Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання протиправними її дій, що принижують честь і гідність людини та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що 26.10.2010 року приблизно о 12-00 годині на виборчий дільниці №? 1, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 77, відповідач, [PERSON], з підстав дрібного непорозуміння з нею, громадянкою України, [PERSON], [INFO]., в особливо принизливій формі висловилась в адресу останньої обізвавши її - «жидовкою». Вона вважає вказану поведінку відповідачки неприпустимою, оскільки саме цим образливим словом фашистські загарбники в часи Великої Вітчизняної війни називали євреїв на території окупації, а також у концентраційних таборах. Зокрема, вона в своєму житті бачила чи мало горя. Її мати померла в 1937 році, коли позивачці виповнилось чотирі роки. Батько позивачки загинув на фронті в 1945 році. Під час Великої Вітчизняної війни, в термін з 1941 по 1943роки, вона знаходилась на території тимчасово окупованої німецько-фашистськими загарбниками де особисто, на власні очі бачила як фашисти знущались та вбивали у нелюдські способи євреїв, називаючи їх перед смертю - «жидами». Вона вважає, що в даному випадку мова не йдеться про звичайну неповагу до неї, або образу у звичайний спосіб у загально зрозумілому сенсі. В даному випадку відповідачка [PERSON] добре розуміючись хто, коли і кого називав «жидами» непросто неетично висловилась в бік неї , [PERSON], громадянки України. Вона цілком обґрунтовано вважає, що своїми діями [PERSON] намагалась показати свою безспірну переважність над нацією євреїв. Таким чином, вона, осмислюючи поведінку [PERSON], прийшла до висновку про те, що відповідачка вважає себе найвищім створінням за позивачку саме з підстав расової приналежності, чим порушує фундаментальні основи демократичного суспільства. Вищевказана поведінка паплюжить не лише її честь і гідність, а принижує саму єврейську націю взагалі. А враховуючи ті обставини, що такі приниження висловлювались в публічному місці та ще й на виборчий ділянці, такі протиправні дії можна розцінити як приклад дуже небезпечної поведінки. Тому, на її думку, відповідачки вказаними діями спричинила їй моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 10 000 грн. та наполягає на її відшкодуванні. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали вищевказані пояснення та наполягали на його задоволенні. Відповідач у судове засідання з'явилася, надала суду письмові заперечення, проти позову заперечувала , посилаючись на те, що вказане позивачем непорозуміння дійсно мало місце. Але, це не «дрібне» непорозуміння, як вказала позивач, а давні неприязні стосунки, які склалися між позивачем та її сім'єю. Відповідач вказала, що позивач є їх сусідкою, давньою знайомою її батьків, мешкає у сусідньому з ними будинку. На протязі останніх 8 років, ще до подій вказаних позивачкою, ні вона , ні її батьки намагаються не спілкуватися з позивачкою а ні словом , а ні ділом , бо в результаті спілкування зазвичай виникає конфліктна ситуація. На основі політичних розбіжностей позивач протягом 8 років тероризує її та її сім'ю, прилюдно принижує їх честь і гідність , в голос бажає смерті всім їм, навіть купила газовий балончик, який обіцяла застосувати до її матері, пише заяви до різних інстанцій м. Харкова з митою хоч чимось нашкодити їм, дзвонить на домашній телефон. З приводу подій 26.10.2010 року відповідач пояснила, що в цей день вона знаходилась на виборчий дільниці у якості члена Дільничної виборчої комісії з нею була голова комісії ДВК [PERSON] ( яка на цей час вже померла).До них підійшла позивач і попросила зареєструвати її в якості наглядача від кандидата [PERSON]. Побачивши її, вона , як завжди, стала провокувати її шляхом висловлювань образ в бік членів її сім'ї з метою створення конфлікту на території виборчої дільниці. Реєстрацію її було зроблено беззастережно. Ніяких образ вона на адресу позивачки не виказувала, а чи назвала її «жидовкою» - не пам'ятая. Навпаки, відповідач називає її « Гітлером у юбці», «фашистом» , такими слова обзивала також і в суді. Заслухавши сторони, дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. У відповідності до приписів ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, визначеними главою 3 цього Кодексу Відповідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та чести. Коментована частина цієї статті закріплює за фізичними особами право на повагу до їх гідності та честі. Особливість даного права полягає в тому, що відповідно до ст. 3 Конституції України, честь та гідність людини визнаються вищими соціальними цінностями. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Крім того, враховуючи положення статті 9 Конституції України ( 254к/96-ВР ) та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV ( 3477-15 ) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року; далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" та від 27 лютого 2009 року №1« Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особі»( п.4), чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Суд вважає, що висловлювання відповідача щодо особистості позивача не містять в собі ознаки образи, оскільки, проведений Міністерством юстиції аналіз не виявив застосування в актах законодавства України термінів «жиди», «жид» і «жидівка», а також норм якими б заборонялося вживання зазначених слів. Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні », яким нормовані організаційно-правові основи запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей реалізації прав і свобод людини і громадянина , однією з форм дискримінації визначено утиск - небажане для особи та / або групи осіб поведінка , метою або наслідком якої є приниження їх людської гідності за певними ознаками або створення щодо такої особи або групи осіб напруженою, ворожою, образливою або зневажливою атмосфери (пункт 7 статті 1 та абзац п'ятий статті 5 ) . Таким чином, в діях відповідача відсутній склад правопорушення, який може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності. Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31 березня 1995 року (зі змінами від 25 травня 2001 року), роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зважаючи на те, що судом не встановлено підстав задоволення позову [PERSON] про захист її честі та гідності, суд вважає, що не має і підстав для відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed