Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.07.2018 близько 23-45год. в м. Надвірна по вул. Січинського, відповідач керуючи транспортним засобом, при виїзді з другорядної дороги на головну дорогу, на перехресті нерівнозначних доріг, не надав перевагу в русі транспортному засобі, який рухався по головній дорозі, не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з автомобілем Тойота Лендкрузер д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідач порушив вимоги Правил дорожнього руху України та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та визнаний судом 22.08.2018року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки автомобіль позивача зазнав ушкоджень, які оцінені в 558730,37 грн., а МТСБУ виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн., то позивач просить стягнути з відповідача різницю завданої шкоди в розмірі 458730,37 грн. відповідно. В судовому засідання позивача не з`явився, попередньо подав суду заяву в якій просив суд задовольнити його позов, а справу розглянути у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився та не забезпечив явку свого уповноваженого представника, причини неявки суду не повідомили, правом на відзив не скористалися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2018, яка набрала законної сили 04.09.2018р. [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезгаданого ДТП (а.с. 5). Оскільки автомобіль [PERSON] отримав значні механічні пошкодження від зіткнення з транспортним засобом під керуванням відповідача, який по матеріалах справи є винною особою у цьому зіткненні, то відповідно дії відповідача перебувають у причинному зв`язку з настанням наслідків - шкоди належному позивачеві автомобілю. МТСБУ 19.10.2018 року перераховано позивачу 100000,00 грн. (а.с. 4). Згідно до Звіту №174/1 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу висновком про вартість виконаного ФОП [PERSON] , копію якого долучено до матеріалів справи (а.с.6-29), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобілю Тойота Лендкрузер, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок ДТП складає 558730,37 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути на його користь із відповідача шкоду за пошкодження транспортного засобу в розмірі 458730,00 грн. (матеріальна шкода, яка перевищує ліміт страхового відшкодування). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третьої особи. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування , але не зобов`язує одержати його. Згідно ст.1166 ЦК України шкода відшкодовується особою яка завдала шкоду, тобто винною особою, а винною особа визнається відповідним рішенням, тобто з моменту, коли рішення суду вступило в законну силу. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнямособи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно до ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: 1) факт спричинення шкоди; 2) протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, 3) причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. На підставі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2018, яка набрала законної сили 04.09.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, яке мало місце 13.07.2018. (а.с.5). Вказаним судовим рішенням встановлено, що 13.07.2018 близько 23-45год. в м. Надвірна по вул. Січинського, відповідач керуючи транспортним засобом при виїзді з другорядної дороги на головну дорогу, на перехресті нерівнозначних доріг, не надав перевагу в русі транспортному засобі, який рухався по головній дорозі, не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з автомобілем Тойота Лендкрузер, внаслідок чого відбулося зіткнення і автомобілі отримали механічні пошкодження, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже факти, встановлені постановою суду, яка набрала законної сили, а саме факт вчинення відповідачем ДТП, що встановлені вказаною постановою та матеріалами справи, суду не підлягає доказуванню за даною справою. Володільцем пошкодженого транспортного засобу був відповідач. Згідно із статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З метою встановлення вартості відновлювального ремонту, позивачем було замовлено Звіт №174/1 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу висновком про вартість виконаного ФОП [PERSON] , копію якого долучено до матеріалів справи (а.с.6-29). Відповідно до Звіту №174/1 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу висновком про вартість виконаного ФОП [PERSON] , копію якого долучено до матеріалів справи (а.с.6-29), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобілю Тойота Лендкрузер складає 558730,37 грн. Згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Положеннями ч. 1 ст. 49 ЦПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно доположень ст. 12ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На переконання суду, надані позивачем докази, зокрема, судове рішення від 22.08.2018р. та Звіт №174/1, підтверджують факт спричинення шкоди, протиправність дій відповідача, наявність його вини, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками у виді шкоди. Варто також зазначити, що відповідно до положень ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. За таких обставин, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем прав та інтересів позивача, а тому вимоги до відповідача суд вважає обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають до задоволення. Відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 458730,00 грн., що є різницею між виплаченою сумою страхування в розмірі 100000,00 грн. та сумою матеріального збитку (558730,37-100000,00=458730,37), оскільки після настання страхового випадку МТСБУ виконало свої зобов`язання здійснити грошову виплату власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП - позивачу за завдану шкоду майну у розмірі 100000,00 гривень(а.с. 4). Відповідно до ст.36 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування зособою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди,зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Статтею 3 Закону №1961-IV передбачено, що обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, названий Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди. Згідно до ст. 5 Закону №1961-IV обєктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Окрім того, за змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Статтею 30 Закону №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом(рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 року №4 зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, суд приходить до переконання про підставність вимог позивача в повному обсязі та наявність правових підстав для задоволення позову і стягнення відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду на користь позивача з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved