Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач ПАТ "Альфа-Банк" звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 07.05.2008 року в розмірі 179265,66 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та неповернення коштів. 01.08.2016 р. відповідачем подано до суду зустрічний позов про визнання кредитного договору та договору застави недійсними на підставі ст. 230 ЦК України. Як на підставу зустрічного позову посилається на ті обставини, що кредит йому був наданий у гривні шляхом перерахування банком коштів на оплату транспортного засобу в сумі 62385,00 грн., кредитором без повідомлення позичальника та укладення додаткової угоди в односторонньому порядку здійснена фінансова операція, при якій він не отримав кошти наручно в іноземній валюті, що суперечить його волевиявленню. При укладенні договору банком визначено несправедливі умови договору, які призвели до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Надання кредиту та використання іноземної валюти банком можливо лише при дотриманні вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Представник позивача Сидорова Ю.В. в судовому засіданні позов підтримала, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити, з тих підстав, що відповідач підписав особисто кредитний договір, виконував зобов'язання, сплачував кошти. Просила застосувати строки позовної давності. В судовому засіданні відповідач заперечував проти позову, зазначив, що отримував кредит для придбання автомобіля, погашав заборгованість як в доларах США так і у гривні, у зв'язку зі зміною курсу долара США, не зміг в подальшому належно виконувати зобов'язання. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 07.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 490067638, за умовами якого останній отримав у кредит 13873,24 доларів США строком до 07.05.2015 року зі сплатою 13,50 % річних за користування грошовими коштами (а.с. 5). Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, цільовим призначенням кредитних коштів є придбання транспортного засобу "Chevrolet Aveo", згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» №2192 від 24.04.2008 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника [NUMBER], що підтверджується випискою з особового рахунку. [PERSON] придбав автомобіль за кредитні кошти. 14.12.2010 року між сторонами було укладено договір про внесення змін і доповнень №2 до кредитного договору, відповідно до умов якого було змінено дату остаточного повернення кредиту на 07.05.2018 року (а.с. 7). Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, визначені графіком здійснення платежів з повернення кредиту та додатком № 1 до договору, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії за дії банка, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов'язань за договором, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі. Крім того, пунктом 3.4. кредитного договору встановлено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 6.1. кредитного договору передбачено право Банку вимагати від позичальника дострокове виконання зобов'язань з повернення кредиту у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць. Також умовами договору закріплено, що у разі набуття банком права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, банк направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за договором та/або про усунення порушень та виконання зобов'язання у не менш як тридцяти денний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги. Однак, відповідач свої зобов'язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 526, 1054 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, станом на 07.08.2016 р. загальна сума заборгованості позичальника перед банком становить 179265,66 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 151317,43 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 2080,30 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 07.01.2015 р. по серпень 2015 р. в сумі 25867,93 грн. (а.с. 26). Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті кредиту, процентам, на стягнення якої позивач має право. А тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо зустрічного позову слід зазначити наступне. Відповідно до листа НБУ № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», 03.12.2001 року отримав Банківську ліцензію НБУ № 61 на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пп. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Також 25.06.2007 року ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», отримав Дозвіл НБУ № 61-4 на право здійснення операцій, визначених пп. 1-4 ч. 2та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Вказані обставини підтверджуються належним чином завіреними копіями документів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 94-97). А відтак, банк мав законні підстави для надання [PERSON] кредиту в іноземній валюті (в доларах США). Відповідач підтвердив в судовому засіданні, що договір підписував, сплачував як в доларах США, так і в гривні по відповідному курсу НБУ, тобто визнав умови договору. Зміна курсу валют не може бути підставою для визнання договору недійсним. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] особисто підписав договір в 2008 р., і з цього часу всі умови договору йому були відомі. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пунктом 8 кредитного договору передбачено, що підпис позичальника на оригіналі договору, що залишається в банку є підтвердженням ознайомлення позичальника у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг. Відповідачу також було надано графік погашення кредиту та відомості про загальну вартість кредиту, відповідач як споживач погодився із такими умовами, підписав договір та виконувала його, а тому підстав для визнання договору кредиту та договору застави недійсними не вбачається. Крім того, відповідачем не обгрунтовано в чому полягає несправедливість спірного договору, та які його умови призводять до дисбалансу договірних прав та обов'язків споживача. Отже, зустрічний позов задоволенню не підлягає. Представник позивача просила відмовити у задоволенні зустрічного позову також у зв'язку з пропуском позовної давності на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України, як встановлено в судовому засіданні відповідач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, але суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову за його не доведеністю. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 1792,66 грн. судового збору.

Outcome: approved