Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, який мотивувала тим, що 18.08.2014 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина. На випадок своєї смерті вона склала особисте розпорядження (заповіт) на імя [PERSON], яким заповіла їй Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 192168 від 06.10.2004 року. Також, за життя [PERSON] склала особисте розпорядження (заповіт) на імя [PERSON], яким заповіла йому будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с. Свердлівка, Липовецького району Вінницької області. Позивач та [PERSON] спадщину прийняли подавши нотаріусу відповідні заяви про її прийняття. Осіб, які мають прав на обовязкову частку у спадщині не має. Бажаючи оформити спадщину, позивач звернулася до нотаріуса. Розглянувши подані позивачем документи, нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що спадкодавець заповіла не майно, як цього вимагає ст. 1236 ЦК України, а документ, який посвідчує право на майно. У звязку з цим позивач не в змозі реалізувати свої права на спадкове майно, що і стало причиною її звернення до суду за захистом невизнаних прав. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, від останнього до суду надійшла заява в якій він повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засіданні не зявився, проте подав до суду заяву в якій вказав, що визнає позов, просив суд розглянути справу у його відсутність. Враховуючи те, що особи, які беруть участь у розгляді справи скористалися правом на розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів, при цьому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.08.2014 року в с. Свердлівка (Липовецького району Вінницької області) померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Свердлівка, який спадкодавець заповіла [PERSON], а також земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8265 га (кадастровий номер 0522282600:06:000:0029), яка розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області і належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 192168 від 06.10.2004 року (а.с. 8). На випадок своєї смерті вона склала особисте розпорядження (заповіт, а.с. 5) на імя [PERSON], яким заповіла їй Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 192168 від 06.10.2004 року. З матеріалів Спадкової справи № 244/2014 слідує, що осіб, які мають прав на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] не має. Позивач та [PERSON] спадщину прийняли подавши нотаріусу відповідні заяви (а.с. 30, 31). Таким чином, єдиними спадкоємцями на майно спадкодавця є сторони спору. Для оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріуса, який постановою від 27.11.2015 року (а.с. 44) відмовив їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0522282600:06:000:0029, яку мотивував тим, що спадкодавець заповіла не майно, як цього вимагає ст. 1236 ЦК України, а документ, який посвідчує право на майно. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що право позивача на спадкове майно не визнається, а відтак підлягає захисту судом у спосіб, визначений законом. Після відкриття спадщини тлумачення заповіту можу бути здійснено самими спадкоємцями (ст. 1256 ЦПК України). 01.12.2015 року спадкоємці здійснили тлумачення заповіту, який був складений 15.07.2011 року [PERSON] і зареєстрований секретарем виконавчого комітету Козинецької сільської ради в реєстрі за № 63 вказавши (а.с. 25), що спадкодавець заповіла [PERSON] земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8265 га (кадастровий номер 0522282600:06:000:0029), яка розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області і належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 192168 від 06.10.2004 року. При тлумаченні заповіту спадкоємцями було враховано мету вказаного одностороннього правочину, який вчинила [PERSON] Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що [PERSON] заповіла позивачу земельну ділянку з кадастровим номером 0522282600:06:000:0029, яка належала їй на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 192168 від 06.10.2004 року. За змістом частини четвертої\~статті 174 ЦПК\~у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Outcome: approved