Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього 4144,04 грн. витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у ВНЗ МВС України та понесені судові витрати. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що відповідно до наказу Львівського інституту внутрішніх справ при Національній академії внутрішніх справ від 08.08.2002 року за №114 о/с відповідача [PERSON] було зараховано курсантом факультету економічної безпеки з числа молоді та присвоєно спеціальне звання рядовий міліції. 07.09.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді рядового і навчальницького складу органів внутрішніх справ та їх працевлаштування. Вказував, що відповідно до п. 3 цього Договору відповідач був зобов'язаний після закінчення навчання відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років, однак відповідач умови Договору не виконав, так як його було звільнено з ОВС за порушення дисципліни наказом ГУМВС України у Львівській області №130 о/с від 05.04.2008 року за п. 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Зазначав, що згідно з проведеним розрахунком, сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] за період з серпня 2002 року по липень 2006 року становить 4144,04 грн. Крім цього, посилався на те, що оскільки про звільнення відповідача з органів внутрішніх справи позивачу стало відомо після надходження листа ГУ МВСУ у Львівській області від 31.05.2011 року за №1/25-2524, а тому позивач вважає, що строк позовної давності ним не пропущено. Представник позивача в судовому засіданні не з'явився, однак надіслав заяву, в якій просить суд розглянути дану справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в позові просить відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що наказом ректора Львівського інституту МВС України при Національній академії внутрішніх справ України (тепер - Львівський державний університет внутрішніх справ) від 08.08.2002 року № 114 о/с «Про зарахування курсантів перших курсів факультетів №1 і №2 набору 2002 року» [PERSON] було зараховано на перший курс факультету №1 - економічної безпеки з числа молоді та присвоєно спеціальне звання рядовий міліції. 07.09.2002 року між Львівським інститутом внутрішніх справ та курсантом [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України строком дії до 01.07.2009 року. Відповідно до наказу начальника ГУМВС України у Львівській області від 05.04.2008 року № 130 о/с лейтенанта міліції [PERSON] - оперуповноваженого сектору Державної служби боротьби з економічною злочинністю Шевченківського районного відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області - звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни на підставі п. 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. У відповідно до вимог ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що визначено ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач звернувся до суду з вказаним позовом лише 29.05.2014 року (здано на пошту), отже після збігу трьох років від дня настання права вимоги. Посилання позивача на те, що строк позовної давності ними не пропущено через те, що про порушення свого права позивач дізнався лише після надходження листа ГУ МВСУ у Львівській області від 31.05.2011 року за №1/25-2524 є безпідставним, оскільки у відповідності до п. 9 вказаного вище договору, останній діяв до 01 липня 2009 року, а тому право вимоги у позивача наступило 02.07.2009 року, про що останньому було відомо, як стороні договору. За вказаних обставин та наявності заяви представника відповідачки про застосування строків позовної давності, суд, виходячи з вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, вважає, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, оскільки в позові відмовлено, а тому не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь понесених судових витрат, зокрема, по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed