Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вселення її в квартиру [ADDRESS], зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні даною квартирою, надати їй ключі від квартири, встановити порядок користування квартирою, виділити їм кімнати в користування та стягнути з відповідача судові витрати по справі, мотивуючи тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03.08.1985 року до 11.06.2003 року. В шлюбі дітей не було. За договором купівлі-продажу від 06.07.1997 року вони придбали квартиру [ADDRESS], загальною площею 49,3 кв.м. Договір було оформлено на відповідача. Просить поділити вказану квартиру та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] змінив позовні вимоги та просив суд визнати за сторонами по справі право власності по ? частині квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечує проти поділу квартири. Вислухавши представника позивача, відповідача, його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із слідуючих міркувань : Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.08.1985 року до 11.06.2003 року. Від шлюбу дітей не мають. Згідно до договору купівлі-продажу від 06.07.1997 року вони придбали квартиру [ADDRESS], загальною площею 49,3 кв.м., у тому числі житловою площею 30,6 кв.м. За договором будинок оформлено на відповідача [PERSON] Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Суд вважає за можливе визнати за сторонами право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за кожним, залишивши вказане майно у їх спільній частковій власності. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved