Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, посилаючись на те, що 16 липня 1994 року її батько, [PERSON] зареєстрував шлюб з її матір'ю [PERSON]. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], 2003 року народження та повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя батьків не склалось, внаслідок чого Шполянським районним судом Черкаської області їх шлюб було розірвано. Вона та її брат залишились проживати з батьком та перебувати на його утриманні. На даний час вона навчається на 2 курсі Навчально-наукового інституту іноземних мов Черкаського національного університету імені Б.Хмельницького та потребує додаткових витрат а також являється інвалідом дитинства 3-ї групи. В зв'язку з чим має відповідні додаткові потреби, які складаються із необхідності проходження профілактичних лікувань, відповідного харчування та інше. Відповідачка добровільно допомоги не надає, офіційно не працює, дохід має нерегулярний, тобто у неї є фактична можливість приховувати свій дохід від правового врегулювання питань, які виникають відносно неї. Тим більше відповідачка не виявляє ніякого інтересу щодо її життєвих необхідностей. Позивачка вважає, що відповідачка зобов'язана матеріально допомагати доньці під час навчання, оскільки вона потребує цієї допомоги та просить стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення нею 23-річного віку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення нею 23-річного віку. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення, вказуючи, що щомісячно нею надавалася допомога синові [PERSON] 2003 року народження якого вона дуже любить, матеріально допомагає і в подальшому буде йому допомагати, але в тій можливості в якій вона могла і зможе. З лютого 2014 року вона щомісячно перераховує кошти на утримання сина на ім'я [PERSON] Її донька отримує допомогу як інвалід дитинства ІІІ групи незалежно від одержуваного ним заробітку, стипендії, аліментів або інших доходів. Крім цього її донька навчається на денній формі навчання на бюджетній (безкоштовній) основі та отримує щомісячно стипендію. Вона не має можливості сплачувати доньці аліменти в тому розмірі, який просить позивач, оскільки ніде не працює, хворіє та сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина. Просили в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Як встановлено в судовому засіданні, 16 липня 1994 року [PERSON] зареєстрував шлюб [PERSON]. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], 2003 року народження та повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки № 519 від 29 листопада 2013 року [PERSON] навчається на денному бюджетному відділенні 2 курсу Навчально-наукового інституту іноземних мов Черкаського національного університету імені Б.Хмельницького. Термін навчання з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року. Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до Конвенції про права дитини, правовий статус дитини має особа до досягненню нею повноліття. Сімейний Кодекс України усіх учасників сімейних відносин називає в однині. А тому слово «дитина» має для вжитку строго визначену межу -18 років. Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Крім того, для виникнення обов'язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина потрібні три умови: дочка, син мають бути непрацездатними; дочка, син мають потребувати матеріальної допомоги; мати, батько мають бути матеріально забезпеченими, здатними утримувати сина або дочку. Якщо відсутня хоч одна з умов наведених вище, то аліментний обов'язок щодо утримання дітей не настає. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка на даний час перебуває на обліку як безробітна, допомогу по безробіттю не отримує, що підтверджується довідкою Державного центру зайнятості за № 04/1971 від 05 листопада 2014 року. Крім цього рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 24 березня 2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], про що є квитанції з „Укрпошти" та „Ощадбанку" що підтверджують факт відправлення грошових коштів. Як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою віку який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітню дочку одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України). Беручи до уваги те, що на даний час у відповідачки склалася складна життєва ситуація, важкий матеріальний та моральний стан, в зв'язку з тим що остання позбавлена можливості сплачувати аліменти на навчання своєї повнолітньої доньки, суд вважає, що позовне не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed