Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння в [ADDRESS] відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був його дідусь, [PERSON] . Право власності на будинковолодіння в Коломийському МБТІ не зареєстровано. На час ліквідації колгоспних дворів в господарстві був зареєстрований та проживав лише власник. [INFO] [PERSON] помер, про що 25 березня 2005 року складено відповідний актовий запис за № 11. На день смерті власника в господарстві проживали : дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] та онуки - [PERSON] і він, позивач. Померлий залишив заповіт, посвідчений 11 січня 2002 року секретарем виконкому Ліснохлібичинської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 1, згідно якого все своє майно заповів дочці, [PERSON] , яка спадщину прийняла, постійно проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак спадкових прав не оформила. [INFO] [PERSON] померла, про що 20 вересня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 14. Після її смерті відкрилась спадщина за законом на вказане будинковолодіння. Спадкоємцями за законом першої черги на майно померлої крім нього, є [PERSON] та [PERSON] , які відмовились від спадщини в його користь, про що подали нотаріально посвідчені заяви. Вказує, що прийняв спадщину після смерті матері, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, оскільки право власності на будинковолодіння не зареєстровано. Просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння. Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Предстанвик відповідача в судове засідання також не з"явився, і в свою чергу також подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [INFO] в с. Лісний Хлібичин, Коломийського району Івано-Франківської області помер [PERSON] , про що 25 березня 2005 року складено відповідний актовий запис за № 11 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). За життя померлий проживав у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який належав до типу колгоспного двору, головою якого він був. Наведене підтверджується довідкою Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району за № 825 від 06 серпня 2020 року (а.с. 23). Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ № 63735 від 19 березня 2019 року зазначений будинок в Коломийському МБТІ не зареєстрований (а.с. 40). Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживав та був зареєстрований один [PERSON] , що підтверджується довідкою Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району за № 825 від 06 серпня 2020 року (а.с. 23). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживав лише голова двору, то він був єдини власником даного майна. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, посвідченим 11 січня 2002 року секретарем виконкому Ліснохлібичинської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 1, згідно якого все своє майно заповів дочці, [PERSON] (а.с.12). [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, постійно проживаючи із ним на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району за № 825 від 06 серпня 2020 року (а.с. 23). Однак, спадкових прав не оформила. [INFO] [PERSON] померла, про що 20 вересня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 14 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої, оскільки інші спадкоємці : чоловік спадкодавиці, [PERSON] та дочка, [PERSON] , від спадщини відмовились в користь позивача, про що подали відповідні заяви нотаріусу (а.с. 15, 16). З метою оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, однак оформити спадкові права не взмозі у зв`язку з тим, що право власності на будинковолодіння не зареєстровано (а.с. 18). Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] від 15 квітня 2019 року загальна площа його складає 48,3 кв.м., житлова - 21, 8 кв.м. Згідно звіту про оцінку майна від 26 червня 2020 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 164 769, 00 рн. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з того, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, він не взмозі оформити власність із-за відсутності реєстрації права власності на нерухоме майно і відповідач, як орган місцевого самоврядування погоджується із позовними вимогами, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved