Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить звільнити з-під арештів та припинити розшук автомобіля MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], накладених 14.12.2012, 14.03.2014, 20.03.2014 року Другим Київським відділом ДВС ОМУЮ та стягнути з [PERSON] судові витрати. При цьому посилається на те, що 23.02.2012 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про звернення стягнення на автомобіль марки: MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], яким позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу задоволені. Проте, Другим Київським відділом ДВС ОМУЮ було накладено арешти та оголошено у розшук вищезазначений автомобіль. Цей факт унеможливлює виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 23.02.2012 року, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Представник відповідача Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення на позов. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № OD33AE00006427 від 13.11.2007 року [PERSON] 13.11.2007 року отримав кредит у розмірі 22394,11 долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.11.2011р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач [PERSON] 13.11.2007 р. уклали договір застави рухомого майна (надалі - договір застави). Згідно з договором застави [PERSON] надав в заставу автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (65000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). 14.12.2012 року Другим Київським відділом ДВС ОМУЮ було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (65000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). 14.03.2014 року Другим Київським відділом ДВС ОМУЮ було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (65000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). 20.03.2014 року Другим Київським відділом ДВС ОМУЮ було оголошено у розшук автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (65000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу» кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення в вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до приписів ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» та ч. 1,2 ст. 589 ЦК України визначено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушеним зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з-під арешту. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Як вбачається з матеріалів справи, право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло 13.11.2007 року, а постанови про накладення арешту були винесені 2012-2014 роках, тобто пізніше ніж було укладено договір застави між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON]. Крім того, 23.02.2012 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення задоволено у повному обсязі та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави: автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності Відповідачу [PERSON] (65000, [ADDRESS] , ІПН [NUMBER]), шляхом продажу вказаного автомобіля ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями та перешкоджає своїми діями виконати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2012 року. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved