [PERSON] та [PERSON] не свідчить про заподіяння майнової шкоди, оскільки не містить доказів його виконання. Жодних доказів оплати за виконання договору позивач суду не представила, зокрема квитанції про оплату, акту виконаних робіт чи будь яких інших письмових доказів, які б свідчили про виконання договору. Надіслана суду заява від імені [PERSON] щодо отримання ним 3300 грн. згідно договору, не може братися до уваги судом, оскільки є неналежним доказом виконання договору. Посилання у письмових поясненнях позивача на відмінність таких інститутів як представництво та надання правової допомоги взято до уваги судом, оскільки позовні вимоги про стягнення майнової шкоди є предметом даного судового провадження. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно частини 1, 2, 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розяснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач у справі [PERSON] не надала суду достатніх доказів, які б свідчили про погіршення стану її здоровя, самопочуття, зміни у психоемоційному стані. В ході судового розгляду не встановлено наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч.4\~ст.60 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Належних та допустимих доказів на підтвердження мотивів, викладених у позові, позивачем представлено не було та судом в процесі розгляду справи не здобуто. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю і недоведеністю.

Outcome: dismissed