Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Представник позивача 22 травня 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив те, що 02.04.2018 року о 13 годині 00 хвилин співробітниками Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області до КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 2» ДОР, згідно акту про знайдену дитину були доставлені малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В ході проведення перевірки встановлено, що громадянки [PERSON] залишила дітей на громадянина [PERSON] та зникла у невідомому напрямку. Відомості про батька дітей записані згідно ч.1 ст.135 СК України. Виконком Металургійної районної у місті ради прийнято рішення від 18.04.2018 року № 141 та № 142 щодо надання статусу дітям, позбавленим батьківського піклування, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з подальшим улаштуванням на повне державне забезпечення. За час перебування дітей в закладу мати їх жодного разу не відвідувала, життям та здоров'ям не цікавилась. Громадянка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з чим, виконком Металургійної районної у місті ради вважає, що громадянка [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, покинула дітей, не виявляє інтересу до їх потреб внутрішнього світу, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. Окрім цього, позивач у позові зазначив, що виконавчим комітетом Дзержинської районної у місті ради від 18.06.2003 року прийнято рішення № 336 «Про влаштування неповнолітнього [PERSON], [INFO], в будинку дитини, в групу дітей з ураженням ЦНС», у зв'язку з тим, що мати не надавала дитині належного догляду, часто залишала її вдома на тривалий час одну та голодну. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02.06.2006 року громадянку [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30.10.2006 року громадянку [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно трьох дітей. На підставі викладеного представник позивача просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з неї на користь майбутнього опікуна аліменти на утримання дітей. В судовому засіданні представник позивача присутній не був, через канцелярію суду подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги, із зазначених у позові підстав підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про що свідчать матеріали справи, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала. Суд, вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та відповідно вимогам ст. 247 ЦПК України провести судове засідання без фіксування технічними засобами. Суд, дослідивши надані представником позивача докази, оцінивши їх у сукупності, всебічно з'ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу задоволення своїх позовних вимог, вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі з урахуванням наступного. Із змісту статті 150 СК України слідує, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Передбачене пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З аналізу вищезазначених норм слідує, що для позбавлення батьківських прав мало упевнитися в невиконанні обов'язків щодо виховання дитини, необхідно також установити, що мати свідомо ухиляється від їх виконання, адже ухилення від виконання обов'язку по вихованню неповнолітньої дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, коли особа має реальну можливість виконати покладені на неї обов'язки, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити, а це значить, що мати наполегливо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки; чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю двох неповнолітніх дітей. [PERSON], [INFO], про що 01 вересня 2015 року зроблено відповідний актовий запис № 438, що підтверджено свідоцтвом про народження від 11 квітня 2018 року, яке видано повторно Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 5), а також, [PERSON], [INFO], про що 15 серпня 2017 року зроблено відповідний актовий запис № 237, що підтверджено свідоцтвом про народження від 11 квітня 2018 року, яке видано повторно Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6). Відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З матеріалів цивільної справи вбачається, що адміністрація комунального закладу «Криворізька міська дитяча лікарня № 2», порушує клопотання про позбавлення батьківських прав матір [PERSON], відносно дітей: [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з тим, що діти доставлені інспектором Саксаганського ВП лейтенантом поліції Жбанковим Є.О. та завідуючою сектором профілактики ССД Саксаганського РІК Івановою О.В. з діагнозом: ГРВІ, у зв'язку з тим, що були залишені 24.03.2018 року у громадянки [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS]. Мати дітей веде аморальний спосіб життя, вихованням дитини не займається. У зв'язку з чим, просили вирішити питання про доцільність перебування дітей у даній родині. (а.с.12-13). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02.06.2006 року громадянку [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30.10.2006 року громадянку [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно трьох дітей. (а.с.16-17, 18) З висновку виконкому Металургійної районної у місті ради, як орган опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] слідує, що виконком Металургійної районної у місті ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с.3) Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України „ Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі „Савіни проти України" зазначається „ що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини ". Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, при цьому доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітніх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов'язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Також, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В даному випадку норми закону передбачають обов'язковість батьків утримувати свою неповнолітню дитину. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються судом, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів є також обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Відповідно до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved