Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 25.07.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки нерухомого майна. Відповідно до п. 1.1 іпотекодавці передають в іпотеку квартиру №40, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.05.2005 року, яке видано відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна, Виконавчого комітету Харківської міської ради згідно розпорядження № 3498-Ц2 від 06.05.2005 року та зареєстроване у Комунальному підприємстві «Харківське обласне бюро технічної інвентаризації», записано у реєстрову книгу №1 за реєстровим №П-3-3-455. Зазначений договір був укладений в забезпечення виконання зобов'язання за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL5695 від 25.07.2008 року, що укладений між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] Відповідно до п. 1.1 кредитного договору ПАТ «Універсал Банк» зобов'язався надати [PERSON] кредитні послуги у валютах, вказаних в договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 50 000 доларів США у порядку і на умовах зазначених у договорі. У відповідності до п.п. 1.1.1 Генерального договору, 25.07.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № BL5695/К-1 до Генерального договору, відповідно п. 1 якого, банк зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти в сумі 242 000 грн., а [PERSON] зобов'язується прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах зазначених у Індивідуальній угоді. Відповідач взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість та позивач був вимушений звернутися до суду. 14 січня 2015 року відповідачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічною позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), [PERSON] про визнання договору іпотеки припиненим. В обґрунтування зустрічної позовної заяви позивачі зазначили, що 25.07.2008 року між позивачами та іншими сторонами по справі було укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцями в заставу квартири [ADDRESS] в забезпечення виконання зобов'язання боржника - [PERSON], що випливають з Генерального договору про надання кредитних послуг від 25 липня 2008 року. Зазначили, що іпотекодавцем за вказаним договором виступила не належна особа, так як між позивачами за зустрічним позовом - [PERSON] та [PERSON] та відповідачами - ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] договори поруки не укладалися, у зв'язку з чим позивачі за законом не можуть бути іпотекодавцями, адже не є майновими поручителями. Також зазначили, що договір іпотеки не відповідає по суті та формі вимогам законодавства для даних видів договорів та просили визнати спірний договір іпотеки припиненим. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити, у зв'язку з тим, що чинним законодавством не передбачено необхідності укладення договору поруки з іпотекодавцями та договори іпотеки та поруки не є взаємопов'язаними. Відповідачі в судове засіданні не з'явилися, про день, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї не явки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача в повному обсязі, при цьому пояснила, що позивачем не надано до суду доказів направлення іпотекодавцям та отримання останніми повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, не надано доказів на підтвердження отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON], а у якості доказу надана лише вимога про стягнення заборгованості, та вказана сума заборгованості не відповідає сумі позову. Також зазначила, що підвищення відсоткової ставки було необґрунтованим та неправомірним. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримала та просила договір іпотеки від 25.07.2008 року укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» визнати припиненим та до позовних вимог застосувати позовну давність. В судовому засіданні після початку розгляду справи по суті представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала заяву в якій просила визнати спірний договір іпотеки недійсним. При цьому посилалася на положення ст.ст. 229, 559 ЦК України та зазначила, що її довіритель під час укладення вказаного договору помилявся щодо правової природи вказаного правочину. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.07.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL5695, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні послуги у валютах, вказаних в договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 50000 доларів США, а відповідач в свою чергу зобов'язалась повернути кредит у повному обсязі не пізніше 01.07.2028 року або достроково зі сплатою банку плати за кредитні послуги, що визначено відповідними Індивідуальними угодами (а.с. 11-14). Відповідно до додаткової угоди № BL5695/К-1 від 25.07.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL5695 ПАТ «Універсал Банк» зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти в сумі 242 000 грн., а відповідач в свою чергу зобов'язалась прийняти належними чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 25,25 % річних (а.с. 15). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаними договорами про надання кредиту іпотекодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до договору іпотеки від 25.07.2008 року передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.05.2005 року, яке видане відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна, Виконавчого комітету Харківської міської ради згідно розпорядження № 3498-Ц2 від 06.05.2005 року та зареєстроване у Комунальному підприємстві «Харківське обласне бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №П-3-3-455. Вказаний договір 25.07.2008 року було посвідчено нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5588 (а.с. 8-9). Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки, вартість предмету іпотеки дорівнює його ринковій вартості, яка згідно звіту незалежного суб'єкта оціночної діяльності, становить 324 000 грн. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У зв'язку з неналежним виконанням умов Генерального договору про надання кредитних послуг № BL5695 у відповідача [PERSON] станом на 11.12.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 472 498 грн. 73 коп., з яких: заборгованість за кредитом складає 236 825 грн. 63 коп., заборгованість за відсотками - 218 677 грн. 23 коп. та відсоткам - 16 995 грн. 87 коп. (а.с. 19) Забезпечення виконання зобов'язань у відповідності до положень ст. 546 ЦК України може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Згідно з вимогами частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Право визначення підстави та способи звернення стягнення належить іпотекодержателю. