Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про звернення стягнення та виселення. В обгрунтуваннях позову ПАТ КБ «Приват Банк» покликається на те, що відповідно до укладеного договору № ODBRQA 00000579 від 28.11.2007 року [PERSON], 28.11.2007 року отримала кредит у розмірі 16000.00 ( Долар США ) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.11.2027 року. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов'язання за договором не виконує. [PERSON], у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 02.06.2014 року має заборгованість в розмірі - 50154.52 ( Долар США ), що за курсом 11.87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2014 року складає 595334.14 гривень, яка складається з: - 16040.39 ( Долар США ) - заборгованість за кредитом; - 10700.22 ( Долар США ) - заборгованість по процентами за користування кредитом; - 1983.00 ( Долар США ) - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 19022.54 ( Долар США ) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: - 21.06 ( Долар США ) - штраф ( фіксована частина ). - 2387.31 ( Долар США ) - штраф ( процентна складова ). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приват Банк» і відповідач 28.11.2007 року уклали договір іпотеки № ODBRQA 00000579. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 43.70 кв.м., житловою площею 32.30 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 115 600 гривень 00 копійки. Позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок утворилась заборгованість в розмірі 50 154.52 ( Долар США ) 29.04.2014 року позивачем було направлено на адресу позичальника та іпотекодавця вимоги про виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, однак погашення простроченої заборгованості не відбулось. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні з позовними вимогами позивача не згоден, суду пояснив, що в них з третьою особою [PERSON] є строк до 2027 року щоб повернути борг, а також згідно Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, позивач не мав права звертатись до суду з даним позовом. Третя особа, [PERSON], суду пояснила, що до 2027 року буде намагатися виплатити заборгованість по кредиту, просила не звертати стягнення на майно [PERSON] Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 28.11.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], був укладений кредитний договір № ODBRQA 00000579, згідно якого останній отримав кредит в сумі 16000.00 ( Долар США ) з кінцевим терміном повернення 25.11.2027 року та сплатою за користування кредитом 11.04 % річних, а також зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом ( а.с. 12 - 15 ). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1. ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку [PERSON], вважається такою, що прострочила виконання зобов'язання, якщо вона не виконала зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом. Також, судом встановлено, що [PERSON], неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання по вищевказаному кредитному договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 50154,52 ( Долар США ), що за курсом 18,87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2014 року складає 595334,14 гривень. В забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], було укладено договір іпотеки від 28.11.2007 року предметом якого є нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 43.70 кв.м., житловою площею 32.30 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 115 600 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Також судом встановлено, що позивач звертався 29.04.2014 року до відповідача та третьої особи з повідомленням - вимогою про необхідність погашення заборгованості ( а.с. 10-11 ), однак відповідачі не реагують. Разом з тим, відповідно до ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є законність. Так, Законом України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими їм кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (частина 1 Закону). Частиною 4 Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Як видно з матеріалів справи, предмет іпотеки - будинок загальною площею 43.70 кв.м., житловою площею 32.30 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що згаданий будинок не використовується [PERSON] для постійного проживання, оскільки таке твердження не підтверджено жодним належним доказом та спростовується поясненнями відповідача та третьої особи. Як було встановлено в судовому засіданні, даний будинок являється єдиним житлом відповідача, іншого житла у нього немає. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки предмет іпотеки - будинок загальною площею 43.70 кв.м., житловою площею 32.30 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], відповідає умовам, визначеним Законом України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому на період дії цього Закону на нього не може бути звернено стягнення. При цьому, суд також виходить з того, згідно п.2.3.7 кредитного договору № ODBRQA 00000579 від 28.11.2007 року, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк має право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто позивач не позбавлений засобів захисту своїх прав.

Outcome: dismissed