Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач (за первісним позовом) [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про поділ майна подружжя, пояснивши, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2006 року по 10.06.2015 року. За час спільного проживання ними було придбане спільне майно, яке на даний час підлягає поділу. В порядку поділу майна подружжя попросила визнати за нею право власності на 1/2 квартири №1, яка розташована за адресою: Кіровоградська область, м.Бобринець, вул.Леніна,98, залишивши у власності [PERSON] 1/2 квартири №1, яка розташована за адресою: Кіровоградська область, м.Бобринець, вул.Леніна,98; в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на ? автомобіля ТОYОТА RAV 4, 2013 року випуску залишивши у власності [PERSON] ? автомобіля ТОУОТА RAV 4, 2013 року випуску. В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на ? автомобіля ВАЗ 2107, 2009 року випуску залишивши у власності [PERSON]/2 автомобіля ВАЗ 2107, 2009 року випуску. Оскільки з відповідачем добровільної згоди, щодо поділу майна не дійшли, попросила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] попросив розділити спільно нажите майно наступним чином. Розподілити в рівних частках між [PERSON] та [PERSON] боргові зобов'язання Позичальника за кредитним договором від 30.01.2014 року №1 та договором відновлюваної кредитної лінії від 30.01.2014 року №2, укладеними з Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»; Стягнути [PERSON] на користь [PERSON] 18429 грн. 26 коп. (а.с.209) в якості компенсації сплачених останнім за період з 10.06.2015 року по 26.05.2016 р. коштів на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в порядку виконання зобов'язань за кредитним договором №1 від 30.01.2014 року та за кредитним договором №2 від 30.01.2014 року по 26.05.2016р. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також попросили стягнути з [PERSON] витрати за проведенні експертизи на загальну суму 4721,4 грн. Зустрічний позов визнали частково, а саме не заперечили, щодо розподілу боргових зобовязань за кредитними договорами, але категорично заперечили, щодо стягнення заборгованості, яка виникла після розірвання шлюбу. Також заперечили, щодо задоволення вимог про стягнення коштів за послуги представника, згідно наданих квитанцій (а.с.200), оскільки не має точних розрахунків, щодо даних сум. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] первісний позов з урахуванням уточнень визнали частково, а саме не заперечили, що майно, на яке [PERSON] просить визнати право власності дійсно було придбано в період шлюбу, в той же час зазначили, що транспортний засіб ВАЗ 2107 був проданий в період шлюбу, про що свідчить відповідна довіреність про уповноваження третіх осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] володіти, користуватись та розпоряджатись, вказаним транспортним засобом, а тому в задоволенні позовної вимоги, що стосується автомобіля ВАЗ 2107 попросили відмовити повністю. Зустрічний позов з урахуванням уточнень підтримали в повному обсязі з обставин, викладених в зустрічній позовній заяві. Також в судовому засіданні представник позивача попросив долучити до матеріалів справи квитанції про оплату його адвокатських послуг та попросив стягнути кошти за правову допомогу з [PERSON] в розмірі 2000 грн. та 500 грн. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Філія Кіровоградське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» [PERSON] в судове засідання не зявився, по невідомій суду причині. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази приходить до висновку, що первісний позов підлягає повному задоволенню, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених вимог. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований 09.06.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис №39. Даний шлюб рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.06.2015 року між сторонами розірвано, що підтверджується відміткою на копії вказаного рішення про набрання ним законної сили 23.06.2015 року (а.с. 5). Спірне майно придбане подружжям під час шлюбу після 1 січня 2004 року під час дії Сімейного кодексу України, який і підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що сторонами не оспорюється, доказів протилежного суду не надано. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї. В ч. 2 ст. 372 ЦК України, де зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що під час шлюбу було придбано наступне рухоме майно, наявне на час розгляду справи, вартість якого визнана сторонами, та є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], а саме: -квартира №1, яка розташована за адресою: Кіровоградська область, м.Бобринець, вул.Леніна,98, яка, як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.40-41) та договору купівлі продажу від 06.07.2010 року (а.с.42-43) була придбана [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] Згідно висновку експертизи №7, проведеної в ході судового розгляду справи (а.с.147-154), вартість вищезазначеної квартири становить 194\~149 грн. -автомобіль ТОYОТА RAV 4, днз ВА7555ВС 2013 року випуску, згідно договору купівлі-продажу №МО-6/14/1 від 29.01.2014 року (а.с.47-53) був придбаний [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] Згідно висновку експертизи №6, проведеної в ході судового розгляду справи (а.с.137-145), вартість вищезазначеного автомобіля становить 683778,73 грн. -автомобіль ВАЗ 210700 20, днз ВА4764АА, 2009 року випуску, був придбаний сторонами в період перебування у шлюбу. Даний факт сторонами не заперечується. Вартість транспортного засобу згідно оцінки від 23.05.2016 року становить 50\~400 грн. Вищевказане майна є спільним сумісним майном подружжя, а тому підлягає поділу між подружжям. Крім того, у сторін є боргові зобовязання набуті за час перебування у шлюбі , а саме за кредитним договором від 30.01.2014 року №1 та договором відновлюваної кредитної лінії від 30.01.2014 року №2, укладеними з Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», а саме: - кредитний договір від 30.01.2014 року №1, укладений між ПАТ Державний ощадний банк України та [PERSON]М на суму 100 000 грн.. -договір відновлювальної лінії від 30.01.2014 року №2, укдадений між ПАТ Державний ощадний банк України та [PERSON] на суму 11 150 грн. Враховуючи, що у період перебування в шлюбі [PERSON] в інтересах сімї укладено з ВАТ «Державний ощадний банк України» кредитні договіри від 30.01.2014 року №1 та договором відновлюваної кредитної лінії від 30.01.2014 року №2, за яким отримано кошти на потреби сімї, що не заперечується [PERSON], суд приходить до висновку, що борг, що виник за вищевказаними кредитними договорами, станом на дату розірвання шлюбу тобто 10.06.2015 року становив 74840,72 грн. (за кредитним договором №1 від 30.01.2014) та 6950,53 грн. (за кредитним договором №2 від 30.01.2014), тобто на загальну суму 81790,53 грн. (а.с.170) є їх спільною сумісною власністю, а тому підлягає врахуванню при поділі спільного сумісного майна подружжя. В даному випадку ? від загальної суми заборгованості, на користь [PERSON] з [PERSON], тобто 40 895,62 грн. При поділі спільної сумісної власності зобовязання між подружжям не розподіляються, а враховуються. Встановлюючи за сторонами в рівних частках виконання обовязку за кредитним договором, тим більш після розірвання шлюбу, так як просить [PERSON] суд не може, оскільки таким чином фактично втрутиться в господарську діяльність банку та змінить умови договору, укладеного між ним та [PERSON] та ПАТ «Ощадний банк України». При цьому врахувуючи позицію самого банку стосовно такої зміни та те, що відповідач [PERSON] у цій справі набула солідарного обовязку відповідати за невиконання позивачем умов кредитного договору в повному обсязі на підставі договору поруки, а тому довідки про суму заборгованості станом на 26.05.2016 року правового значення для вирішення справи не має, так і позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON]В.в якості компенсації сплачених [PERSON] коштів в розмірі 18429 грн. 26 коп., а саме половини сплачених [PERSON] коштів на користь ПАТ «Ощадний банк», задоволенню не підлягають, адже обсяг майна, що підлягає поділу визначається на час розірвання шлюбу. Отже, сплата боржником [PERSON] від свого імені коштів по спірних кредитних договорах правового значення для вирішення справи не має, адже вказані правовідносини регулюються договірними відносинами між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], а також [PERSON] (як поручителем, згідно договорів поруки а.с. 64-74), а тому не можуть бути враховані при поділі спільного сумісного майна подружжя між позивачем та відповідачем. В той же час, враховуючи, що спірний автомобіль ТОYОТА RAV 4, днз ВА7555ВС 2013 року випуску, був придбаний [PERSON] в період шлюбу з [PERSON], і згідно висновку експертизи №6, проведеної в ході судового розгляду справи (а.с.137-145), вартість вищезазначеного автомобіля становить 683778,73 грн. є спільною сумісною власністю подружжя і даний автомобіль згідно договору застави є предметом застави (а.с. 75) кредитних договорів №1 від 30.01.2014 року та Договором відновлювальної кредитної лінії №2 від 30.01.2014 року, вважає за необхідне враховуючи вартість автомобіля при залишенні спірного автомобіля у спільній частковій власності сторін, визначаючи частки при поділі автомобіля, врахувати боргові зобовязання подружжя та задовольнити позовні вимоги [PERSON], щодо розподілу в рівних счастках боргових зобовязань за спірними кредитними договорами, та провести поділ автомобіля шляхом визнання : за [PERSON] 44% від вартості автомобіля, що становить 11/25 частки автомобіля марки ТОYОТА RAV 4, днз ВА7555ВС 2013 року випуску, тобто вартість частки останньої становитеме 300993,74 грн. (? вартості автомобіля 341 889,365 грн. - 40895,62 грн. (враховані боргові зобовязання за кредитними договорами кредитних договорів №1 від 30.01.2014 року та Договором відновлювальної кредитної лінії №2 від 30.01.2014 року), тобто 300993,745 грн), за [PERSON] - 56% від вартості автомобіля, що становитеме на 14/25 частки спірного автомобіля, вартість частки 382784,985 грн. (? вартості автомобіля 341 889,365 грн. + 40895,62 грн. (враховані боргові зобовязання за кредитними договорами кредитних договорів №1 від 30.01.2014 року та Договором відновлювальної кредитної лінії №2 від 30.01.2014 року), тобто 382784,985 грн), залишивши спірний автомобіль у їх спільній частковій власності. Отже, при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України). Враховуючи вартість автомобіля порівняно із вартістю решти майна, яке підлягає поділу, а також той факт, що провести поділ автомобіля в натурі зі збереженням її функціонального призначення неможливо, суд приходить до висновку про необхідність залишення автомобіля у спільній частковій власності сторін, відповідно до позовних вимог [PERSON] Що стосується поділу транспортного засобу ВАЗ 210700 20, днз ВА4764АА, 2009 року випуску, який був придбаний сторонами в період перебування у шлюбу, і на даний час власником вказаного транспортного засобу значиться [PERSON], що підтверджується довідкою від 06.10.2015 року, наданою центром надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів по Бобринецькому та Компаніївському районах, за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 2107 20 днз ВА4764АА,2009 р.в., і як вбачається з матеріалів справи даний автомобіль придбаний в період шлюбу, а тому має бути поділений між сторонами, враховуючи рівність часток кожного із подружжя. Посилання [PERSON] на те, що вказаний автомобіль був проданий в період шлюбу не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, так як довіреність видана [PERSON] на імя визначеному в ній колу осіб, не змінює його власника, а тому позовна вимога [PERSON] в цій частині підлягає до задоволення. Суд вважає, що такий варіант поділу відповідає вимогам розумності і справедливості. Отже, за первісним позовом позовні вимоги задоволені повністю та судом визнано право спільної сумісної власності майна, а тому в порядку ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати по справі, а саме: судовий збір в розмірі 4265 грн. (а.с.1, 236), а також витрати на проведення судових експертиз в розмірі 2878,20 грн. за проведення судової оціночно-будівельної експертизи (а.с. 124-126), 921,60 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи транспортного засобу ТОYОТА RAV 4, днз ВА7555ВС 2013 року випуску. Оскільки [PERSON] ухвалою суду від 27.01.2016 року (а.с.130-131) був зобовязаний надати спірний автомобіль [NUMBER],2009 р.в. для проведення автотоварознавчої експертизи, яка не була проведена з вини [PERSON] судові витрати пділягають бути стягнутими з останнього на користь [PERSON] В розмірі 921,60 грн. за проведення експертизи, щодо автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний №ВА 4764АА, тобто на загальну суму 8986, 40 грн. За зустрічним позовом [PERSON] підлягають до стягнення судові витрати пропорційно до задоволених вимог в розмірі 487 грн. 20 коп. за позовну виимогу про розподіл боргових зобовязань за кредитними договорами з [PERSON] Так як позовна вимога [PERSON] до [PERSON], щодо стягнення половини витрат сплачених [PERSON], згідно боргових зобовязань за кредитними договорами задоволенню не підлягає, отже судові витрати, щодо даної вимоги стягненню з відповідачки по зустрічному позові не підлягають. У звязку з залишенням без розгляду позовних вимог [PERSON] до [PERSON] Про припинення власності шляхом стягнення грошової компенсації на спірне майно, то судові витрати підлягають бути залишенними за [PERSON] Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Як роз'яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, відповідно до змісту ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, та яка допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як вбачається із матеріалів справи, позивач не подавав до суду відповідної заяви, а суд не постановлював ухвали про допуск [PERSON] як особи, яка надає правову допомогу позивачу, останній брав участь у справі як представник позивача за договором ( ч.4 ст.42, ст.44 ЦПК України), а тому правові підстави для стягнення заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу відсутні.

Outcome: partial