Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. 11.11.1993 року мати позивача, [PERSON], на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», отримала свідоцтво про право приватної власності на житло, а саме житловий будинок №15 по вул. Гастелло в м. Герца Чернівецької області, яке було видане на підставі розпорядження голови Герцаївської міської ради від 05.11.1993 року №368. Згідно даного свідоцтва, право приватної (спільної) власності на наведений житловий будинок отримали [PERSON] та члени її сімї, що були зареєстровані та проживали разом з нею на час приватизації, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та належить їм в рівних частках, по 1/8 частці кожному. 23.09.2008 року [PERSON] склала заповіт №1153 на користь позивача, яким заповіла йому на випадок своєї смерті все своє майно, що буде належати їй на день смерті. 08.09.2015 року [PERSON] померла. Крім позивача, спадкоємцями першої черги за законом також являються двоє її синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з яких лише позивач прийняв спадщину. Нотаріус, своєю постановою від 24.06.2016 року, відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, по причині ненадання правовстановлюючих документів. Оскільки позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері але не може її оформити, у позовних вимогах просив визнати за ним право приватної власності на спадкове майно на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами розташованого по вул. Гастелло, №15, в м. Герца Чернівецької області, який згідно даних технічного паспорту складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 63,90 кв.м., у т.ч. житловою площею 47,80 кв.м. та господарських будівель і споруд: сараю літ. «Б» площею 25,10 кв.м., убиральні літ. «В» площею 1,7 кв.м., літньої кухні літ. «Г» площею 23,8 кв.м., гаража літ. «Д» площею 21,2 кв.м., сараю літ. «Е» площею 28,60 кв.м., сараю літ. «Є» площею 13,30 кв.м., навісу літ. «Ж» площею 66,00 кв.м., криниці №1, огорожі №№ 2, 3, 4. В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав наведених у позовні заяві. Також пояснив, що нотаріусу було надано оригінал свідоцтва про право на житло на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Оскільки свідоцтво містить незастережене виправлення, нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, що і було підставою для звернення до суду для захисту порушених прав. Як йому відомо зі слів довірителя, йому невідомо ким і коли були зроблені виправлення у свідоцтві. Відповідач в судове засідання свого представника не направляв, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Однак від нього надійшла до суду письмова заява про розгляд справи у відсутності їхнього представника, також зазначивши що заперечень проти задоволення позову не мають. Треті особи в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини нявки суд не повідомили. Суд встановив наступні обставини справи. 25.08.2015 року померла мати позивача [PERSON] (а.с. № 5, 17). Як встановлено з матеріалів спадкової справи №44/2015, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] являються її діти, а саме: позивач [PERSON], [INFO] (а.с.5), [PERSON], [INFO] (а.с.55-56) та [PERSON], [INFO] (а.с.57), з яких лише позивач прийняв спадщину. Оскільки за життя, спадкодавець [PERSON] уклала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла позивачу все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом буде мати право, який на момент смерті не змінений та не скасований, спадкування проводиться по заповіту. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло видане Герцаївською міською Радою народних депутатів Герцаївського району Чернівецької області 11.11.1993 року на підставі розпорядження Герцаївської міської ради №38 від 05.11.1993 року, яке зареєстроване в Чернівецькому державному обласному бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №2, сторінка 50, реєстровий арк. №50, за спадкодавцем [PERSON] та членами її сімї зареєстровано право власності на квартиру №1 в одноквартирному житловому будинку №15, розташованого по вул. Гастелло в м. Герца Чернівецької області. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді частки наведеного одноквартирного житлового будинку. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Вимоги ст. ст.\~60,\~179,\~213,\~214\~ЦПК України\~зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею\~\~61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За вимогами\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З пояснень свідка [PERSON], працюючої на посаді секретаря Герцаївської міської ради Чернівецької області, судом встановлено, що з 1992 року вона працювала у Герцаївській міській раді. Свідоцтво про право власності на житло №38 від 05.11.1993 року, видане на підставі розпорядження, було заповнене нею. На той період був затверджений бланк для такого свідоцтва, який видавався на квартиру та на одноквартирний будинок. Для того щоб отримати відповідне свідоцтво, особа, яка хотіла приватизувати житло, мала надати пакет документів, а саме довідку про склад сімї, довідку з Виробничого управління житлово-комунального господарства про осіб які мають право на приватизацію, заява та ін., на підставі яких на сесії виконавчого комітету Герцаївської міської ради видавалось відповідне розпорядження про видачу відповідного свідоцтва про право на житло. Згідно з приписами ст.5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, норм розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України правовий статус майна, щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальним господарству 15.09.1992 № 56 (далі по тексту Положення) (втратило чинність 15.02.2010 року на підставі п.3 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 № 396), складене відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року, визначалося порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню. Згідно п.5 Положення, передача займаних приміщень (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. При цьому статтею 112 ЦК УРСР 1963 року (чинний в період набуття спадкодавцем права власності) встановлювався поділ спільної власності на сумісну та часткову. Частковою власністю визначалося як спільна власність з визначенням часток, а сумісною власністю - без визначення часток. