Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №30 в будинку №42-а, по вул. Свято-Георгіївській в м. Білгород-Дністровському Одеської області, вказуючи, що відповідач не проживає за зазначеною адресою з 2009 року, комунальні послуги не сплачує, підстав для збереження за ним житлової площі не має. Позивач надала до суду письмову заяву відповідно до якої просить розгляд справи здійснити у її відсутності, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається,\~ що позивач є власником квартири №30 у будинку №42-а, по вул. Свято-Георгіївській в м. Білгород-Дністровському Одеської області: 1/2 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕХ №110562 від 11.08.2007 року, право власності зареєстроване 25.09.2007 року, реєстраційний номер 19624663 (а.с.12) та 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 2.03.1997 року (а.с. 9). Згідно даних домової книги у вказаній квартирі окрім позивача зареєстрований її син - відповідач по справі [PERSON]. Відповідно до акту про встановлення фактично проживаючих осіб від 15.05.2017, 18.06.2017 року (а.с. 15, 16) відповідач з 2009 року не проживає у квартирі, власником якої є позивач, особистих речей відповідача у квартирі немає, комунальні послуги не сплачує. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди. Виходячи з положень ст. ст.\~16,\~391,\~386 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 3\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту ст. ст.\~1,\~6,\~9,\~61 ЖК України,\~ст. 29 ЦК України\~місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, у якому особа постійно проживає, має передбачені\~ст. 64 ЖК України\~права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Крім того, звертаючись до суду з дійсним\~ позовом позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на ст. ст. 71, 72\~ ЖК України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однак суд не погоджується\~ з\~ зазначеними позивачем правовими нормами, які він навів на обґрунтування позову, оскільки правила ст. 71 ЖК України про збереження житлової площі за наймачами та ст. 72 ЖК України про визнання особи втратившою право на житлову площу не розповсюджуються на правовідносини, які виникли між сторонами, у звязку з тим, що ці норми матеріального права регулюють\~ правовідносини\~ які виникають між наймачами житлових приміщень в будинках\~ державного і громадського\~ житлового фонду та їх власниками. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду пленум розяснює, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.\~ Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється\~\~ в день звернення особи\~ на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача і вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved