Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] де третя сторона орган опіки та піклування Тячівської районної державної про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.10.2003 р. між нею та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Тячівського районного суду від 23.05.2016 р. розірвано. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] З 2010 року [PERSON] взагалі не бажає спілкуватися з дітьми не говорячи про їх виховання, жодного разу не провідував дітей, та не цікавився життям, навчанням та їх поведінкою, тобто відповідач з 2010 р. по теперішній час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей. На даний час дітьми займається вона та її мама. Тому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, свої заперечення обґрунтовує тим, що зазначені позовні вимоги не підтримує та вважає, що вони є безпідставними, оскільки він неодноразово намагався зустрічатися з доньками, як і в школі на перервах, так і вдома. Старша дочка повідомила його , що боїться з ним зустрічатися,оскільки бабка її покарає. Він постійно сплачує аліменти і надає матеріальну допомогу, що стверджується квитанціями про сплату. Неодноразово давав дітям кошти, щоб не знала позивачка. Просить суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи орган опіки та піклування Тячівської РДА в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Згідно до ст. ст. 150-180 СК України батьки зобов`язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної, загальної та середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що 30.10.2003 р. між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Тячівського районного суду від 23.05.2016 р. розірвано. [PERSON] є батьком дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Відповідач щомісячно сплачує аліменти і на час розгляду справи відсутня заборгованість по аліментам, про цей факт жодна із сторін не заперечила. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] виданого 25 березня 2019 року за № 51 Тячівською районною державною адміністрацією Закарпатської області в інтересах дітей вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] . Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України). У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх синів, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками, не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed