Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного сулу м. Чернівці з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.08.2009 року між ними розірвано. Від шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.08.2012 року присуджено стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання їх доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час встановлений розмір аліментів значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини та в умовах збільшення рівня цін його недостатньо для утримання дочки, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Дочка навчається у 5-В класі Чернівецької ЗОШ №11, що постійно потребує грошових витрат. При цьому відповідач залишив без належної батьківської уваги, а також не бере участі в утриманні та вихованні дочки. Відповідач офіційно не працює, але займається підробітками за що отримує дохід. Вказувала, що працювала до лютого 2020 року у ТОВ «Ресторан «Чернівці», але на даний час перебуває на карантині у зв`язку із коронавірусом і немає ніяких доходів. Неодноразові прохання до відповідача щодо надання матеріальної допомоги ви явили сь безрезультатними. На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального та процесуального права просила змінити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 10500 грн., щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Крім того просила допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. В судове засідання позивачка не з`явилася. Від її представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позов підтримали у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав і не заперечував щодо задоволення позову. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що у сторін від шлюбу [INFO] народилася дочка - [PERSON] , (а.с. 8). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2012 року розірвано між ними шлюбу та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON] у твердій грошовій суму в розмірі 800 грн., щомісячно і до повноліття дитини (а.с.6). Відповідно до вимог ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " №3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, пред`являючи позов про збільшення розміру аліментів, позивачка посилається на збільшення витрат на утримання дитини у зв`язку із тим, що остання навчається у школі, що потребує більших витрат, крім того з часу визначення розміру аліментів значно зросли ціни на продукти харчування та інші потреби дитини. Суд враховуючи принцип № 4 Декларації прав дитини, відповідно до якого дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування, а також аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, вважає, що розмір аліментів визначений рішенням Шевченківського районного суду від 17.02.2012 року є недостатнім для забезпечення дитині гарантованих їй прав та благ, що є істотною підставою для збільшення розміру аліментів. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що розмір аліментів має бути збільшено та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, що свідчить про наявність змоги сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Щодо вимоги про допущення рішення в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайне виконання, суд вважає, що вона не може бути задоволеною виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Перелік рішень які суд попускає до негайного виконання є вичерпним. За своєю природою правовідносини щодо стягнення аліментів у перше та зміна розміру аліментів не є тотожними крім того згідно роз`яснень пленуму Верховного суду України у постанові " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " розмір аліментів у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішення законної сили, а не з дня подачі позову. Таким чином суд вважає, що підстав для допущення рішення до негайного виконання немає. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню й судові витрати.

Outcome: partial