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;з інших підстав, передбачених цим Законом. Відповідно до п 1.2.1. Генерального договору про надання кредитних послуг № BL5695 позичальник повинен виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за договором не пізніше 01.07.2028 року. Відповідно до додаткової угоди № BL5695/К-1 від 25.07.2008 року позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах , що встановлені Графіком погашення кредиту згідно додатку №1, тобто до 01.07.2020 року. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, позивач повідомив іпотекодавців [PERSON], [PERSON] та [PERSON] листами від10.04.2009 року та 08.12.2008 року про порушення умов договору і про попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, які були отримані відповідачами, про що свідчить підпис останніх ( а.с. 75-78). Щодо посилань представник відповідача [PERSON] - [PERSON] на застосування до позовних вимог строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За приписами ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до приписів ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач з проханням про поновлення строку звернення до суду з вимогою не звертався, та не надав обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин його пропуску. Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно висновків, які містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року та є обов'язковими для застосування судом відповідно до ст. 360-7 ЦПК України перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду ПАТ «Універсал Банк» звернувся 17.01.2014 року. Таким чином, сума заборгованості [PERSON], в рахунок погашення якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в межах строку позовної давності за період з 17.01.2011 року по 17.01.2014 року складає 323 643,47 грн. Стосовно зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до ВАТ «Універсал Банк», [PERSON] про визнання договору припиненим, суд приходить до висновку, що він не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В обґрунтування позовних вимог за зустрічною позовною заявою відповідачі посилалися на те, що у відповідності до положень ст. 583 ЦК України іпотекодавці є майновими поручителями боржника за кредитними зобов'язаннями, однак договори поруки між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] не укладалися. У зв'язку з чим у відповідності до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення зобов'язань, вчинений не у письмовій формі, є нікчемним. Згідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. У відповідності до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язань вчиняється у письмовій формі. Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно до положень ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що порука та застава (в тому числі іпотека) є самостійними та різними за своєю природою видами забезпечення виконання зобов'язань, які можуть застосовуватися як самостійно один від одного, так і одночасно по відношенню до одного й того ж зобов'язання на розсуд сторін. В обгрунтування зустрічних позовних вимог відповідачі, як на підставу своїх вимог посилалися на положення ст. 559 ЦК України, та просили договір іпотеки визнати припиненим. Парафом 3 глави 49 ЦК України та зокрема ст. 559 ЦК України регулюються відносини, які випливають з договорів поруки. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що договори поруки щодо забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем, між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] не укладалися, а було укладено лише договір іпотеки. В зустрічній позовній заяві відповідачі також посилалися на порушення при укладенні спірного договору іпотеки положень ст.ст. 572, 583 ЦК України. У відповідності до ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Згідно до положень ст.577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що відповідачі у справі на момент укладення спірного договору іпотеки на праві спільної сумісної власності володіли квартирою [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.05.2005 року. Зазначений договір був посвідчений нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно до п. 1.3 договору іпотеки іпотекодавці та іпотеко держатель були ознайомлені з усіма умовами основного договору, що обумовлюють оснвне зобов'язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов'язання у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорами. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов'язань, що забезпечуються іпотекою відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру таких зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору, що обумовлюють основне зобов'язання. Сторони підтверджують, що іпотекою за цим договором забезпечуються також і розмір зобов'язань, строк і порядок його виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаного основного договору, що обумовлюють основне зобов'язання. Виходячи з наведеного можна зробити висновок, що відповідачі були ознайомлені з умовами вищевказаного договору іпотеки та погодилися з ними, про що свідчить їх особисті підписи в договорі. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви. Окрім того, в судовому засіданні 25.02.2015 року, після початку розгляду справи по суті представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано заяву, у якій вона додатково просила визнати спірний договір іпотеки недійсним, посилаючись на положення ст. 229 ЦК України та зазначила, що її представник при укладенні спірного договору помилявся щодо істотних обставин, а саме природи правочину. Також зазначила, що в силу ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Однак, у відповідності до положень ст. 31 ЦПК України, якою встановлено право позивача змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви до початку розгляду судом справи по суті, вищезазначена заява представника відповідача [PERSON] від 25.02.2015 року в частині зміни підстави та предмету позову, не підлягає оцінці під час розгляду даної справи у зв'язку з поданням її з порушенням встановленого законом порядку. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг № BL5695 від 25 липня 2008 року, заявлені обґрунтовано, та підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності, а зустрічний позов [PERSON] та [PERSON]- задоволенню не підлягає. Питання щодо стягнення судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial