Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором №R5311330506В від 24.07.2012 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що між позивачем та відповідачем був укладений вказаний кредитний договір, за яким банк надав йому кредит у розмірі 50000,00 гривень терміном по 24.07.2015 року під 31,5 % річних. За умовами кредитного договору він повинен був щомісяця здійснювати погашення заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами, однак свої зобов'язання належним чином не виконував. У результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача станом на 25.04.2013 року становить 56036 (п'ятдесят шість тисяч тридцять шість) гривень 61 копійку, з яких: сума заборгованості за кредитом - 42 647,83 грн.; сума заборгованості за простроченим кредитом - 4 910,27 грн.; сума заборгованості за відсотками - 163,22 грн.; сума заборгованості за простроченими відсотками - 2 419,89 грн.; сума заборгованості за простроченими відсотками понад 31 день - 1 778, 20 грн.; сума штрафних санкцій (0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочки, нарахованих за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом відповідно до п.7.1. Кредитного договору) - 4 040,02 грн.; 3% річних на прострочені платежі з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом - 66,41 грн.; інфляційні нарахування на прострочені платежі з погашення кредиту та процентів - 10,77 грн., тому позивач вимагає стягнути з відповідача зазначену суму разом з судовими витратами. Відповідач позов не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним з припиненням нарахувань відсотків та пені, мотивуючи вимоги тим, що в порушення Закону України "Про захист прав споживачів", банк не надав достовірної інформації про ризики, які можуть виникнути, зокрема зміна економічної ситуації, фінансова криза та факт коливання курсу іноземної валюти, крім того, не надавалась згода дружини на отримання кредиту, чим порушуються її права як співвласника майна. У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову у повному обсязі, вимоги за зустрічним позовом вважала безпідставними, надавши відповідні письмові заперечення. Відповідач і позивач за зустрічним позовом та його представник заперечували проти позову та просили відмовити у стягненні з нього заборгованості за кредитом, задовольнивши вимоги за зустрічним позовом. Вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, - з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 24.07.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №R5311330506В, за яким банк надав йому кредит у розмірі 50000,00 гривень терміном по 24.07.2015 року під 31,5 % річних. Свої зобов'язання за вказаним договором відповідач не виконував належним чином, в результаті чого, згідно наданих позивачем розрахунків, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 25.04.2013 року в загальному розмірі 56036 (п'ятдесят шість тисяч тридцять шість) гривень 61 копійку, з яких: сума заборгованості за кредитом - 42 647,83 грн.; сума заборгованості за простроченим кредитом - 4 910,27 грн.; сума заборгованості за відсотками - 163,22 грн.; сума заборгованості за простроченими відсотками - 2 419,89 грн.; сума заборгованості за простроченими відсотками понад 31 день - 1 778, 20 грн.; сума штрафних санкцій (0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочки, нарахованих за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом відповідно до п.7.1. Кредитного договору) - 4 040,02 грн.; 3% річних на прострочені платежі з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом - 66,41 грн.; інфляційні нарахування на прострочені платежі з погашення кредиту та процентів - 10,77 грн. Обґрунтованих заперечень щодо неправильності здійсненого розрахунку відповідачем не надано. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Приписами ст.627 ЦК України, встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Законом України "Про захист прав споживачів" передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Разом з тим, жодних доказів на обгрунтування зазначених підстав позову суду не надано. Суд не приймає до уваги ствердження відповідача, що банк не надав йому достовірної інформації про ризики, які можуть виникнути, зокрема зміна економічної ситуації, фінансова криза та факт коливання курсу іноземної валюти, оскільки: за умовами кредитного договору, підписаного сторонами у добровільному порядку, усі ризики несе позичальник; фінансова криза виникла за чотири роки до отримання кредиту; відповідач отримував кредит у національній валюті, тому коливання курсу іноземної валюти не може негативно впливати на можливість сплачувати кредит. Ствердження відповідача про необхідність отримання згоди його дружини на отримання кредиту, суд вважає неспроможними, оскільки нормами діючого Сімейного Кодексу України така згода не вимагається, про що зазначено і в п.25 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, згідно якого встановлено що у випадку оспорювання Кредитного договору, укладеного без згоди іншого подружжя, суди мають виходити із того, що положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У порядку ч.4 ст.10 ЦПК України, судом роз'яснювались наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачені позивачем і документально підтвердженні судові витрати у розмірі 675,07 гривень.

Outcome: approved