Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошових коштів, на обґрунтування якого вказав, що [PERSON] уклав з «Приватбанком» кредитний договір № IFU0GА00000226 від 19.06.2006 року та отримав кредит у розмірі 15000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 19.06.2010 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] уклали з «Приватбанком» договори поруки: № IFU0GА00000226/1 та № IFU0GА00000226/2 від 19.06.2006 року за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором від 19.06.2006 року. Крім цього позивачем було укладено з «Приватбанком» договір іпотеки від 20.06.2006 року на все домоволодіння, зокрема житлового будинку загальною площею 66,2кв.м., дерев'яної літньої кухні, цегляного сараю, цегляної вбиральні, воріт з дошки, штахетної огорожі, трубчатої криниці за адресою: [ADDRESS]. Також позивачем було укладено Іпотечний договір від 08.02.2007 року на земельну ділянку площею 0,0846га, кадастровий номер [NUMBER] за адресою розміщення домоволодіння в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради. Зазначає, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання перед «Приватбанком» за кредитним договором добросовісно не виконував, а тому станом на 25.02.2009 року в нього виникла заборгованість. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.09.2009 року у справі № 2-2655/2009 року стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.11.2009 року заочне рішення було скасовано, в подальшому під час розгляд справи по суті згідно письмової заяви представника комерційного банку «Приватбанк» ухвалою суду від 18.04.2011 року позов ЗАТ КБ «Приватбанк» залишено без розгляду за заявою позивача, оскільки [PERSON] 09.02.2011 року погасив всю заборгованість [PERSON] по кредитному договору від 19.06.2006 року перед «Приватбанком» в розмірі 13206,26 доларів США та 9927,12грн. пені та штрафів. У зв'язку з вищенаведеним за регресним зобов'язанням [PERSON] звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідачів в солідарному порядку грошових коштів. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.05.2014 року у справі № 344/1968/14-ц позов задоволено частково. Вказує, що згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому відповідачі зобов'язані сплатити позивачу 396,18Доларів США як три проценти річних від суми 13206,26 доларів США. Станом на 27.01.2016 року відповідачі рішення суду не виконали. У зв'язку з тим, що позивач сплатив борг за відповідачів у іноземній валюті - у доларах США, на час розгляду справи у 2014 році курс іноземної валюти був одним до гривні, а на сьогоднішній час також змінено в сторону збільшення офіційного курсу долара США відносно гривні, то у позивача виникла необхідність звернутись з позовом до суду про стягнення додаткової суми, виходячи з розрахунку: 13206,26 доларів США ? 24,84грн. ( офіційний курс долара станом на 27.01.2016 року) = 328043,49грн. Від суми 328043,49грн. ?122180,16грн. ( сума грошових коштів які вже судом вирішено стягнути за основним зобов'язанням) =205863,33 грн., плюс 3% річних - 396,18 доларів США, що по курсу становить 9841,11грн. Загальна сума дорівнює 215704,44грн. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму боргу а також всі витрати на правову допомогу в сумі 2000грн., та судові витрати. 18.09.2017 року позивач уточнив позовні вимоги (а.с.192-194), вказав, що відповідач [PERSON] свою частину боргу перед позивачем в сумі 5250 доларів США заборгованості в рахунок виконання регресного зобов'язання по домовленості з позивачем оплатив, тобто повернув, що підтверджується відповідною розпискою від 05.04.2016 року. А тому позивач звертається з регресним зобов'язанням до інших двох відповідачів та просив стягнути з них грошові кошти в сумі 208613,13грн. (13206,26 доларів США - 5250 доларів США =7956,26 доларів США (по курсу національного банку 26,22 грн. за один долар США станом на 18.09.2017 року)). Три проценти річних за три роки становить 1188,56 доларів США. Отже зазначені суми доларів додаються: 7956,26 доларів США +1188,56 доларів США= 9144,82 доларів США, що по курсу 26,22грн. за один долар США становить 239777,18грн. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] зазначену суму боргу а також всі витрати на правову допомогу в сумі 2000грн., та судові витрати. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.01.2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів, в частині позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] 215 704,44 грн. боргу, 2000 гривень витрат на оплату праці адвоката та інших судових витрат, закрито (а.с.234). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, посилаючись на письмове заперечення відповідача (а.с.44-45), пояснив, що рішення суду щодо стягнення коштів з відповідачів винесено у гривнях, а позивач звертаючись до суду не надав розрахунку щодо нарахування інфляції в гривнях, а зробив розрахунки з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення а також 3% річних від простроченої суми в іноземній валюті, а не у грошові одиниці України - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні а не іноземної валюти. Крім цього щодо витрат на правову допомогу, то зазначив що на час укладення договору поруки, вони не обумовлювали плату за послуги поручительства, в тому числі й майнового, тому вражає таку вимогу безпідставною. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.05.2014 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу в регресному порядку задоволено частково. Вирішено стягнути в солідарному порядку із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] 122180,15грн. в регресному порядку заборгованості за кредитним договором № IFU0GА00000226 від 19.06.2006 року, 1000грн. витрат на правову допомогу, судовий збір по 407,27грн. з кожного. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.5-6). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну ) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ( ч.1, 2 ст.554 ЦК України ). Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 Постанови від 30 березня 2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Так, позика вважається повернутою на момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Позивач вказав, що відповідач [PERSON] свою частину боргу перед ним в сумі 5250 доларів США заборгованості в рахунок виконання регресного зобов'язання по домовленості з позивачем оплатив, тобто повернув, що підтверджується відповідною розпискою від 05.04.2016 року (а.с.208,209,210). Даною розпискою також підтверджено повернення [PERSON] [PERSON] частини витрат на правову допомогу та судового збору. Станом на 17.09.2017 року інші відповідачі борг не повернули, а тому позивач провів розрахунок боргу відповідачів [PERSON] та [PERSON], виходячи з наступного: 13206,26 доларів США - 5250 доларів США = 7956,26 доларів США, що по курсу національного банку 26,22 грн. за один долар США станом на 18.09.2017 року становить 208613,13грн. Розрахунок суми трьох процентів річних за три роки становить 1188,56 доларів США. від загальної суми заборгованості 13206,26 доларів США. Зазначені суми доларів позивач додав: 7956,26 доларів США +1188,56 доларів США= 9144,82 доларів США, що по курсу 26,22грн. за один долар США становить 239777,18грн. З даними розрахунками позивача суд не може погодитись, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Що стосується задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів курсової різниці та 3 процентів річних, суд вважає наступне. Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів. Згідно зі статтею 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства України не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу валюти України по відношенню до іноземної валюти. Так, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору. Рішенням суду було визначено стягнення з відповідачів в солідарному порядку 122180,15грн. заборгованості за кредитним договором № IFU0GА00000226 від 19.06.2006 року, що свідчить про те, що зобов"язання відповідачів повинно бути виконане в грошовій одиниці-гривні. В даному випадку є необгрунтованим твердження позивача про обов"язок відповідачів виконання зобов"язання в доларах США, а до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст.625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] 05.04.2016 року повернув [PERSON] борг в сумі 5250 доларів США, що станом на 05.04.2016 року еквівалентно 136471,65грн.(25,9946грн. за один долар США). Згідно рішення Івано-Франіквського міського суду від 15.05.2014 року з відповідачів стягнуто заборгованість в гривнях в сумі 122180,16грн. Отже, позивачем, крім погашення основного зобов»язання отримано 14291,49 грн. ( різниця сум за рішенням та повернутими відповідачем коштами позивачу: 136471,65грн.?122180,16грн.=14291,49грн). Розрахунок суми трьох відсотків річних суд визначає виходячи з встановленого в судовому рішенні суми зобов»язання відповідачів перед позивачем, визначаючи розмір в сумі 11016 грн.28 коп ( розрахунок: 122180,16грн.?3:100 : 365 Х 1097). Суд вважає встановленим, що відповідачем [PERSON] було виконане зобов"язання за рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.05.2014 року в повному обсязі, та сплачені проценти відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 11016,28 грн. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову [PERSON], та враховуючи вищенаведене, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позовних позивачу вимог відмовлено у повному обсязі, то суд приходить до переконання, судові витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за позивачем. Що ж стосується вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в сумі 2000грн., то в цій частині вимоги позивача також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 625 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12,13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

Outcome: dismissed