Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 серпня 2011 року серії ВРЛ №291653, витягом з державного реєстру правочинів від 12 серпня 2017 року серії ТУ №717110 та витягом про державну реєстрацію прав від 12 вересня 2011 року серії СЕА №900760. 15 жовтня 2011 року її син [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою, у звязку з чим вона дозволила останній зареєструватись у зазначеній квартирі. Однак, у 2014 році шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано, після чого відповідачка вже майже три роки у зазначеній квартирі не мешкає. Позивачка неодноразово зверталась до відповідачки [PERSON] з проханням добровільно знятись з реєстраційного обліку, однак остання не реагує. Ця обставина перешкоджає позивачці користуватися та розпоряджатися своїм майном. У зв'язку з вищенаведеними обставинами позивачка просить ухвалити рішення, яким визнати відповідачку [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №5 будинку №333 по вулиці Красна в селищі Тарутине Тарутинського району Одеської області та зняти її з реєстраційного обліку у Тарутинському РС ГУ ДМС України в Одеській області з зазначеної квартири. Позивачка в судовому засіданні вимоги викладені в позовній заяві підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно, відповідачка [PERSON] зареєструвавши шлюб з сином позивачки [PERSON], з дозволу позивачки, як власника майна, зареєструвалась у квартирі [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу у 2014 році, відповідачка вже майже три роки не мешкає у зазначеній квартирі. Відповідачка має на утриманні трьох малолітніх дітей, на теперішній час разом з дітьми мешкає у будинку, який винаймає, власного житла вона не має. У звязку з викладеним, відповідачка не має можливості знятись з реєстраційного обліку з зазначеної квартири. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник тертої особи органу опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розглянути справу зі його відсутністю (а.с.78). Вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], що підтверджується: договором купівлі-продажу від 12 серпня 2011 року серії ВРЛ №291653 (а.с.6); витягом з державного реєстру правочинів від 12 серпня 2017 року серії ТУ №717110 (а.с.7); витягом про державну реєстрацію прав від 12 вересня 2011 року серії СЕА №900760 (а.с.8). Відповідачка [PERSON], [INFO] значиться зареєстрованою у [INFO], що підтверджується : довідкою Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області №54 від 10 січня 2017 року (а.с.13); довідкою Тарутинського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.16). Відповідачка [PERSON] має на утриманні трьох малолітніх дітей : [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №116859 (а.с.90); [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №345364 (а.с.91); [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №345365 (а.с.92). Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року, яке набрало чинності 24 жовтня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 15 жовтня 2011 року було розірвано, у звязку з чим остання отримала прізвище «Дєрєвєнчук» (а.с.103). З довідки Тарутинського районного сектору ДМС України в Одеській області №5145/1071 від 05 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO] значиться зареєстрованою у [INFO], а [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання не значаться (а.с.81). З акту матеріального обстеження житлово-побутових умов сімї [PERSON] від 13 червня 2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO] разом з дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] переїхали на постійне місце мешкання та мешкає в будинку своєї матері №5 по вулиці Дімітрова села Красне Тарутинського району Одеської області, умови мешкання сімї відмінні (а.с.87). Згідно довідки виконавчого комітету Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області №780 від 27 вересня 2017 року, неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON], [INFO] мешкають без реєстрації в будинку №5 по вулиці Дімітрова села Красне Тарутинського району Одеської області (а.с.89). В матеріалах справи також наявні такі докази, як письмові покази свідків [PERSON] (а.с.63), [PERSON] (а.с.64), [PERSON] (а.с.66), [PERSON] (а.с.69), [PERSON] (а.с.72) в яких свідки зазначають,що відповідач [PERSON] не мешкає в спірній квартирі з 2013року по теперешній час, які представник відповідачки адвокат [PERSON] просив визнати неналежними, оскільки свідки не були допитані в судовому засіданні та не попереджені про криміналььну відповідальність. Однак, статтею 57 ЦПК України передбачено, що : доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частина 1 статті 59 ЦПК України регламентує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно статті 63 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Так, з вказаних показань свідків вбачається, що вони : є мешканцями селища Тарутине Тарутинського району Одеської області та знайомі з сімєю [PERSON], тому є обізнаними щодо обставин спору; вказують на обставини, які мають значення для справи та містять інформацію щодо предмета доказування, а саме що [PERSON] дійсно з березня місяця 2013 року не мешкає в квартирі [ADDRESS]. Тож, враховуючи наведене та також те, що обставини, про які зазначають свідки не заперечувались ні відповідачкою, ні її представником, - суд вважає зазначені докази належними, допустимими та бере їх до уваги. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 391 ЦК України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником спірної квартири; її син перебував у шлюбі з відповідачкою, у зв'язку із чим остання була вселена до належної позивачці спірної квартири, яка як власник цього майна надала право відповідачці користуватись ним. Відповідачка спільно з власником спірної квартири не проживала, спільним побутом не була пов'язана; після розірвання шлюбу з сином позивачки вибула із зазначеної квартири, мешкає за іншою адресою. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2017 року №734/387/15-ц дійшла висновку про те, що у подібних правовідносинах право на проживання колишнього члена сімї розглядається як сервітут з застосуванням положень глави 32 ЦК України. Частиною 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Частина 2 статті 406 ЦК України регламентує, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Тож, враховуючи наведене вище, у даному випадку обставинами, які мають істотне значення є тривале непроживання відповідачки в зазначеній квартирі та наявність в неї іншого місця проживання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, встановлено в судовому засіданні та ніким не заперечувалось. Крім того, судом було розяснено відповідачці та її представнику їх право предявити зустрічний позов згідно з вимогами статті 123 ЦПК України про вселення. Однак, відповідачка та її представник зазначеним правом не скористались, не надали суду доказів з приводу збереження за відповідачкою права користування спірним житловим приміщенням. Таким чином, оцінюючі в сукупності матеріали справи та відповідні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме : квартирою №5 будинку №333 по вулиці Красна в селищі Тарутине Тарутинського району Одеської області, підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про усунення перешкод позивачу в користування будинком шляхом зняття з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки зазначена норма закону визначає порядок зняття з реєстрації з підстав визнання таким, що втратив право користування жилим приміщення як самостійну норму, в задоволенні вимог про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку слід відмовити, як такі що заявлені безпідставно. На підставі викладеного,

Outcome: partial