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Оскільки частки кожного із співвласників вищенаведеної квартири №1 в одноквартирного житлового будинку у свідоцтві про право власності на житло не визначені, суд дійшов висновку, що будинок належав на праві спільної сумісної власності спадкодавцю та членам її сімї, зазначеними у свідоцтві. Відповідно до\~ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. зазначено, що розглядаючи\~\~позови,\~\~пов'язані\~\~ з\~\~ спільною\~\~ власністю громадян,\~\~суди повинні виходити з того,\~\~що відповідно до чинного законодавства\~\~до спільної сумісної власності також\~квартира \~(будинок), кімнати квартирах \~та \~одноквартирних \~будинках, \~передана\~\~при приватизації з державного житлового фонду за письмовою\~\~згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність\~\~(ст.8\~\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"…. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається\~\~при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за \~його боргами, відкритті після\~ нього\~спадщини. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 2\~ст.\~370\~ЦК\~України,\~в разі виділу частки з майна,\~яке знаходиться в загальній сумісній власності,\~вважається,\~що частки кожного з співвласників в праві загальної сумісної власності є рівними,\~якщо інше не встановлено угодою між ними,\~законом чи рішенням суду. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №196/02-31 від 24.06.2016 року, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на житловий будинок №15 з господарськими будівлями і спорудами по вул. Гастелло в м. Герца Чернівецької області мотивуючи ненаданням правовстановлюючих документів, а також тим, що надане спадкоємцем свідоцтва про право власності на житло від 11.11.1993 року містить незастережені виправлення, та згідно її змісту неможливо визначити як саме обєкт нерухомого майна на яке видано це свідоцтво, так і визначити кількість співвласників, частки кожного з них, в тому числі частку нерухомого майна на яку мала право спадкодавець [PERSON] При дослідженні в судовому засіданні оригіналу свідоцтва про право власності на житло, судом встановлено, що ініціали співвласника [PERSON] виправлені на «М.П.» без належного застереження, що незаконно звужує коло співвласників, тим самим порушує права даного співвласника на його частку у майні, та ставиться під сумнів кількість співвласників. Також з наведеного свідоцтва неможливо встановити співвласників, оскільки не визначено їхні прізвища, імена та по батькові, роки народження, що також унеможливлює встановити частки кожного з них, у тому числі частку спадкодавця, яка входить до складу спадкового майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своїй постанові № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив судам, що частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину (неможливості в нотаріальному порядку одержати свідоцтво про право на спадщину на частку майна померлого співвласника), спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Дане твердження вбачається з п.3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Також як зазначила в судовому засіданні в якості свідка секретар Герцаївської місткої ради [PERSON], пакет документів зібраний для здійснення процедури приватизації, зберігаються у Герцаївській міській раді Чернівецької області. При зверненні позивача чи його представник для видачі даних документів, міська рада зможе надати їхні копії. Міська рада також може здійснити виправлення застережень в оригіналі правовстановлюючого документа виданого ними, допущених при його видачі (суд наголошує з питання щодо визначення майна як квартири чи одноквартирного будинку). Якщо з самого свідоцтва неможливо визначити співвласників житлового будинку, нотаріус або реєстратор направляють осіб до них, де на підставі документів які у них зберігаються, а точніше довідки Виробничого управління житлово-комунального господарства, в самому свідоцтві вносять повне прізвище, імя та по батькові співвласників, їхні роки народження а також зазначають частки кожного. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Позивач не звертався до Герцаївської міської ради з питання визначення у свідоцтві співвласників та їхніх часток. З самого свідоцтва про право на житло неможливо визначити коло співвласників та самих осіб співвласників з метою визначення частки майна померлого. Позовна вимога про визначення частки з майна спільної сумісної власності, яка б належала спадкодавцю не була предявлена, а суд з власної ініціативи не може вийти за межі позовних вимог. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку що позов подано передчасно та не вбачає підстав для його задоволення. Окрім того, нотаріусом у винесеній постанові про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивується підстава про неможливість визначити з свідоцтва як саме обєкт нерухомого майна на яке видане це свідоцтво. Суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що спадкодавцю належав на праві спільної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №15 по вул. Гастелло в м. Герца, оскільки як вбачається з самого свідоцтва про право власності на житло №38 від 05.11.1993 року, спадковим майном являється частка квартири №1 в одноквартирному житловому будинку №15 по вул. Гастелло в м. Герца, а їхні пояснення в цій частині суперечать свідоцтву. Право власності на саме на квартиру №1 одноквартирного житлового будинку №15 по вул. Гастелло в м. Герца підтверджується також технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності громадянки [PERSON], який являється додатком до свідоцтва про право власності на житло № 38 від 11.11.1993 року. Відповідно до вимог ч. 2\~статті 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив порядок проведення технічної інвентаризації та складання технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №15 по вул. Гастелло в м. Герца Чернівецької області (а.с.13-16). Надаючи законну та правову оцінку його поясненням суд не бере їх до уваги, оскільки сторонами не оспорюється законність складання чи недійсність даного технічного паспорта, та суд не може вийти за межі позовних вимог. Позивачем суду не надано жодних достовірних та належних доказів, які б спростували існуючий факт належності спадкодавцю на праві власності саме частки квартири №1 в одноквартирному житловому будинку №15 по вул. Гастелло в м. Герца, набуте в порядку приватизації, та не надано жодних доказів належності спадкодавцю 1/8 частки саме житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами №15 по вул. Гастелло в м. Герца, у звязку з чим слід відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed