Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач в серпні 2021 року звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОРАНТА-СІЧ» , в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду завдану внаслідок дії забезпеченого транспортного засобу в сумі 32 320,00 гривень, моральну шкоду в розмірі 1 616,00 гривень, пеню за кожен день прострочення виплати страховиком страхового відшкодування станом на 09.09.2021 в сумі 1983,16 гривень , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.08.2020 року приблизно о 10.45 годин водій [PERSON] , керуючи автомобілем "Hyundai Saanta Fe", реєстраціний номер [NUMBER] , рухаючись по проспекту Соборному в напрямку вулиці Франка, м. Запоріжжя, допустив наїзд на водія моно колеса «ГонВей» [PERSON] .. У результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому с/3 великогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням уламків закритого перелому с/3 малогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням уламків. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та наслідків від неї, позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди. На момент дорожньо-транспортної пригоди у автомобіля «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] діяв поліс цивільно-правової відповідальності АО/2782988 ПрАТ «СК «Оранта-Січ», який передбачає відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої третім особам у результаті дії забезпеченого транспортного засобу - джерела підвищеної небезпеки. 10 березня 2021 року до ПрАТ «СК «Оранта-Січ» представником потерпілого [PERSON] - [PERSON] було направлено заяву про виплату страхового відшкодування із усіма необхідними документами, а також із оригіналами чеків та квитанцій за лікування [PERSON] 23 квітня 2021 року ПрАТ «СК «Оранта-Січ» направила листа № 789 щодо відмови в страховому відшкодуванні, аргументуючи свої дії тим, що подія ДТП від 07.08.2020 року за участю автомобіля «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та моно-колеса «ГонВей» під керуванням [PERSON] , урезультаті якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження, не є страховим випадком, через що позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. від 10 вересня 2021 року провадження по справі відкрито. Відповідач 07 жовтня 2021 року надав відзив на позов, в якому посилаючись на те, що моно-колесо «ГонВей» є джерелом підвищеної небезпеки , а [PERSON] порушив правила ПДР України, в задоволенні позову просив відмовити. У вступному слові позивач та його представник просили позов задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази , приходить до наступних висновків. Так судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 07.08.2020 року приблизно о 10.45 годин водій [PERSON] , керуючи автомобілем "Hyundai Saanta Fe", реєстраціний номер [NUMBER] , рухаючись по проспекту Соборному в напрямку вулиці Франка, м. Запоріжжя, допустив наїзд на водія моно колеса «ГонВей» [PERSON] , 1975 року народження. У результаті ДТП [PERSON] , 1975 року народження отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому с/3 великогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням уламків закритого перелому с/3 малогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням уламків. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно- правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Оранта-Січ», що підтверджено полісом АО/2782988 . Внаслідок завдання тілесних ушкоджень позивач вимушений був проходити лікування та поніс витрати у розмірі 32 320,00 гривень, що підтверджено рахунком -фактурою № 23/10/20-2 від 23.10.2020 року та чеком про оплату рахунку на загальну суму 2130,00 грн., рахунком -фактурою № 11/08/20-1 від 11.08.2020 року, та Видатковою накладною № 11/08/20-1 від 11.08.2020 року про оплату комплекту для остеосинтезу ФОП [PERSON] на загальну суму 19 050,00 грн, а також чеками на придбання ліків, випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 11875 КНП «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ЕКСТРЕННОЇ ТА ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ» . Постановою слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майора поліції Набока П.В. від 28 жовтня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020080050002365 від 07 серпня 2020 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водіїв складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Вказана постанова обґрунтована тим, що під час проведення досудового розслідування було проведено судову інженерно-транспортну експертизу за експертним напрямом дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди № 9-793 від 13.10.2020 року, згідно з якою в діях водія [PERSON] невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається, а причино виникнення зазначеної пригоди стало порушення водієм моноколеса [PERSON] вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість водія [PERSON] запобігти наїзду на себе залежала від виконання ним вимог п. 10.1 ПДР України. 10 березня 2021 року представник позивача [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Оранта-Січ» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідач відмовив в у виплаті страхового відшкодування через те, що подія ДТП від 07.08.2020 року за участю автомобіля «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та моно-колеса «ГонВей» під керуванням [PERSON] , урезультаті якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження, не є страховим випадком, що підтверджено листом № 789 від 23 квітня 2021 року. Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним і повним відшкодуванням потерпілому шкоди особою, яка завдала шкоду та зобов`язана її компенсувати. Сторонами деліктного зобов`язання, за загальним правилом, виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка її завдала, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Частиною першою статті 1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Відповідно до статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. В силу вимог статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягнутому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Під умислом потерпілого необхідно розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених судом обставин не виключається. Навпаки, недоведення протилежного відповідачем та невстановлення судом окреслених винятків свідчить про існування безумовного обов`язку безпосереднього заподіювача шкоди відшкодувати її потерпілому у повному обсязі. Доводи представника відповідача про те, що моно колесо «ГонВей» на якому пересувався позивач у момент ДТП є джерелом підвищеної небезпеки, суд не приймає до уваги виходячи з наступного. Найбільш характерними ознаками джерела підвищеної небезпеки є: а) неможливість повного контролю зі сторони людини, б) наявність шкідливих властивостей, в) велика ймовірність завдання шкоди. У ч.1 ст. 1187 ЦК України закріплено тільки приблизний перелік джерел підвищеної небезпеки- транспортні засоби, механізми та обладнання, хімічні, радіоактивні вибухо - і вогненебезпечні та інші речовини, дикі звірі, службові собаки та собаки бійцівських порід, тощо. Вичерпний їх перелік, як зазначається, навести неможливо у зв`язку з постійним розвитком науки та техніки. Саме у зв`язку з відсутністю виключного переліку на практиці виникає необхідність вирішення питання про те, що можна віднести до джерела підвищеної небезпеки, а що в цей перелік не включається. Тому суд, вирішуючи питання про можливість віднесення діяльності до джерела підвищеної небезпеки, з`ясовує наявність його характерних ознак. Таким чином, моно колесо «ГонВей», на якому пересувався позивач [PERSON] у момент дорожньо-транспортної події, не можна відносити до джерела підвищеної небезпеки через відсутність шкідливих властивостей та невеликої ймовірності завдання шкоди . Крім того, згідно Правил дорожнього руху України транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см. або електродвигун потужністю до 4 кВт. Позивач у даному випадку керував моно колесом «ГонВей», яке згідно чинного законодавства України моно колесо «ГонВей» не може вважатися транспортним засобом, оскільки воно не є двоколісним транспортним засобом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОРАНТА-СІЧ» на користь [PERSON] витрат на лікування в сумі 32 320,00 гривень. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди , суд виходить з наступного Згідно ч. 1 ст.23 Цивільного кодексу України: «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділові репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року№ 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зізмінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втратинемайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативнихявищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Страховиком відшкодовуєтьсяпотерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, розмір відшкодування у зв`язку з лікуванням потерпілого складає 33 820, 00 гривень, розмір моральної шкоди складає 32 320, 00 х 5%/100 = 1 616, 00 гривень. Отже, згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», моральна шкода, завдана [PERSON] у результаті дорожньо-транспортної події, завданих тілесних ушкоджень, оцінюється у розмірі 1 616,00 грн., і зазначену суму повинен відшкодувати відповідач. Щодо сплати пені за кожен день прострочення, суд приходить до висновку , що зазначені вимоги також підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.» Таким чином, розмір пені, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування [PERSON] , відповідно до розрахунку позивача, який відповідає вимогам закону за період з 23.04. 21 по 09.09.21 складає 1983,16 грн., та вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Питання про судові витрнати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь [PERSON] обґрунтовані та розумні понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 гривень , а також з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОРАНТА-СІЧ» на користь держави слід стягнути судовий збір 908,00 гривень.

Outcome: approved