Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, в обґрунтування якого вказав, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № 1982471 та додатковий договір № 1, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6400 грн. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 08.12.2015 заборгованість за кредитом склала 6499,62 грн. Майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що повязані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного повернення позичальниками кредитів та/або несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених договорами, були застраховані у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») згідно договору страхування кредитів № 055/14 від 01.08.2014. За зверненням АТ «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобовязання за умовами договору перед АТ «Ощадбанк» страховим випадком та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 6499,62 грн. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про сплату заборгованості, однак в добровільному порядку заборгованість за кредитом відповідачем погашена не була. 01.10.2018 між позивачем та ПрАТ «УПСК» було укладено договір № 01/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач отримав право відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, у тому числі право вимоги за договором № 1982471. У звязку з тим, що вказана заборгованість за кредитом відповідачем не погашена, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь завдані матеріальні збитки у порядку регресу у розмірі 6499,62 грн. та судовий збір, сплаченим ним при подачі позову у сумі 704,80 грн. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив вимоги задовольнити. Присутній в судовому засіданні відповідач [PERSON], визнаючи вимоги частково, суду пояснив, що 01.08.2014 між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки та додатковий Договір, згідно з яким йому було надано кредит у сумі 6400грн. З 2015 по 2017 він періодично знаходився за межами України, а в червні 2016року у звязку з продажем квартири змінив адресу свого місця проживання в межах міста Мирноград на іншу, не повідомивши про це Банк. Вимога ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» про необхідність повернення кредитних коштів, про яку він дізнався із матеріалів справи, на його адресу в 2016 році не надходила і про те, що між Банком та ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» укладено договір добровільного страхування, на який він згоди не надав, а потім ПрАТ «УПСК» відступила позивачу право вимоги за його кредитним договором він не знав. Тому вважав, що так як між позивачем та ним не існує договірних відносин, позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому зазначав, що не згоден з сумою кредитної заборгованості, проте свого розрахунку не надав, та вказував на можливість застосування строку позовної давності, так як про порушене право Банк дізнався 23.10.2015року, коли відбулася остання транзакція по його банківській картці, а заява до суду подана поза межами трирічного строку. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що між АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуску і надання платіжної картки № 1982471 та додатковий договір №1 до вказаного договору, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6400 грн під 24% річних із щомісячною сплатою (а.с.37). Майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що повязані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного повернення позичальниками кредитів та/або несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених договорами були застраховані у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно договору добровільного страхування кредитів № 055/14 від 01 серпня 2014 року. Згідно п. 2.2. Договору, страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі, а страховик приймає на себе зобовязання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами цього договору, виплатити страхувальнику страхове відшкодування на умовах цього договору. Відповідно до п. 4.3. Договору, страховим випадком за цим договором є факт завдання збитків страхувальнику внаслідок невиконання або часткового невиконання позичальником своїх зобовязань з поверненню суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені в конкретному кредитному договорі, внаслідок неплатоспроможності позичальника. Під неплатоспроможністю позичальника відповідно до п. 4.4. Договору сторони розуміють невиконання позичальником умов кредитного договору зі своєчасної сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом понад 10 календарних днів з будь-яких причин, за винятком тих, що передбачені розділом 6 цього договору. Як встановлено судом, відповідачем були порушені умови кредитного договору, за ним виникла заборгованість за договором понад 10 календарних днів, внаслідок чого відбувся страховий випадок. Станом на 08.12.2015 року його заборгованість перед банком становила 6499,62 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку, відкритому на імя відповідача (а.