Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" зазначає, що на підставі підписаної заяви №\~б/н від 02.10.2011 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 20.09.2020 має перед Банком заборгованість у розмірі 10\~219,71 грн., яка складається із наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту 3\~653,40, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України 6\~566,31 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ\~КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10\~219,71 грн. за кредитним договором №\~б/н від 02.10.2011 та судові витрати в сумі 2 102,00 грн. 20.11.2020 ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. 11.12.2020 відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку із необхідністю звернутися до фахівця за правовою допомогою. На підставі вказаної заяви розгляд справи відкладено на 28.12.2020. 28.12.2020 відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду відзив на позов разом з доказами направляння копії відзиву позивачу, в обґрунтування якого зазначив, що банком не доведено факту його ознайомлення під час укладення спірного кредитного договору з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які додані до позову, та не надано передбаченої Законом України «Про захист прав споживача» інформації про умови кредитування, чим порушено його права як споживача фінансових послуг. Крім того, відповідач вказав на сплив строку позовної давності до вимог банку, тому просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. Позивач не скористався правом на надання відповіді на відзив. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві та відзиві на позов, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02.10.2011 [PERSON] заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Підписавши вказану анкету-заяву, відповідач погодився, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.\~с. 11). Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором\~є домовленість\~двох або\~більше сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Відповідно до статті 6 цього\~Кодексу сторони\~є вільними\~в укладенні\~договору,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору\~з урахуванням\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~звичаїв ділового\~обороту,\~вимог розумності\~та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~статтею 638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу положень ст. 1055 ЦК України кредитний договір\~укладається у\~письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами права встановлено обов`язкову письмову форму та істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредиту та відсотків за користування кредитом, прядок погашення кредитної заборгованості, які узгоджуються між сторонами при укладенні правочину шляхом підписання його примірників. За твердженням позивача та згідно з наданим ним розрахунком заборгованості відповідач у зв`язку з неналежним виконанням договору від 02.10.2011 станом на 20.09.2020 має перед Банком заборгованість у розмірі 10\~219,71 грн., яка складається із наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту 3\~653,40, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України 6\~566,31\~грн. Для перевірки наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором суд на підставі наданих АТ КБ «ПриватБанк» доказів має встановити перш за все узгоджений між сторонами строк та порядок погашення кредитної заборгованості. Разом з тим, дослідивши анкету-заяву № б/н від 02.10.2011, суд встановив, що остання не містить ні розміру кредитного ліміту та відсотків за користування кредитними коштами, ні строку та порядку погашення кредитної заборгованості. В свою чергу, позивач на підтвердження позовних вимог до позову додав документ під назвою «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому наявні умови кредитування для декількох видів платіжних карток: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с. 12). Між тим,\~ані в\~позовній заяві,\~ані в\~доданих до\~неї документах\~не зазначено,\~який саме\~вид платіжної\~картки отримав\~відповідач та\~які умови\~кредитування застосовував\~банк під\~час нарахування\~спірної кредитної\~заборгованості, в той час як Пам`ятку клієнта/Довідку про умови кредитування позивач взагалі суду не представив. До того ж, у розділі «Прошу надати мені перераховані нижче послуги» анкети-заяви від 02.10.2011 взагалі відсутні відмітки навпроти рядка «платіжна картка кредитка «Універсальна». У зв`язку з вищенаведеним, суд позбавлений можливості з`ясувати, за яким Тарифом обслуговувалась видана відповідачу платіжна картка, та встановити істотні умови договору від 02.10.2011, на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, а також факт порушення [PERSON] порядку, строку повернення кредиту та сплати відсотків. При цьому, з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів за банківським рахунком відповідача також неможливо встановити, які умови кредитування узгоджені між сторонами. До того ж, Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Згідно зі\~статтями 76,\~77,\~79,\~80,\~81\~ ЦПК\~України кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Достовірними\~є докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У зв`язку з цим, виходячи з принципу змагальності, сторона не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. За положеннями\~частини 2\~статті 11\~Закону №1023-XII\~перед укладенням\~договору про\~надання \~споживчого \~кредиту кредитодавець\~ зобов`язаний\~повідомити споживача\~у письмовій\~формі про кредитні\~умови,\~зокрема: тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону №\~1023-XII\~ щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. За частиною 1 статті 1048, частиною 1\~статті 1050\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як встановлено судом, анкета-заява № б/н від 02.10.2011 не містить строку та порядку погашення кредитної заборгованості, що унеможливлює встановлення факту порушення відповідачем строку повернення боргу, а доказів пред`явлення йому вимог про повернення кредиту до моменту звернення з цим позовом до суду позивач не надав. Отже, відсутні підстави для застосування до [PERSON] відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, та стягнення з нього 3% річних від суми боргу у розмірі 6\~566,31\~грн., тому суд відмовляє у задоволенні цих вимог. Водночас суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами договір від\~02.10.2011 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, у тому випадку, коли фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позикодавцю не повернуті, з урахуванням вимог частини другої\~статті 530 ЦК України,\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Викладені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 03.07.2019 р., у цивільній справі №\~342/180/17. Таким чином, суд стягує з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 3\~653,40\~грн. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог суд зазначає таке. Статтею 256 ЦК України\~передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Відповідно до частин 3, 4\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що у спірних правовідносинах строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час (ч. 2\~ст. 530 ЦК України). Таким чином, встановивши, що кредитний договір не містить строку повернення кредиту, суд доходить висновку, що\~АТ КБ«ПриватБанк» не пропущено трирічний строк позовної давності щодо вимоги про\~повернення фактично отриманої відповідачем суми кредитних коштів (тіла кредиту). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2\~102,00 грн. Будь-яких заяв, клопотань про стягнення з відповідача інших судових витрат позивачем не заявлено. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню у сумі 3\~653,40\~грн.,\~ що\~складає 35 % від загальної суми заявлених позивачем вимог, суд стягує з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 735,70 грн.

Outcome: partial