Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 55672,67 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала на посаді начальника складу ДП «Ренійський морський торговельний порт», 15.03.2020 р. звільнилась. Станом на 15.03.2020 р. її заборгованість по заробітній платі склала 55 672,67 грн. У підготовче судове засіданні позивачка не з`явилась, направила заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Д .М . Володін у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позовних вимог у розмірі 55 692,81 грн., до заяви додано довідку по заборгованості по заробітній платі № 101 від 16.04.2020, справу спросив розглядати без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: копія трудової книжки [PERSON] , з записами про прийняття на роботу до Ренійського морського торговельного порту; довідка про заборгованість по заробітній платі у розмірі 55 672,67 грн. від 18.03.2020 р..; довідка про заборгованість по заробітній платі від 16.04.2020 р. на суму 55 692,81 грн.. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] 04.04.1985 р. була зарахована учнем тальмана складського господарства першого вантажного району Ренійського морського торговельного порту. В подальшому була переведена на посаду тальмана, далі зав начальника складу складського господарства другого району, а з 03.01.2012 р. працювала на посаді начальника складу складської частини другого вантажного району. 15.03.2020 р. звільнена з посади за угодою сторін. Починаючи з липня 20019 р. заробітна плата не виплачувалась, у зв`язку з чим виникла заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 55 672,67 грн., що підтверджується довідкою ДП «Ренійський морський торговельний порт» від 18.03.2020 (період заборгованості червень 2019 - лютий 2020). Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, в межах заявлених позовних вимог. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 КЗпП України. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 ЗУ «Про оплату праці». Згідно довідки ДП «Ренійський морський торговельний порт» від 11.03.2020 заборгованість по виплаті заробітної плати позивачу за період роботи з червня 2019 р. по лютий 2020 р. включно, складає 77 879,34 грн. У довідці ДП «Ренійський морський торговельний порт» від 18.03.2020, яка була долучена позивачкою, в якості обґрунтування позивних вимог, зазначено, що заборгованість із заробітної плати складає 55 672,67 грн. в тому числі: липень - 3 712,85 грн.; серпень 2019 р. - 5956,85 грн.; вересень 2019 р. - 6564,71 грн.; жовтень 2019 р. - 6564,71 грн.; листопад 2019 р. - 6564,71 грн.; грудень 2019 р. - 6872,77 грн.; січень 2020 - 6879,13 грн.; лютий 2020 р. - 5498,22 грн.; березень - 7058,72. Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачку нараховану, але не сплачену заробітну плату у розмірі 55 672,67 грн. Згідно ч.ч. 1,2 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що з відповідача підлягає стягненню судовий збір на корить держави у розмірі 840 грн. 80 коп. Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Outcome: approved