Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 01 листопада 2013 року між ТОВ "Баядера Логістик" та гр. [PERSON] було укладено Договір позики № 21, на виконання умов якого Позивач передав, а Відповідач прийняв у власність грошові кошти у розмірі 48 000,00 (сорок вісім тисячі) грн., та зобов'язався повернути таку ж суму грошей до 20 жовтня 2016 року. Згідно розділу 3 Договору, повернення грошових коштів повинно відбуватися частинами або одним платежем у готівковій або безготівковій формі. [PERSON] не з'являється на роботу з 10 серпня 2016 року. Кореспонденцію не отримує. Телефон в зоні недосягнення увесь час. Жодної суми в касу підприємства в якості повернення позики не сплатив. Порушивши свої зобов'язання, отримані грошові кошти Відповідач не повернув і станом на 06 лютого 2017 року заборгованість Відповідача, як і на момент укладення Договору, не змінилась і становить 48 000,00 (сорок вісім тисяч) грн. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач до судового засідання не з′явився, причини неявки суду не повідомив про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, судом були направлені судові повістки на адресу відповідача, за якою остання зареєстрована та фактично мешкає, на адресу суду повернулися конверти з причини «за закінченням терміну зберігання», згідно відмітки листоноші, адресату було залишено повідомлення про необхідність з'явитися для отримання кореспонденції, але з невідомих суду причин, відповідач не з'явився за її отриманням. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши учасників процесу, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 01 листопада 2013 року між ТОВ "Баядера Логістик" та гр. [PERSON] було укладено Договір позики № 21, на виконання умов якого Позивач передав, а Відповідач прийняв у власність грошові кошти у розмірі 48 000,00 (сорок вісім тисячі) грн., та зобов'язався повернути таку ж суму грошей до 20 жовтня 2016 року. Згідно розділу 3 Договору, повернення грошових коштів повинно відбуватися частинами або одним платежем у готівковій або безготівковій формі. [PERSON] не з'являється на роботу з 10 серпня 2016 року. Кореспонденцію не отримує. Телефон в зоні недосягнення увесь час. Жодної суми в касу підприємства в якості повернення позики не сплатив. Порушивши свої зобов'язання, отримані грошові кошти Відповідач не повернув і станом на 06 лютого 2017 року заборгованість Відповідача, як і на момент укладення Договору, не змінилась і становить 48 000,00 (сорок вісім тисяч) грн. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими. ч. 1 ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У свою чергу, відповідно до ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України - судові витрати необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved