Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 4200,00 гривень щомісяця і до повноліття дитини. Крім того, з урахуванням уточнених позовних вимог (Том 1, а.с. 185-186) Позивач просить стягнути аліменти в зазначеному вище розмірі 4200 гривень за минулий час починаючи з 01.12.2013р. Посилаючись на обов'язок Відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, Позивач просить суд стягнути з нього суму в розмірі 1262 гривень, яку обґрунтовує необхідністю оплати навчання та харчування дитини у дитячому садочку. Також в якості додаткових витрат на дитину Позивач просить стягнути з Відповідача щорічно допомогу на санаторно-курортне лікування [PERSON] суму в розмірі 10800 гривень. Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що після припинення спільного проживання з Відповідачем з 01.12.2013р. останній почав ухилятись від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, усі витрати на дитину Позивач несла самостійно, досягти згоди про ступінь участі батька в утриманні дочки не вдалось, а тому Позивач звернулась до суду. Позивач зазначає, що згідно з її розрахунками щомісячні витрати на утримання [PERSON] складають суму в розмірі приблизно 4200 гривень, у підтвердження чого надала розрахунково-касові документи на придбання продовольчих та побутових товарів. Крім того, Позивач вказує, що її дочка відвідує дитячий садок, навчання в якому є платним і становить 1000 гривень на місяць. А крім того, Позивач вимушена додатково щомісяця сплачувати суму в розмірі 262,50 гривень на харчування [PERSON] у дитсадку. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення з Відповідача щорічно суми в розмірі 10800 додаткових витрат на санаторно-курортне лікування Позивач зазначила, що таке лікування було запропоноване лікарем з огляду на наявність у дитини захворювання шлунково-курортного тракту. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні частково заперечували проти позову. Зокрема, Відповідач визнав свій обов'язок щодо матеріального утримання своєї дочки, надав докази добровільної перерахування ним різних сум на рахунок Позивача для підтримки [PERSON], проте зазначив, що станом на сьогодні його можливості щодо розмірів допомоги, яку він надає дитині, є вкрай обмеженими, протягом тривалого періоду компанія, в якій він працює керівником, не працювала, зарплату він не отримував та інших доходів не мав. Відтак, вважає можливим стягнення з нього аліментів лише в розмірі 500 гривень, що є за його розрахунками цілком достатнім для забезпечення належного утримання дитини. Крім того, Відповідач зазначив, що він не вважає необхідним сплачувати за навчання дитини у дитячому садку, з огляду на те, що довкола є достатня кількість безкоштовних садків, і ініціатива щодо оформлення [PERSON] до платного дитсадку виходила лише зі сторони Позивача, яка, на думку [PERSON], і має нести відповідальність за свій вибір. Відповідач також не погодився з вимогами про стягнення з нього щорічно суми в розмірі 10800 гривень, наполягаючи на тому, що медична документація, надана Позивачем в обґрунтування наявності у дитини захворювань шлунково-кишкового тракту, є сумнівною, спростовується іншими матеріалами справи. Крім того, Позивачем, на думку Відповідача, жодним чином не обґрунтовано розмір додаткових витрат, які вона просить щорічно стягувати з нього. Вислухавши пояснення Позивача та Відповідача, а також їх представників, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 04 березня 2011 року між Сторонами було зареєстровано шлюб. Від зазначеного шлюбу Сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між Сторонами не склалось, шлюб розірвано, сторони не проживають разом. З пояснень Сторін вбачається, що вони не досягли згоди щодо участі батька в матеріальному утриманні дочки, яка проживає разом з матір'ю. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 182, 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом, та не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з довідкою ТОВ "Універсал Фільм Сервіс" від 11 березня 2014 року директор даного товариства [PERSON] з лютого 2014 року по січень 2015 року заробітну плату не отримував. Заробітна плата за лютий 2015 року складає 1675,00 гривень, а дивіденди учасникам товариства не виплачувались. (Том 1, а.с. 65, 85) Таким чином, вимоги про стягнення з Відповідача аліментів у фіксованій сумі, а не в частці від доходу, суд вважає обґрунтованими, оскільки дохід Відповідача не можна вважати регулярним. Разом з тим, розмір аліментів, які Позивач просить присудити до стягнення з Відповідача є завищеним, не відповідає можливостям [PERSON], а тому стягнення аліментів в цьому розмірі суперечитиме правам Відповідача. В той же час, суд вважає можливим і достатнім призначити до стягнення Відповідачу на утримання дочки аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову. Згідно з ч. 2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. В матеріалах справи міститься достатньо доказів підтверджуючих, що Відповідач не ухилявся від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, здійснював платежі на користь [PERSON] (Том 1, а.с. 77-80), а тому суд не вбачає підстав для стягнення аліментів за минулий час перед поданням позову. Відтак, у цій частині позов задоволенню не підлягає. Крім того, статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У своїх позовних вимогах Позивач просить стягнути з Відповідача в порядку додаткових витрат на дитину вартість навчання та харчування дитини у дитячому навчальному закладі №580 "Ольвія" в розмірі 1262,50 гривень. В даному випадку суд звертає увагу на те, що позов не містить вимоги про щомісячне (періодичне) стягнення зазначеної суми, а тому оцінюючи цю частину позову суд вимушений виходити з тієї позиції, що Позивач вимагає разової виплати. Суд не приймає позицію Відповідача щодо відсутності у нього обов'язку зі сплати додаткових витрат на навчання дитини у дитячому садку, оскільки забезпечення належного виховання та розвитку дитини є обов'язком обох батьків, а тому і несення витрат на такий розвиток є їх спільним обов'язком. З наявних у матеріалах справи копій квитанцій вбачається, що Позивачем за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року на навчання та харчування [PERSON] сплачено 5237,00 гривень (Том 1, а.с. 10, 11, 94-96, 154), а тому вимога про компенсацію Відповідачем частини понесених витрат Позивачу в розмірі 1262,50 гривень є обґрунтованою, і підстав для відмови у стягненні цієї суми суд не вбачає. Що стосується вимог Позивача про стягнення з [PERSON] додаткових витрат в сумі 10800 гривень щорічно на санаторно-курортне лікування малолітньої [PERSON], то суд не вважає дані вимоги достатньою мірою обґрунтованими. В даному випадку суд виходить з того, що Позивачем не надано жодного доказу у підтвердження розміру запропонованої до стягнення суми, не надано квитанцій за придбані путівки або комерційних пропозицій санаторно-лікувальних установ із прив'язкою ї спеціалізації до виявлених у дитини захворювань. За таких обставин стягнення з Відповідача витрат на санаторно-курортне лікування ґрунтувалось би лише на припущеннях щодо їх розміру, що є неприпустимим, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial