Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Представник позивача - адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на користь [PERSON] 283 380 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, внаслідок ушкодження його здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 13.07.1988 по 13.03.2002, та з 29.06.2005 по 13.12.2018 - позивач працював водієм з вивезення гірничої маси з кар`єру в ЦТА ВАТ «ІнГЗК», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", виконував роботи в умовах впливу вібрації, рівень якої перевищував нормативні внаслідок недосконалості робочого місця. Загальний стаж роботи Позивача на підприємстві Відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає 27 років та 08 місяців. У зв`язку зі шкідливими умовами праці, з вини Відповідача, позивачем отримано хронічні професійні захворювання: вібраційну хворобу. Згідно з п.13 Акту за ф.П-4 професійне захворювання отримано позивачем внаслідок шкідливих і за окремими показниками небезпечних умов праці. Висновком медико-соціальної експертної комісії від 10.12.2019 позивачу було визначено ступень втрати професійної працездатності - 60 % по вібраційній хворобі і встановлено третю групу інвалідності з 25.11.2019. Зазначив, що з вини Відповідача Позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває больові відчуття, а саме: біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, який іррадіює в плечовий пояс і нижні кінцівки, більше в ліву, постійний шум у вухах, який посилюється при рухах і після фізичних навантажень, біль в кистях побіління пальців рук на холоді, судоми у м`язах передпліч та литкових м`язах, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових, колінних суглобах, різке обмеження рухів у ліктьовому тазостегновому суглобі та помірне - в правому, утруднену ходу. У відносно молодому віці потребує отримання медичної допомоги, забезпечення лікарськими засобами, отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині, що викликає стрес, депресію і призводить до моральних страждань. Зазначив, що на даний час самопочуття не поліпшується. Вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати Відповідач. Розмір моральної шкоди розраховано, виходячи із 60 мінімальних заробітних плат, розмір якої встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яка становить 4723 грн. (4723,00 грн. х 60 = 283 380,00 грн.). Ухвалою від 15.01.2020 відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Після отримання копії ухвали суду та позовного матеріалу, в установлені судом строки, Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що Гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці». Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Зазначив, що тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, але позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Таким чином, представник відповідача вважає, що існує причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням і діями самого Позивача, які виражаються у тривалому продовженні ним роботи в шкідливих умовах праці, а не діями Відповідача, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці, тобто у виникненні професійного захворювання є вина і самого Позивача. Зазначив, що Позивач є застрахованою особою і відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» отримує щомісячно страхові виплати на відшкодування шкоди, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Крім цього, в період своєї праці на підприємстві ПРАТ «ІНГЗК», Позивач мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та на інші пільги, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Представник Відповідача просив суд взяти до уваги, що Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність тільки факту роботи Позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача, як і Акту МСЕК, не є підтвердженням моральних страждань, а відповідно і не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, оскільки на його думку 60% втрати професійної працездатності Позивача - це 60% зниження здатності виконувати ним трудові обов`язки за професією, за якою він працював на підприємстві. Тобто, втрата певного проценту працездатності ніяк не є доказом втрати здатності вести звичний спосіб життя. До того ж, Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди саме позивачем не обґрунтовано, така сума не є ні розумною, ні виваженою, ні справедливою, тому просить у позові відмовити. Належним чином повідомлені сторони в судове засіданні не з`явились, від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача в період часу з 13.07.1988 по 13.03.2002, та з 29.06.2005 по 13.12.2018 - водієм з вивезення гірничої маси з кар`єру ВАТ «ІнГЗК», та звільнений 13.12.2018 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію /а.с.24-30/. Медичним висновком ЛЕК ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 03.09.2019 позивачу встановлена наявність хронічного професійного захворювання /а.с.17-19/. Як вбачається з довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності та виписок з довідки огляду МСЕК позивачу первісно 10.12.2019 встановлено втрату працездатності 60 % по вібраційній хворобі і третю групу інвалідності /а.с.8-11/. Відповідно до п.14 Акту ф.П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 24.10.2019, позивач має діагноз: вібраційна хвороба другої стадії з вираженим периферичним ангіодистонічним синдромом з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному (С5, С6, С7) та попереково-крижовому (Б5, 81) рівних з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей. Як зазначено в п.16 цього Акту, [PERSON] не здатний працювати за професією, а професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи водієм автотранспортних засобів, зайнятим повний робочий день на вивезенні гірничої маси з кар`єру ЦТА ПрАТ «ІнГ`ЗК при виконанні робіт підпадав під дію загальної вібрації, показники якої перевищували нормативні через недосконалість робочого місця - п.17 Акту /а.с.12-16/. Шкідливі умови праці відповідача підтверджуються інформаційною довідкою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 04.04.2019 /а.с.31-37/. З виписки - епікризу із медичної картки стаціонарного хворого від, наданої суду, вбачається, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, протягом 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в клініці Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу, йому встановлено рекомендації: спостереження у лікарів, щорічні курси реабілітації, фізіотерапія, оздоровлення в профілакторіях, санаторне-курортне лікування тощо, уникнення переохолодження /а.с.20-23/. Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що позивач працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, де порушувалися норми з безпеки праці, що свідчить про часткову втрату працездатності позивачем та отримання групи інвалідності з вини підприємства, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 60 відсотків та встановленням йому третьої групи інвалідності. Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: Актом розслідування причин професійного захворювання форми П-4, в якому міститься висновок про наявність шкідливих умов праці [PERSON] , медичними документами, довідками про результати визначення ступеня витрати професійної працездатності у відсотках, висновком МСЕК. Водночас суд враховує, що п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд вважає, що позивачем доведено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я, постійні болі, прийом ліків, тривале перебування у лікарнях змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через біль у плечовому поясі та потилиці, кінцівках, постійний шум у вухах. підвищення артеріального тиску, задишку при навіть помірному навантаженні, він не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває страх за своє здоров`я, постійний дискомфорт, хвилювання за стан своєї сім`ї. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. Також суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд не погоджується із запереченнями представника Відповідача в тій частині, що Позивач сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, оскільки, усвідомлюючи, що робота у шкідливих умовах впливає негативно на стан її здоров`я, мав можливість звільнитися, чого не зробив своєчасно, оскільки умови праці має створювати роботодавець, і позивач, як працівник має право розраховувати на безпечні умови праці. Адже, як випливає з Акту форми П-4 компетентною комісією встановлені причини профзахворювання Позивача, якими є робота впродовж 27 років та 08 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, в тому числі в умовах вібрації і шуму, показники яких перевищували нормативні через недосконалість технологічного обладнання. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між працею позивача в ПРАТ «ІНГЗК» та ушкодженням його здоров`я. Відповідач доказів відсутності його вини у заподіянні позивачу моральної шкоди суду не надав. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили, тривалість роботи Позивача на підприємстві Відповідача в шкідливих умовах, і, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає співмірною моральним стражданням позивача суму моральної шкоди у розмірі 120 000 грн. З огляду на вищенаведене позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких згідно з законом позивач звільнений.

Outcome: partial