Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. Відповідачі є батьками трьох малолітніх дітей- [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 12.02.2014 р. у зв'язку з тим, що відповідачі повністю самоусунулись від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дітей, а саме: вели асоціальний спосіб життя, ніде не працювали, матеріально не утримували, не піклувалися про їх фізичний, духовний, моральний розвиток, долею їх не цікавилися, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було відібрано у [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 13.05.2014 №170 малолітнім [PERSON], [PERSON] та [PERSON], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 13.05.2014 №171 призначено над ними опікуном двоюрідну бабусю, [PERSON] Діти проживають разом з опікуном за вищевказаною адресою в одноповерховому приватному газифікованому будинку загальною площею 64,4 кв.м., де для них створено належні умови для проживання та розвитку, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 30.09.2014 року. З часу відібрання дітей у батьків, [PERSON] та [PERSON] не вжили ніяких заходів щодо створення умов для повернення дітей в сім'ю. 14.04.2015 року в службі у справах дітей було проведено бесіду з [PERSON], який повідомив, що на даний час винаймає житло за адресою: [ADDRESS], офіційно не працевлаштований, але має підробіток. На обліку в центрі зайнятості не перебуває. Зі слів [PERSON], він підтримує зв'язок з матір'ю дітей, [PERSON], яка у червні 2014 року народила четверту дитину, [PERSON], допомагає їй матеріально, купує продукти харчування та засоби гігієни для малолітньої. [PERSON] зазначив, що протягом року бачив дітей лише тричі, оскільки має складні стосунки з опікуном, яка перешкоджає йому спілкуватися з дітьми. Також він декілька разів разом з [PERSON] забирав з дитячого садку двох старших дітей, [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] не заперечував, що аліменти на дітей не сплачує. В службі у справах дітей його було ознайомлено з порядком виплати аліментів на дітей та відповідальністю за їх несплату. [PERSON] не згоден з позбавленням його батьківських прав відносно трьох дітей, оскільки дітей любить і вважає, що зможе забезпечити необхідні умови для повноцінного розвитку та виховання. В свою чергу, опікун [PERSON] 15.04.2015 року під час бесіди в службі у справах дітей виконкому підтвердила, що [PERSON] до дітей приходив тричі, самостійно не телефонував, про зустрічі домовлявся через матір дітей, [PERSON], дітям купував солодощі, але фінансово не допомагав. Мати та батько були лише раз на дні народження у сина [PERSON]. [PERSON] телефонувала, цікавилась здоров'ям дітей, провідувала їх, іноді купувала деякий одяг, солодощі дітям, але грошима жодного разу не допомагала. Аліменти на дітей батьки не сплачували. За інформацією Бердянської державної виконавчої служби від 18.05.2015 року № 21031, № 21031/2 сума заборгованості [PERSON] станом на 05.05.2015 року складає 14431,98 грн., сума заборгованості [PERSON] станом на 05.05.2015 року складає 14431,98 грн. Крім цього, за словами [PERSON], у [PERSON] та [PERSON] немає належних умов для проживання та виховання дітей. На підставі вищевикладеного, опікун [PERSON] повністю підтримує позов про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітніх дітей. Будь-яких перешкод з боку опікуна [PERSON] у спілкуванні батьків з дітьми службою у справах дітей встановлено не було, жодного разу з питання перешкоджання їм спілкуватися з дітьми до служби у справах дітей ніхто з батьків не звертався. Під час проведення профілактичних рейдів спеціалістами служби неодноразово відвідувались. [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS], з метою обстеження умов проживання та надання рекомендацій щодо створення відповідних умов для розвитку та виховання дітей. Комісією було встановлено, що [PERSON] має кімнату у гуртожитку загальною площею 18 кв.м., в якій протягом року так і не було створено належних умов для проживання та виховання трьох дітей. Відсутня необхідна кількість спальних місць, помешкання не прибирається, відсутні іграшки та дитячі речі. Також позивач зазначив, що четверта дитина [PERSON] з 25.11.2014 року перебуває на обліку служби у справах дітей, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах, а саме, проживає в сім'ї, в якій матір ухиляється від виконання батьківських обов'язків. До служби у справах дітей неодноразово надходили повідомлення та інформація з КУ "Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги" стосовно відсутності належного догляду за дитиною та проживання в антисанітарних умовах. За інформацією Бердянського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді сім'я [PERSON] та [PERSON] з 2013 року перебувала під соціальним супроводом та була знята з негативним результатом у зв'язку із невиконанням батьками умов договору, а саме, систематичним невідвідуванням призначених бесід з фахівцем центру. Наприкінці 2014 року [PERSON] знову було запропоновано соціальний супровід, від якого вона відмовилась та повідомила, що в змозі самостійно вирішувати свої проблеми. За інформацією дошкільного навчального закладу № 37 "Пізнайко" дітей, [PERSON] та [PERSON], приводить та забирає опікун [PERSON] Батьки у виховані своїх дітей участі не приймають, успіхами малолітніх не цікавляться. Мати, [PERSON], лише один раз приходила за дітьми разом з опікуном. Позивач зазначив, що протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дітей, відповідачами не усунені причини, що перешкоджали належному вихованню дітей. В судовому засіданні представник позивача - органу опіки піклування підтримав вимоги викладені в позовній заяві. