Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом по якому просить суд скасувати запис про державну реєстрацію [PERSON] на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 120,7 кв. м., розташоване за адресою6 [ADDRESS], визнати право власності нежитлове приміщення за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради; усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення відповідача, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 120,7 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 року « Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», управління яким здійснює Департамент комунальної власності ОМР. Рішенням ВК ОМР від 27.09.1997 року № 510 зареєстрував даний житловий будинок по [ADDRESS] за територіальною громадою м. Одеси та присвоїв номер пам'ятки архітектури ОИК № 480. Відповідно до договору оренди № 309/ж/7 від 05.12.2007 року Департамент комунальної власності здав, а ТОВ « Експрес- проект» в особі директора [PERSON] , прийняв в оренду спірні нежитлові приміщення строком до 25.04.2008 року. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2010 року за [PERSON] визнано право власності на дані нежитлові приміщення підвалу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2011 року вищезазначене заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В подальшому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2011 року цивільну справу за позовом [PERSON] до ВК ОМР про визнання права власності на спірне нежитлове приміщення залишено без розгляду. Таким чином позивач свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що право власності [PERSON], на спірне нежитлове приміщення було оформлено на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси яке в подальшому було скасовано, отже [PERSON] не набув права власності на дане приміщення. Таким чином, право власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради підлягає захисту. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, по якій просив суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи сповіщеними належним чином, про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з'явився без поважних причин, заяв чи клопотань до суду не надавав. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає за можливе позов про стягнення боргу задовольнити частково на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Судом встановлені наступні фактичні обставини: Нежитлове приміщення підвалу площею 120, 7 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] є комунальної власністю територіальної громади м. Одеси згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 року « Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 36). Управління вказаним вище майном здійснює Департамент комунальної власності ОМР на підставі положення « Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 року № 384- VІ. Рішенням Виконавчого комітету ОМР № 510 від 27.09.1997 року зареєстровано житловий будинок [ADDRESS] та присвоєно номер пам'ятки архітектури ОИК № 480, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 37-38). З технічного паспорту, виданого КП « БТІ та РОН» від 01.11.2007 року, власником нежитлового приміщення підвалу, розташованого за адресою: [ADDRESS] ( а.с.4). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору оренди № 309/ж/7 Департамент комунальної власності здав, в ТОВ « Експрес - проект» ЛТД, о особі директора [PERSON], прийняв в оренду нежитлове приміщення підвалу площею 120,7 кв.м. строком до 25.04.2008 року ( а.с.8). Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2010 року визнано за [PERSON] визнано право власності на нежитлові приміщення підвалу в будинку [ADDRESS], загальною площею 120, 7 кв.м., копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с.33). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2011 року вищезазначене заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку ( а.с.31). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2011 року цивільну справу за позовом [PERSON], до Виконавчого комітету ОМР про визнання права власності на нежитлові приміщення залишено без розгляду ( а.с.30). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником на спірне приміщення є [PERSON] на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2010 року по справі № 2-13853/10 ( а.с.32). Проаналізувавши зазначені обставини, підтверджені відповідними письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Нієто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власним має право витребувати своє майно від особи, яке незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно до п.30 ч.1 ст. 26 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Судом приймається до уваги, той факт що відповідач набув права власності на спірне нежитлове приміщення, розташоване за адресою : [ADDRESS] на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси, яке в подальшому було скасовано. Таким чином дане приміщення вибуло з власності територіальної громади м. Одеси без достатніх правових підстав. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що через порушення відповідачем прав позивача останній був вимушений звернутись до суду з позовом, сплатив судові витрати у розмірі 832,90 грн., що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи, який підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідач по справі до судового засідання не з'явився, не скористався своїм правом надати суду доказ на підставу заперечень проти позову. Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved