Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття та на її утримання до досягнення сином трьох років в розмір 500 грн. щомісячно. Також просить стягнути із відповідача понесені нею судові витрати на оплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. та витрат на правову допомогу 1000 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що відповідач являючись батьком їх нього сина [PERSON], [INFO], будь-якої участі у вихованні дитини та в матеріальному утриманні сім'ї не бере, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, хоча розуміє, що харчування дитини, одяг та інші речі необхідні їй потребують значних матеріальних витрат, які вона особисто нести не може, оскільки перебуває у декретній відпустці. Разом з тим позивач наголосила, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина та на її утримання у визначеній нею сумі, оскільки він є здоровою, працездатною особою, має мінливий нерегулярний дохід, так як працює найманим працівником без офіційного оформлення. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав із підстав викладених у позовній заяві та просив суд задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина, одна просив їх стягувати у мінімальному розмірі, адже він ніде не працює і постійного доходу не має, а також сплачує кредит по кредитному договорі. Щодо інших позовних вимог позивача, зокрема щодо стягнення з нього аліментів на її утримання та стягнення судових витрат, відповідач повністю заперечував, вказуючи, що вони безпідставні та необґрунтовані. Суд, заслухавши позицію представника позивача, пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, дійшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області (а.с.4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що посвідчується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, про що 09.04.2014 року складно відповідний актовий запис за № 132 (а.с.5). Факт ненадання відповідачем матеріальної допомоги малолітньому сину [PERSON], суд вважає доведеним, оскільки вказаний факт відповідачем не спростований. Із дослідженої судом довідки виданої директором Костопільського районного центру зайнятості Рівненської області Харченко В.І. 31.12.2014 року за № 630, встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Костопільському районному центрі зайнятості Рівненської області з 30.12.2014 року (а.с.22). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік», з 1 січня 2014 року затверджено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 у розмірі 1032 гривень. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною особою, офіційно не працевлаштований, має мінливий заробіток, на утриманні інших малолітніх дітей чи непрацездатних осіб не має. Із довідки виданої начальником управління праці та соціального захисту населення Марчук П. 28.11.2014 року, вбачається, що [PERSON] вона отримує одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини в сумі 860 грн. щомісячно (а.с.7) Також із пояснень представника позивача встановлено, що позивач на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, отримує соціальну допомогу на дитину, однак іншого доходу не має. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі вищенаведеного, а також враховуючи те, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків (ч. 1 ст. 141 СК України), та те, що відповідач визнав дані позовні вимоги частково, суд приходить до переконання, що щомісячний розмір аліментів слід призначити у розмірі 400 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Крім того судом із довідки виданої КП «Костопільське будинкоуправління» за № 5372 від 12.11.2014 року, встановлено, що малолітній син [PERSON] проживає разом із позивачем (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має права на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, враховуючи, що відповідач не має на даний час постійного заробітку, а позивач отримує соціальну допомогу на утримання дитини, суд приходить до переконання, що щомісячний розмір аліментів на утримання [PERSON] слід призначити у розмірі 200 грн. щомісячно, до досягнення сином [PERSON], [INFO], 3-х річного віку. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачкою [PERSON] оплачено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., що об'єктивно підтверджується квитанцією №07210024 виданої 05.12.2014 року АТ «Банк «Фінанси та кредит» (а.с.1). У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу . Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ". Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно зазначених норм склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги та представництва від 21.11.2014 року, укладеного між нею та адвокатом [PERSON], акт приймання-передачі послуг про надання правової допомоги від 04.12.2014 року, квитанцію № 4729 від 03.12.2014 року про сплату [PERSON] грошової суми за здійснення правової допомоги у розмірі 1000 грн. (а.с.10, 11, 13). Відповідачем не надано доказів на спростування доказів позивача щодо розміру витрат на правову допомогу, тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з [PERSON] на корить позивача витрат понесенних останньою на оплату правової допомоги. Враховуючи наведена з суд рахує за вірне стягнути відповідача [PERSON] на корить позивача судові витрати у сумі 1243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial