Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовною заявою, у якій просить визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 10.3 Кредитного договору №\~CL114520 від 20.06.2011р., укладеного між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю, посилаючись на несправедливість третейського застереження, оскільки позивачу не надавався регламент постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, порушення права позивача на судовий захист, а також на викладення предмету третейського застереження з недостатньою чіткістю. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову та стверджував, що позивачу надавалась можливість ознайомитись регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, а також про відповідність третейського застереження вимогам чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20.06.2011р. між [PERSON] та ПАТ «Універсал банк» було укладено Кредитний договір №\~CL114520 (далі Кредитний договір), згідно з яким позивачу надано кредитні кошти у розмірі 155\~116,\~00\~грн. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Згідно з п.\~10.3 Кредитного договору всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у звязку з ним, або випливають з нього, становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливою є, зокрема, умова договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Водночас, з аналізу положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013р. №6-40цс13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що під час укладення Кредитного договору йому не надавався регламент постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, оскільки таке твердження спростовується підписом позивача на сторінці Кредитного договору з п.10.3, у якому сторони підтвердили, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Крім того, як зазначається у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №\~5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року N 1701-IV "Про третейські суди" про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. При цьому відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживачів" банк не є споживачем. Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів. За таких обставин, твердження позивача про порушення третейським застереженням його права на судовий захист не відповідає чинному законодавству, а самі по собі положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами, не є достатньою підставою для визнання недійсним спірного третейського застереження, оскільки відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» банк не є споживачем, а тому третейські суди можуть розглядати спори про захист прав банка у кредитних правовідносинах. Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження існування обставин, які згідно з ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є необхідними для визнання умови договору несправедливою, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом ч.ч. 4, 5, 7 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Як вбачається з п.10.3 Кредитного договору, у ньому містяться всі відомості, передбачені у ч. 4 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» як обовязкові для третейської угоди, а відтак спірне третейське застереження не може бути визнане недійсним на підставі ч. 7 ст. 12 Закону України «Про третейські суди». З огляду на відсутність підстав для задоволення позову судові витрати відповідно до ст.\~88 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed