Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 33689,46 грн., а також судових витрат в сумі 336,89 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.09.2005 року сторонами був укладений договір на суму 5000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних за користування кредитом. На виконання умов договору позивачем надано відповідачу грошові кошти, а останній зобов'язався в строки здійснювати погашення заборгованості по кредиту. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, станом на 30.11.2013 року утворилася заборгованість на загальну суму 33689,46 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача суму боргу та судові витрати по справі. Представник позивача за довіреністю Луньова А.Г. підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, а також зазначила, що на виконання умов договору відповідачу надано картку, строк дії якої закінчився 31.08.2007 року, проте відповідачем не проінформовано позивача про припинення дії договору, а тому строк його дії продовжувався щоразу на 12 місяців за тих же умов і позовну давність не пропущено. Відповідач позов не визнав та зазначив, що він дійсно отримував кредитну картку в позивача, проте це було досить давно та ним погашено заборгованість значно більшу ніж сума отриманого кредиту, а потім він потрапив у місця позбавлення волі та не користувався послугами позивача. Термін дії кредитної картки закінчився, а іншої він не отримував. Зважаючи на викладені обставини, а також враховуючи, що з моменту останнього платежу пройшло багато часу, просив суд застосувати строки позовної давності та залишити позов без задоволення про що надав відповідну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1049 частиною 1 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Судом встановлено, що 08.09.2005 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", та [PERSON] був укладений кредитний договір у вигляді відповідної заяви, згідно якого останньому надано кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім цього, [PERSON] ознайомлено із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку, які разом із вищевказаною заявою складають договір про надання банківських послуг (а.с.12-20, 23-27, 53). [PERSON] зобов'язався в строки здійснювати погашення заборгованості по кредиту, однак зобов'язання не виконано належним чином, а тому станом на 30.11.2013 року утворилася заборгованість на загальну суму 33689,46 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 8827,51 грн., заборгованості по відсоткам - 22781,50 грн., а також штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 1580,45 грн. (процентна складова), що підтверджується наданим банком розрахунком (а.с.6-9). Відповідно до вимог ст.214 ч.1 п.2 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Згідно вимог ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Статтями 257, 261 та 267 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виписка по рахунку, яку надано позивачем, свідчить, що відповідачем на виконання умов договору здійснювалось погашення заборгованості та останній раз відповідачем здійснено платіж 31.01.2009 року, а в подальшому будь-яких платежів не здійснювалось (а.с.60-64). Крім цього, відповідач не отримував перевипущених платіжних карток. В ході розгляду справи відповідачем надано суду письмову заяву про застосування позовної давності (а.с.65). Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду 31.12.2013 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, не просив суд поновити строк позовної давності, а матеріали позовної заяви не містять жодних доказів поважності причин пропуску зазначеного строку, а також зупинення та переривання перебігу позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed