Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивачка у червні 2018 року звернулася у суд з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що її мати [PERSON], на підставі договору дарування, посвідченого 14.12.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кваснікевич Л.І., подарувала їй будинок [ADDRESS] на який вона у встановленому порядку зареєструвала право власності. У вказаному будинку зареєстровані вона, її доньки [PERSON], [PERSON], мати [PERSON] та брат [PERSON] Більше тридцяти років тому відповідач добровільно залишив спірне житло та переїхав проживає до своєї дружини за адресою: [ADDRESS]. На її прохання у добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач категорично відмовляється. Відтак, вона не може оформити субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. За наведеного, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним будинком. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та доповнила, що з 14.12.2017 року вона є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач з 1966 року до 1985 року проживав у спірному будинку. У 1985 році він одружився та переїхав проживати до своєї дружини за адресою: [ADDRESS] і з того часу в спірному будинку не проживає, не приймає участі в утриманні такого, хоча перешкод в користуванні будинком йому ніколи і ніхто не чинив. Також зазначила, що попередній власник будинку - її мати [PERSON] померла [INFO] та що відповідач не є членом її сім"ї. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення позивачки та свідків, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 136,50 кв.м, належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2017 року /а.с.17/. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2017, право власності у [PERSON] на будинок [ADDRESS] виникло на підставі договору дарування від 14.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кваснікевич Л.І. Згідно свідоцтва про смерть від 26.07.2018р. /а.с.39/, [PERSON] померла [INFO] З довідки з місця проживання та склад сім'ї Рудненської селищної ради Залізничного району Львівської області від 06.09.2018 року /а.с.42/ вбачається, що у будинку [ADDRESS] зареєстровано четверо осіб: власниця будинку [PERSON], її доньки [PERSON], [PERSON] та брат [PERSON] Також встановлено, що відповідач після одруження у 1985 році добровільно залишив вказаний будинок і з того часу у будинку не проживає та не приймає участі в утриманні такого та що він не є членом сім"ї нового власника будинку - [PERSON] Дане стверджується актами від 03.05.2018 року, 02.07.2018 року, 05.09.2018 року та 30.10.2018р. /а.с. 48, 49, 50, 61/, а також показами свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні ствердили, що більше 25 років відповідач в спірному будинку не проживає і що перешкод в користуванні таким йому ніхто і ніколи не чинив. Наведеними доказами також підтверджується те, що відповідач більше 25 років не користується спірним житловим будинком без поважних причин, оскільки перешкод в користуванні таким йому ніхто і ніколи не чинив. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Однак, за правилами ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 05.11.2014 року (справа №6-158цс14), право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Оскільки [PERSON] не був власником/співвласником спірного житлового будинку, його право користування вказаним житлом є похідним від права користування ним його матір"ю - [PERSON], чиє право власності припинилося внаслідок чинного договору дурування. Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач більше 25 років не користується житловим будинком [ADDRESS] без поважних причин, не виписався із такого та що він не є членом сім"ї нового власника будинку [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. В порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивачки 704,80 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved