Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування будинком, який знаходиться за адресою:Запорізька область, м. Токмак, вул. Воровського, 43 та зняти [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку за адресою:Запорізька область, м. Токмак, вул. Воровського, 43. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON], [INFO], є власником будинку, який знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Воровського, 43. У вищевказаному будинку зареєстрована його донька [PERSON], [INFO], а також відповідач по справі - [PERSON], [INFO]. Починаючи з січня із 1997 року відповідач за місцем реєстрації не проживає. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відмовляється. На даний момент, реєстрація [PERSON] в зазначеному будинку обмежує його права. Весь час позивач, як власник разом зі своєю донькою за власні кошти утримують будинок в належному стані, за допомогою [PERSON], здійснюють поточний ремонт, сплачують комунальні платежі. На теперішній час, він вирішив продати свій будинок, оскільки проживає в Російській Федерації та вже є її громадянином, але факт реєстрації сторонньої особи в будинку заважає йому це зробити, так-як потенційні покупці вимагають спочатку «виписати» осіб, що зареєстровані в будинку. З метою захисту своїх прав вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області до суду не зявився про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надано до суду заяву, в якій зазначено, що заперечень не мають та просять розглядати справу без участі їх представника. Відповідач [PERSON] повторно (17.07.2015 року та 24.07.2015 року) не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, у зв'язку з чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у дані судові засідання. Також відповідач не надав суду будь-яких клопотань про відкладення розгляду цієї справи, заяв про визнання позову або заперечень проти позову. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач в будинку за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Воровського, 43, не проживає більше 10 років. Вона спілкується з [PERSON]І, один-два рази в неділю буває в неї в гостях, проте відповідача жодного разу не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вони з [PERSON] сусіди. Вона знає, що він був прописаний, але не проживав, бачила там пару разів, як він приїздив у справах, проте у вказаному будинку не проживає більше 10 років. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є власником будинку, який знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Воровського, 43, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 21.08.1987 року (а.с. 5-8). У вищевказаному будинку зареєстрована донька позивача, [PERSON], [INFO], а також відповідач по справі - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім'ї квартального комітету № 15 від 17.06.2015 року, а також даними з домової книги (а.с. 12, 9-11). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно довідки про склад сімї виданої головою квартального комітету від 17 червня 2015 року, за адресою: Запорізька область, м.Токмак, вул. Воровського, 43, зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], проте з 1997 року не проживає за зазначеною адресою (а.с.12). Крім того, за відомостями адресно-довідкового підрозділу Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.17). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо). Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідач за спірною адресою не проживає більше 10 років, без поважних причин, про що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Суд вважає, що є підстави визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі N 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 р. N 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: 1) заяви особи або її законного представника; 2) судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; 3) свідоцтва про смерть; 4) паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5) інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування будинком є достатньою правовою підставою для зняття його з реєстрації проживання за цією адресою. Позовні вимоги щодо зняття відповідача, з реєстраційного обліку в будинку позивача, задоволенню не підлягають, оскільки згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, за наявності рішення суду про позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням позивача, зняття його з реєстраційного обліку буде проведене на підставі закону. Суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивача щодо зняття з реєстраційного обліку громадянина [PERSON] оскільки в розумінні норм статті 3 ЦПК України дана вимога є передчасною, так як права позивача в даному випадку не порушені, оскільки він до Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області не звертався з відповідною заявою про зняття з реєстрації [PERSON] в спірному будинку, а отже судом в цій частині позовних вимог не встановлено порушення права позивача, які підлягають захисту судом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial