Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 9\~948, 83 грн., середній заробіток у звязку із затримкою розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 09.06.2016 року по 27.07.2016 року в сумі 1\~243, 60 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що з 19.04.2016 року по 09.06.2016 року займав посаду охоронця відділу охорони і економічної безпеки в ПАТ МЗХМ РЕФМА. В день його звільнення, у порушення трудового законодавства, і по теперішній час, відповідач не здійснив йому виплати по заробітній платі, а також всі інші виплати. У результаті неправомірних дій з боку відповідача позивач зазнав моральних страждань, повязаних із грубим порушенням його законних прав та інтересів, через несвоєчасну сплату йому законно заробленої заробітної плати. Позивач був поставлений у скрутне матеріальне становище, оскільки працюючи, він був вимушений позичати гроші, щоб прогодувати себе, свою сімю та оплатити відповідні комунальні послуги. Позивач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, на позові наполягає. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням слухати справу за його відсутності. Позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні визнають повністю, суму моральної шкоди в розмірі 3000 грн. не визнають, оскільки рахунки товариства арештовані, можливості самостійно здійснювати виплати грошей в рахунок погашення боргів по заробітній платі, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їхньої відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. 19.04.2016 року по 09.06.2016 року [PERSON] займав посаду охоронця відділу охорони і економічної безпеки в ПАТ МЗХМ РЕФМА. Був звільнений за погодженням сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Що підтверджується копією трудової книжки. /а.с. 5/. Згідно довідки по заборгованості по заробітній платі від 13.06.2016 року № 126 [PERSON] не виплачена заробітна плата за листопад-грудень 2015 року, січень-червень 2016 року в сумі 9\~949,83 грн. /а.с. 6/. Після звільнення, позивач отримав трудову книжку, але кінцевий розрахунок відповідач з ним не провів до теперішнього часу. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,\~наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~в структуру заробітної плати входять компенсаційні виплати. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати передбачена\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці»\~та проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з порядком, затвердженим\~постановою № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, а середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Відповідно до\~загальнообовязковим, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" від 19.10.2000 року, у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів громадянам проводиться компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 Порядку). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Абзацом 3 п. 24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач ПАТ МЗХМ РЕФМА позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 9\~948, 83 грн. та середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 09.06.2016 року по 27.07.2016 року в сумі 1\~243, 60 грн. визнав в повному обсязі, а згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку по заробітній платі при звільненні, є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно\~ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно п. 3,4,5 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Протиправна поведінка відповідача об»єктивно порушила повсякденний уклад життя позивача, оскільки він зазнав моральних страждань, повязаних із грубим порушенням його законних прав та інтересів, через несплату йому законно заробленої заробітної плати. Тому\~\~згідно положень ст.23 ЦК України, врахувавши вимоги розумності і справедливості, відповідність заподіяній матеріальній шкоді, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 500,00 грн. моральної шкоди. Крім того, оскільки позивач на підставі\~Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору за подачу позову, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 гривні 20 копійок.

Outcome: partial