Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просила визнати таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] (до 19.07.2020 року Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає у будинку з 2018 року, тому позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився(а.с.35), про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.40), причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування будинку від 24 червня 2015 року, посвідченого Митрофановою Л.П., приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за №691 (а.с.9-10). У відповідності зі ст. 182 Цивільного кодексу України право власності на вказаний житловий будинок 24 червня 2015 року зареєстровано за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 39614549 від 24.06.2015 року (а.с.11-12). У вказаному будинку [PERSON] зареєстрована і постійно проживає. В лютому 2016 року вказаний будинок позивачем був вселений в якості члена її сім`ї онук [PERSON] , [INFO] . Місце проживання відповідача зареєстровано у будинку позивача з 10 лютого 2016 року по даний час, що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] (а.с.13-18). В 2018 році відповідач в добровільному порядку виселився з будинку [ADDRESS] , але при цьому він не знявся з реєстрації місця проживання у ньому. З 2018 року і по даний час відповідач у вказаному будинку не проживає, жодних речей не зберігає та фактично будинком не користується, витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг та утриманням будинку не несе. Те, що відповідач із 2018 року по даний час постійно не проживає у вищевказаному будинку, підтверджується комісійним актом обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] , складеним 21 квітня 2021 року за участю депутата Корсунь-Шевченківської міської ради Кириченка В.О., сусідів [PERSON] , [PERSON] . Згідно вказаного акта у обстежуваному будинку проживають та зареєстровані власник [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] . Гр. [PERSON] , [INFO] , який доводиться онуком власнику будинку, зареєстрований у цьому будинку з 10 лютого 2016 року, але не проживає в цьому будинку постійно з 2018 року по даний час, ніхто із членів комісії чи інших опитаних членами комісії сусідів не бачив, щоб він в цей період часу хоча б періодично з`являвся у цьому будинковолодінні, будь-якого майна, речей вказаної особи у будинку не виявлено, згідно квитанцій на оплату комунальних послуг, витрат пов`язаних з оплатою комунальних послуг та утриманням будинку, він не несе. Члени сім`ї власника будинку син [PERSON] та невістка [PERSON] пояснили у присутності членів комісії той факт, що [PERSON] у цьому домоволодінні не проживає з 2018 року, та підтвердили це своїми підписами в акті (а.с.19-20). Факт реєстрації відповідача у вищевказаному будинку порушує право власності позивача на даний будинок, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися будинком. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, враховуючи, що відповідач не є власником будинку [ADDRESS] , зареєстрований за даною адресою, факт реєстрації відповідача порушує право власності позивача на житловий будинок, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн суд залишає з позивачем по її клопотанню.

Outcome: approved