Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.05.2019 змінено розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на дочку [PERSON] , [INFO] до 2500,00 грн. щомісячно. На підставі вказаного рішення суду 19.06.2019 видано виконавчий лист, а 21.06.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даного виконавчого листа. Однак, станом на 30.06.2020 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 24 447,19 грн., що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів, виданим Калуським МРВ ДВС. Таким чином [PERSON] ухиляється від обов`язку зі сплати аліментів на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.05.2019, а позивач, в силу діючого законодавства, має право на стягнення з відповідача неустойки (пені), яка за період з 01.01.2020 року по 16.07.2020 року включно становить 18 275, 00 грн. У зв`язку з викладеним [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню в розмірі 18 275,00 грн., нараховану на заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , а також судові витрати в розмірі 1500,00 грн. 22.07.2020 дану позовну заяву судом прийнято та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява в якій він просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує та просить його задоволити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Поряд з цим, 18.08.2020 від адвоката Німака М.Я. надійшла заява про відкладення судового засідання для надання можливості подати до суду відзив на позов, однак, суд не приймає до уваги дану заяву, оскільки у визначений чинним законодавством термін відзив на позовну заяву він не подав, поважність причин неподання відзиву не навів, хоча договір про надання правової допомоги між ним та відповідачем укладено 28.07.2020, що надавало представнику достатньо часу для здійснення процесуальних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.05.2019 року у справі №345/1239/19 змінено розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на дочку [PERSON] , [INFO] із 500,00 гривень до 2500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня набуття рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). На підставі вказаного рішення суду 19.06.2019 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист, а 21.06.2019 головним державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Івасів Я.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с. 8-9). Станом на 30.06.2020 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на доньку [PERSON] за рішенням суду від 15.05.2019 у справі №345/1239/19 становить 24 447,19 грн., що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів, виданим Калуським МРВ ДВС (а.с.10). До матеріалів справи також долучено розрахунки суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2020 по 16.07.2020, яка становить 18 275, 00 грн. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч. 1 ст. 196 СК України. Згідно із ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". У п.22 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу на те, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Положеннями ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на це слід зазначити, що відповідачем та його адвокатом, будучи належним чином повідомленими про розгляд даної справи, не надано доказів на підтвердження неможливості своєчасної сплати аліментів у стягнутому судом розмірі на утримання неповнолітньої дитини та виникнення заборгованості зі сплати аліментів з незалежних від причин відповідача. Тому, суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з вини відповідача, який, маючи працездатний вік не вживав заходів щодо утримання своєї дитини у визначеному судовим рішенням розмірі. Аналіз ч. 1 ст. 196 СК України дає підстави стверджувати, що платник аліментів несе відповідальність, встановлену законом у вигляді пені, за несплату (неповну сплату) аліментів за встановлений рішенням суду період (місяць) у розмірі 1% від суми несплачених (недоплачених) аліментів за кожен день прострочення у вказаному періоді. Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому суд вважає, що позивачем у позові вірно обрано спосіб розрахунок пені, а саме, що пеня нараховуються на заборгованість по сплаті аліментів за кожен місяць окремо і множиться на кількість днів того місяця, у якому виникла така заборгованість. Така ж позиція щодо розрахунку пені міститься і в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-94цс15, що відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має бути врахована іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Наведений позивачем розрахунок відповідає вказаним вимогам. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1500, 00 грн. витрат за надання правової допомоги (а.с.16). На підставі викладеного, ст.ст. 184, 196 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved