Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивачка 22.11.2013 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, яку в процесі розгляду справи уточнила, та просила постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зареєструвати її за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що в 1995 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , вселилася до нього як член сім'ї, веде з ним спільне господарство та з 1995 року мешкає за адресою: [ADDRESS]. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] На сьогоднішній день вона проживає за вказаною адресою, сплачує комунальні послуги, але реєстрації за місцем мешкання не має, так як мати чоловіка, яка є основним квартиронаймачем, згоди на її реєстрацію не надає. Без реєстрації вона не може працевлаштуватися, отримувати медичне обслуговування, пільги передбачені законодавством України. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі ордеру № 555/13 від 19.12.2013 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та вказала, що позивачка проживає разом зі своїм чоловіком за адресою [ADDRESS]. як член сім'ї, більше 19 років без реєстрації, основним квартиронаймачем є свекруха [PERSON], яка разом зі своїм чоловіком [PERSON], не дає згоду на реєстрацію у вказаній квартирі. Чоловік позивачки та її донька зареєстровані у вказаній квартирі та чоловік не заперечує проти її реєстрації. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, просив позов задовольнити, при цьому пояснив, що він є чоловіком позивачки, вони перебувають у шлюбі з 1995 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], яка разом з ним зареєстрована у спірній квартирі. Квартира двокімнатна, в одній кімнаті проживає мати з вітчимом, а в іншій з січня 1995 року постійно він з позивачкою та донькою. В квартирі ще зареєстрована його сестра [PERSON], яка більше двох років в квартирі не проживає. Його мати та її чоловік не знайшли спільну мову з його дружиною і тому не дають згоду на її реєстрацію в квартирі. Відповідно частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 26 серпня 1995 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26.08.1995р. (а.с. 4). Від шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.04.1996 року. (а.с. 4) Як вбачається, з довідки Ф№1 дільниці №12 КП ЖКС «Фонтанський» квартира [ADDRESS] є квартирою спільного заселення, особовий рахунок на дві кімнати в квартирі відкритий на [PERSON], крім неї у двох кімнатах зареєстровані [PERSON] (син), [PERSON] (донька), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (онука) з 02.09.1998р. та [PERSON] (онук) (а.с. 7) В судовому засіданні встановлено, що позивачка оселилася разом зі своїм чоловіком під час одруження, тобто з серпня 1995 року, проживає разом з сім'єю чоловіка і донькою більше 19 років на правах члена їх родини, веде спільне господарство та оплачує комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних платежів (а.с. 5) та актом проживання, який підписаний [PERSON], [PERSON], та засвідчений начальником дільниці № 12 КП ЖКС «Фонтанський» (а.с. 6). Таким чином, суд приходить до висновку, що вона вселилася зі згоди всіх мешканців квартири №2. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Таким чином, позивачка [PERSON] відповідно до вимог ст.65 ЖК України набула рівні з іншими членами родини право користуватися житловими приміщеннями. Враховуючи вищевикладені норми права, суд доходить висновку, про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права користування житловим приміщенням, оскільки вона вселилася в квартиру за згодою чоловіка як член сім'ї наймача. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР, від 12.04.1985, №? 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (із змінами та доповненнями), вбачається, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України зобов'язаний після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 33 Конституції України передбачено свобода пересування, вільний вибір місця проживання. Відповідно до ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved