Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач у грудні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсними договорів дарування. В подальшому позовні вимоги були уточнені та визначені сторони по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві, уточненій позовній заяві посилався на те, що 02.04.2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством [PERSON] банк "ПриватБанк", правонаступником якого\~є Публічне\~акціонерне товариство\~[PERSON]\~«ПриватБанк» було укладено кредитний договір DNC0GK00000100, відповідно до умов якого Відповідачу був наданий кредит у розмірі 68000,00 доларів США в обмін на зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати передбачених Кредитним договором платежів. У зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх обов'язків за вказаним кредитним договором, 01.09.2015 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська із позовом про стягнення з Відповідача заборгованості. Рішенням Красногвардійського\~районного суду\~міста Дніпропетровська\~від 28.03.2016\~року у справі №204/5910/15-ц та додатковим рішенням цього ж суду від 05.08.2016 року по вказаній справі було стягнуто із [PERSON] заборгованість у розмірі 30584,83 доларів США. 15.08.2016 року заступником начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] було відкрите виконавче провадження №51943212 за виконавчим листом Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» заборгованість у розмірі 30584,83 дол. США. 22.08.2016 року заступником начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все рухоме й нерухоме майно, що належить [PERSON], та заборонено боржнику здійснювати відчуження будь-якого майна, яке їй належить. Відповідно до\~Інформаційної довідки\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності,\~Державного реєстру\~іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 30.11.2015 року, у власності [PERSON] перебувало, зокрема, нежиле приміщення, площею 38,7 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, буд. 18, а також нежиле приміщення (магазин непродовольчих товарів), площею 67,4 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Березинська, буд. 20, приміщення 39. Як стало відомо позивачу, обєкти нерухомого майна вибули з володіння [PERSON]. Так, відповідно до договору дарування нежилого приміщення від 13.09.2016 року за реєстровим номер 3338, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарувала нежиле приміщення по вул. Чернишевського, буд.18 [PERSON]. Відповідно до договору дарування нежилого приміщення від 13.09.2016 року за реєстровим номер 3341, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарувала нежиле приміщення по вул.Березинська, буд.20 - [PERSON]. Посилаючись на те, що на момент вчинення правочину ( укладання договорів дарування), на нерухоме майно, яке є предметом оспорюваних договорів дарування, було накладено арешт державним виконавцем, вважають що є всі передбачені законодавством підстави для визнання такого правочину недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України. Просили суд: визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення, яке знаходиться у місті Дніпропетровську по вулиці Чернишевсього, буд. 18, укладений 13.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під №3338; визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення, яке знаходиться у місті Дніпропетровську по вулиці Березинській, буд. 20, приміщення 39, укладений 13.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під №3341 та стягнути судові витрати по справі. Провадження у справі було відкрито ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєсєди Г.В. від 29.12.2016 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на нежиле приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро вул. Березинська, будинок, 20 приміщення №39, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1025326112101, та на нежиле приміщення за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Чернишевського, будинок, 18, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1025304812101. Справа перебувала у провадженні судді Бєсєди Г.В., призначеної на посаду судді строком на пять років, відповідно до Указу Президента України від 24 квітня 2012 року №286/2012 «Про призначення судді» та у якої, станом на 24 квітня 2017 року закінчилися повноваження судді. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2017 року справа розподілена судді Морозу В.П. У звязку з відстороненням головуючого у справі судді Мороза В.П. від здійснення правосуддя на підставі рішення Другої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04 грудня 2017 року призначено повторний автоматичний розподіл справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017 року справа розподілена судді Слюсар Л.П. В судовому засіданні представник позивача просив суд позов задовольнити з наведених в уточненому позові та додаткових письмових поясненнях підстав. Вказав, що відповідачем [PERSON] було свідомо відчужене нерухоме майно при наявності арешту, накладеного у звязку із здійсненням виконавчого провадження. Крім того, вказав, що договори дарування мають фіктивний характер, не направлені на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, укладені [PERSON], яка знала про існування судового рішення, виконавчого провадження, арешту майна. При цьому [PERSON] отримала вищевказане майно по неоплатному договору, а, отже, майно може бути витребуване у набувача на підставі ст.388 ЦК України. Проте, відповідач [PERSON] не виконує жодних дій для повернення відчуженого майна, що вказує на змову відповідачів, що додатково підтверджує фіктивність укладених правочинів. Представник відповідачів в судове засідання зявився. Позовні вимоги не визнав. Вказала, що на момент укладання договорів дарування заборони щодо відчуження обєктів нерухомого майна не було. Дане нерухоме майно не було предметом іпотеки за кредитним договором. Відповідачці [PERSON] нічого не було відомо про відкрите виконавче провадження за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Просила в позові відмовити. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася. Відповідно до листа від 10.01.2018 року за №15/01-16 просила суд розглядати справу без її участі. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №\~DNC0GK00000100 від 02.04.2007 року, згідно до якого [PERSON] зобовязався надати відповідачу грошові кошти через касу на строк з 02.04.2007 року по 01.04.2017 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 68000,00 дол. США на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 6800,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,84 % на місяць. Відповідно до п.7.3 Договору забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним Договором виступає іпотека: трикімнатна квартира, м. Дніпропетровськ, пр. Газети « Правда»[ADDRESS] ( т.1 а.с. 62-66). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2016 року та додатковим рішенням від 05.08.2016 року по цивільній справі №204/5910/15-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги позивача задоволені. Стягнуто із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №\~DNC0GK00000100 від\~02.04.2007\~року у\~розмірі 30584\~доларів 83\~центи США,\~що згідно\~з курсом\~Національного банку\~України станом\~на 28\~березня 2016\~року становить\~ 797436\~грн.\~51\~коп. Рішення набрало чинності і 24 червня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист. 15.08.2016 року заступником начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] відкрите виконавче провадження №51943212 за виконавчим листом Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» заборгованості у розмірі 30584,83 дол. США. Постановою заступника начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби\~Дніпропетровського міського\~управління юстиції\~[PERSON] 22.08.2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржникові. Відповідно до Договору дарування нежитлового приміщення від 13 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3341, [PERSON] подарувала [PERSON] обєкт нерухомого майна, яке значиться згідно з правовстановлюючим документом, як нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Березинська, будинок, 20, приміщення №39 ( т.1 а.с. 75-76). Відповідно до Договору дарування нежитлового приміщення від 13 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3338, [PERSON] подарувала [PERSON] обєкт нерухомого майна, яке значиться згідно правовстановлюючого документу, як нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Чернишевського, буд.18 ( т.1 а.с. 77-78). Як вбачається із належним чином завіреної копії матеріалів виконавчого провадження №51444312 з виконання виконавчого листа виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 24.06.2016 року по цивільній справі №204/5910/15-ц за позовною заявою ПАТ КБ « ПриватБанк» до [PERSON] ( т.1 а.с.187-262), була проведена перевірка примусового виконання виконавчого листа, заступником начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] допущені численні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до Постанови про перевірку виконавчого провадження від 02 грудня 2016 року в результаті перевірки встановлено, що 22.08.2016 року заступником начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. У матеріалах виконавчого провадження наявні 2 копії вищезазначених постанов та дві копії супровідних листів до цих постанов, на яких відсутні дата та вихідний номер. Підпис начальника відділу на вищезазначених супровідних листах підроблений. Укладання договорів дарування нежитлових приміщень стало можливим у звязку з тим, що заступником начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] не внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Згідно з ч.ч.1,3 \~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, в судовому засіданні встановлено, що за кредитним договором №\~DNC0GK00000100 від 02.04.2007 року, який був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним Договором виступала іпотека: трикімнатна квартира, м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда»[ADDRESS] та на час укладання договорів дарування нежитлових приміщень відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про накладання арешту на майно боржника [PERSON] та заборони відчуження нежилого приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Березинська, будинок 20, приміщення 39 та нежилого приміщення за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Чернишевського, будинок 18 внесені не були. Суд критично відноситься до твердження представника позивача про фіктивність укладених договорів дарування, оскільки жодних належних та допустимих доказів позивачем суду не надано. Згідно з ч. 1\~ст.717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, виходячи зі змісту даної норми, договір дарування за своєю правовою природою створює певні обов'язки лише для однією сторони - дарувальника і не передбачає виникнення будь яких обов'язків для іншої сторони - обдарованого. Згідно зі статтею 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~ Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 81\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсними договорів дарування нежитлових приміщень. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на нежиле приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро вул. Березинська, будинок, 20 приміщення №39, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1025326112101, та на нежиле приміщення за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Чернишевського, будинок, 18, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1025304812101. Відповідно до\~ст. 158 ЦПК України\~у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Виходячи із вищевикладеного, оскільки позивачу відмовлено в позові, то суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову. Відповідно до вимог \~ст.141\~ЦПК України судові\~витрати позивачу\~не відшкодовуються.

Outcome: dismissed