Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Городищенської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, які розташовані в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Південній,1, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вищевказане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і належало його покійній матері [PERSON], яка померла 13.06.2015 року, проте, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належне матері домоволодіння, позивач не може належним чином зареєструвати своє право власності, що позбавляє його можливості в повній мірі реалізувати свої права на успадковану ним нерухомість, тому за захистом своїх прав він змушений звернутися до суду. В ході судового розгляду [PERSON] зменшив позовні вимоги, оскільки з»ясувалося, що в домоволодінні, розташованому в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Південній,1, станом на 15.04.1991 року, окрім його матері, були зареєстровані та проживали він зі своєю дружиною [PERSON], з огляду на це, кожен із членів колгоспного двору мав право на 1/3 частину вказаного домоволодіння, тому успадкувати після смерті матері він має не весь будинок, а лише належну матері частину, але з підстав, викладених у позові, нотаріус не видає свідоцтва про право на спадщину на спірну нерухомість, тому [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/3 частину домоволодіння розташованого в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Південній,1, в порядку спадкування після смерті [PERSON] та повернути надміру сплачений судовий збір. Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29.03.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено [PERSON] Учасники провадження в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; представник відповідача та третя особа заперечень проти задоволення вимог [PERSON] не мають. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння, яке розташоване в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, вул. Південна,1, має статус колгоспного двору і станом на 15.04.1991 року в ньому були зареєстровані і проживали [PERSON] голова двору, [PERSON] та [PERSON] ( а.с.7,23). Отже, вказане майно належало [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності по 1/3 частині кожному, оскільки частки членів колгоспного двору є рівними. Мати позивача - [PERSON] померла 13.06.2015 року (а.с.5,6). Згідно з довідками №124 від 29.02.2016 року, № 03-06/115 від 25.03.2016 року, виданими виконавчим комітетом Григорівської сільської ради, [PERSON] на момент смерті була зареєстрована і постійно проживала в [INFO] разом з сином [PERSON] та невісткою [PERSON] (а.с.8,24). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 18.03.2016 року №616/01-16 від 18.03.2016 року, спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] була відкрита 09.012.2015 року за заявою про прийняття спадщини [PERSON]; у справі наявний заповіт № 1 від 29.01.2009 року, посвідчений Городищенською сільською радою на все майно на ім»я [PERSON] (а.с.41). Таким чином, позивач, окрім іншого, успадкував після смерті матері належну їй як члену колгоспного двору 1/3 частину спірного домоволодіння, розташованого в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, вул.Південна,1. Проте наразі [PERSON] не може отримати у нотаріуса свідоцтва про право на вищевказану спадщину та належним чином зареєструвати своє право власності на успадковану нерухомість, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності спадкодавиці на належне їй майно. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Згідно з повідомленням КП «Прилуцьке МБТІ» від 17.02.2016 року, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Південна,1, не зареєстровано (а.с.9). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об»єктів нерухомого майна, відомості про житловий будинок, розташований в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Південна,1 у вищевказаних реєстрах відсутні (а.с.20). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, в померлої спадкодавиці відсутні правовстановлюючі документи на належну їй частину житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, по вул. Південна,1, що перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове нерухоме майно у нотаріуса, тому суд вважає за можливе його позов задовольнити, визнавши за ним право власності на успадковану частину колгоспного двору. Також, відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Позивачем зменшено розмір позовних вимог, тому відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.7 ЗУ«Про судовий збір», йому підлягає поверненню сума судового збору, яка сплачена в більшому розмірі, оскільки позовна заява [PERSON] оплачена судовим збором в розмірі 2673.74. грн. виходячи із загальної вартості спірного домоволодіння 267374.00 грн., разом з тим, загальна сума його вимог й ціна уточненого позову (зменшено позовні вимоги) становить 89124.7 грн., а тому позивачеві потрібно було сплатити 891.28 грн. судового збору; таким чином [PERSON] надмірно сплачено 1782.46 грн. (2673.74 - 891.28) судового збору, який підлягає поверненню. На підставі викладеного,

Outcome: approved