Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

представник заявника [PERSON] - адвокат Томашевська О.А. звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, вказавши заінтересованою особою Кам`янець-Подільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький). В обґрунтування вимог представник вказує, що [INFO] помер син заявника [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Шахтарським міськрайонним відділом ДРАЦСу невизнаної ДНР було видане свідоцтво про смерть [NUMBER] , лікарське свідоцтво про смерть №83 від 28.09.2017 р. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, з цієї підстави на її звернення була надана відмова. Відповідно вимушена звернутися із заявою до суду про встановлення факту смерті сина [PERSON] , [INFO] , громадянина України який помер [INFO] у місті Шахтарськ Донецької області. Представник заявника у суді заяву підтримав, просить вимоги задовольнити. Суду представник заявника пояснив, що встановлення факту необхідно для отримання свідоцтва про смерть сина встановленого в країні зразка та припинення розшуку її сина. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, начальник відділу подав суду заяву про розгляд справи без присутності їх представника, у вирішенні заявлених вимог заявника покладаються на думку суду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника заявника суд встановив наступне. Заявниця є матір`ю [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Шахтарськ Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , копією паспорту заявниці. [PERSON] помер [INFO] на тимчасово окупованій території - в місті Шахтарськ Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 03.10.2017 р., [NUMBER] , виданої так званим "Шахтарським міськрайонним відділом запису актів громадянського стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки"(а.с.5) та фотокопією лікарського свідоцтва про смерть № 83 від 28.09.2017 р.(а.с.4). 23.04.2021 р. представнику заявника Кам`янець-Подільським міськрайонним відділом ДРАЦС було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, на підставі яких можливо було б вчинити вказану дію. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. П. 8 ч. 1 ст. 315ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 1, п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Суд враховує, що місто Шахтарськ Донецької області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті померлої особи у встановленому законом порядку. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, щодержави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібі їпісля припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду протии Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр протии Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер протии Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, щонаводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказанного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, якіїм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер протии Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту смерті особи на окупованій території можуть бути істотнообмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Враховуючи вищевикладені обставини та вищевказані письмові докази по справі надані представником заявника, суд вважає доведеним факт смерті громадянина [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Шахтарськ Донецької області, [INFO] в м.Шахтарськ Донецької області України. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявниці для державної реєстрації смерті її сина та отримання свідоцтва про його смерть державного зразка. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved