Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивачі звернулись до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача про повернення коштів за договором банківського вкладу. У своєму позові позивачі вказали, що 02 вересня 2013 року між ПАТ КБ «Південкомбанк» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу № 3492Д-17Ф, відповідно до умов якого вкладник передає, а банк приймає на вкладний рахунок, на умовах договору, грошові кошти, в сумі 30 000, 00 доларів США на строк 181 днів. Також, 12 березня 20134 року між ПАТ КБ «Південкомбанк» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу № 4309Д-17Ф, відповідно до умов якого вкладник передає, а банк приймає на вкладний рахунок, на умовах договору, грошові кошти, в сумі 10 000, 00 доларів США на строк 91 день. Позивачі зазначили, що неодноразові звернення до Відповідача з письмовою вимогою про повернення коштів за договорами - були залишені без задоволення. Тому позивачі просять стягнути грошові кошти за договорами банківського вкладу. У судове засіданні позивачі не з'явились, проте надали заяву про підтримання позову в повному обсязі та розгляд справи без їх участі, а також згодні на заочний розгляд справи. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень на надали. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушення зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Судом встановлено, що 02 вересня 2013 року між ПАТ КБ «Південкомбанк» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу № 3492Д-17Ф, відповідно до умов якого вкладник передає, а банк приймає на вкладний рахунок, на умовах договору, грошові кошти, в сумі 30 000, 00 доларів США на строк 181 днів. Зарахування коштів на рахунок підтверджується квитанцією від 02 вересня 2013 року про прийняття коштів на депозитний рахунок, згідно угоди № 3492Д-17Ф. Окрім того, у п. 1.2. договору сторони визначили, що датою початку розміщення вкладу - є 02 вересня 2013 року. Датою повернення вкладу - є 02 березня 2014 року. 12 березня 20134 року між ПАТ КБ «Південкомбанк» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу № 4309Д-17Ф, відповідно до умов якого вкладник передає, а банк приймає на вкладний рахунок, на умовах договору, грошові кошти, в сумі 10 000, 00 доларів США на строк 91 день. Зарахування коштів на рахунок підтверджується квитанцією від 12 березня 2014 року про прийняття коштів на депозитний рахунок, згідно угоди № 4309Д-17Ф. У п. 1.2. договору сторони визначили, що датою початку розміщення вкладу - є 12 березня 2014 року. Датою повернення вкладу - є 11 червня 2014 року. Відповідно до п. 3.1.1. договору банківського вкладу № 3492Д-17Ф банк зобов'язується повернути вкладникові вклад по закінченню строку його розміщення, а також сплатити нараховані по вкладу проценти. Отже, враховуючи те, що строк повернення вкладу настав, 24 березня 2014 року Позивач [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Південкомбанк» із заявою про повернення суми вкладу та процентів за ним, шляхом перерахування коштів на рахунок. Станом на час розгляду справи доказів виконання відповідачем зобов'язання не надано. Відповідно до п. 3.2.2. договору банківського вкладу № 4309Д-17Ф вкладник має право вимагати дострокового повернення вкладу, з урахуванням умов, передбачених пунктом 6.3. договору. Дострокове повернення грошових коштів здійснюється з урахуванням тарифів банку. Вкладник зобов'язаний письмово повідомити про це банк, не пізніше, ніж за 5 операційних днів банку до передбачуваної дати повернення вкладу. Скориставшись своїм правом [PERSON] направив ПАТ КБ «Південкомбанк» заяву про повернення банківського вкладу від 24 березня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 1060, 1061 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних доказів неможливості виконання зобов'язань або підстави невиконання зобов'язань відповідачем надано не було. Згідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. У п. 3 постанови № 5 "Про практику розгляду цивільних справ про захист прав споживачів" Пленум Верховного Суду України зазначив, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму ,побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно із ч. 3 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Станом на 21 липня 2014 року курс гривні до долару США (встановлений Національним банком України на відповідну дату) становить 11, 6 до 1. Відтак, 20 000 доларів США (двадцять тисяч) у гривневому еквіваленті становить 232 000 грн., 10 000, 00 доларів США (десять тисяч) у гривневому еквіваленті становить 116 000 грн. Таким чином, позов [PERSON] та [PERSON] знайшов повністю своє обґрунтування і докази у судовому засіданні тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved