Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач в судове засідання не з`явилась, оповіщена у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомила. представник позивача пояснила, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 квітня 2012 року з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] [INFO] стягнуто аліменти щомісяця в розмірі 350 грн. до 17 січня 2025 року. З урахуванням зміни мінімального розміру аліментів просить стягувати аліменти щомісяця в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з?явився, оповіщені у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомив. Представник відповідача проти позовних вимог заперечує з посиланням на роз?яснення п.17 постанови Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та постанову колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, висновок якої є підставою для застосування вимог ст. 263 ч.4 ЦПК України. Вислухавши пояснення, думку захисту, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученим до матеріалів справи рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 квітня 2012 року з відповідача на користь позивача для утримання [PERSON] [INFO] стягнуто аліменти щомісяця в розмірі 350 грн. до 17 січня 2025 року. Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів, які підтверджують зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Роз?ясненнями п.17 постанови Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5-7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом із тим роз?ясненнями п. 23 вказаної постанови Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв?язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194-197, 274 СК. Відповідно до вимог ст. 263 ч.4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права. викладені в постановах Верховного Суду. Між тим, постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17 визначено, що зміна закону яким встановлюється мінімальних розмір аліментів які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. З урахуванням вказаного суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим ніж визначений законом, зокрема частиною другою статті 182 СК України. Таким чином збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Стягнення аліментів за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 квітня 2012 року проведено в твердій грошовій сумі, з урахуванням чого розмір аліментів необхідно досліджувати з точки зору достатності для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а не змінювати його до мінімального розміру, встановленого ст. 182 ч.2 СК України. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: dismissed