Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за фактично отримані житлово-комунальні послуги у період з 01.01.2012 року по 30.06.2015 рік в розмірі 3 891 грн. 08 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що об'єднання належним чином виконало перед [PERSON], який є власником квартири [ADDRESS] своє зобов'язання щодо забезпечення останнього усім комплексом житлово-комунальних послуг, проте відповідач неналежним чином здійснює оплату таких послуг. До початку судового розгляду, представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з [PERSON] 3 % річних у розмірі 22 грн. 61 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 313 грн. 55 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 1 200 грн. та судовий збір. Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Дослідивши подану представником позивача заяву про зменшення розміру позовних вимог, враховуючи, що заява подана представником позивача до початку розгляду справи по суті та у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих представником позивача уточнень. В судовому засіданні, призначеному на 09.03.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували та просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши представника позивача, відповідача та представника відповідача дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об'єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Так, відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов'язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, за період з січня 2012 року по червень 2015 року відповідачу були надані житлово-комунальні послуги, вартість яких вони вчасно не оплатили, що спричинило виникнення відповідальності, встановленої ч.2 ст.625 ЦК України, зокрема інфляційної складової та трьох відсотків річних. Заперечуючи проти позову в цій частині, відповідач пояснив, що є сумлінним платником житлово-комунальних послуг і заборгованості не має, оплату проводив вчасно, одразу після того як отримував від ОСББ «Актив» рахунок, на підтвердження чого надав копії квитанцій про сплату за житлово-комунальні послуги. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже за змістом цієї норми та положень статей 10, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, виконавець, заявляючи вимогу на підставі ч.2 ст.625 ЦК України повинен довести наявність простроченого грошового зобов'язання, таких доказів надано не було. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed