Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, який 19.07.2021 уточнений відповідною заявою про поділ спільного майна подружжя: просить визнати спільним майном подружжя, набутим під час шлюбу - квартиру [ADDRESS] ; транспортний засіб марки - Renault Master, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску 2015, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ; про визнання за позивачем право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; стягнути із відповідача в її користь Ѕ частини вартості транспортного засобу марки Renault Master, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску 2015, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , що становить 161 300 грн. Обгрунтовує позов тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 09.01.2016, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.03.2021 шлюб розірвано. У період перебування у шлюбі ними придбана квартира [ADDRESS] та транспортний засіб Renault Master, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Право власності на зазначене майно оформлено на відповідача, про що вказано в реєстраційних документах. Оскільки після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вищевказаного спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому просить визнати право спільної часткової власності за нею, а саме Ѕ частки квартири, а також здійснити поділ транспортного засобу і стягнути з відповідача половину його ринкової вартості в розмірі 161300 грн. Ухвалою судді від 16.04.2021 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 24.05.2021 після усунення позивачем недоліків позов прийнято до розгляду і відкрите загальне позовне провадження. 23.06.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, позов заперечує, оскільки квартира [ADDRESS] та транспортний засіб придбані ним під час шлюбу виключно за його особисті кошти, є його особистою власністю, а не спільним майном подружжя. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу спільної участі у купівлі зазначеного майна. 23.06.2021 відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: телевізор «Favorit F130213» вартістю 12613 грн., ноутбук вартістю 11000 грн., посуд та інші особисті речі вартістю 15000 грн. Визнати за ним, право власності на Ѕ предметів побуту та побутової техніки загальною вартістю 38613 грн., стягнути з відповідача 19306 грн. грошової компенсації, а також судові витрати. Мотивує позов тим, що 09.01.2016 між сторонами укладено шлюб, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова розірвано, 12.04.2021 рішення набрало законної сили. Під час шлюбу ним набуте особисте майно: квартира, транспортний засіб (про що зазначив у відзиві). Також набуте спільне майно: телевізор Favorit F130213 вартістю 12613 грн., ноутбук вартістю 11000 грн., посуд та інші особисті речі вартістю 15000 грн., які забрані його дружиною. Тому вважає наявні підстави для стягнення з відповідача грошової компенсації вартості Ѕ предметів побуту та побутової техніки. У випадку згоди колишньої дружини, за умови присудження йому відповідної грошової компенсації та внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, при стягненні з відповідача компенсації за належну йому частину неподільного вищевказаного майна та спільно набутих коштів, погоджується на присудження останній своєї частки вище переліченого майна. Ухвалою суду від 23.06.2021 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 08.07.2021 від представника позивача [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначає, що наведені доводи позивача за зустрічним позовом безпідставними, а заявлені позовні вимоги необгрунтованими, оскільки ним не доведено купівлю спірного майна під час шлюбу, його наявність, як у період перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Щодо покликань останнього, про те, що колишня дружина викрала спірні предмети побуту, то такі твердження не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не підтверджено, що свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, 09.07.2021 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом та долучена до матеріалів справи. Зазначає, що наведені доводи необгрунтовані та такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, відповідачем не доведено, що кошти, які були внесені подружжям на оплату спірної квартири були його особистими. Звертає увагу на те, що позивач не надавала своєї письмової згоди на відчуження спірного транспортного засобу, а тому у разі, встановлення самостійного продажу відповідачем автомобіля, є підставою щодо стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки спірного майна. 16.07.2021 від відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшли заперечення на відзив, які прийнятті судом та долученні до матеріалів справи. Ухвалою суду від 19.07.2021 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] і витребувано у ТОВ "Житлобудзахід" копії документів по придбанню спірної квартири. Ухвалою суду від 19.10.2021 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кіт Х.І. первісний позов підтримала, надала пояснення аналогічні позовні заяві, вимоги зустрічного позову заперечила, просить відмовити в задоволенні такого. Представники відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнали, зазначили, що такий задоволенню не підлягає, зустрічний позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити, врахувати усі обставини викладенні у такому. Заслухавши вступні слова учасників справи, показання свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 січня 2016 року, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.03.2021 шлюб розірвано (т.1 а.с. 7, 8-10). Під час перебування у шлюбі, 15.11.2017 сторони на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафраном Р.І., зареєстрованого в реєстрі за №5221, придбали у власність квартиру [ADDRESS] , житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 67,1 кв.м. Авансовий платіж за квартиру внесено у березні 2016 року (т.1 а.с. 11-13, 187, 188). Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за відповідачем [PERSON] , що відображено у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с. 14). З`ясовано, що протягом спільного перебування у шлюбі сторонами придбаний транспортний засіб Renault Master, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований на відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про рестрацію транспортного засобу від 02.08.2019 (т.1 а.с. 15). Вказане авто відчужене відповідачем без згоди на це позивача за 20000 грн. Згідно звіту про оцінку майна від 07.05.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість квартири [ADDRESS] складає 2 038 200 грн., вартість автомобіля Renault Master, реєстраційний номер [NUMBER] становить 322 600 грн., про що складено відповідні висновки (т1 а.с. 44-94). В судовому засіданні в якості свідка допитано відповідача [PERSON] , який показав, що на момент знайомства в нього була квартира, автомобіль, придбані до шлюбу. Оскільки він був самотній (у віці 60 років), тому після знайомства з позивачем [PERSON] вирішив одружитись. Після одруження у 2016 році стали проживати у його квартирі на [ADDRESS] . Через півроку він вирішив продати квартиру, котра була розташована на 5 поверсі і придбати інше житло. Всі отримані кошти від продажу його квартири він позичив своїй племінниці [PERSON] . Позивач купив спірну квартиру [ADDRESS] за свої особисті кошти. На час проведення ремонтних робіт у придбаній квартирі вони винаймали будинок у с.Басівка, при цьому, всі ремонтні роботи [PERSON] здійснював за свої особисті кошти, отримував пенсію, працював, його дружина [PERSON] не працювала, не здійснювала жодних внесків. Наполягає, що його дружина не працювала, витрачала кошти лише на себе, чекала моменту закінчення ремонту у спірній квартирі і подала позов про розірвання шлюбу і поділ майна. Вважає колишню дружину обізнаною у поділі майна подружжя, вказує, що перед розірванням шлюбу вивезла 3 телевізори з квартири, тим самим обікрала його. Вказав, що для купівлі спірної квартири він використав власні кошти, отримані від продажу своєї квартири, а також заощадження, які знаходились на його рахунку в АТ "Приватбанк". Також він здійснював ремонт у квартирі власними силами і за особисті кошти. Показав, що автомобіль Рено Мастер змушений був продати за 20 000 грн., згоду [PERSON] не давала, тому що вона не має ніякого відношення до придбаного автомобіля. В якості свідка допитано [PERSON] , яка показала суду, що у 2015 році вона позичила у свого дядька [PERSON] 5000 доларів США, які віддала у 2016 році. Їй відомо, що після одруження [PERSON] знаходилась на заробітках у Польші, Німеччині. У квітні 2016 року [PERSON] приніс до неї 350 000 грн. на збереження, вона всі кошти повернула [PERSON] . Також показала, що [PERSON] обікрала її дядька, а саме телевізори, речі. Вирішуючи даний спір, суд не може спиратись на покази свідків [PERSON] , його племінниці [PERSON] , які наполягають на придбанні спірної квартирі за особисті кошти [PERSON] , на здійсненні останнім дороговартісних ремонтних робіт, оскільки відсутні будь-які дані про вартість поліпшень спірної квартири, не зазначено перелік та вартість ремонтних робіт здійснених особисто [PERSON] , а також, що вартість квартири істотно збільшилась саме внаслідок їх проведення. Також належних доказів в підтвердження, що спірне майно придбане за особисті кошти і не в інтересах сім`ї стороною відповідача не надано. Свідок [PERSON] під час допиту в режимі відеоконференції показав суду, що у липні 2016 році він придбав у [PERSON] будинок у м.Дніпро за 18000 доларів США. Отже, не лише [PERSON] відчужив свою квартиру на [ADDRESS] , але і позивач [PERSON] продала власний будинок у м.Дніпро у період, котрий передував придбанню спірної квартири. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України. Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007№11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Посилання відповідача на те, що він придбав квартиру і автомобіль на особисті грошові кошти, а також на те, що до автомобіля його колишня дружина не має жодного відношення не заслуговує на увагу суду, оскільки його позиція не доведена належними доказами, правових підстав для відступу від рівності часток подружжя немає. Суд враховує, що в пункті 4.4 Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 15.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І., зареєстровано в реєстрі за №5221, зазначено, що [PERSON] як покупець заявляє, що на дату укладання договору він перебуває у зареєстрованому шлюбі. Дружина покупця - [PERSON] надала згоду на укладення цього договору. (т.1 а.с.39-41) Оцінюючи твердження відповідача щодо придбання ним спірної квартири за особисті кошти суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження. Отже, суд виходить з положень закону про рівність часток подружжя у спільному майні, набутому ними у шлюбних відносинах і вважає, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, позивач має право на 1/2 частину вищевказаної спірної квартири. Також суд приходить що висновку, що автомобіль Renault Master, державний реєстраційний номер [NUMBER] придбаний сторонами під час шлюбу є спільним майном подружжя. При цьому, оскільки вартість автомобіля Рено Мастер, придбаний [PERSON] 02.08.2019 у період шлюбу, перебував у спільній сумісній власності подружжя, та, був відчужений відповідачем без згоди на це позивача, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача половина вартості цього автомобіля відповідно до зазначеного експертного дослідження в розмірі 161300 грн. Доводи відповідача про відчуження автомобіля за 20 000 грн. з огляду на незадовільний технічний стан не заслуговують на увагу суду, оскільки у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя, визначенню підлягає ринкова вартість за технічними характеристиками майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Отже, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову [PERSON] у повному обсязі. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю предметів побуту та побутової техніки, суд у задоволенні таких відмовляє з огляду на наступне. На підтвердження вимог зустрічного позову позивачем надано рахунок-фактури від 05.04.2018, в якому міститься інформація про придбання речей побуту, які не мають повного співпадіння з предметами заявлених позовних вимог. Жодних підтверджуючих документів про набуття в період подружнього життя, телевізора марки «Favorit F130213», ноутбука, посуду та інших особистих речей [PERSON] не надано. Крім того, позивачем за зустрічним позовом предмети поділу не містять даних, які б дозволяли їх ідентифікувати. При цьому останнім не конкретизовано, що саме розуміється під іншими особистими речами, оскільки не вказано, що належить до таких речей. Суд не приймає до уваги, як доказ довідку з поліції від 19.02.2021 та протокол допиту потерпілого [PERSON] на підтвердження того, що колишня дружина викрала спірні предмети побуту, оскільки такими документами не встановлено вину [PERSON] , а також відсутність прийняття відповідного рішення за результатами розслідування даної події. Відтак, як наявність спірного майна, так і знаходження такого у володінні [PERSON] є припущенням, а визначення його вартості не встановлено жодним допустимим доказом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги за первісним позовом задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 6810 грн. На підставі ст.ст. 60, 69-71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved