Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Ясинуватський Агросервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] знаходилася в трудових відносинах з відповідачем з 15.11.2011 року по 23.04.2013 року, працюючи на посаді бухгалтера. Звільнилась з підприємства за п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Але відповідач всупереч ст. 47 КЗпП України не провів з нею повний розрахунок у строк, передбачений ст. 116 КЗпП України, та не сплатив їй належні при звільненні суми, а саме: заборгованість по нарахованій, але не сплаченій заробітній платі за березень 2013 року у сумі 1769,88 грн., за квітень 2013 року у сумі 877,50 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1050,25 грн. та середній заробіток за період затримки виплати заробітної плати. Позивачка просила стягнути з ТОВ «Ясинуватський Агросервіс» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 2647,38 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1050,25 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди у розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 23205,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Просили задовольнити їх в повному обсязі. Також надали заяву про відмову від частини позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «Ясинуватський Агросервіс» заборгованості по заробітній платі у сумі 2647,38 грн. та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1050,25 грн. в зв'язку з їх оплатою відповідачем 18.12.2013 року. Тому враховуючи вищенаведене та приписи ст. 205 ЦПК України, ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 14.02.2014 року було закрито провадження у цивільній справі №2/255/2641/2013 в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 2647,38 грн. та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1050,25 грн. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Визнала позов в частині суми середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 500,00 грн. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Власник, відповідно до ст. 47 КЗпП України, або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. [PERSON] знаходилася в трудових відносинах з відповідачем з 15.11.2011 року по 23.04.2013 року, працюючи на посаді бухгалтера. Звільнилась з підприємства за п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), вказане підтверджується наданими позивачкою копіями трудової книжки (а.с. 7-10). Відповідач всупереч ст. 47 КЗпП України не провів з нею повний розрахунок у строк, передбачений ст. 116 КЗпП України, та не сплатив їй належні при звільненні суми, що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі ТОВ «Ясинуватський Агросервіс» за №1/05-202 від 19.12.2013 року. Як вбачається зі змісту зазначеної довідки станом на 19.12.2013 року (майже через 7 місяців після звільнення [PERSON]) заборгованості за підприємством по заробітній платі не має, в зв'язку з останньою виплатою частини заборгованості - 18.12.2013 року (а.с. 39). Згідно до ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже судом встановлено, що в день звільнення позивачки з роботи в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач не провів з нею повного розрахунку, а саме не виплатив їй заборгованість по заробітній платі (за березень та квітень 2013 року та компенсацію за невикористану відпустку). З огляду на зазначене, враховуючи визнання відповідачем позову частково, суд, приходить до висновку, що в діях відповідача вбачається наявність його вини в затримці повного розрахунку з позивачкою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню на користь [PERSON] сума середнього заробітку, за час затримки розрахунку, а саме: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (при цьому суд бере до уваги п'ятиденний робочий тиждень без урахування вихідних та святкових днів) в розмірі 15990 грн. за період з 24.04.2013 року (саме з дня звільнення позивачки) по 18.12.2013 року (день останньої виплати частини заборгованості) складає 164 дн. Ч 97,50 грн. середньоденна заробітна плата, відповідно до довідки, виданої відповідачем (а.с. 67). Але враховуючи наведене, та виходячи з принципів розумності, справедливості та виваженості, працевлаштування позивачки вже з 24.04.2013 року, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, який складав 3697,63 грн. та сплата його відповідачем до винесення рішення, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 10000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з урахуванням принципу розумності та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи ч. 3 ст. 23 ЦК України та надані [PERSON] докази, які містяться в матеріалах справи, а саме визначений розмір в 1000 грн. моральної шкоди є достатньою компенсацією моральних переживань позивачки. Крім того, з ТОВ «Ясинуватський Агросервіс» в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 344,10 грн. На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, п. 20 Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" та

Outcome: partial