Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] селищної ради, третьої особи: Теребовлянської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за нею право власності на колишній колгоспний двір житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у с. Воля по вул. Шкільна № 41а, Теребовлянського району Тернопільської області, та в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], померлої 12 січня 2007 року, мотивуючи тим, що вона не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушена звернутися з позовом до суду. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримає та просить їх задовільнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Представник третьої особи Теребовлянської державної нотаріальної контори подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради депутатів трудящих 16 квітня 1962 року, ціле домоволодіння, яке розташоване у смт. Микулинці, по вул. Шкільній № 49, Теребовлянського району Тернопільської області, дійсно належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] та складається з 1-го члена. Колгоспний двір, головою якого була [PERSON], [INFO], знаходився за адресою смт. Микулинці, по вул. Шкільній № 49, Теребовлянського району Тернопільської області, у звязку з приєднанням бувшого села Воля до селища Микулинці. На даний час змінена адреса домоволодіння та вказана с. Воля по вул. Шкільна № 41а, Теребовлянського району Тернопільської області. Станом на 15 квітня 1991 року власником домоволодіння, що в с. Воля по вул. Шкільна № 41а, (смт. Микулинці, по вул. Шкільній, № 49) Теребовлянського району Тернопільської області, була [PERSON]. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту а та б пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). За життя [PERSON] 16 лютого 2001 року склала заповіт, яким заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося. Відповідно до свідоцтва про смерть серія 1-ИД № 095054 від 22 березня 2001року [PERSON] померла 22 березня 2001 року, що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON], так як постійно проживала разом з нею та вела спільне господарство, але не встигла оформити своїх спадкових справ. Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про смерть серія 1-ИД № 040887 від 13 січня 2007 року [PERSON] померла 12 січня 2007 року, що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яку прийняла її дочка [PERSON], так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину тобто вступила в оперативне управління спадковим майном - домоволодіння, що в с. Воля по вул. Шкільна № 41а, (смт. Микулинці, по вул. Шкільній, № 49) Теребовлянського району Тернопільської області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ИД № 016004 [PERSON] 08 липня 2006 року зареєстрував шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу [PERSON]в. змінила своє прідвище з «Дайдак» на «Портянка». Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON] померлої 12 січня 2007 року. Відповідно до спадкування за законом (першої черги) ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Постановою виданої Теребовлянської державної нотаріальної контори державного нотаріуса [PERSON] № 259/02-14 від 17 березня 2015 року було відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Воля по вул. Шкільна № 41а, (смт. Микулинці, по вул. Шкільній, № 49) Теребовлянського району Тернопільської області, та належить на праві спільної сумісної власності, оскільки житловий будинок є колгоспним двором, де не визначено часток співвласників. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги позивачки [PERSON] слід задовільнити, визнавши за нею право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в с. Воля по вул. Шкільна № 41а, (смт. Микулинці, по вул. Шкільній, № 49) Теребовлянського району Тернопільської області, після смерті [PERSON], яка померла 12 січня 2007 року (свідоцтво про смерть серія 1-ИД № 040887).

Outcome: approved