с.15-16). Сумнівів щодо правильності розрахунку заборгованості у суду немає, свого розрахунку відповідачем не надано. У звязку з настанням страхового випадку АТ «Ощадбанк» звернулось до ПАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПАТ «УПСК», виконуючи свої зобовязання по вищевказаному договору страхування, визнав факт неповного погашення позичальником грошового зобовязання (страховий випадок) згідно умов Договору та 29.12.2015 року здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 6499,62 грн., що підтверджується страховим актом №055/14/132/15 від 22.12.2015 року та випискою по рахунку ПрАТ УПСК за 29.12.2015 року (а.с.19,20). З метою досудового врегулювання спору ПрАТ "УПСК" 22.01.2016 направив відповідачу вимогу про відшкодування збитків, проте до цього часу відповідачем не було проведено ніяких дій щодо вирішення питання у досудовому порядку та відшкодування завданих збитків (а.с.21). Як зазначив в судовому засіданні відповідач, він з 2015 по 2017 залишав країну, їздив на заробітки, а в 2016 році, продавши квартиру, змінив місце свого постійного проживання, не повідомивши про зміну адреси Банк. Тому позиція відповідача щодо неотримання ним вимоги ПрАТ "УПСК" про необхідність погашення страхового відшкодування є непереконливою. 01.10.2018 між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір № 01/10/2018 про відступлення права вимоги, згідно з яким страхова компанія передала позивачеві свої права вимоги відшкодування у\~порядку регресу\~збитків,\~завданих первісному\~кредиторові за\~договором страхування, в тому числі щодо відповідача [PERSON] із сумою боргу 6499,62 грн. (а.с.5-7,8). Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 Цивільного процесуального Кодексу визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором. Невиконання грошового зобовязання за відсутністю коштів у боржника в силу\~ ст.625 ЦК України \~не звільняє його від відповідальності. Відповідно до ст.ст.612,625,1054 ЦК України боржник на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням інших платежів, розмір яких встановлено договором. Як встановлено судом, фінансовий інтерес банку на підставі договору страхування було задоволено ПрАТ «УПСК», яке 29.12.2015 сплатило банкові страхове відшкодування за кредитним договором, укладеним з відповідачем [PERSON] Відповідно до\~ ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За положеннями ч.1ст.1191\~ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В контексті норм, закріплених ст.993 ЦК України \~та\~ ст.27 Закону України «Про страхування», до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Так як ПрАТ «УПСК», виконуючи свої зобовязання за договором, сплатило Банкові страхове відшкодування в розмірі 6499,62 грн., не отримавши її в подальшому від відповідача, і передало право вимоги на цю суму ФОП [PERSON], це обумовило у останнього виникнення права вимоги від відповідача [PERSON] суми страхового відшкодування, тобто до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 6499,62 грн. Отже, позовні вимоги про стягнення цієї суми з відповідача підлягають задоволенню. Посилання відповідача на неукладення ним жодних договорів з ПрАТ «УПСК» не заслуговують на увагу суду, оскільки сторонами договору страхування є ПрАТ «УПСК» та філія ДОУ АТ «Ощадбанк». Щодо відсутності згоди відповідача на укладання банком договору добровільного страхування кредитів, суд зазначає на таке. Згідно зі статтею 512 ЦК України \~ кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні відповідно до ст.ст. 516, 517 ЦК України здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредитору до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналіз наведених норм законодавства свідчить про необґрунтованість посилань відповідача [PERSON] на відсутність його згоди на укладення банком договору добровільного страхування кредитів, як на одну з підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки така згода чинним законодавством не вимагається і не є умовою укладення вказаного договору, а неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі. Саме така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2765цс15. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності у справі, ця заява має бути відхилена судом з огляду на таке. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного Кодексу встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним\~правилом перебіг\~загальної і\~спеціальної позовної\~давності починається\~з дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~(ч.1ст.261\~ЦК України).\~ Частиною шостою ст.261 ЦК визначено, що за регрес ними зобовязаннями перебіг позовної давності арчинається від дня виконання основного зобовязання. Як встановлено\~судом,\~позивач звернувся\~до суду\~з цим\~позовом 13.12.2018,\~про що\~свідчить поштовий\~конверт. ПрАТ «УПСК» банкові сплачене страхове відшкодування 29.12.2015, і саме цей день є днем, коли у страхової компанії виникло право вимоги відшкодування збитків в порядку регресу. Згідно ст.262 ЦК України, заміна сторіну у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Отже, позов предявлено в межах строку позовної давності, що враховується судом при вирішенні справи. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про судові витрати в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі\~ст.ст.512,\~514,\~993,\~1166,\~1191\~ЦК України,\~ст.27\~Закону України\~«Про страхування»,\~

Outcome: approved