Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на наступне майно: стінку «Марк», шириною 3,90 м., придбану у 2008 році за 2500 грн.; електропіч, придбану у 2015 році за 500 грн.; стіл - тумбу, придбаний у 2008 році за 300 грн.; кухню «Оля» шириною 2,60 м., придбану у 2008 році за 1500 грн.; крупорушку, придбану у 2008 році за 1000 грн.; бензопилу «Атлант», придбану у 2008 році за 1500 грн.; трактор Т-16, придбаний у 2007 році за 8000 грн., бджоли 40 вуликів вартістю 31000 грн.; дві корови вартістю 30000 грн.; станок для швейної машинки, придбаний за 100 грн.; бідони в кількості 5 шт. (50 л.), 1 шт. (25 л.) вартістю 300 грн.; платформу металеву, будку для викачки меду загальною вартістю 10000 грн.; одну корову, три бика, три свині були продані [PERSON] за 48000 грн.; кури тридцять голів; телята 2 шт., 2016 року народження; будинок в [ADDRESS], придбаний у 2006 році за 5000 грн. В порядку поділу спільного майна подружжя позивач також просить визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: телевізор марки «LG», придбаний у 2003 році за 1089 грн.; морозильну камеру «Zanussi» 400 л., придбану у 2013 році за 3799 грн.; водяний насос БЦН, придбаний у 2006 році за 300 грн.; автомобіль марки «Москвич» гірчичного кольору, придбаний за 4000 грн. В обґрунтування свого позову посилається на те, що після розірвання шлюбу сторони не дійшли добровільної згоди щодо поділу майна, а тому просить здійснити поділ майна у визначений нею спосіб. Відповідач у відзиві не погодився з позовом, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивач не довела вартість майна, крім того на даний час не має худоби, птиці та бджіл. Також позивачем не доведено взагалі наявність майна. Позивач та представник позивача у судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні 21.08.2018 визнав позовні вимоги частково, не заперечував проти поділу майна, а саме: визнати право власності за [PERSON] на стінку «Марк», шириною 3,90 м., придбану у 2008 році за 2500 грн.; електропіч, придбану у 2015 році за 500 грн.; стіл - тумбу, придбаний у 2008 році за 300 грн.; кухню «Оля» шириною 2,60 м., придбану у 2008 році за 1500 грн.; крупорушку, придбану у 2008 році за 1000 грн.; бензопилу «Атлант», придбану у 2008 році за 1500 грн.; станок для швейної машинки, придбаний за 100 грн.; бідони в кількості 5 шт. (50 л.), 1 шт. (25 л.) вартістю 300 грн., визнати право власності за [PERSON] на телевізор марки «LG», придбаний у 2003 році за 1089 грн.; морозильну камеру «Zanussi» 400 л., придбану у 2013 році за 3799 грн.; водяний насос БЦН, придбаний у 2006 році за 300 грн. В іншій частині позову просив відмовити. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.06.1998, який було розірвано рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02.11.2017. В період шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: стінку «Марк», шириною 3,90 м., у 2008 році за 2500 грн.; електропіч, у 2015 році за 500 грн.; стіл - тумбу, у 2008 році за 300 грн.; кухню «Оля» шириною 2,60 м., у 2008 році за 1500 грн.; крупорушку, у 2008 році за 1000 грн.; бензопилу «Атлант», у 2008 році за 1500 грн.; станок для швейної машинки, за 100 грн.; бідони в кількості 5 шт. (50 л.), 1 шт. (25 л.) вартістю 300 грн., телевізор марки «LG», у 2003 році за 1089 грн.; морозильну камеру «Zanussi» 400 л., у 2013 році за 3799 грн.; водяний насос БЦН, у 2006 році за 300 грн., будинок за адресою: [ADDRESS], за договором купівлі-продажу будинку від 18.08.2005. Зазначене визнано обома сторонами і заперечень від сторін не має. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 81 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування лежить не на суду, а на сторонах. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження своїх заперечень щодо розподілу спірного майна, визначення його вартості - не заявляв клопотань про призначення експертизи щодо визначення вартості майна. В судовому засіданні 21.08.2018 погодився про наявність придбаного сторонами такого майна - стінки «Марк», електропечі, стола - тумбу, кухні «Оля»; крупорушки, бензопили «Атлант», станка для швейної машинки, бідонів в кількості 5 шт. (50 л.), 1 шт. (25 л.), телевізора марки «LG», морозильної камери «Zanussi» 400 л., водяного насосу БЦН, і з його вартістю. Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно статті 28 цього ж Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до статті 29 КпШС України якщо подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Такі ж положення щодо визначення статусу майна, набутого подружжям за час шлюбу, передбачені й частиною 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України), на підставі якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Судом встановлено, що майно (стінка «Марк», електропіч, стіл - тумба, кухня «Оля»; крупорушка, бензопила «Атлант», станок для швейної машинки, бідони в кількості 5 шт. (50 л.), 1 шт. (25 л.), телевізор марки «LG», морозильна камера «Zanussi» 400 л., водяний насос БЦН), яке являється предметом спору, було придбано у період шлюбу спільними зусиллями і працею та за спільні кошти сторін у справі, а тому дане майно являється об'єктом спільної сумісної власності подружжя, що сторонами у справі це не оспорено. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Як зазначено вище, суд дійшов до висновку, що спірне майно являється спільною сумісною власністю подружжя сторін, а тому сторони мають право на поділ цього майна. За взаємною згодою сторони майно не поділили, а тому при поділі майна суд враховує перелік розподілу майна запропонованого позивачем, з яким частково погодився відповідач. За визначенням статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Суд дійшов до висновку, що кожна річ, яка входить в коло спірного майна, є неподільною, так як кожну річ окремо без втрати їх цільового призначення поділити не представляється можливим. Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України не подільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи, що спірне майно являється сукупністю неподільних речей, а тому кожна річ окремо не може бути поділена між сторонами в натурі відповідно до їх часток, суд вважає необхідним визначити ідеальні частки сторін по цьому майну з його поділом, та одночасно визначити право власності кожного з подружжя на певні неподільні речі окремо. Враховуючи, що відповідач визнав позов частково, то суд вважає за необхідне погодитися з зазначеним та визнати: за [PERSON] право власності в порядку поділу спільного майна на стінку «Марк», шириною 3,90 м., придбану у 2008 році за 2500 грн.; електропіч, придбану у 2015 році за 500 грн.; стіл - тумбу, придбаний у 2008 році за 300 грн.; кухню «Оля» шириною 2,60 м., придбану у 2008 році за 1500 грн.; крупорушку, придбану у 2008 році за 1000 грн.; бензопилу «Атлант», придбану у 2008 році за 1500 грн.; станок для швейної машинки, придбаний за 100 грн.; бідони в кількості 5 шт. (50 л.), 1 шт. (25 л.) вартістю 300 грн., всього на загальну суму 7700 грн., а за [PERSON] право власності в порядку поділу спільного майна на телевізор марки «LG», придбаний у 2003 році за 1089 грн.; морозильну камеру «Zanussi» 400 л., придбану у 2013 році за 3799 грн.; водяний насос БЦН, придбаний у 2006 році за 300 грн.; всього на загальну суму 5188 грн. Щодо іншого майна, а саме: трактор Т-16, придбаний у 2007 році за 8000 грн., бджоли 40 вуликів вартістю 31000 грн.; дві корови вартістю 30000 грн.; платформу металеву, будку для викачки меду загальною вартістю 10000 грн.; одну корову, три бика, три свині; кури тридцять голів; телята 2 шт., 2016 року народження; автомобіль марки «Москвич» гірчичного кольору, придбаний за 4000 грн., суд зазначає, що позивач в порушення ст. 81 ЦПК України не довів в належний спосіб його придбання під час шлюбу сторонами та перебування його в спільній сумісній власності сторін. Суд не приймає в якості доказів наявності цього майна допит свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки їх покази не підтверджують родові ознаки майна, його конкретний перелік, його кількість та його вартість. Також сторонами у справі визнано, що на даний час відсутні в наявності худоба, бджоли та птиця, а тому здійснити поділ того майна, яке на час розгляду справи відсутнє, суд позбавлений можливості. Щодо поділу будинку суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідач згоди на поділ будинку не надав, позивач не пропонувала і не зверталась з вимогами щодо припинення права спільної сумісної власності на будинок з подальшою компенсацією відповідачу вартості частки майна. За таких обставин, дана вимога позивача не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, враховуючи позиції сторін, позов підлягає задоволенню частково, а саме: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: стінку «Марк», шириною 3,90 м., придбану у 2008 році за 2500 грн.; електропіч, придбану у 2015 році за 500 грн.; стіл - тумбу, придбаний у 2008 році за 300 грн.; кухню «Оля» шириною 2,60 м., придбану у 2008 році за 1500 грн.; крупорушку, придбану у 2008 році за 1000 грн.; бензопилу «Атлант», придбану у 2008 році за 1500 грн.; станок для швейної машинки, придбаний за 100 грн.; бідони в кількості 5 шт. (50 л.), 1 шт. (25 л.) вартістю 300 грн., всього на загальну суму 7700 грн., а за [PERSON] визнати право власності на телевізор марки «LG», придбаний у 2003 році за 1089 грн.; морозильну камеру «Zanussi» 400 л., придбану у 2013 році за 3799 грн.; водяний насос БЦН, придбаний у 2006 році за 300 грн.; всього на загальну суму 5188 грн. В решті позову слід відмовити за недоведеністю та необгрунтованістю. Судові витрати покласти на обох сторін в рівних частках.

Outcome: partial