Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі 2500 гривень та на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 3000 грн., щомісячно, а також судові витрати. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що між ним та відповідачем був укладений шлюб 17.09.2015 року у відділі державної реєстрації актів громадського стану реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 114. Подружні відносини між подружжям не склалось через непорозуміння та суперечки, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. У шлюбі народилася донька [PERSON] [INFO] . Тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Крім того, відповідач відмовляється належними чином виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню дитини, а позивач не має можливості самостійно забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини на належному рівні, при цьому позивач, протягом існування шлюбу, так і після фактичного його припинення, займалась веденням домашнього господарства та у зв`язку із вагітністю, пологами та вихованням дитини, не мала змоги працевлаштуватись, а тому просить стягувати з відповідача аліменти як на утримання дитини так і на її утримання. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому частково визнав позовні вимоги, зокрема погоджується сплачувати на утримання дитини [PERSON] 2500 гривень та повністю заперечив щодо стягнненя з нього аліментів на утримання другого з подружжя. Свій відзив мотивує тим, що [PERSON] протягом подружнього життя мала можливість працювати, маючи вищу юридичну освіту, однак не виявила бажання та була на повному його утриманні. Позивач не є інвалідом, не має інших захворювань та є цілком здоровою працезданою особою, отримує матеріальну допомогу щомісячно у зв`язку із народженням дитини, до досягнення нею трьохрічного віку. У відповідь на відзив, позивач заперечила такий та пояснила, що на даний час не працює, джерел інших доходів у неї відсутні, а тому вона хоч є і працездатною, проте особою, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки через відсутність доходів не може забезпечити їй прожитковий мінімум. Водночас, звертає увагу, що [INFO] народила дитину, а тому у зв`язку із необхідністю догляду та вихованням доньки не мала можливості працювати. Окрім того, кошти, отримані як державна допомога, мають цільовий характер використання на дитину, а тому не свідчить про наявність власного доходу. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у ньому та просять такий задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема не заперечив щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 2500 гривень, а в решті просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 17.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 114. За час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.06.2018 року). Батьком дитини записаний [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні і не заперечується сторонами, малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із довідки командира БПСПОП «Львів» №700/35/01-19 від 17.09.2019 року та довідки про доходи №281/68 від 17.09.2019 року, відповідач [PERSON] працевлаштований, працює поліцейським особливого призначення та отримав заробітню плату за період з березня 2019 року по серпень 2019 року в розмірі 83622,98 гривень. Крім того, позивач [PERSON] станом на час розгляду справи не працює та не має постійного джерела доходів, що стверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 2 квартала 2015 року по 1 квартал 2019 року. При цьому, [PERSON] отримала державну матеріальну допомогу на утримання дитини за період з квітня 2018 року по вересень 2019 року в розмірі 14343,23 гривні, що стверджується довідкою Франківського відділу соціального захситу УСЗ ДГП ЛМР №260309-2704 від 24.09.2019 року. Згідно з ч. 2\~ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до\~ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно\~статті 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4\~статті 56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2\~статті 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3\~статті 105 Сімейного кодексу України\~встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України. Відтак, сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, примирюватись сторони не бажають,\~\~таким чином, подальше спільне життя сторін не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дітей, тому шлюб з відповідачем слід розірвати. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини слід зазначити наступне. Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Незважаючи на те, що відповідач офіційно працює, сторони погодились на встановлення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні роз`яснення містить п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Так, враховуючи потреби дитини, визначений законом мінімальний розмір аліментів, а також те, що відповідач в цій частині позовних вимог визнав позов частково в розмірі 2500 грн, зважаючи на рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, а також встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який обидвоє батьків повинні забезпечити дитині, потреби дитини, матеріальне становище відповідача, суд з врахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що розмір аліментів у 2500 грн., який є більшим, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку повною мірою забезпечує потреби дитини необхідні для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду із відповідним позовом в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених\~Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1\~ст. 192 СК України Крім того, щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання другого з подружжя слід зазначити наступне. Згідно з частинами другою та четвертою\~статті 84 Сімейного кодексу України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частин першої та другої\~статті 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз зазначених положень свідчить про те, що особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини. Особливістю зазначеного права є те, що той з подружжя, з ким проживає дитина, має його незалежно від того, чи він/вона працює та незалежно від її/його матеріального становища. Єдиною умовою, яку висуває законодавець, є можливість другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу. Вирішуючи позов про стягнення аліментів на утримання дружини та визначаючи їх розмір, суд враховує матеріальне становище відповідача, рівень отримуваного ним доходу з якого вбачається можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, обов`язок та згоду відповідача на сплату аліментів на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 2500,00 грн.; а також встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2102 грн., вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти в розмірі половини такого прожиткового мінімуму 1051,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача та користь позивачки понесених нею витрат, пов`язаних із розглядом справи та судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.2\~ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч.3\~ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до ч. ч, 4,5,6\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачкою та адвокатським об`єднанням «Західна правова група», 26.06.2019 року укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого кожен з учасників об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами. Крім того, матеріали справи містять ордери на надання правової допомоги позивачу адвокатами [PERSON] та [PERSON] . Згідно акта виконаних робіт від 26.06.2019 року, згідно договору від 26.06.2019 р., послуги у справі за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів вартістю 5000 грн. виконані в повному обсязі та оформлені належним чином. Рахунком-фактури №СФ-0000076 від 26.06.2019 року та квитанцією від 26.06.2019 року підтверджується сплата [PERSON] гонорару в сумі 5000 грн. адвокатському об`єднанні «Західна правова група». Враховуючи вищенаведене та долучені до позовної заяви договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт та квитанції від 26.06.2019 року, відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~є належним доказом, який підтверджує надання адвокатським об`єднанням «Західна правова група» позивачці послуг з надання правничої допомоги вартістю 5000 грн. Між тим, відповідач не довів не співмірність витрат на правничу допомогу. За наведеного, враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення в цій частині позовних вимог і відповідач не підлягає до категорії осіб звільнений від сплати судового збору передбаченого\~Законом України «Про судовий збір», суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 768 грн. 40 коп. судового збору та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial