Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить визнати відмову [PERSON], [INFO], на в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та за межі державного кордону України малолітнього [PERSON], [INFO] - безпідставною; дозволити їй без згоди батька [PERSON] оформити документи для виїзду малолітнього сина - [PERSON], [INFO], за межі державного кордону України та на його в'їзд до досягнення ним повноліття (18 років); надати малолітньому [PERSON], [INFO] багаторазовий дозвіл на виїзд та в'їзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та за межі державного кордону України до досягнення ним повноліття (18 років) у її супроводі без згоди на такий виїзд та супроводу батька [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05.09.2003 року по 2005 роки. Їх шлюб в подальшому було розірвано. Від шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В даний час дитина проживає разом з нею. Вона матеріально утримує на належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитина часто хворіє, потребує якісного медичного обслуговування, проходження обстеження, яке можна отримати виключно на території, яка контролюється державою Україна та закордоном. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Її родичі, зокрема: її тітка - [PERSON], та дядько [PERSON] проживають у м. Нижній Новгород Російської Федерації. Вона бажає щоб її син [PERSON], [INFO] спілкувався з її дядьком та тіткою, які бажають допомагати її сину матеріально, оздоровити його, та які постійно проживають в Російській Федерації. З огляду на це, вона має намір з осені 2016 року та на протязі 2017-2022 років, включно, разом з сином, відвідувати своїх рідних в Російській Федерації та відпочивати, а також поїхати на медичне обстеження на територію яка контролюється державою Україна. Її колишній чоловік [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд та в'їзд дитини в райони проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та за межі державного кордону України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить, а просто ухиляється від їх зустрічей та в дачі згоди на виїзд дитини за межі державного кордону України. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, просить постановити звичайне рішення, оскільки заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр», причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надавав. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Оскільки про час і місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем 23 грудня 2005 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЕД №011623 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 25.03.2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 131, де батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки від 08.08.2016 року виданої Квартальним комітетом №3 Виконкому Краснолуцької міської ради малолітня дитина [PERSON], 2004 року народження, проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Таким чином, виїзд за межі України та в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами), визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення (далі -Порядок), затвердженого Постановою КМУ від 07.05.2014 №152, наявність рішення суду про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька не передбачено. Разом з тим, п.п. 2 п. 20 зазначеного Порядку визначено, що оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа). У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства. Відповідач є громадянином України, тому, як випливає з вищезазначеної норми Порядку, його згода також необхідна для оформлення проїзних документів для виїзду неповнолітнього сина [PERSON] за кордон. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої 27.02.1991, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки позивач має намір з осені 2016 року відвідувати своїх рідних в Російській Федерації та відпочивати, а також поїхати на медичне обстеження на територію яка контролюється державою Україна, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, а також те,що позивачем не надано жодного доказу, того що виїзд дитини за кордон пов'язаний з виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або пов'язаний із довгостроковим перебуванням за межами України з інших причин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та надати дозвіл [PERSON] на оформлення документів для тимчасового виїзду неповнолітнього сина [PERSON] за межі України тадозвіл на в'їзд та виїзд неповнолітнього [PERSON] на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та за межі державного кордону Українибез згоди батька, а саме до Російської Федерації, оскільки в Російській Федерації проживають родичі позивача, строком до 01.09.2017 року. Щодо вимог позивача про визнання відмови [PERSON], [INFO], на в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та за межі державного кордону України малолітнього [PERSON], [INFO] - безпідставною, суд зазначає таке. Позивачем в обґрунтування зазначених вимог не надано суду належних та допустимих доказів відмови відповідача у наданні дозволу позивачу на в'їзд та виїзд дитини на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та за межі державного кордону України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Таке саме правило визначено у ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Крім того, ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі викладеного, в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки вони є необґрунтованими та недоведеними. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, та

Outcome: partial