Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], належав її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Вказує, що за свого життя мати склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їй (позивачу). Вона відповідно до ст..549 ЦК України 1963 року вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки з часу відкриття спадщини вона доглядає за господарством, обробляє земельну ділянку, тобто фактично вступила в управління спадковим майном. Однак, в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок не має можливості, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, проте подав до суду копії спадкових справ №597/2017 після смерті [PERSON], та заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, в судове засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON], [INFO] (голова двору), її чоловік [PERSON], [INFO], сестра [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO] (позивач у справі), що підтверджується наявними у справі виписками із погосподарської книги №2 с.Малнів за 1986-1990р.р. та із погосподарської книги №1 с.Малнів за 1991-1995р.р. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Проте право власності на даний будинок належним чином не оформлено, правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні. [INFO] року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №597/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 01.10.2002року, яким належний їй житловий будинок в рівних частинах заповіла своїм дітям: сину [PERSON], який спадщину після смерті матері у встановлений законом строк та порядок не прийняв і на таку не претендує, а також дочці [PERSON] (позивачу у справі), яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті матері. Інших спадкоємців, які б мали право на частку у спадщині чи претендували б на таку, немає. Таким чином, після смерті [PERSON] її 1/5 частка у майні вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору) перейшла за загальними правилами спадкування до позивача [PERSON], яка з урахуванням своєї 1/5 частки, належної їй як члену даного колгоспного двору, в результаті стала власником 2/5 часток майна зазначеного колгоспного двору. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією заповіту [PERSON] від 01.10.2002року; копією свідоцтва про народження позивача [PERSON]; копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] від 28.07.2017року; копією заяви [PERSON] від 28.07.2017року; копією довідки, виданої виконавчим комітетом Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області №1884 від 20.07.2017року; копією листа приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. Вих.№1000/02-14 від 02.08.2017року; виписками із погосподарської книги №2 с.Малнів за 1986-1990р.р. та із погосподарської книги №1 с.Малнів за 1991-1995р.р.; довідкою, виданою виконавчим комітетом Малнівської сільської ради №243 від 30.07.2018року; копією спадкової справи №597/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини щодо спадкоємства виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини про те, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а відтак належав в рівних частках кожному із його п'яти членів, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частці кожному, з огляду на те, що належна спадкодавцю [PERSON] 1/5 частка після смерті останньої перейшла в порядку спадкування до позивача [PERSON], яка з урахуванням своєї 1/5 частки, належної їй як члену даного колгоспного двору, в результаті стала власником 2/5 часток майна зазначеного колгоспного двору, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову частково та визнання за позивачем права власності на 2/5 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Outcome: partial