Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач - ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] укладено договір банківського обслуговування від 26.08.2011р., відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 34000грн.00коп. у тимчасове користування до 26.08.2014р., на умовах повернення, строковості, платності. За умовами договору позивач зобов»язався надати відповідачеві грошові кошти в національній валюті, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитними коштами - 15% річних, комісії в розмірі 1,75% від суми кредиту та можливі штрафні санкції, в порядку та на умовах, визначених договором. Згідно із п.2.5.2 договору, позичальник зобов»язується щомісячно не пізніше дати, встановленої в Графіку, погасити відповідну частину кредиту, процентів, комісії, встановлених в графіку. За положеннями п.4.3 договору, у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню що розраховується у розмірі 0,50% від суми невиконаних боргових зобов»язань. Відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами і станом на 22.05.2015р. існує заборгованість в розмірі 141930грн. 16коп., яка складається з: боргу по простроченій сумі кредиту 24975грн. 69коп.; боргу за простроченими відсотками 10878грн. 85коп.; боргу по простроченій комісії 15925грн. 20коп.; пені, яка передбачена п.4.3 договору в розмірі 90150грн. 42коп. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість на суму 141930рн. 16коп. В судове засідання представник позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» не з»явився, надано заяву про розгляд справи за його відсутності, повністю підтримує заявлені вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення рекомендованого листа. Про причини неявки не повідомлено. Суд ухвалив про заочний розгляд справи. Враховуючи думку позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено договір банківського обслуговування від 26.08.2011р., відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 34000грн.00коп. у тимчасове користування до 26.08.2014р., на умовах повернення, строковості, платності. За умовами договору позивач зобов»язався надати відповідачеві грошові кошти в національній валюті, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку та на умовах, визначених договором. Згідно із п.2.5.2 договору, позичальник зобов»язується щомісячно не пізніше дати, встановленої в Графіку, погасити відповідну частину кредиту, процентів, комісії, встановлених в графіку. Відповідно до умов кредитного договору , за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 15% річних. За п.2.4.1 договору, проценти розраховуються, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування із розрахунку: рік рівний - 360 дням, місяць рівний 30 дням та сплачується позичальником щомісячно в день повернення частини кредиту, у відповідно до графіку. Комісія за управління кредитом встановлена у розмірі 1,75% від суми кредиту і сплачується, згідно з п.1.6 договору, щомісячно. Крім того, п.4.3 договору передбачена пеня - 0,50%, яка розраховується за методом «факт/360», - у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов»язань (а саме: неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених відсотків та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Так, останній платіж на погашення заборгованості здійснено [PERSON] 26.06.2012р., що вбачається з наданого позивачем розрахунку. Станом на 22.05.2015р. існує заборгованість в розмірі 141930грн. 16коп., яка складається з: боргу по простроченій сумі кредиту 24975грн. 69коп.; боргу за простроченими відсотками 10878грн. 85коп.; боргу по простроченій комісії 15925грн. 20коп.; пені, яка передбачена п.4.3 договору в розмірі 90150грн. 42коп. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначено у ст. 1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати належних йому процентів. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ч. 1 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухове і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України). Крім того, якщо за порушення зобов"язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч. 1 ст. 624 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що позивач виконав свої обов'язки та надав відповідачу кредит в сумі 34000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік та комісії у розмірі 1,75% від суми кредиту, а відповідач, взяті по договору обов'язки не виконав, суму кредиту, комісію та відсотки не повернув, заборгувавши позивачу борг на загальну суму 141930грн. 16 коп. (тіло кредиту, відсотки, комісія, пеня), а тому суд приходить до висновку, що дана заборгованість підлягає до стягнення. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати - судовий збір в сумі 1420грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved