Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.12.2006 року між сторонами укладено кредитний договір №11-1/724к-06. Згідно наведеного кредитного договору, відповідач отримав кредит грошові кошти в розмірі 200 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 24.12.2016 року, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у томі числі процентів у терміни, передбачені даним кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем та [PERSON] , було укладено Договір іпотеки від 17.09.2013 року, посвідчений приватними нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелькою І.В., предметом якого є нежитлове приміщення, а саме: підвальні приміщення XII площею 10,5 кв.м., X площею 3,0 кв.м., VI площею 2,0 кв.м., XVI площею 18,2 кв.м., загальною площею 33,7 кв.м., які знаходяться за адресою [ADDRESS] , та належать іпотекодавцю [PERSON] на праві власності. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, однак відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. В подальшому між позивачем та відповідачем неодноразово укладались договори, відповідно до яких був збільшений розмір кредиту, змінені розмір відсотків та виплат за договорами, а також порядок погашення заборгованості. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 04.11.2014 року становить 512\~707,48 доларів США, що еквівалентно національній валюті на день проведення розрахунку 6\~639\~920,76 гривень. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатила заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просить позовні вимоги задовольнити, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення - підвальні приміщення XII площею 10,5 кв.м., X площею 3,0 кв.м., VI площею 2,0 кв.м., XVI площею 18,2 кв.м., загальною площею 33,7 кв.м., яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПОУ 21133352) права власності на нерухоме майно, яке належить [PERSON] на праві власності за ціною 130 000 гривень 00 копійок в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором про надання кредитних послуг № 11-1/724к-06 від 25.12.2006 року, яка складає 6 639 920,76 гривень. Також, стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (р/р [NUMBER] у ПАТ «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 21133352, МФО 322001) залишок заборгованості за Кредитним договором № 11-1/724к-06 від 25.12.2006 року в сумі 1074920,76 гривень. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги заперечила повністю. Вказала, що частково погасила заборгованість перед банком в сумі 140\~000,00 доларів США. Зазначила, що визнання права власності за банком на предмет іпотеки є незаконним та не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. В судове засідання відповідач повторно не з`явилась, про дату судового засідання повідомлена належним чином. Неодноразово подавала клопотання про відкладення розгляду справи. Вказувала також, що перебуває на лікуванні з 13.10.2020 року по теперішній час, а тому не може прибути у судове засідання та подати відповідні докази по справі. Відповідно до ч.2 ст. 223\~ЦПК\~України,\~суд відкладає\~розгляд справи\~в судовому\~засіданні в\~межах встановленого\~цим Кодексом\~строку з\~таких підстав: 1)\~неявка в\~судове засідання\~учасника справи,\~щодо якого\~відсутні відомості\~про вручення\~йому повідомлення\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. З копії листка непрацездатності [PERSON] поданого разом з клопотанням про відкладення попереднього засідання у даній справі вбачається, що остання перебувала на амбулаторному лікуванні у КНП «5-та міська клінічна лікарня м. Львова» з 15.10.2020 року по 03.11.2020 року включно. Доказів перебування на лікуванні на даний час [PERSON] не подала. З наведеної копії листка непрацездатності також вбачається, що відповідач закінчила лікування саме 03.11.2020 року, тобто представлення копії даного листка непрацездатності ставлять під сумнів доводи наведені відповідачем стосовно відсутності у неї на руках листка непрацездатності, адже копія такого надана суду у попередньому клопотанні і період відображений у ньому входить до періоду на який посилається відповідач, як на період перебування на лікуванні. Суду також не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість відповідача прибути у судове засідання, прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, а також неможливість забезпечить участь у судовому засіданні уповноваженого представника, зокрема з числа тих які вже здійснювали представництво відповідача у даній справі. Таким чином, неможливості прибути в судове засідання відповідачем належними доказами не доведено. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, також того, що відповідач неодноразово не з`являлась в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка (в даному випадку неодноразова) учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи. Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача та його уповноважених представників судом не встановлена, як і не встановлена неможливість відповідача забезпечити участь уповноваженого представника, відповідач реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві, інших доказів, окрім наявних у матеріалах справи, протягом часу судового провадження не подала, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків провадження у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з нижченаведеного. У відповідності до\~ст.2 ЦПК України,\~завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 25.12.2006 року між сторонами укладено кредитний договір №11-1/724к-06. 22 червня 2009 року, рішенням загальних зборів акціонерів Відкрите акціонерне товариство «Банк Універсальний» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується п. 1.1. Статуту ПАТ «Універсал Банк». Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». Відповідно до умов Кредитного договору, банк надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в розмірі 200 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 24.12.2016 року, згідно з графіком погашення кредиту (додаток №1 до кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,5 % річних. В подальшому між сторонами було укладено Додатковий договір від 10.09.2007 року до Кредитного договору, згідно якого суму кредиту було збільшено до 300 000,00 доларів США, а 01 жовтня 2007 року було укладено Додатковий договір №2 від 01.10.2007 року до Кредитного договору, згідно якого суму кредиту було збільшено до 550 000,00 доларів США, з датою погашення до 24.12.2026 року. Згідно п. 4.1 Кредитного договору, кредит надається Позичальнику на умовах визначених даним Договором. Відповідно до п. 4.5 Кредитного договору, сплата Позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до Графіку погашення заборгованості по кредиту (Додаток 1), який є невід`ємною частиною даного Договору. Позичальник сплатив Банку винагороду за видачу кредиту в розмірі 1,0% від суми наданих коштів по курсу НБУ на день здійснення платежу. 10 липня 2009 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Кредитного договору. Згідно п. 1.1.1 цієї Додаткової угоди, за користування кредитом з 10 липня 2009 року по 22 липня 2009 року включно, встановлюється процентна ставка у розмірі 6,77 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений строк, нараховується процентна ставка у розмірі 38,85 % річних. 23 липня 2009 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Кредитного договору. Базова процентна ставка за цією Додатковою угодою складає 6,77 % річних. Базова підвищена процентна ставка - 14,77 % річних. Згідно п. 1.1.2 цієї Додаткової угоди, за користування кредитом з 10 липня 2010 року по 09 липня 2015 року включно, встановлюється процентна ставка у розмірі 7,42 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений строк, нараховується процентна ставка у розмірі базової підвищеної процентної ставки, збільшеної на 7,42 % річних. Відповідно до п.1.2, строк кредитування за цим Договором становить період з дати надання позивачем кредиту відповідачу по 10 січня 2027 року включно. В подальшому 10.04.2010 року, 29.04.2010 року, 10.05.2011 року, 30.05.2011 року, 11.06.2012 року, 31.07.2013 року, між Банком та Позичальником було укладено додаткові угоди до Кредитного договору № 11-1/724к-06 від 25.12.2006 року. Вказані додаткові угоди змінювали розмір відсоткових ставок за користування кредитними коштами, що відображено у дослідженому судом розрахунку заборгованості наданому позивачем разом з позовною заявою. 17.09.2013 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Кредитного договору. Базова процентна ставка за цією Додатковою угодою складає 10,00 % річних. Базова підвищена процентна ставка - 18,00 % річних. Згідно п. 1.1.1 цієї Додаткової угоди, за користування кредитом з 17 вересня 2013 року по 09 липня 2014 року включно, нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки. За користування кредитними коштами понад встановлений строк, нараховується процентна ставка у розмірі базової підвищеної процентної ставки. Згідно п. 1.1.2 цієї Додаткової угоди, за користування кредитом з 10 липня 2014 року, встановлюється процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної 4,85% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений строк, нараховується процентна ставка у розмірі базової підвищеної процентної ставки, збільшеної на 4,85 % річних. Відповідно до п.1.2, строк кредитування за цим Договором становить період з дати надання позивачем кредиту відповідачу по 10 січня 2027 року включно. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 17.09.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелькою І.В. Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку наступне майно нежитлове приміщення, а саме: підвальні приміщення XII площею 10,5 кв.м., X площею 3,0 кв.м., VI площею 2,0 кв.м., XVI площею 18,2 кв.м., загальною площею 33,7 кв.м., знаходиться за адресою [ADDRESS] , які належать Іпотекодавцю [PERSON] на праві власності, згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] . Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується платіжними дорученнями - заявами про на видачу готівки /т.1 а.с.162-164/. Крім того, в процесі судового розгляду, в тому числі у відзиві, відповідач не заперечила факт отримання грошових коштів від позивача. Однак, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договорами термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України, передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У відповідності до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1. ст.625 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків (ст.611 ЦК України). Внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, у відповідача виникла заборгованість перед АТ «Універсал Банк», що відображена у розрахунку заборгованості за кредитним договором №11-1/724к-06, яка долучена позивачем до матеріалів справи та досліджена судом. Станом на 04.11.2014 року заборгованість становить 512 707,48 доларів США, що еквівалентно в національній валюті на день проведення даного розрахунку 6 639 920,76 гривень /т.1 а.с. 10-14/, та включає в себе: прострочену заборгованість по кредиту - 3 314,45 доларів США, що еквівалентно в національній валюті на день розрахунку 42 924,45 гривень; суму дострокового стягнення кредиту - 466 449,12 доларів США, що еквівалентно в національній валюті на день розрахунку 6 040 842,62 гривень; відсотки - 42 830,82 доларів США, що еквівалентно в національній валюті на день розрахунку 554 689,10 гривень; пеню - 113,09 доларів США, що еквівалентно в національній валюті на день розрахунку 1 464,59 гривень. Матеріалами справи підтверджується, що 11.06.2014 року позивач скерував на адресу відповідача вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, яку відповідач отримала, що підтверджено дослідженим судом, долученим до позовної заяви рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. а.с.160), однак відповідачем така вимога була проігнорована та не виконано зобов`язання за Кредитним договором №11-1/724к-06,. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги наведене, характер поведінки сторін під час укладення наведених вище договорів, зокрема те, що умови договорів неодноразово переглядались сторонами за обопільною згодою, тобто договори укладались добровільно і висловлювали волевиявлення сторін, враховуючи те, що докази надані позивачем є допустимими та вказують на те, що укладення договорів відповідало волі відповідача та договори були спрямовані на реальне настання наслідків, суд вважає, що у відповідача дійсно наявна заборгованість по кредитному договору №11-1/724к-06. В свою чергу наведені у відзиві доводи відповідача частково спростовують доводи позивача щодо суми наявної у відповідача заборгованості. Вбачається, що відповідачем у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11-1/724к-06 сплачено на рахунок банку 140\~000,00 доларів США, що еквівалентно 3\~635\~074,52 гривень. Вказане підтверджується копією платіжного доручення №TR.2133703.4049.7742 від 18.07.2017 року та не спростовано позивачем в процесі судового розгляду. Таким чином, розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал Банк», відповідно до наданих суду доказів, складає 3\~004\~846,24 гривень (6 639 920,76 гривень - 3\~635\~074,52 гривень). Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Згідно п. 2.1.1. Договору іпотеки, у разі невиконання Боржником Кредитного договору, Іпотекодержатель має право задовільнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до п. 2.1.2 Договору іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцем та/або будь-ким з Іпотекодавців обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за будь-яким з вищевказаних Основного договору, що обумовлюють основне зобов`язання, а у разі невиконання Іпотекодавцем або будь-ким з Іпотекодавців цієї вимоги - звернути стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.2. Договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється зокрема за рішенням суду. Отже, згідно ч. 4 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України - у разі порушення основного зобов`язання. Звернення стягнення може здійснюватись за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 7, 12, 33 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання; у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки; у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Верховний Суд\~неодноразово висловлювався\~щодо того,\~що стягнення\~заборгованості за\~основним зобов`язанням\~не виключає\~можливості задоволення\~вимог кредитора\~за рахунок\~забезпечувального зобов`язання,\~адже саме\~кредитор має\~право обрати,\~яким чином\~здійснювати стягнення\~заборгованості (постанова\~Верховного Суду\~від 28.08.2019\~р.\~у справі\~№759/4036/18,\~постанова Верховного\~Суду від\~22.05.2019\~р.\~у справі\~№640/18356/17,\~постанова Верховного\~Суду від\~05.12.2018\~р.\~у справі\~№761/31346/13?ц,\~постанова Верховного\~Суду від\~31.10.2018\~р.\~у справі\~№2?1513/10). Судом встановлено, що вимоги основного зобов`язання відповідачем не виконано, повністю заборгованості за кредитним договором не погашено, відтак, зважаючи на умови Договору іпотеки та ЗУ «Про іпотеку», позивач набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до висновку про вартість майна від 06 жовтня 2014 року, складеного ТзОВ «ТЕРМІН ЛТД», сертифікат СОД №15011/13 від 29.07.2013 року, вартість предмета іпотеки, а саме: підвальних приміщень XII площею 10,5 кв.м., X площею 3,0 кв.м., VI площею 2,0 кв.м., XVI площею 18,2 кв.м., загальною площею 33,7 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , складає 130\~000, 00 гривень. Ухвалами суду від 12.03.2015 року та 05.06.2015 року, за клопотанням відповідача, призначено судово-будівельну експертизу для визначення вартості майна, яке є предметом іпотеки. Разом з цим, у зв`язку з неоплатою відповідачем вартості експертного дослідженого матеріали справи повернуто до суду з висновком про неможливість проведення експертизи. Згідно ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, вказаний висновок про вартість майна 06 жовтня 2014 року, складений ТзОВ «ТЕРМІН ЛТД», сертифікат СОД №15011/13 від 29.07.2013 року, суд бере до уваги як належний та допустимий доказ вартості майна, який не спростований в ході судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог Іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Частиною 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, суд вказує на наступні нижченаведені обставини, доводи та мотиви. У статті 12 Закону ЗУ «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Однак, стаття 37 ЗУ «Про іпотеку» не передбачає виникнення права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі рішення суду. Суд вважає, що право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом прийняття його у свою власність на підставі іпотечного договору є позасудовим способом захисту і не передбачено як спосіб захисту права шляхом звернення до суду (фактично про встановлення права за рішенням суду) ні статтею 16 ЦК України, ні ЗУ «Про іпотеку», ні договором, укладеним між сторонами. За наведених обставин, суд не наділений повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем, а тому позовні вимоги в частині визнання права власності на предмет іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають частковому задоволенню та слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення, підвальні приміщення XII площею 10,5 кв.м., X площею 3,0 кв.м., VI площею 2,0 кв.м., XVI площею 18,2 кв.м., загальною площею 33,7 кв.м., яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , та належать [PERSON] на праві власності в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором про надання кредитних послуг № 11-1/724к-06 від 25.12.2006 року, яка складає 3\~004\~846,24 гривень, без визнання права власності ПАТ «УнверсалБанк» на предмет іпотеки. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у\~постанові від 27.11.2018 року у справі № 310/11024/15-ц, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно ст. 39 Закону України "Про іпотеку",\~у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Таким чином, враховуючи вищенаведені мотиви, слід визначити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки\~шляхом його продажу на прилюдних торгах в рамках процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, згідно\~Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, суд враховує, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже, таке звернення стягнення\~не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне. Крім цього, за змістом частини четвертої статті 591 ЦК України та частини сьомої статті 47 Закону України «Про іпотеку», якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню залишок заборгованості після звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно заявлених позовних вимог, банк просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 11-1/724к-06 від 25.12.2006 року в сумі 1074 920,76 гривень 76 копійок. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи наведене, вказана сума підлягає стягненню з відповідача, оскільки вона входить до складу(розміру) боргових зобов`язань відповідача та доведена позивачем належними та допустимими доказами. Таким чином, виходячи з вищенаведених доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Крім цього, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,00 гривень.

Outcome: partial