Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 8750,00 гривень, а також понесені нею судові витрати за всі заяви у сумі 500,00 гривень (розірвання шлюбу, стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 21 вересня 2007 року вона з відповідачем уклала шлюбу. 12 лютого 2010 року вони розлучилися. Від даного шлюбу мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з позивачем. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2012 року, з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з травня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок не виконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів у сумі 17436,80 (станом на 01.05.2017). Відтак, на підставі положень ст.196 СК України позивач просить стягнути з відповідача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у сумі 8750,00 гривень Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позовну заяву. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, вказавши, що не зважаючи на неприязні стосунки з позивачем він продовжував допомагати дитині, відсилав поштові перекази скільки міг, тоді як постійної роботи не мав. З розрахунком державного виконавця відповідач також не згоден, вказуючи на те, що там не враховані багато квитанцій про сплату аліментів. Більш того, поштові перекази за останні три місяці позивач взагалі не отримує, один з яких повернутий відповідачу, а два інші знаходяться у поштовому відділенні. Відтак, відповідач зазначає, що від сплати аліментів він не відмовлявся, сплачував і буде їх сплачувати, а тому стягнення пені вважає необґрунтованим. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та не оспорювалося сторонами, що вони мають доньку - [PERSON], [INFO] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2012 року у справі №2034/8797/2012, стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] [PERSON], [INFO], на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 липня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 27 листопада 2012 року. На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист. Згідно розрахунку державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області [PERSON] від 25.05.2017 №12998, заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] відповідно до виконавчого листа №2034/8797/2012, виданого Харківським районним судом Харківської області 30 листопада 2012 року, за період з 07 листопада 2009 року по 01 червня 2017 року становить 17436,80 гривень. Зазначена заборгованість не виплачена відповідачем позивачу добровільно. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такий обов'язок є особистим та рівним як щодо матері, так і батька дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ч.ч.1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 8750,00 гривень, та в тексті позовної заяви зазначає період з травня 2009 року по травень 2017 року, тоді як згідно з рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2012 року у справі №2034/8797/2012 з відповідач підлягають стягненню аліменти починаючи з 27 липня 2009 року, а у відповідності до розрахунку державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів розрахована за період з 07.11.2009 по 01.06.2017. Враховуючи викладене, суд бере за прострочення [PERSON] сплати аліментів період з 07 листопада 2009 року по 01 червня 2017 року. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки відповідач не вжив усіх заходів для погашення заборгованості, при цьому не довів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №6-81цс13, яка є обов'язковою для застосування судами відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводились стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-94цс15, яка є обов'язковою для застосування судами відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Таким чином неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 07 листопада 2009 року по 01 червня 2017 року має розраховуватися наступним чином: - період з 07 листопада 2009 року по 01 грудня 2009 року: 151,68 х 0,01 х 24 = 36,40 гривень; - період з 01 грудня 2009 року по 01 січня 2010 року: 189,60 х 0,01 х 31 = 58,78 гривень; - період з 01 січня 2010 року по 01 лютого 2010 року: 226,50 х 0,01 х 31 = 70,22 гривень; - період з 01 лютого 2010 року по 01 березня 2010 року: 226,50 х 0,01 х 28 = 63,42 гривень; - період з 01 березня 2010 року по 01 квітня 2010 року: 226,50 х 0,01 х 31 = 70,22 гривень; - період з 01 квітня 2010 року по 01 травня 2010 року: 230,10 х 0,01 х 30 = 69,03 гривень; - період з 01 травня 2010 року по 01 червня 2010 року: 230,10 х 0,01 х 31 = 71,33 гривень; - період з 01 червня 2010 року по 01 липня 2010 року: 230,10 х 0,01 х 30 = 69,03 гривень; - період з 01 липня 2010 року по 01 серпня 2010 року: 231,30 х 0,01 х 31 = 71,70 гривень; - період з 01 серпня 2010 року по 01 вересня 2010 року: 231,30 х 0,01 х 31 = 71,70 гривень; - період з 01 вересня 2010 року по 01 жовтня 2010 року: 231,30 х 0,01 х 30 = 69,39 гривень; - період з 01 жовтня 2010 року по 01 листопада 2010 року: 236,10 х 0,01 х 31 = 73,19 гривень; - період з 01 листопада 2010 року по 01 грудня 2010 року: 236,10 х 0,01 х 30 = 70,83 гривень; - період з 01 грудня 2010 року по 01 січня 2011 року: 239,70 х 0,01 х 31 = 74,31 гривень; - період з 01 січня 2011 року по 01 лютого 2011 року: 244,80 х 0,01 х 31 = 75,89 гривень; - період з 01 лютого 2011 року по 01 березня 2011 року: 244,80 х 0,01 х 28 = 68,54 гривень; - період з 01 березня 2011 року по 01 квітня 2011 року: 244,80 х 0,01 х 31 = 75,89 гривень; - період з 01 квітня 2011 року по 01 травня 2011 року: 249,60 х 0,01 х 30 = 74,88 гривень; - період з 01 травня 2011 року по 01 червня 2011 року: 249,60 х 0,01 х 31 = 77,38 гривень; - період з 01 червня 2011 року по 01 липня 2011 року: 249,60 х 0,01 х 30 = 74,88 гривень; - період з 01 липня 2011 року по 01 серпня 2011 року: 249,60 х 0,01 х 31 = 77,38 гривень; - період з 01 серпня 2011 року по 01 вересня 2011 року: 249,60 х 0,01 х 31 = 77,38 гривень; - період з 01 вересня 2011 року по 01 жовтня 2011 року: 249,60 х 0,01 х 30 = 74,88 гривень; - період з 01 жовтня 2011 року по 01 листопада 2011 року: 255,90 х 0,01 х 31 = 79,33 гривень; - період з 01 листопада 2011 року по 01 грудня 2011 року: 255,90 х 0,01 х 30 = 76,77 гривень; - період з 01 грудня 2011 року по 01 січня 2012 року: 261,00 х 0,01 х 31 = 80,91 гривень; - період з 01 січня 2012 року по 01 лютого 2012 року: 267,90 х 0,01 х 31 = 83,05 гривень; - період з 01 лютого 2012 року по 01 березня 2012 року: 267,90 х 0,01 х 29 = 77,69 гривень; - період з 01 березня 2012 року по 01 квітня 2012 року: 267,90 х 0,01 х 31 = 83,05 гривень; - період з 01 квітня 2012 року по 01 травня 2012 року: 273,30 х 0,01 х 30 = 81,99 гривень; - період з 01 травня 2012 року по 01 червня 2012 року: 273,30 х 0,01 х 31 = 84,72 гривень; - період з 01 червня 2012 року по 01 липня 2012 року: 273,30 х 0,01 х 30 = 81,99 гривень; - період з 01 липня 2012 року по 01 серпня 2012 року: 275,10 х 0,01 х 31 = 85,28 гривень; - період з 01 серпня 2012 року по 01 вересня 2012 року: 275,10 х 0,01 х 31 = 85,28 гривень; - період з 01 вересня 2012 року по 01 жовтня 2012 року: 275,10 х 0,01 х 30 = 82,53 гривень; - період з 01 жовтня 2012 року по 01 листопада 2012 року: 279,00 х 0,01 х 31 = 86,49 гривень; - період з 01 листопада 2012 року по 01 грудня 2012 року: 279,00 х 0,01 х 30 = 83,70 гривень; - період з 01 грудня 2012 року по 01 січня 2013 року: 288,30 х 0,01 х 31 = 89,37 гривень; - період з 01 січня 2013 року по 01 лютого 2013 року: 291,60 х 0,01 х 31 = 90,40 гривень; - період з 01 лютого 2013 року по 01 березня 2013 року: 291,60 х 0,01 х 28 = 81,65 гривень; - період з 01 листопада 2013 року по 01 грудня 2013 року: 9,60 х 0,01 х 30 = 2,88 гривень; - період з 01 грудня 2013 року по 01 січня 2014 року: 309,60 х 0,01 х 31 = 95,60 гривень; - період з 01 лютого 2014 року по 01 березня 2014 року: 9,60 х 0,01 х 28 = 2,69 гривень; - період з 01 березня 2014 року по 01 квітня 2014 року: 9,60 х 0,01 х 31 = 2,98 гривень; - період з 01 квітня 2014 року по 01 травня 2014 року: 29,92 х 0,01 х 30 = 8,98 гривень; - період з 01 травня 2014 року по 01 червня 2014 року: 85,80 х 0,01 х 31 = 26,60 гривень; - період з 01 червня 2014 року по 01 липня 2014 року: 385,80 х 0,01 х 30 = 115,74 гривень; - період з 01 серпня 2014 року по 01 вересня 2014 року: 385,80 х 0,01 х 31 = 119,60 гривень; - період з 01 вересня 2014 року по 01 жовтня 2014 року: 85,80 х 0,01 х 30 = 25,74 гривень; - період з 01 жовтня 2014 року по 01 листопада 2014 року: 85,80 х 0,01 х 31 = 26,60 гривень; - період з 01 листопада 2014 року по 01 грудня 2014 року: 85,80 х 0,01 х 30 = 25,74 гривень; - період з 01 грудня 2014 року по 01 січня 2015 року: 85,80 х 0,01 х 31 = 26,60 гривень; - період з 01 січня 2015 року по 01 лютого 2015 року: 85,80 х 0,01 х 31 = 26,60 гривень; - період з 01 березня 2015 року по 01 квітня 2015 року: 85,80 х 0,01 х 31 = 26,60 гривень; - період з 01 квітня 2015 року по 01 травня 2015 року: 385,80 х 0,01 х 30 = 115,74 гривень; - період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2015 року: 85,80 х 0,01 х 31 = 26,60 гривень; - період з 01 червня 2015 року по 01 липня 2015 року: 85,80 х 0,01 х 30 = 25,74 гривень; - період з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2015 року: 385,80 х 0,01 х 31 = 119,60 гривень; - період з 01 серпня 2015 року по 01 вересня 2015 року: 385,80 х 0,01 х 31 = 119,60 гривень; - період з 01 вересня 2015 року по 01 жовтня 2015 року: 385,80 х 0,01 х 30 = 115,74 гривень; - період з 01 жовтня 2015 року по 01 листопада 2015 року: 85,80 х 0,01 х 31 = 26,60 гривень; - період з 01 листопада 2015 року по 01 грудня 2015 року: 85,80 х 0,01 х 30 = 25,74 гривень; - період з 01 грудня 2015 року по 01 січня 2016 року: 385,80 х 0,01 х 31 = 119,60 гривень; - період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2016 року: 136,50 х 0,01 х 31 = 42,32 гривень; - період з 01 лютого 2016 року по 01 березня 2016 року: 436,50 х 0,01 х 29 = 126,59 гривень; - період з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2016 року: 136,50 х 0,01 х 31 = 42,32 гривень; - період з 01 квітня 2016 року по 01 травня 2016 року: 136,50 х 0,01 х 30 = 40,95 гривень; - період з 01 травня 2016 року по 01 червня 2016 року: 159,30 х 0,01 х 31 = 49,38 гривень; - період з 01 червня 2016 року по 01 липня 2016 року: 159,30 х 0,01 х 30 = 47,79 гривень; - період з 01 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року: 459,30 х 0,01 х 31 = 142,38 гривень; - період з 01 серпня 2016 року по 01 вересня 2016 року: 159,30 х 0,01 х 31 = 49,38 гривень; - період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2016 року: 459,30 х 0,01 х 30 = 137,79 гривень; - період з 01 жовтня 2016 року по 01 листопада 2016 року: 159,30 х 0,01 х 31 = 49,38 гривень; - період з 01 листопада 2016 року по 01 грудня 2016 року: 159,30 х 0,01 х 30 = 47,79 гривень; - період з 01 грудня 2016 року по 01 січня 2017 року: 491,10 х 0,01 х 31 = 152,24 гривень; - період з 01 січня 2017 року по 01 лютого 2017 року: 206,70 х 0,01 х 31 = 64,08 гривень; - період з 01 лютого 2017 року по 01 березня 2017 року: 206,70 х 0,01 х 28 = 57,88 гривень; - період з 01 березня 2017 року по 01 квітня 2017 року: 506,70 х 0,01 х 31 = 157,08 гривень; - період з 01 квітня 2017 року по 01 травня 2017 року: 506,70 х 0,01 х 30 = 152,01 гривень; - період з 01 травня 2017 року по 01 червня 2017 року: 531,00 х 0,01 х 31 = 164,61 гривень. Всього пеня (неустойка) становить 5783,04 гривень (36,40 + 58,78 + 70,22 + 63,42 + 70,22 + 69,03 + 71,33 + 69,03 + 71,70 + 71,70 + 69,39 + 73,19 + 70,83+ 74,31 + 75,89 + 68,54 + 75,89 + 74,88 + 77,38 + 74,88 + 77,38 + 77,38 + 74,88 + 79,33 + 76,77 + 80,91 + 83,05 + 77,69 + 83,05 + 81,99 + 84,72 + 81,99 + 85,28 + 85,28 + 82,53 + 86,49 + 83,70 + 89,37 + 90,40 + 81,65 + 2,88 + 95,98 + 2,69 + 2,98 + 8,98 + 26,60 + 115,74 + 119,60 + 25,74 + 26,60 + 25,74 + 26,60 + 26,60 + 26,60 + 115,74 + 26,60 + 25,74 + 119,60 + 119,60 + 115,74 + 26,60 + 25,74 + 119,60 + 42,32 + 126,59 + 42,32 + 40,95 + 49,38 + 47,79 + 142,38 + 49,38 + 137,79 + 49,38 + 47,79 + 152,24 + 64,08 + 57,88 + 157,08 + 152,01 + 164,61) Таким чином, неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 23 січня 2013 року по 05 листопада 2015 року становить 5783,04 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 5783,04 гривень з зазначених вище підстав. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми судових витрат за всі заяви у розмірі 500,00 гривень (розірвання шлюбу, стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав), суд не вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляну на наступне. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку. Разом з тим, згідно пункту 35 приведеної вище постанови вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В частині 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відтак, питання про стягнення судових витрат, які понесені позивачем і документально підтверджені, вирішується в кожному конкретному випадку за результатами розгляду кожної справи. У відповідності до пункту 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, за результатами розгляду даної справи, суд вирішує питання про стягнення судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, стягуючи їх з відповідача в дохід держави. Питання про стягнення понесених судових витрат у інших справах, не вирішується судом в межах даної справ та може бути підставою для ухвалення додаткового рішення у відповідних справах (розірвання шлюбу, стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав). На підставі викладеного і

Outcome: partial