Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.11.2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 67,00 кв.м., житловою площею 43,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки від 12.03.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1638. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому відповідача [PERSON], [INFO], який підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], адже на підставі ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивачем було направлено відповідачу письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останнім законні вимоги позивача були проігноровані та нерухомість не була передана позивачу у вільне користування, а отже у позивача не залишилось іншого вибору, окрім звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача наполягав на задоволенні своїх вимог і просить про постановлення заочного рішення. Дане клопотання позивача суд задовольнив. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки від 12.03.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1638 (а.с. 5, 6). Однак у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], що перешкоджає позивачу вільно користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. 11 липня 2017 року позивачем було направлено відповідачу письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак відповідачем вимоги позивача були проігноровані (а.с. 7). Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка висвітлена в справі № 6-39цс15, за змістом статей 39, 40 ЗУ «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Так, відповідно до п. 1.3. Договору про іпотечний кредит № VIGWGI0000004028 від 12.03.2008 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], кредит надається строком погашення не пізніше 12.03.2028 року на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу № 1520 від 06 березня 2008 року, посвідченого Питель М.С., приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 3.1. вищевказаного Договору, виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується: -іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: [ADDRESS], визначеного в Іпотечному договорі; -Договором поруки № VIGWGI0000004028 від 12.03.2008 року, укладеного з [PERSON]. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Судом встановлено, що відповідачу було надано іпотечний кредит саме на придбання жилого приміщення, а саме квартири, загальною площею 67,00 кв.м., житловою площею 43,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки вищезазначена квартира, яка була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців без надання їм іншого постійного житла. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Тому відповідач та всі інші особи, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України без надання іншого жилого приміщення. На підставі ст.ст. 16, 209, 210, 220, 526, 527, 530, 577, 590, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 38-40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу України,

Outcome: approved