Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, просить стягувати з [PERSON] кошти на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 гривень, починаючи з часу звернення до суду з даним позовом, до повноліття дитини. Стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1000 гривень за надання правничої допомоги адвокатом В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що від шлюбу, який розірвано рішенням Долинського районного суду від 08.09.2016, у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Дочка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не виконує домовленості щодо надання коштів на утримання дитини щомісячно. Він заробляє чималі кошти, працюючи за кордоном, однак виділяє на утримання дочки тільки незначну суму. Офіційно не працевлаштований. Дитина щоденно потребує харчування та зміни одягу, цьогоріч йде в школу, що також потягне за собою додаткові витрати. Всі витрати для забезпечення необхідних умов життя дочки вона фактично несе сама. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2020 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для надання відзиву. 05.08.2020 відповідно до ухвали Долинського районного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково на суму 1200 грн, у решті просив відмовити, оскільки він офіційно ніде не працює, долучивши довідку з сільської ради. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов"язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року суд, повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 згаданої вище Конвенціїї ООН, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У судовому засіданні встановлено, що згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2016 сторони розірвали шлюб. Місце проживання дитини визначено з матір"ю [PERSON] (а.с. 3). Про те, що під час спільного життя у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , свідчить копія свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 05.06.2014 (а.с. 4). Згідно з ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, розом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу Укераїни при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що відповідач, хоч офіційно не працевлаштований (а.с.19), є здоровою, працездатною особою, інших дітей чи утриманців немає, не є особою з інвалідністю. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст. 188 СК України, не встановлено. В судовому засіданні та з позовної заяви вбачається, що [PERSON] інколи надавав матеріальну допомогу на утримання [PERSON] , однак у розмірі, який не забезпечував покриття витрат на її харчування, одяг та розвиток. Майже всі витрати по догляду за дитиною позивачка несе сама, їй також допомагають батьки. Згідно з ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Вирішуючи питання про спосіб стягнення аліментів, суд враховує позицію позивачки, зокрема те, що вона просить стягувати їх в твердій грошовій сумі. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з липня 2020 року - 2 318 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Отже, прожитковим мінімумом визначається мінімальний розмір матеріального забезпечення дитини. З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини. Виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1ст.141 СК України), враховуючи, що значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання на ліки, суд вважає доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання спільної дитини аліментів у розмірі 1800 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі, суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини. Як зазначалось вище, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При чому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Щодо позовної вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, така не підлягає задоволенню, враховуючи наступне: Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у справі № 922/1163/18 від 06.03.2019 року, в якій зазначено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано тільки квитанцію №11 від 08.07.2020 на суму 1000 гривень, видану адвокатом Луговим Романом Юрійовичем (а.с 9). Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки позивачкою не надано доказів укладання договору про надання правничої допомоги, відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, що свідчить про необгрунтованість суми гонорару, вказаної у квитанції. Позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1800, 00 грн. на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 08 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, при цьому частково задовольнивши позовні вимоги [PERSON] . На підставі ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 141, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 141, 265, 282, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial