Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, які розташовані в с.Осинівка Пісківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Осинівка,1, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вищевказане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і належало [PERSON], яка померла 05.06.2009 року, проте, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належне [PERSON] домоволодіння, позивач, як спадкоємець за заповітом, не може оформити спадщину, що позбавляє його можливості в повній мірі реалізувати свої права на успадковану ним нерухомість, тому за захистом своїх прав він змушений звернутися до суду. Учасники провадження в судове засідання не з»явилися; позивач та представник відповідача надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; позивач заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити; заперечень проти позову не надійшло. Судом на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване в с.Осинівка Пісківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Осинівка,1 та має статус колгоспного двору, станом на 15.04.1991 року була зареєстрована і проживала [PERSON] ( а.с.14,27). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно із Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я, по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність колгоспного двору, домоволодіння в с.Осинівка Пісківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Осинівка,1 на праві власності належало [PERSON] Проте, у власниці відсутні правовстановлюючі документи на належне їй домоволодіння, оскільки на момент його зведення реєстрація будинку у сільській місцевості не вимагалася. [PERSON] померла 05.06.2009 року, залишивши за життя заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.7). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість. Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 13.07.2017 року № 1725/001-16 спадкова справа після померлої [PERSON] була відкрита за заявою [PERSON], якому видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (а.с.23,24). Таким чином спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач, оскільки у встановлені законодавством строки подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після її смерті, проте, нотаріус не може видати йому свідоцтво про право на спадщину у зв»язку з відсутністю у спадкодавиці правовстановлюючого документа на належну їй нерухомість (а.с.15). Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості на житловий будинок з господарськими будівлями в с.Осинівка Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Осинівка,1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (а.с.18). Згідно з довідкою КП «Прилуцького міжміського БТІ» б/н від 10.05.2017 року, станом на 31.12.2012 року житловий будинок за вищезазначеною адресою в БТІ не зареєстрований (а.с.12). Таким чином, після смерті [PERSON] позивач успадкував спірне домоволодіння. Разом з тим, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та господарські будівлі в с.Осинівка Пісківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Осинівка,1 наразі унеможливлює оформлення за позивачем права власності на належну йому нерухомість. Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача та визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в с.Осинівка Пісківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Осинівка,1. На підставі викладеного та ст.ст.13, 41 Конституції України, ст.ст. 1217, 1267, 1269 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved