Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. Між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», в особі начальника відділу роздрібного обслуговування фізичних КОФ кредитора [PERSON] та [PERSON] 04.03.2008 року був укладений договір кредиту № 380/635/08-А на купівлю автотранспортних засобів, згідно з яким відповідачу надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15876 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят шістьдоларів США), 00 центів, зі сплатою процентів в розмірі, в порядку та на умовах визначених договором. Відповідно до п. 1.1 ст. 1 договору надання кредиту здійснювалось зі сплатою процентної ставки в розмір 12, 5 процентів річних та комісій. Згідно із пунктом 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу 1 для оплати придбаного автомобіля марки Ford модель Fiesta, 2007 року випуску, фіолетового кольору, далі - «Транспортний засіб», згідно з договором купівлі-продажу № 81СР-150 від 19.02.2008 року, укладеним з TOB «Віннер Автомотів». Договором передбачено, в якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань відповідачем 1, укладення договору поруки, укладеного між [PERSON] та відповідачем 1, згідно умов якого відповідач 2 зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором про надання кредиту № 380/635/08-А від 04.03.2008 року. Зобов'язання позивача, визначені у договорі про надання кредиту № 380/635/08-А на купівлі автотранспортних засобів від 04.03.2008 року, а саме п. 2.1., були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 04.03.2008р., випискою по особовому рахунку з 04.03.2008 року. Станом на 16.08.2016 р. загальний розмір заборгованості відповідача складає 26234 дол. США. 38 центів, що еквівалентно 658880 (шістсот п'ятдесят вісім тися вісімсот вісімдесят) грн. 15 коп. Позивач вказав, що в порушення умов договору кредиту, відповідач 1 протягом тривалого часу не здійснював погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом у встановлені терміни, що є підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Позивачі - [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки № 380/118/08-Пор від 04 березня 2008 року припиненим, визнання поруки, яка встановлена договором поруки № 380/118/08-Пор від 04 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в рамках забезпечення кредитного договору № 380/635/08-А від 04 березня 2008 року припиненою та визнання кредитного договору № 380/635/098-А, укладеного 04 березня 2008 року мід ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] та [PERSON] таким, що виконаний у повному обсязі. При подальшому розгляді справи позивачі за зустрічним позовом уточнили свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. Позивачі за зустрічним позовом вказали, що дійсно 04 березня 2008 року з [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту - кредитний договір № 380/635/08-А, внаслідок чого банком останньому було надано 15876,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних. У відповідності до договору купівлі-продажу № 81СР-150 від 19 лютого 2008 року за отримані у відповідача за кредитним договором гроші [PERSON] придбав у ТОВ «Віннер Автомотів» автомобіль «Форд Фієста» державний номер [NUMBER] вартістю 88200,00 грн. Починаючи з моменту укладення кредитного договору і до 23 листопада 2009 року всі умови кредитного договору [PERSON] виконувалися своєчасно і у повному обсязі, тобто він сплачував передбачені договором суми виплат, включно з відсотками. Проте, 23 листопада 2009 року [PERSON] отримав за вих. № 2702/96-5447 лист від відповідача, в якому ПАТ «Укрсоцбанк» вимагав повернути, на думку позивача, неіснуючу заборгованість по кредиту та відсоткам в сумі 672,75 доларів США або всю суму заборгованості 13071,71 доларів США, за неочікувано підвищеною ставкою річних в розмірі 13,50%. Бажаючи, у зв'язку з необгрунтованою зміною умов кредитного договору, достроково виконати умови кредитного договору, у відповідності до умов п. 3.4.1 кредитного договору та за погодженням з адміністрацією відповідач - [PERSON] 23 листопада 2009 року з метою остаточного розрахування за кредитним договором передав предмет застави - автомобіль «Форд Фієста» державний номер [NUMBER] представникові відповідача - [PERSON], ще підтверджується актом приймання-передачі та Актом зовнішнього дефектуваш автомобіля від 23 листопада 2009 року. Після того, як [PERSON] передав автомобіль вказаному представникові ПАТ «Укрсоцбанк» останній запевнив, що умови кредитного договору повністю виконані, підтвердження чого він направить за місцем проживання [PERSON] відповідні письмовий документ. Приблизно через два тижні [PERSON] дійсно отримав від банківської установи лист, в якому вказувалося про повне виконання кредитного договору сторонами. Після 23 листопада 2009 року і до моменту звернення банку до суду первинним позовом у 2016 році, тобто на протязі 7 років від ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] та [PERSON] жодних документів, в тому числі, про існування боргу за кредитним договором не отримували, що беззаперечно свідчить про виконання боржниками умов кредитного договору. Таким чином, факт звернення відповідача за зустрічним позовом до суду з первинним позовом про стягнення заборгованості від 28 вересня 2016 року, свідчить про небажання керівництва ПАТ «Укрсоцбанк» виконувати чинне законодавство та самостійно покарати винних співробітників банку, які у такий незаконний спосіб намагаються за особистий рахунок позивачів за зустрічними позовом виправити негативний стан балансу цієї фінансово-кредитної установи, що вочевидь має ознаки кримінального правопорушення (за статтею 190 ч. 4 КК України - шахрайство). Позивачі за зустрічним позовом вважають, що банком пропущений строк позовної давності для звернення до суду і не заявили клопотання про його застосування. Позивачі за зустрічним позовом вважають, що є підстави для припинення договору поруки, оскільки банком в односторонньому порядку в 2009 році без згоди поручителя була змінена процентна ставка по сплаті процентів за користування кредитним договором. Також позивачами заявлена вимога про припинення правовідношення та визнання кредитного договору таким, що виконаний. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вважав, що немає законних підстав для задоволення зустрічного позову. В судовому засіданні відповідачі та їх представник не визнали основний позов та дали пояснення з посиланням на обставини, викладені в письмових запереченнях, вважали, що є законні підстави для задоволення зустрічного позову, поданого ними. Суд, заслухав учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає основний позов не підлягаючим задоволенню, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до кредитного договору, укладеного між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», в особі начальника відділу роздрібного обслуговування фізичних КОФ Кредитора [PERSON] та [PERSON] 04.03.2008 року був укладений договір кредиту № 380/635/08-А на купівлю автотранспортних засобів, згідно з яким відповідачу надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15876 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят шість доларів) США, 00 центів., зі сплатою процентів в розмірі, в порядку та на умовах визначених договором. Відповідно до п. 1.1 ст. 1 договору надання кредиту здійснювалось зі сплатою процентної ставки в розмір 12, 5 процентів річних та комісій. Згідно із пунктом 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу [PERSON] для оплати придбаного автомобіля марки Ford модель Fiesta, 2007 року випуску, фіолетового кольору, далі - «Транспортний засіб», згідно з договором купівлі-продажу № 81СР-150 від 19.02.2008 року, укладеним з TOB «Віннер Автомотів». Договором передбачено, в якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань відповідачем [PERSON], укладення договору поруки, укладеного між [PERSON] та відповідачем [PERSON], згідно умов якого відповідач [PERSON] зобов'язався перед позивачем солідарно повідати за виконання відповідачем [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках передбачених договором про особовому кредиту № 380/635/08-А від 04.03.2008року. Відповідно до договору застави від 04.03.2008 року, укладеного між сторонами, позивачем та відповідачем, застоводавцець у якості забезпечення виконання своїх обов»язків перед заставодержателем, що випливають з укладених між сторонами договору кредиту № 380/635/08-А на купівлю автотранспортних засобів від 04.03.2008 року та договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/636/08- АКрЛ від 04 березня 2008 року та забезпечення виконання своїх обов»язків перед заставодержателем, відповідач - [PERSON] передав в заставу заставодержателю (банку) транспортний засіб марки Ford модель Fiesta, 2007 року випуску, фіолетового кольору, «транспортний засіб», згідно з договором купівлі-продажу № 81СР-150 від 19.02.2008 року, укладеним з TOB «Віннер Автомотів. Відповідно до листа від 23.11.2009 року № 27.02/96/5447, надісланого акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» на адресу [PERSON], йому банком було запропоновано негайно повернути заборгованість по відсоткам у розмірі 672, 75 ( шістсот сімдесят два долари, 75 центів) та 105.84 ( сто п»ять гривень 84 копійки), в іншому випадку, було вказано в листі, відповідач буде зобов»язаний повернути всю суму заборгованості, що станом на 23.11.2009 року становить 13071,71 доларів США. Відповідач невзмозі сплачувати кредит, 23.11.2009 року передав банку предмет застави - автомобіль марки Ford модель Fiesta, 2007 року випуску, що підтверджуєтся актом приймання передачі від 23.11.2009 року, підписаний з одного боку, [PERSON] і робітником банку - [PERSON] Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стст.530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії кредитного договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (п. п. 2.3,2.4 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 03 березня 2015 року (п.1.1 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 25 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (п. 1.1 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (п. п. 2.4, 2.4.1 кредитного договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст.1050 ЦК). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч.1 ст. 611, ч. ч. 2 - 4 ст. 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Перевіряючи доводи відповідачів в частині застосування судом норм закону щодо позовної давності, суд вважає слід виходити з наступнго Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 03 березня 2015 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі кредитного договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору (п. п. 1.1, 2.4, 2.4.1) позичальник був зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, а процентів - кожного числа останнього дня (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як вбачається з перебігу дії кредитного договору [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з моменту повного виконання ним умов кредитного договору, тобто, укладення домовленості про дострокове виконання обов'язків за кредитним договором та передачі банківській установі заради подальшої реалізації з метою дострокового виконання договору предмету застави - автомобіля «Форд Фієста» 5-ти дверний хетчбек код 7U50357,2007 року випуску, ідентифікатор [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], двигун 1,4 DURATEC (80 к. с), колір VIOLA, що був зареєстрований РВ ДУДАІ МВС України 29 лютого 2008 року, державний номер [NUMBER], у зв'язку із чим після отримання з банку відповідного листа про повне виконання умов кредитного договору після фактичної передачі банку для реалізації предмету застави, тобто з 23 листопада 2009 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 18 вересня 2016 року, тобто більш ніж через 6 (шість) років, при цьому без зазначення жодних поважних підстав для поновлення строків позовної давності. Наведений факт належного та дострокового виконання [PERSON] умов кредитного договору, підтверджується письмовими доказами: листом банку від 23 листопада 2009 року вих. № 27.02/96-5447, актом зовнішнього дефектування від 23 листопада 2009 року та актом приймання-передачі предмету застави від 23 листопада 2009 року, укладеними між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі його представника - [PERSON] У зв'язку з наведеним суд має визначити дату початку перебігу позовної давності саме з 23 листопада 2009 року, позов поданий банком -06.10.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, і саме з цієї підстави слід відмовити в задоленні основного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Письмові докази, надані відповідачами за основним позовом, акт приймання-передачі автомобілю, акт зовнішньої дефектовки, які ставилися під сумнів, представником банку ніяким іншими доказами не спростовані, окрім того, банк не заперечував, що дійсно автобіль був переданий банку і на підтвердження цього банком були надані письмові докази - меморіальнй ордер від 22 грудня 2011 року на суму 37449,68 гривень та платіжне доручення від 28.11.2009 року про перерахування коштів для подальшого погашення кредитної заборгованості по [PERSON], які були виручені від реалізації автомобілю; меморіальний ордер від 22 грудня 2011 року. При цьому представник банку в судовому засіданні не зміг чітко пояснити коли саме був реалізований автомобіль, за якою ціною, не надав належних письмових доказів стосовно реалізації автомобіля, крім вищезазначених, не міг пояснити, чому два роки не реалізовувався автомобіль і за яких причин банк не звертався до суду, починаючи з 23.11.2009 року або з 2011 року, вже після реалізаціі спірного автомобіля. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. З 23.11.2009 року відповідач [PERSON] не виконав дій, які б свідчили про визнання ним свого боргу або іншого обов»язку. Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 07.04.2017 року про стан заборгованості по клієнту банку [PERSON] значаться дві виплати після 02.11.2009 року, в 2011 році - 4687,48 долларів США і в 2016 році - 1,35 доллар. Згідно наданих позивачем меморіальних ордерів, ВДВС Оболонського району у м. Києві вносилася суму у розмірі 4 687,48 долларів - сума, виручена від реалізації автомобілю, як пояснив представник банку в ході судового розгляду і також підтвердив твердження відповідача [PERSON] про те, що з 2009 року він ніяких коштів банку не перераховував, а 1,35 доллар за 2016 рік, ця сума вказана в довідці внаслідок банківських операцій і дійсно не вносилася боржником. Тому, якщо виходити із наданої довідки від 07.04.2017 року вносилися останні кошти за кредитним договором - 22.12.2011 року, строк позовної давності сплинув, якщо виходити і від цієї дати. В кредитному договорі, зокрема в п. 1.1 визначено основні умови кредитного договору: сума основного договору - 15876,00 доларів США, розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів - 12,50% річних та інші умови. Зазначеним кредитним договором також встановлено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до Договору поруки щодо внесення відповідних змін. Між тим, з листа відповідача за зустрічним позовом, який був отриманий [PERSON] 23 листопада 2009 року за вих. № 2702/96-5447 в якому ПАТ «Укрсоцбанк» вказав розмір річних в розмірі 13,50%, вбачається, що розмір відсотків по кредитному договору було в односторонньому порядку фінансовою установою збільшено. При цьому, поручитель [PERSON] завчасно про зміну процентної ставки за кредитним договором від відповідача не отримувала та своєї згоди на збільшення розміру відсотків не давала, будь-яких додаткових угод з банком не укладала та не підписувала. При цьому, належних й допустимих доказів на спростування цього факту відповідачем за зустрічним позовом суду також надано не було, а, напроти, цей факт було підтверджено його представником в судовому засіданні 19 лютого 2018 року. Відомо, що збільшення розміру відсотків без згоди поручителя суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг їхньої відповідальності. Підвищення розміру відсотків призвело до істотного збільшення суми основного зобов'язання. Збільшення розміру основного зобов'язання призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя. В даному випадку, поручитель несе відповідальність, тільки якщо він згодний продовжити договір поруки на нових умовах. Як вбачається з наданих суду доказів, а також з відповідей в судовому засіданні, зокрема, 18 січня 2018 року позивач за первинним позовом не довів належним чином до відома [PERSON] про підвищення розміру відсотків та не одержав її письмової згоди на продовження договору поруки № 380/118/08-Пор від 04 березня 2008 року на нових умовах, пов'язаних зі збільшенням відповідальності поручителя. Зазначені обставини, згідно чинного цивільного законодавства України, припиняють дію вказаного договору поруки. Відповідачем за зустрічним позовом не надано суду, ані письмової згоди [PERSON] чи додаткової угоди між банком та цією особою на підвищення розміру відсотків за користування кредитом, ані жодного підтверджуючого документа про направлення [PERSON] за зустрічним позовом досудової вимоги. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом. Крім того, фінансовим установам забороняється вимагати дострокового погашення несплаченої частини боргу за кредитом та розривати в односторонньому порядку укладені кредитні договори у разі незгоди позичальника із пропозицією фінансової установи збільшити процентну ставку або інший платіж, передбачений кредитним договором або графіком погашення боргу. Зміна відсоткової ставки за договором неможлива без зазначення обгрунтованих підстав для цього. Банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Отже, виходячи з наведеного та приймаючи до уваги всі наведені порушення чинного законодавства з боку ПАТ «Укрсоцбанк» під час дії кредитного договору -порука, що виникла на підставі договору поруки № 380/118/08-Пор від 04 березня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] повинна бути визнана судом припиненою з моменту його порушення, тобто з листопада місяця 2009 року. Частково задовольняючи зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] суд вважав, по-перше, що вимога про визнання договору поруки припиненим та визнання поруки припиненою, сформульована позивачами не зовсім правильно, визнається припиненою порука, яка виникла на підставі договору поруки і визнання ще договору поруки припиненим, по суті є однією і тією ж позовною вимогою. Позовні вимоги про визнання кредитного договору таким, що виконаний у повному обсязі та припинення правовідношення не підлягають задоволенню, оскільки не основані на законі. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати на користь держави у розмірі 1102,42 гривні. На підставі ст.ст. 257,258, 261, 525, 526, 541, 546, 559, 610,611, 612, 625, 1054 ЦК України та

Outcome: partial