Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, яким просив суд: скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зокрема, будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який накладений постановою державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області серії АА № 144059 від 12.05.2010 року, а також постановою державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ВП № 28852383 від 22.09.2011 року. Представник Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» - Мальцева М.Ю. позовні вимоги повністю підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові, подала заяву про розгляд справи у свою відсутність. Представник відповідача - відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, у судове засідання не з'явився повторно, про поважність причин своєї відсутності суду не повідомив, хоча був сповіщений про дату, час та місце проведення судового засідання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку та правові обгрунтування представника позивача, суд встановив наступні правовідносини: Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 15.06.2012 року ВП № 28852383 повернуто виконавчий напис № 90, виданий 12.01.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, про звернення стягнення на заставлене майно, а саме- житловий будинок [ADDRESS] с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, та земельну ділянку [NUMBER], розташовану за цією ж адресою, що належать [PERSON], за рахунок реалізації якого погасити вимоги ЗАТ ПУМБ у розмірі 307374,79 грн., де боржником зазначена [PERSON], а стягувачем - ПАТ «Перший Український міжнародний Банк». Зі змісту мотивувальної частини вказаної постанови судом встановлено, що стягувачу, відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» передано в рахунок погашення заборгованості, нереалізоване майно, а саме, житловий будинок [ADDRESS] с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, та земельну ділянку [NUMBER], розташовану за цією ж адресою, за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалось на реалізацію - 871 155,00 грн. Зі змісту відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, в межах даного виконавчого провадження державним виконавцем внесено обтяження, реєстраційний номер 9816174, на підставі постанови АА № 144059 від 12.05.2010 року, а також реєстраційний номер 9816605, на підставі постанови АА № 144059 від 12.05.2010 року, реєстраційний номер 11655516, на підставі постанови ВП № 28852383 від 22.09.2011 року, реєстраційний номер 11655525, на підставі постанови ВП № 28852383 від 22.09.2011 року. Вказані реєстраційні записи про обтяження предметів іпотеки в теперішній час є діючими та з реєстру не вилучені. В Україні діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Основного Закону). Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Реалізацію конституційного права громадян на справедливий судовий захист законодавцем втілено в Законі. Так, Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначені умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Положенням ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону законодавцем визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Положенням ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушеня прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Зі змісту ч. 1 ст. 27 Закону вбачається, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другої статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Згідно із ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. В силу ч. 8 ст. 54 Закону примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахування положень Закону України «Про іпотеку». В силу ст. 44 Закону законодавцем визначена черговість задоволення вимог стягувачів за виконавчим провадження, зокрема, вимоги стягувачів що забезпечені заставою, підлягають задоволенню в першу чергу. Задоволення вимог стягувачів наступної черги підлягають задоволенню лише після повного задоволення вимог стягувачів попередньої черги. Таким чином, правовий аналіз наведених норм діючого законодавства у сукупності із співставленням ринкової вартості предметів іпотеки та загальної суми заборгованості за виконавчим написом, дозволяє суду дійти до висновку про обгрунтованість вимог позивача, оскільки наявність обтяжень на предмети іпотеки, унеможливлюють отримання позивачем задоволення своїх вимог за рахунок предметів іпотеки в повній мірі, зокрема, державної реєстрації права власності. В силу ч. 5 ст. 60 Закону у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. В даному випадку стягувач не отримав повного задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, отже не має підстав вважати припиненими правовідносини між стягувачем та боржником. Відповідно до ст. 572 ЦК України, ст. 19 Закону України " Про заставу" та іпотечного договору за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом ч. 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України " Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Враховуючи наведені норми матеріального закону, суд дійшов до висновку, що Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний Банк» має переважне право на задоволення своїх вимог за зобов'язанням, що підтверджено виконавчим написом № 90, виданий 12.01.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, про звернення стягнення на заставлене майно, а саме- житловий будинок [ADDRESS] с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, та земельну ділянку [NUMBER], розташовану за цією ж адресою, що належать [PERSON], за рахунок реалізації якого погасити вимоги ЗАТ ПУМБ у розмірі 307374,79 грн. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Статтями 572, 575 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця. Відповідно до п. 25 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року за №410 запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номеру запису. Згідно п. 2.1.2. Інструкції про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 18 серпня 2004 року за №85/5 заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об'єкта нерухомого майна подається: державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є реєстраторами, - у зв'язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна; судами (крім третейських судів) і слідчими органами - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). В силу ст. 217 ЦПК України суд має право встановити порядок виконання рішення, тому вимоги позивача про встановлення порядку виконання рішення суду суд також вважає обгрунтованими. Таким чином суд вважає необхідним позов задовольнити, та встановити порядок виконання рішення таким чином, що це рішення, після набрання ним законної сили, є підставою для вилучення записів про обтяження. На підставі наведеного,

Outcome: approved