Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів УМВС України в Рівненській області шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 80000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 12 березня 2015 року становить 1724000 грн. Надалі позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 1724000 грн., що відповідно до курсу НБУ станом на 12 березня 2015 року становить 80000 доларів США, на відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 24 листопада 2014 року під час обшуку за місцем фактичного проживання [PERSON] були вилучені його особисті кошти в сумі 80000 доларів США. Ухвали про арешт вилученого майна не отримував, а тому звернувся до слідчого з клопотанням про повернення зазначених коштів, відповіді на яке не отримав. Пізніше йому стало відомо, що вилучені у нього гроші були викрадені з кабінету слідчого в ніч з 25 на 26 листопада 2014 року. Неправомірними та халатними діями слідчого, який не забезпечив схоронності тимчасово вилученого майна, йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 80000 доларів США. Просить стягнути відшкодування матеріальної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», ст.1166, 1172, ч.6 ст.1176 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Крім того, пояснив, що слідчим Трофімчуком А.В. було порушено вимоги Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення втрат, повязаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, що встановлено рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду, Житомирського апеляційного адміністративного суду та Вищого адміністративного суду України. Грошові кошти являються власністю позивача і були вилучені з помешкання, що йому належить. Обшук проводився за фактичним місцем проживання його зятя [PERSON], який мешкав у його будинку. Під час обшуку позивач заявляв, що кошти належать йому, однак, слідчий не взяв це до уваги. Просить позов задовольнити. Представник відповідача - Управлінн МВ України в Рівненській області - [PERSON] в судовому засіданні 4 червня 2015 року позов не визнала та пояснила, що позивачем не доведено право власності на грошові кошти, а, відтак, він не може заявляти вимогу про відшкодування завданої втратою цих коштів матеріальної шкоди. Слідчим були вилучені купюри, схожі на долари США. Оскільки експертизи цих купюр проведено не було, а тому не можна стверджувати про те, що були вилучені саме грошові кошти. Тимчасово вилучене майно було викрадене з кабінету слідчого, а тому вимогу про повернення коштів необхідно заявляти до викрадачів майна. В судовому засіданні 15 липня 2015 року представник відповідача [PERSON] пояснила, що позивач не має права на відшкодування матеріальної шкоди згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», оскільки обшук у помешканні позивача проводився на законних підставах, рішення чи вирок суду про неправомірність дій слідчого під час проведення обшуку відсутні. Просять в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - Державної казначейської служби України - в судове засідання не зявився, хоча про місце, дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Заперечень проти позову до суду не надсилав. Прокурор, який вступив у справу в порядку ст.45 ЦПК України з метою захисту інтересів держави в особі Державної казначейської служби України, позов не визнала та пояснила, що ні ухвала про проведення обшуку, ні процедура його проведення учасниками обшуку у встановленому законом порядку не оскаржувалася та є законною. Позивачем не використано передбачений КПК України порядок поновлення свого права шляхом оскарження бездіяльності слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна. Також не дотримано позивачем положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», так як останній не звертався у встановленому порядку до відповідних органів з вимогою про відшкодування вартості майна. Крім того зауважила, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у справі, оскільки обовязок відшкодування шкоди покладається на державу, а не на її органи. Просить в задоволенні позову відмовити. Залучена за клопотанням представника відповідача [PERSON] МВС України в Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] позов не визнав та пояснив, що його вини у зникненні грошових коштів немає, так як була вчинена крадіжка майна невідомими особами, а не втрата майна слідчим. Його вина у порушенні порядку схоронності тимчасово вилученого майна вироком суду не встановлена, оскільки розгляд кримінального провадження ще не закінчився. Грошові кошти, які вилучені в помешканні позивача, знаходилися у сейфі в службовому кабінеті, що передбачено п.7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення втрат, повязаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження. Заперечує, що вилучені грошові кошти належать позивачу, так як під час обшуку у його помешканні свої права на ці гроші заявляли і позивач, і дружина позивача, і його зять, і дружина зятя. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи додатково пояснив, що вина слідчого Трофімчука А.В. у втраті матеріальних цінностей не доведена вироком суду. Адміністративними судами розглядалася правомірність накладення на слідчого дисциплінарного стягнення у виді звільнення, а не факт завдання шкоди. Не було встановлено справжність грошових знаків, оскільки техніко-криміналістичне дослідження паперових грошей не проводилося. Жодним вироком суду не встановлено вини працівників Управління МВС України в Рівненській області щодо викрадення грошових коштів. Обшук житла та вилучення майна відбулися у законний спосіб та на законній підставі, а тому відсутні доводи для застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має на праві власності житловий будинок №20 по вул.Комсомольська в с.Камяне-Случанське Сарненського району Рівненської області, про що свідчить виписка з погосподарської книги № 406 від 24 червня 2015 року. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2014 року слідчому Трофімчуку А.В. в межах кримінального провадження № 12014180000000107 було надано дозвіл на проведення обшуку у житлі та іншому володінні [PERSON] ( зятя позивача ) за місцем його фактичного проживання [INFO]. Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні оригіналу протоколу обшуку, 24 листопада 2014 року за вказаною адресою був проведений обшук, за результатами якого, серед іншого, у вітальні в металевій коробці були виявлені грошові кошти в сумі 80000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США ( п.23 протоколу ). З письмових пояснень позивача встановлено, що під час обшуку він зазначав слідчому про належність саме йому виявлених коштів, що не заперечувалося в судовому засіданні і самим [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна не зобовязаний доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно, якщо неправомірність набуття права власності прямо не випливає із закону. Незаконність набуття права власності має бути встановлена рішенням суду. До набрання рішенням суду законної сили право власності вважається набутим правомірно. Враховуючи, що закон не забороняє громадянам мати у власності валютні кошти, відсутнє рішення про незаконність набуття позивачем права власності на вилучені кошти, а також те, що грошові кошти були вилучені саме з належного позивачу житла та ніхто інший не заявляє своїх прав на них, суд вважає покликання відповідачів на відсутність доказів належності вилучених під час обшуку грошових коштів позивачу безпідставними. Вилучені в ході обшуку речі, в тому числі грошові кошти, слідчим Управління МВС України в Рівненській області Трофімчуком А.В. близько 8 години 25 листопада 2014 року були доставлені до службового кабінету в будівлі обласного управління МВС України в Рівненській області та поміщені в індивідуальний сейф. В ніч з 25 на 26 листопада 2015 року тимчасово вилучене під час обшуку помешкання позивача майно з кабінету слідчого зникло. 26 листопада 2014 року слідчим управлінням УМВС України в Рівненській області за фактом крадіжки тимчасово вилучених речей та валюти відкрито кримінальне провадження № 1201418000000000526 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. На момент розгляду справи осіб, причетних до вчинення злочину, не встановлено. Відшкодування шкоди державою передбачено Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та ч.1 ст.11176 ЦК України у разі, коли шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи ( посади ) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Шкода відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. В судовому засіданні встановлено, що відносно позивача кримінальна справа не порушувалася і рішення про її закриття не приймалося, обшук та вилучення майна в належному позивачу будинку проведено працівниками міліції на законних підставах та у законний спосіб за ухвалою слідчого судді. За таких обставин, суд вважає, що на правовідносини, які виникли між сторонами, вимоги ч.1 ст.1176 ЦК України та Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не поширюються. Відтак, не підлягає до задоволення вимога про стягнення завданої шкоди з Державної казначейської служби України як заявлена до неналежного відповідача. Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ч.1 ст.1166 ЦК України, згідно із положеннями якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обов'язків, здійснюється за правилами ст.1172 ЦК України. У цьому виді деліктних зобовязань вина юридичної або фізичної особи резюмується і тому тягар доказування відсутності вини у завданій шкоді покладається саме на зазначених субєктів. Наказом МВС України № 1658 від 30 грудня 2014 року за наслідками проведеного службового розслідування за фактом крадіжки матеріальних цінностей з кабінету слідчого, за грубе порушення вимог ст.100, 168 КПК України, постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19 листопада 2012 року «Про затвердження Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, повязаних з їх зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», а також вимог п.5.3.1 Положення про органи досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України № 686 від 9 серпня 2012 року, що призвело до втрати тимчасово вилученого майна, слідчого спеціальної міліції відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління УМВС України в Рівненській області капітана міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ. Як вбачається з висновку службового розслідування за фактом незадовільного виконання окремими посадовими особами УМВС України в Рівненській області функціональних обовязків щодо дотримання порядку зберігання і схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, технічного укріплення органів і підрозділів внутрішніх справ та організації охорони на обєктах обласного управління, службовим розслідуванням встановлено вину [PERSON] у вчиненні дисциплінарного проступку, який виразився у незабезпеченні схоронності тимчасово вилученого майна. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження, яке знаходиться на розгляді Рівненського міського суду Рівненської області та за яким [PERSON] предявлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а саме : неналежне виконання службовою особою своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам [PERSON] та спричинило тяжкі наслідки. Покликання представника відповідача [PERSON] МВС України в Рівненській області на необхідність покладення відповідальності за завдану позивачу шкоду на викрадачів грошових коштів не заслуговують на увагу, оскільки, проведеним службовим розслідуванням відповідач визнав, що проникнення невідомих осіб до адміністративного будинку УМВС України в Рівненській області і службового кабінету та вільний доступ до індивідуального сейфа слідчого стали можливими внаслідок неналежного виконання працівниками УМВС України в Рівненській області, в тому числі слідчим Трофімчуком А.В., покладених на них службових обовязків. В обґрунтування своїх заперечень щодо позовних вимог третя особа [PERSON] покликається на відсутність його вини у вчиненні дисциплінарного проступку. Однак, вказане твердження спростовується наступним. Відповідно до вимог ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Стоорона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобовязана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Пунктом 27 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, повязаних з їх зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19 листопада 2012 року, визначено, що схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно із пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у звязку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. Згідно із п.7 вказаного Порядку вилучені ( отримані ) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі ( металевій шафі ) слідчого, який здійснює таке провадження. Пунктом 21 Порядку встановлено особливості зберігання речових доказів у вигляді готівки у національній валюті України або іноземній валюті, які передаються для зберігання уповноваженому банку, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ. З пояснень третьої особи та досліджених судом матеріалів справи встановлено, що слідчий Трофімчук А.В. грошові кошти для зберігання в уповноважений банк не передав, чим взяв на себе особисте зобовязання за зберігання вилученого майна. Такі дії слідчого призвели до втрати тимчасово вилученого майна та стали підставою для застосування до нього заходів дисциплінарного впливу. Сторонами не заперечувався в судовому засіданні факт встановлення зазначених обставин постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, залишеної без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до ст.1172, ч.6 ст.1176 ЦК України відповідальною особою за шкоду, заподіяну позивачеві втратою вилученого під час обшуку у його помешканні майна, є Управління МВС України в Рівненській області. Безпідставними суд вважає твердження представника третьої особи про необхідність обовязкового встановлення вини слідчого Трофімчука А.В. у неналежному виконанні службового обовязку лише вироком суду, так як результати розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, не впливають на розгляд даної цивільної справи, оскільки за нормами ст.1172 ЦК України відшкодування шкоди покладається на Управління МВС України в Рівненській області, а не на третю особу [PERSON] Не можуть бути взятими до уваги і покликання прокурора на обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права. У відповідності до ч.1 ст.20 ЦК України та ст.3, 4 ЦПК України право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Одним із таких способів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди ( ч.1 ст.16 ЦК України ). В судовому засіданні представниками відповідачів визнана та обставина, що тимчасово вилучені у позивача грошові кошти втрачені, а, отже необхідність попереднього визнання незаконної бездіяльності слідчого щодо повернення тимчасово вилученого майна в порядку КПК України позбавлена сенсу. За загальним правилом ч.1 ст.1166 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі, тобто відшкодовується реальна шкода - втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника. З протоколу обшуку від 24 листопада 2014 року встановлено, що з будинку позивача було вилучено грошові кошти в сумі 80000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США. Відповідно до курсу НБУ станом на 12 березня 2015 року в гривневому еквіваленті розмір завданої позивачу шкоди становить 1724000 грн., які підлягають стягненню на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги покликання третьої особи та його представника на несправжність грошових знаків, вилучених під час обшуку, оскільки вони засновані на припущеннях і жодних чином суду не доведені. На підставі наведеного та

Outcome: partial