Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором №500006470 від 27.03.2007р. у сумі 25229,45 грн. Позов обґрунтовано тим, що 29.12.2007р. Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» (цедент) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (цесіонарій) уклали договір відступлення права вимоги боргу, за умовами якого цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій набуває права вимоги до осіб, які є позичальниками банку за укладеними кредитними договорами та компенсує вартість такого боргу цеденту. 14.07.2010р. ТОВ «Кредитні ініціативи» (клієнт) та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» (фактор) уклали договір факторингу, за яким фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові своє право вимоги до боржників за кредитним договором. Згідно договору факторингу та витягу з акту приймання-передачі реєстру боржників від 14.07.2010р. клієнт передав позивачу право вимоги у відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором, відповідно до умов якого ЗАТ «Альфа-Банк» надав відповідачці кредит у сумі 2500,00 доларів США. Станом на дату відступлення права вимоги загальна сума заборгованості відповідача перед банком становила 25229,45 грн. Представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність; позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляд справи не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилася з невідомих причин. За таких обставин суд розглядає справу в заочному порядку відповідно до ст..224 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом згідно з вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 27.03.2007р. між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (надалі - банк) та [PERSON] (надалі - позичальник або відповідач) було укладено кредитний договір №№500006470, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику в кредит грошові кошти у сумі 2500,00 доларів США, зі сплатою 40% річних за користування кредитом, строком повернення кредиту не пізніше 27.03.2010р. (а.с.23-24). Згідно з п.1.2 кредит надається позичальнику шляхом перерахування кредитних коштів у сумі 2500,00 доларів США на картковий рахунок №26251107781101 у ЗАТ «Альфа-банк». Порядок і строки повернення кредиту позичальником встановлено п.п.1.5, 3.1, 7.6 цього договору. Відповідно до умов п.3.2 кредитного договору за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Як вбачається з копії витягу з договору факторингу від 14.07.2010р., укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» (клієнтом) та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» (фактором), згідно п.2.1. «в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові своє право вимоги до боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «боржники» або «боржник») за кредитними договорами (надалі іменуються «основні договори» або «основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в додатку №1 до договору» (а.с.6). Разом з тим, суд позбавлений можливості зробити висновок, який саме порядок та які умови відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників передбачено договором факторингу, оскільки у витягу з цього договору окрім умов пункту 2.1 ніяких більше умов не міститься. Згідно з витягом з акту приймання-передачі Реєстру боржників від 14.07.2010р. до договору факторингу від 14.07.2010р. клієнт передав, а фактор отримав право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №500006470 від 27.03.2007р., початкова сума тіла кредиту - 15070,43, початковий непрострочений залишок - 0,00, початковий процент - 4056,29, початкова суми комісії - 0,00, початкова сума пені - 8293,92, загальна початкова сума боргу в гривні - 27420,64 (а.с.5). В той же час у цьому витягу взагалі не зазначено валюти зобов'язання (гривня або іноземна валюта) початкової суми тіла кредиту, початкового непростроченого залишку, початкового проценту, початкової суми комісії та початкової суми пені. Як зазначено у розрахунку заборгованості за кредитним договором №500006470 від 27.03.2007р. станом на 15.11.2012р. заборгованість відповідача становить 25229,45грн. (а.с.7). Однією з правових підстав заміни кредитора у зобов'язанні передання ним своїх прав іншій особі за правочином - відступлення права вимоги (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України). У відповідності до ст..514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст..516 Цивільного кодексу заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до ч.1 та ч.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Положеннями статті 131 ЦПК України визначено, що сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст..179 ЦПК України). В той же час, в судовому засіданні не знайшли підтвердження ті обставини, на які позивач посилається в обгрунтування своїх позовних вимог. Так, позивачем не доведено, що відповідач як позичальник отримала кредитні кошти у відповідності до умов, передбачених п.1.2. кредитного договору. Також позивачем не надано належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, з якого б вбачалося, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на 15.11.2012р. у розмірі 25229,45 грн., у тому числі, з урахуванням валюти кредитного зобов'язання та курсу цієї валюти до гривні, встановленого НБУ на відповідну дату. Нічим не підтверджені доводи позовної заяви про наявність заборгованості відповідача за кредитним договором. Адже сам по собі розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 15.11.2012р. не є належним, достовірним та достатнім доказом існування заборгованості. Позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав за кредитним договором на підставі договору факторингу, у банку, а потім і у цесіонарія - ТОВ «Кредитні ініціативи» існувало право вимоги до відповідача саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників (в тому числі, щодо сум «початкового тіла кредиту», «початкового проценту», «початкової суми пені»), а також у позовній заяві. Не доведено ніякими доказами ту обставину, що право вимоги до боржника (відповідачки), яке виникло у банку, було передано ним ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору відступлення права вимоги від 27.09.2007р., а також в якому саме обсязі зобов'язань позичальника та на яких умовах банк відступив право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Окрім цього, відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. № 5, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Але з розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, не можливо встановити, за який період було обчислено суму пені, та чи відповідає цей період строку позовної давності. Крім того, позивач не довів належними, достатніми та допустимими доказами тієї обставини, що відповідач була повідомлена про заміну кредиторів у кредитному зобов'язанні та що їй було надано докази переходу до позивача прав у кредитному зобов'язанні, або, якщо такого повідомлення не було, то доказів на підтвердження того, що відповідач не здійснила погашення заборгованості первісному кредитору або цесіонарію - ТОВ «Кредитні ініціативи» на момент судового розгляду цієї справи. За таких обставин позов не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed