Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у вигляді опалення та гарячого водопостачання, посилаючись на те, що відповідачє власником квартири [ADDRESS], користується послугами по теплопостачанню, але не розраховується за них, в звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість за період з 01.01.2007 року по 01.03.2014 року в сумі 1 787 грн. 34 коп., за період з 01.02.2007 по 01.03.2014 року нараховано індекс інфляції в сумі 798 грн. 52 коп. та 3% річних в сумі 334 грн. 61 коп., а всього 2920 грн. 47 коп., тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданніпозивні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, а також пояснив, що предметом цього позову є заборгованість, що утворилась в минулому щодо сплати заборгованості за послуги з централізованого опалення, що надавались до квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в період з 01.01.2007 до 29.12.2009 року. Заборгованість щодо послуг, наданих після виведення вказаної квартири з житлового фонду не є предметом цього позову. Крім того, представник позивача заперечував проти застосування строків позовної давності, оскільки як звернення до суду з позовом, так і звернення з заявою про видачу судового наказу переривають перебіг строку позовної давності на підставі ч. 2 ст. 264 ЦПК України. Позивач звертався до суду з відповідними заявами: 24.12.2010 судовий наказ скасовано ухвалою від 18.05.2011 року; 27.07.2011 року судовий наказ скасовано ухвалою від 05.01.2012 року; 15.04.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, переривання перебігу строку позовної давності мало місце: 15.07.2008 року укладення договору; 13.04.2010 року проведення часткової сплати боргу; 24.12.2010, 27.07.2011, 15.04.2014 звернення позивача до суду. Враховуючи викладене, а також правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-214цс14, представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача адвокат [PERSON], в судовому засіданні наголосила на тому, що згідно Цивільного кодексу України тягар утримання майна лежить на його власнику. З 15 липня 2008 року [PERSON] стала власником квартири. В 2010 році відповідач перебудувала приміщення на нежитлове та в квітні 2010 року звернулася до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з метою переукладення договору. Позивачем їй була нарахована заборгованість з липня 2008 року в сумі 873 грн. 74 коп., яка була сплачена нею в квітні 2010 року. Проте, позивачем під час звернення до суду з заявою про видачу судового наказу в розрахунку заборгованості була вказана інша сума боргу в період з липня 2008 року по 31 грудня в розмірі 487 грн. 66 коп.. Також, представник відповідача адвокат [PERSON] зазначила, що заборгованість, яка утворилася за період часу коли власником квартири була [PERSON] не може бути стягнута з відповідачки. Крім того, представник відповідача адвокат [PERSON],просила суд застосувати строк позовної давності, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та відшкодувати судові витрати на правову допомогу. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали даної справи та матеріали справи № 553/1487/14-ц, провадження № 2-п/553/3/2016, за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення від 28.07.2014 року, в справі за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. Так, в судовому засіданні встановлено, за користування послугами по теплопостачанню у вигляді опалення і гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS], за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року утворилась заборгованість в сумі 1787 грн. 34 коп., за період з 01.02.2007 по 01.03.2014 року нарахований індекс інфляції в сумі 798 грн. 52 коп. та 3% річних в сумі 334 грн. 61 коп., а всього 2 920 грн. 47 коп.. Як вбачається з договору купівлі продажу від 15.07.2008 року, [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони уклали даний договір відповідно до якого [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає у власність однокімнатну квартиру № 35, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Леніна, 11/21, житловою площею 17,9 кв.м., загальною площею 46,1 кв.м. та сплачує за неї обумовлену грошову суму (а.с.60). 22 липня 2008 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19642130 від 23.07.2008 року (справа № 553/1487/14-ц, провадження № 2-п/553/3/2016, а.с. 6). 13 квітня 2010Пустовіт Т.С. сплатила за надані послугами по теплопостачанню у вигляді опалення і гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS], за 2008 рік, в сумі 873 грн. 74 коп., що підтверджується відповідною копією квитанції (а.с.61). Посилання представника відповідача на те, що в квітні 2010 році відповідачем була поведена плата на перед не заслуговують на увагу, оскільки в квитанції чітко зазначено період за який проведено оплату 2008 рік. Згідно копії витягу з рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 354 від 15.10.2008 року, надано дозвіл [PERSON] на реконструкцію квартир № 35 та № 36 під офіс та магазин непродовольчих товарів по вул. Леніна, 11/21 з організацією вхідної групи за рахунок внутрішнього простору (справа № 553/1487/14-ц, провадження № 2-п/553/3/2016, а.с.7). 04 січня 2010 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та [PERSON] був укладений договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 3000, відповідно до якого теплопостачальна організація бере на себе постачання тепловою енергією у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень споживача до межі розподілу будівлі по вул. Леніна, 11/21 офіс та магазин непродовольчих товарів. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.03.2010 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25625307 від 19.03.2010 року за [PERSON] зареєстроване право власності на нежитлові приміщення (офіс та магазин непродовольчих товарів) за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Леніна, 11/21, на підставі рішення виконавчого комітету Октябрського районної у м. Полтаві ради; взамін договорів купівлі продажу, посвідчених приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального [PERSON] від 14.09.2006 року за № 6081 і 15.07.2008 року за № 4793 (справа № 553/1487/14-ц, провадження № 2-п/553/3/2016, а.с. 8,9). Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про теплопостачання", у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити суму заборгованості із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. У відповідності до ст. ст. 64, 66, 68 ЖК України споживач зобовязаний своєчасно, в установлений договором термін, оплачувати надані послуги щомісячно. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховий Суд України у постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-214цс14 висловив наступну правову позицію. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.Судовий наказ відповідно до частини першої\~статті 95 ЦПК України\~є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Враховуючи вище викладене, задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 1\~063 грн. 55 коп.,за період з 01.02.2009 по 01.02.2014 року індекс інфляції в сумі 216 грн. 43 коп. та 3% річних в сумі 147 грн. 29 коп., а всього 1 427 грн. 27 коп.. Щодо позовних вимог за 2007 рік вони не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] стала власником квартири в липні 2008 року. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial