Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд продовжити їй строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON], посилаючись на те, що він помер [INFO] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, однак нею був пропущений встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини, у зв'язку з тяжкими душевними хвилюваннями, пов'язаними зі смертю чоловіка, знаходились в пригніченому психологічному стані, не могли усвідомлювати необхідність своєчасного подання до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк, а також правові наслідки пропущення цього строку. Крім того, вона є людиною похилого віку та за станом здоров'я їй важко здійснювати тривалі поїздки, а також їй був потрібен час щоб ознайомитися з цивільним законодавством України, знайти представника - громадянина України, який міг би допомогти їй оформити спадщину в Україні, а також підготувати необхідні документи. У судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити і визнати причини пропуску строку на прийняття спадщини поважними та продовжити [PERSON] строк для подання заяви про прийняття спадщини. Представник Одеської міської ради у судове засідання не з'явився. Одеська міська рада про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки свого представника суд не сповістила. За наявністю умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки представник позивачів не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про найближчих родичів від 25.02.2014 року. Актом громадянського стану про смерть від 09.10.2013 року, підтверджується настання смерті [PERSON]. Після смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 88,6 кв.м., житловою - 39,6 кв.м., що належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому 11.12.2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстрованому в Одеському МБТІ та РОН 12.01.2004 року. Відповідно до заповіту [PERSON] від 09.09.2011 року позивачка [PERSON] є спадкоємцем всього рухомого та нерухомого майна свого чоловіка. Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є позивачі - [PERSON], та [PERSON] Спадкоємці за заповітом або інші спадкоємці першої черги за законом відсутні. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Протягом передбаченого законом строку на прийняття спадщини через тяжкі душевні хвилювання, пов'язані зі смертю чоловіка, позивачка знаходилась в пригніченому психологічному стані, тому не звернулася до фахівця у галузі юриспруденції за наданням відповідної кваліфікованої допомоги і не мала можливості звернутися до державної нотаріальної контори з відповідною заявою та оформити права на спадщину, оскільки вона є громадянкою Грецької Республіки і людиною похилого віку та за станом здоров'я їй важко здійснювати тривалі поїздки, а також їй був потрібен час щоб ознайомитися з цивільним законодавством України, знайти представника - громадянина України, який міг би допомогти їй оформити спадщину в Україні, а також підготувати необхідні документи. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року № 2709-1V, спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до ч. 1 ст. 72 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року № 2709-1V, здатність особи на складання і скасування заповіту, а також форма заповіту і акта його скасування визначаються правом держави, у якій спадкодавець мав постійне місце проживання в момент складання акта або в момент смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року № 2709-ІУ, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» від року № 2709-ІУ, підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України. Пунктом 16 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» визначено наступне: Особливості спадкування за участю іноземного елемента. У міжнародних договорах, нормативних актах України поняття "обсяг прав, пов'язаних із спадкуванням" охоплює не тільки право на спадкування майна, але і право на укладання і скасування заповіту на майно, що знаходиться на території іншої договірної країни (а також спадкові права, що можуть бути здійснені у майбутньому). Окрім того, у законодавстві України зазначено, що права іноземців щодо спадщини виникають на тих самих підставах, що і в громадян України, і спадщина переходить до спадкоємців незалежно від громадянства. Принцип зрівняння у правах є основою національного режиму та визначає головні аспекти здатності іноземців мати права, що виникають при спадкуванні. Суть спадкових прав залишається незмінною як у випадку набуття їх іноземцями, так і у випадку набуття громадянами України. Об'єкт також залишається незмінним - спадщина (сукупність суб'єктивних прав та обов'язків спадкодавця). Таким чином, іноземці (особи без громадянства) здійснюють свої спадкові права на території України нарівні з громадянами України. Статтею 70 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що з урахуванням положень статті 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Згідно зі статтею 71 цього Закону спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. З урахуванням положень статті 72 цього Закону здатність особи на складання і скасування заповіту, а також форма заповіту і акта його скасування визначаються правом держави, у якій спадкодавець мав постійне місце проживання у момент складання акта або в момент смерті. Заповіт або акт його скасування не можуть бути визнані недійсними внаслідок недодержання форми, якщо остання відповідає вимогам права місця складання заповіту або права громадянства, або права звичайного місця перебування спадкодавця у момент складання акта чи в момент смерті, а також права, держави, у якій знаходиться нерухоме майно. Підсудність таких справ визначається відповідно до статті 114 ЦПК України, тобто як позов, що виник з приводу нерухомого майна за його місцезнаходженням Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки передбачений законом шестимісячний строк був пропущений нею з поважних причин.

Outcome: approved