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позов визнала і при цьому пояснила, що вона позов про позбавлення її батьківських прав визнає з тих підстав, що немає ні матеріальної, ні іншої можливості виховувати своїх дітей, тому що має ще четверту дитину - [PERSON], 2014 року народження, яка мешкає разом з нею і вихованням якої вона займається на теперішній час, її повністю влаштовує, що троє її малолітніх дітей мешкають з опікуном - [PERSON], яка раніше була опікуном її самої, яку вона вважає своєю матір»ю. При цьому вона також показала суду, що відповідач - [PERSON], був добрим батьком, про рішення про відібрання дітей не знав, оскільки вона пояснила йому, що їм необхідно пожити з її матір»ю [PERSON], за той час що діти мешкають з опікуном - [PERSON] передав їй гроші для дітей, оскільки з опікуном у нього не дуже гарні відносини, що мали випадки, коли опікун відмовляла [PERSON] у побаченнях з дітьми, також пояснила суду, що [PERSON] після того, як діти стали мешкати у [PERSON] робив ремонт в їх кімнаті в гуртожитку з метою потім забрати дітей, весь час він працював, але не офіційно, третя дитина - [PERSON] взагалі майже рік вже після винесення рішення про відібрання дітей мешкала з [PERSON] і він турбувався про неї і дівчинка дуже прив»язана до нього. Відповідач - [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов про позбавлення його батьківських прав відносно його малолітніх дітей не визнав та показав, що не знав про винесення рішення про відібрання дітей, зі слів [PERSON] дізнався, що дітям необхідно пожити у її матері - [PERSON], [PERSON], яка мешкала з ним, [PERSON] сказала йому, що також необхідно на деякий час передати [PERSON], а то потім буде не можливо повернути інших дітей, за період мешкання дітей з опікуном, він спілкувався з ними через [PERSON], передавав їй гроші для дітей, прохав про зустрічі, в деяких випадках йому відмовляли, оскільки у нього склалися не дуже добрі відносини з опікуном дітей, в цей період робив ремонт в кімнаті в гуртожитку, де в подальшому думав жити разом з дітьми та [PERSON], не приймав належних заходів для повернення дітей через свою правову необізнаність. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні вважала позовні вимоги, такими, що підлягають задоволенню, оскільки батьки дітей, які проживають разом з нею, як з опікуном після винесення рішення про відібрання дітей, життям дітей не цікавилися, не приймали участі в їх вихованні та утриманні, [PERSON] відвідувала дітей, приносила сладощі, а відповідач - [PERSON] взагалі не цікавився життям дітей, матеріально не допомогав. Прокурор в судовому засіданні також вважав позов підлягаючим задоволенню, оскільки повністю згоден з доказами, наданими органом опіки та піклування і вважає, що є всі законні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітніх дітей. Суд, заслухав сторони, свідків, вислухав думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.02.2014 року дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відібрано у батьків - [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 13.05.2014 року № 170 малолітнім [PERSON], [PERSON] та [PERSON], було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 13.05.2014 року № 171 призначено над ними опікуном двоюрідну бабусю - [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], діти проживають разом з нею за вищевказаною адресою в одноповерховому приватному газифікованому будинку, загальною площею 64,4 кв.м, де для них створені належні умови для проживання та розвитку, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 30.09.2014 року. Судом встановлено, що з січня-лютого 2013 року [PERSON] та [PERSON] перестали мешкати однією сім»єю, [PERSON] регулярно відвідував дітей, надавав матеріальну допомогу, саме в цей час, коли діти залишилися мешкати з матір»ю - [PERSON] - в травні 2013 року діти були відібрані у матері - [PERSON] службою у справах дітей і розміщені у Бердянській міській лікарні у зв»язку з тим, що вона залишила їх вдома самих. Відповідач - [PERSON] написав заяву про направлення його дітей - [PERSON] та [PERSON] до дитячого будинку « Сонечко» у м. Запоріжжя, оскільки [PERSON] сказала йому, що служба у справах дітей повідомила їй, що це тимчасова допомога їм, як батькам, щоб їх не позбавили батьківських прав, в подальшому про рішення про відібрання дітей йому було невідомо, ці обставини були підтверджені відповідачем - [PERSON] в ході судового розгляду. Судом також встановлено, що дитина - [PERSON] у червні 2013 року була забрана відповідачем - [PERSON] з дитячої лікарні до нього додому, де мешкала разом з ним та бабусею ( матрі»ю відповідача до травня 2014 року), в цей час відповідач здійснював догляд за дочкою, купував їй продукти, необхідні речі, готував їжу. В травні 2014 року відповідач передав доньку [PERSON] оскільки [PERSON] повідомила йому, що в противному випадку інших дітей не привезуть із дитячого будинку, а їх позбавлять батьківських прав. Ці обставини також підтвердила відповідач - [PERSON] в судовому засіданні. Судом встановлено, що після відібрання дітей і мешкання їх у опікуна - відповідач - [PERSON] приймав заходи до участі у вихованні дітей, надавав матеріальну допомогу - купував дітям продукти харчування, які передавав через [PERSON] [PERSON], зустрічався з дітьми, але незавжди, оскільки опікун відмовляла йому у зустрічах з дітьми, всі переговори велися через матір дітей - [PERSON], оскільки у [PERSON] склалися неприємні відносини з опікуном, ці обставини підтвердила, як відповідач - [PERSON] , так і свідки, опитані судом. Свідок - [PERSON] в ході судового розгляду підтвердив судові факт того, що дійсно відповідач зараз знімає квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], де створені задовільні умови мешкання для дітей, є дитячі речі, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача - [PERSON], складеного службою у справах дітей виконкому Бердянської міської ради 03.11.2015 року, також свідок підтвердив, що відповідач передавав через [PERSON] дітям продукти , одяг, казав, що бажає забрати дітей до себе і виховувати їх, але не знає, де мешкає опікун, постійно прохав [PERSON] про зустріч з дітьми, але інколи вона під різними причинами відмовляла йому. Аналогічні показання суду також дали свідки - [PERSON] і [PERSON] Свідок - [PERSON] також показала суду, що відповідач кожен вечір дзвонив [PERSON], розмовляв з дітьми, якщо [PERSON] знаходилася за місцем мешкання опікуна, прохав про зустріч з дітьми, але незавжди йому дозволяли бачитися з дітьми. Відповідач - [PERSON] вважала показання цих свідків, такими, що відповідають дійсності. Свідок - [PERSON] в ході судового розгляду показала, що коли, [PERSON] мешкала з [PERSON], він проявляв себе, як добрий батько, дитина завжди була добре одягнута, доглянута, [PERSON] купував одяг, продукти, вона особисто бачила їх спілкування і характеризувало його, як спілкування люблячого батька з дитиною. Свідки, опитані судом - [PERSON] [PERSON], [PERSON], які негативно характеризували відповідачів, як батьків, давали показання стосовно виконання відповідачами своїх батьківських обов»язків до лютого 2014 року, тобто до винесення судом рішення про відібрання дітей, ці обставини вже не є предметом даного судового розгляду . Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради виконкому Бердянської міської ради від 08.06.2015 року № 01-3234/46 орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає висновок органу опіки та піклування в частиниі доцільності позбавлення батьківських прав відповідача - [PERSON] недостатньо обрунтованим, оскільки суду відповідачем надані докази, що все ж таки протягом року він вживав заходи до спілкування з дітьми, надання їм допомоги через [PERSON] , але не знаючи, про винесення судом рішення про відібрання дітей не вживав заходів для їх повернення. Відповідно до ч. 4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.2 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд, задовольняючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] врахував, перш, за все, її особисту згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей, ту обставину, що діти мешкають з опікуном, яка була її опікуном, і вона вважає її своєю матір»ю, тобто в любий момент може бачитися з дітьми, але не може виховувати їх, турбуватися про них, забезпечувати матеріально, на теперешній час мешкає разом зі своєю четвертою - дитиною - [PERSON], виховує її та опікує її. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року із змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 18 зазначеної постанови зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей), поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав - [PERSON] суд прийняв до уваги, що відповідач приймав заходи до участі у вихованні, спілкуванні та наданні матеріальної допомоги дітям, але через свою правову необізнаність не приймав належних заходів до цього, передбачених законом. В процесі судового розгляду офіційно через поштові перекази надсилав гроші на утримання дітей - опікуну - [PERSON], також суд приймає до уваги особистість відповідача, а саме, що він позитивно характеризується за місцем мешкання, має житло, знімає благоустроєну квартиру що підтверджує його ствердження , що він постійно працює, хоча і не офіційно, веде нормальний образ життя, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, а головне, що має велике бажання змінитися, виховувати та спілкуватися зі своїми дітьми. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року із змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід виріщувати лише після повного, всебічного, об»активного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Діти мають право на користування житлом за місцем реєстрації батьків. Позовні вимоги про накладення заборони на відчуження житла дітей, а саме; будинка по [ADDRESS] та кімнати у гуртожитку по [ADDRESS] підлягають частковому задоволенню, а саме тільки в частині накладення заборони на відчуження кімнати [ADDRESS]. Житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності дідусю відповідача [PERSON] - [PERSON], діти також не зареєстровані за цією адресою, тому у суду нема законних підстав для накладення заборони на відчуження цього житла. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121 грн. на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 і

Outcome: partial