Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позові позивач зазначає, що він працював у відповідача на посаді начальника транспортного цеху і 30 січня 2013 року його було звільнено на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України (у зв'язку із припиненням трудового договору за угодою сторін). Позивач зазначає, що кінцевий розрахунок при звільненні відповідачем йому був сплачений 10 червня 2014 року. Згідно ст. 117 КЗпПУ йому повинен бути сплачений середній заробіток за час затримки розрахунку за 15 місяців (з 30 січня 2013 року по 10 червня 2014 року) в сумі 33 764 грн. 40 коп. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 33 764 грн. 40 коп. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 00 коп. у зв'язку з тим, що позивач вчасно не зміг сплачувати кредит і тому йому начисляються відсотки за кредитом, а це призвело його до страждань, втрати здоров'я. В судове засідання сторони не з'явились. Від позивача до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача - Івлєвої О.Ф. до суду надійшла заява з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги позивача визнають частково - в сумі 33 764 грн. 40 коп., в задоволенні решти позовних вимог - просять суд відмовити, посилаючись на те, що доводи позивача щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими і тому не підлягають задоволенню. З урахуванням заяв сторін по справі з проханням слухати справу у їх відсутність, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 12 січня 2009 року позивач прийнятий на посаду начальника транспортного цеху до ТОВ "ТНВ", наказ № 117 від 12.01.2007 року. 30 січня 2013 року звільнений згідно п.1 ст. 36 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із припиненням трудового договору за угодою сторін, наказ № 78 від 30.01.2013 року. а.с. 5 Згідно до копії довідки з ТОВ «ТНВ» від 17.04.2013 року № 1010, заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] станом на 17 квітня 2013 року складає 22 509 грн. 64 коп., а саме: за серпень 2012 року - 1 349 грн. 09 коп., за вересень 2012 року - 2 849 грн. 09 коп., за жовтень 2012 року - 575 грн. 96 коп., за листопад 2012 року - 1 942 грн. 56 коп., за грудень 2012 року - 4 715 грн. 20 коп., за січень 2013 року - 11 077 грн. 74 коп. а.с. 4 Згідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 22 509 грн. 64 коп. виплачена не була. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності. Відповідачем визнана заборгованість по заробітній платі перед позивачем. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (надалі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). Позивач просить суд стягнути середньомісячний заробіток в сумі 33 764 грн. 40 коп. Згідно вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача розмір середнього заробітку за затримку заробітної плати в розмірі 33 764 грн. 40 коп.. Відповідно до роз'яснень, що містяться в ч. 5 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 19 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Отже, виплата всіх належних позивачу від відповідача сум не проведена з часу звільнення до часу ухвалення рішення у справі, тому позивачем строк для звернення до суду про вирішення спору не пропущений. У роз'ясненнях Верховного Суду України, що містяться у п. 13 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року наголошується, що судам треба врахувати, що відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України, за наявності порушення по виплаті працівнику належних грошових сум, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Але суд не вбачає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., оскільки діями відповідача по невиплаті зарплати позивачу не були порушені законні права останнього. Таким чином, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 33 764 грн. 40 коп., а в іншій частині позову - слід відмовити. Крім того, оскільки позивач на підставі ст. 1 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу позову, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial