Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS]; вона народилася та проживала у сім'ї в складі: матері - [PERSON], [INFO]; брата - [PERSON], [INFO] та дідуся (рідного батька - [PERSON]) - [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. .Як зазначається позивачем при зверненні до суду, свого батька - [PERSON] вона не пам'ятає, оскільки її з братом виховуванням займався виключно дідусь - [PERSON], [INFO], на якого мати - [PERSON], [INFO], залишила позивача та брата, а сама жебракувала та пиячила. У зв'язку з тим, що батьки не займалися належним чином виховуванням своїх дітей, а дідусь [PERSON], якому було 85 років, не мав змоги забезпечити належного виховання, рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська №389 від 22.07.1994 р. позивач та її брат ([PERSON], [INFO]) були направлені до Нікопольської середньої школи-інтернату №1 для дітей-сиріт «Гармонія»; в цьму закладі позивач перебувала з 01.09.95 р. по 31.08.06 р. 18 червня 2011 р. позивач взяла шлюб із [PERSON], та взяла прізвище чоловіка. Її дідусь помер (свідоцтво про смерть видане Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 939 від 14 червня 2012 року.); після його смерті відкрилася спадщина на 12/100 часток домоволодіння [ADDRESS], які належали померлому на підставі свідоцтва про право власності від 11.09.50 р., виданого Відділом комунального господарства виконкому АНД районної ради, згідно з рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 28.11.49 р., на дане майно позивач має право в порядку спадкування. З метою встановлення родинних стосунків позивача та її дідуся та оформлення права позивача на спадщину позивач звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, який 27 травня 2014 р. ухвали рішення про задоволення позову та встановив родинні відносини між [PERSON], [INFO], та [PERSON], 1909 р.н., який помер [INFO], як рідні онука та дідусь. Звернувшись до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті дідуся, позивач отримала відмову (постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії від 02.08.2014 р.). Встановлення того факту, що спадкодавцем спадщини на 12/100 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] - є саме гр. [PERSON] [INFO], померлий [INFO], необхідно позивачу для прийняття та визнання за права власності на зазначену вище спадщину. Предмет позову становлять вимоги про встановлення факту того, що спадкодавцем спадщини на 12/100 часток (кв. №3) домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], є саме [PERSON], [INFO], померлий [INFO], про визнання за [PERSON], яка перебувала в родинних відносинах з гр. [PERSON], як рідні онука та дідусь, права власності на спадщину - 12/100 часток домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, яке було зареєстроване за спадкодавцем - [PERSON], [INFO], який помер -[INFO], на підставі свідоцтва про право власності від 11.09.1950 р., виданого Відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради згідно з рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 28.11.1949 р. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідачі не скористалися правом брати участь у судових засіданнях, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду (ст. 224 ЦПК). Треті особи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях; від начальника Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції надійшла суду заява про розгляд справи у відсутності представника. Заслухав пояснення позивача та представника, допитав свідка та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом, [PERSON] народилася [INFO]. (післяшлюбне прізвище «[PERSON]» відповідно до свідоцтва про шлюб від 18.06.2011 р. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2014 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, де треті особи четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління - служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про встановлення факту родинних відносин та про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позову було задоволено: судом було ухвалено встановити факт, що [PERSON], [INFO], перебувала у родинних відносинах з [PERSON], 1909 р.н., який помер [INFO], як рідні онуки та дідусь. Даним судовим рішенням також було надано строк [PERSON] додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті дідуся [PERSON], який помер [INFO], у три місяці. На виконання даного судового рішення 02.08.2014 р. позивач звернулася із відповідною заявою до нотаріальної контори, утім, постановою державного нотаріуса четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 02.08.2014 р. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого дідуся [PERSON], оскільки: факт смерті [PERSON] підтверджується копією запису акту про смерть №876 від 16.05.1997 р., виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, згідно якого [PERSON], [INFO], постійно мешкав і був прописаний за адресою: [ADDRESS], помер [INFO], та також копією запису акта про смерть області, згідно якого гр. [PERSON], [INFO], який постійно мешкав та був приписаний за адресою: [ADDRESS], помер [INFO], та у нотаріуса немає можливості встановити після якої саме особи відкрилася спадщина. Разом з тим, відповідно до зазначеної постанови нотаріуса, не було надано документів на підтвердження ступеню споріднення між померлим гр. [PERSON] та спадкоємицею гр. [PERSON] після померлого гр. [PERSON], та їх родинні стосунки має визнати суд в разі необхідності. Згідно рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2014 р. факт родинних відносин між спадкоємицею гр. [PERSON] та спадкодавцем гр. [PERSON] вже встановлено. Окрім того, згідно з зазначеною постановою нотаріуса відповідно до довідки КП «ДМБТІ» №3117 від 27.03.2014 р. станом на 31.12.2012 р. реєстрацію права власності на зазначену вище частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], проведено за [PERSON] на підставі повторного свідоцтв про право власності від 11.09.1950 р. і не проведено перереєстрації права власності щодо зміни розміру часток. Зазначений факт унеможливлює видати свідоцтво про право на спадщину без порушення права власності інших співвласників нерухомого майна. Також спадкоємицею не надано правовстановлюючих документів на підтвердження права власності на спадкове майно. За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування. Відповідно до ч. 1 ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Як встановлено судом, позивач є онукою [PERSON], 1909 р.н., який помер [INFO]., та, виходячи з приписів ч. 1 ст. 1265 ЦК України, є спадкоємцем п'ятої черги. Допитана в якості свідка гр. [PERSON] пояснила, що позивач доводиться їй племінницею, а померлий - її (тобто свідка) дядя, який за життя проживав за адресою: [ADDRESS]. Позивач доводиться померлому його рідною онукою. Близько 3- 4 років він приймав участь у вихованні позивача, утім, згодом у нього не було здоров'я, батька у [PERSON] (позивача) не було, а її мати вела розгульний образ життя, тому [PERSON] здав дитину до інтернату. Відповідно до пояснень даного свідка вона не знала, що [PERSON] помер, а про його смерть вона дізналася від сусідів; 7 років потому вона сказала про це [PERSON] (позивач); на даний час частина домоволодіння стоїть та її мають намір забрати сусіди. За життя місце проживання померлого [PERSON] було зареєстровано за наступною адресою: [ADDRESS]. Відносно складу спадщини після померлого (ст. 1218 ЦК України), то реєстрація права власності на ? частку домоволодіння [ADDRESS] згідно відповіді з КП «ДМБТІ» від 27.03.2014 р. №3117 проведена за [PERSON] 11.09.1950 р. на підставі повторного свідоцтва про право власності від 11.09.1950 р., виданого Відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів згідно з рішенням народного суду 1 - дільниці Амур-Нижньодніпровського району від 28.11.1949 р. Згідно з даною відповіддю КП «ДМБТІ» в матеріалах інвентаризаційної справи знаходиться рішення виконкому АНД районної ради №786/19 від 12.11.1991 р., згідно якого за [PERSON] було затверджено 12/100 часток домоволодіння, але для перереєстрації права власності він до КП «ДМБТІ» ДОР не звертався. Розв'язуючи вимогу позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом за позивачем після померлого [PERSON], суд виходить з того, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди до смерті [PERSON] регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Судом встановлено, що спадкодавець був власником нерухомого майна (? частка домоволодіння [ADDRESS]) на підставі свідоцтва про право власності, яке було видано повторно 11.09.1950 р. Відділом комунального господарства виконкому АНД районної ради народних депутатів згідно рішення народного суду першої дільниці Амур-Нижньодніпровського району від 28.11.1949 р., та на підставі відповіді з КП «ДМБТІ» від 27.03.2014 р. №3117 встановлено, що право власності на ? частку домоволодіння [ADDRESS] було зареєстровано за померлим [PERSON] Стосовно відсутності державної реєстрації за [PERSON] на 12/100 часток зазначеного вище домоволодіння згідно з рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради №786/9 від 12.11.1991 р., то чинне на той час законодавство не пов'язувало виникнення права власності з проведенням такої реєстрації, відтак, спадкову масу після померлого складає таке нерухоме майно: 12/100 часток домоволодіння [ADDRESS]). Що стосується дати смерті [PERSON], невизначеність з якою (або [INFO]. або [INFO]) також стала підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, то відповідно до актового запису про смерть №876 від 16.05.1997 р., який був наданий на запит нотаріуса Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління Дніпропетровської області 24.07.2014 р. №1923/10. 1-23 та міститься у спадковій справі, гр. [PERSON] помер [INFO]. у м. Дніпропетровську у віці 87 років, проживав у [ADDRESS]. Відповідно до ст. 158 КпШС (в редакції,яка діяла на час смерті [PERSON]) народження, смерть, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміна прізвища, імені, по батькові підлягають реєстрації в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Про зроблений запис акта громадянського стану видається відповідне свідоцтво. Актові записи, вчинені в органах реєстрації актів громадянського стану, до спростування їх по суду є безспірними доказами посвідчуваних ними актів. За ст. 169 КпШС реєстрація смерті провадиться за останнім місцем проживання померлого або за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Реєстрація смерті особи, оголошеної судом померлою, а також реєстрація факту смерті, встановленого в судовому порядку, провадиться за місцем проживання заявника. Таким чином, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 158 КпШС, та відсутності доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження спростування актового запису, [PERSON], [INFO] (за старим стилем), син [PERSON] та його законної дружини [PERSON] (батьківство на підставі архівної довідки про метричну книгу Успенської церкві с. Голубівка Новомосковського повіту Катеринославської губернії (нині Новомосковський район Дніпропетровської області) від 21.01.2014 р. А-5-2014) помер [INFO]. Відмовляючи в задоволенні вимоги позову про встановлення факту того, що спадкодавцем спадщини на 12/100 часток (кв. №3) домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], є саме [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК). Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Зміст зазначених у ст. 15 ЦК України підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах статей, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У тих випадках, коли спеціальною нормою закону встановлений інший, ніж визначений ст. 16 ЦК України, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст.16 ЦК і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні і на них поширюється дія ЦК. Таким чином, позивач обрав неналежний спосіб захисту цивільних прав в частині, що стосується цієї вимоги; разом з тим, судом можливо встановлення факту володіння будівлею на праві власності, якщо загублено або втрачено правовстановлюючий документ на будівлю та зазначений факт не може бути підтверджений у позасудовому порядку, на підтвердження чого мають бути подані докази щодо неможливості одержання ним відповідного документа або його поновлення. Утім, даної вимоги суду заявлено не було (ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України).

Outcome: partial