Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.03.2001р. між нею, позивачкою, та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого, [PERSON] отримав від неї, [PERSON] , грошові кошти у розмірі 4 880, 00 доларів США (чотири тисячі вісімсот вісімдесят доларів США 00 центів) строком на 2 (два) роки і відповідач зобов`язався їх повернути до 13.03.2016 року. Кошти передані відповідачу 11.09.2009р., що стверджується текстом розписки. Крім того, 15.03.2001р. між нею, позивачкою, та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого, [PERSON] отримав від неї, [PERSON] , грошові кошти у розмірі 1 537,60, 00 доларів США (одна тисяча п`ятсот тридцять сім доларів США 60 центів) та зобов`язався їх повернути до 13.03.2016 року. Кошти передані відповідачу 16.02.2009р., що стверджується текстом розписки. Однак, відповідач не виконав своїх зобов`язань з повернення позик, не повернув у вказаний строк взяті у борг кошти, чим порушив її, позивачки, майнові права. Відтак, з урахуванням основного боргу та розміру відсотків з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, просить стягнути з відповідача борг в сумі 296\~175 (двісті дев`яносто шість тисяч сто сімдесят п`ять) гривень 91 коп. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29.10.2020р. закрито підготовче\~провадження та\~призначено до\~судового розгляду\~по суті\~цивільну справу, визнано обов"язковою явку в судове засідання позивачку [PERSON] , для дачі пояснень з приводу обставин справи, яку зобов"язано представити оригінали розписок, на які є покликання в позовній заяві, для їх дослідження в судовому засіданні. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоч належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, позивачкою подано заяву про розгляд справи без її участі та долучено до матеріалів справи оригінали розписок, якими обгрунтовує свої позовні вимоги. Проти заочного рішення не заперечила. Суд, з урахуванням фактичних обставин, строків розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд справи без участі учасників судового процесу. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). \~ \~ \~ \~ У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписок від 13.03.2014р. відповідач [PERSON] 15.03.2001р. позичив у позивачки [PERSON] кошти в сумі 4 880, 00 доларів США (чотири тисячі вісімсот вісімдесят доларів США 00 центів) та 1 537,60, 00 доларів США (одна тисяча п`ятсот тридцять сім доларів США 60 центів), які зобов"язувався повернути до 13.03.2016р. Однак, станом на день подання позову відповідач кошти не повернув, чим порушив майнові права позивачки. В позовній заяві міститься розрахунок заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, який відповідачем не спростований. За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки, станом на час звернення до суду із позовом, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, то у зв"язку із цим утворилась заборгованість, згідно умов отримання коштів, викладених у розписках. Приписами ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1ст. 1047\~ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2ст. 1047\~ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049\~ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Надання позивачкою в борг відповідачу грошових коштів підтверджується матеріалами справи, кошти відповідач не повернув, доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачці, суду не надав. Відповідно до ст. 526\~ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України передбачає, якщо боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо сплати основного боргу у встановлений строк належним чином не виконав, обґрунтованими є вимоги позивачки, про стягнення інфляційних витрат, 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, які відповідачем не спростовані. Позивачкою доведено, а відповідачем не спростовано наведених підстав права вимоги стягнення грошових коштів за прострочення зобов`язання. Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити. На підставі викладеного,

Outcome: partial