Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 1 липня 2020 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачам надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру [ADDRESS] , за період з 01 квітня 2014 року по 01 червня 2020 року існує заборгованість в розмірі 31759,28 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В своїй позовній заяві просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за отримані послуги за період з 01 квітня 2014 року по 01 червня 2020 року з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 41767,63 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 2 липня 2020 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Відповідачем [PERSON] 31 серпня 2020 року подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивачем пропущено строки позовної давності при зверненні до суду з позовними вимогами, а також тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є належними відповідачами. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, за період 2017-2020 років, в решті вимоги вважає такими, що заявлені поза межами строків позовної давності. Суд, заслухавши сторони, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01 квітня 2014 року по 01 червня 2020 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , але плата за послуги в повному об`ємі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 31759,28 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] з 10.02.2009 в квартирі [ADDRESS] знаходяться на реєстраційному обліку, а відповідач [PERSON] знаходився на реєстраційному обліку за вказаною адресою, але знятий з 13.09.2016. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є користувачем квартири [ADDRESS] в період з 01.04.2014 по 01.06.2020 (межі позовних вимог), отже, вона в силу норм п. 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає позивач. Відповідач [PERSON] в період з 01.04.2014 по 13.09.2016 був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , отже, за період з 01.04.2014 по 01.10.2016 в силу норм ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має обов`язок солідарної сплати за надані позивачем послуги з теплопостачання. Відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, в силу норм ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також має обов`язок солідарної сплати за надані позивачем послуги з теплопостачання. Оскільки відповідачі покладені на них, як на споживачів, обов`язки належним чином не виконували, за отримані послуги не сплачували, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку, але щодо відповідача [PERSON] протягом періоду реєстрації в квартирі [ADDRESS] . При вирішенні справи суд також виходить з того, що [PERSON] , як особа, яка находиться в квартирі [ADDRESS] на реєстраційному обліку є належним відповідачем, станом на час вирішення справи є повнолітньою особою та самостійно несе відповідальність за зобов`язаннями. Посилання відповідача [PERSON] , на пропуск позивачем строків позовної давності не заслуговує на увагу. Відповідно до норм ч. 2 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 1260 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Як встановлено судом, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 13 листопада 2017 року звернулося в Київський районний суд м. Полтави з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів, за відповідною заявою Київським районний судом м. Полтави 24 листопада 2017 року в справі № 552/7272/17 було видано судовий наказ, який за заявою відповідача [PERSON] ухвалою суду від 19 березня 2020 року було скасовано. Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності. Оскільки позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, у листопаді 2017 року, відповідний с удовий наказ було видано та він знаходився на примусовому виконанні, строк позовної давності не пропущений. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача нарахованого індексу інфляції та 3% річних. Тому з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню солідарно заборгованість за послуги теплопостачання, отримані за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 квітня 2014 року по 01 жовтня 2016 року в розмірі 10331,81 грн та 3 % річних в сумі 1978,62 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 1847,09 грн, а всього - 14157 грн 52 коп. А за період з 01 жовтня 2016 року по 01 червня 2020 року підлягає стягнення заборгованість солідарно з [PERSON] та [PERSON] в розмірі 21427,47 грн та 3 % річних в сумі 632,59 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 5550,05 грн, а всього - 27610 грн 11 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З кожного відповідача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору. З відповідача з [PERSON] на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 237 грн 50 коп, з [PERSON] та [PERSON] - в розмірі по 932 грн 25 коп.

Outcome: partial