Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпік» та просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 13 серпня 2015 року. Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача ТОВ "Олімпік" середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 13 серпня 2015 року по 16 січня 2017 в сумі 209200 (двісті дев`ять тисяч двісті) грн. 00 коп. Зазначала, що рішенням Світловодського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2015 року, з відповідача на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі з урахуванням її індексації у сумі 31976,95 грн., грошової компенсації за невикористані відпустки в сумі 1968,46 грн. та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи за період з 12 листопада 2013 року по 04 листопада 2014 року в сумі 6415,68 грн. та 500,00 грн. моральної шкоди та допущено негайне виконання рішення у частині стягнення заборгованості в межах суми платежу за один місяць в сумі 789,50 грн. за грудень 2008 року. Крім цього, рішенням Світловодського міськрайонного суду від 29 вересня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2015 року з відповідача на її користь стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 05 листопада 2014 року по 12 серпня 2015 року в сумі 27706 (двадцять сім тисяч сімсот шість) грн. 60 коп. Нею була подана заява про примусове виконання рішення, проте рішення суду відповідачм не виконано, остаточний розрахунок з нею не проведений. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, свого представника до суду повторно не направив, до суду повернувся конверт з поштовою довідкою, на якій зазначено, що причиною повернення поштового відправлення є закінчення терміну його зберігання. Тому з підстав ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалив про розгляд справи в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, зясувавши обставини справи суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що згідно рішенням Світловодського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2015 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі з урахуванням її індексації у сумі 31976,95 грн., грошу компенсацію за невикористані відпустки в сумі 1968,46 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи за період з 12 листопада 2013 року по 4 листопада 2014 року в сумі 6415,68 грн., та 500,00 грн. моральної шкоди та допущено негайне виконання рішення у частині стягнення заборгованості в межах суми платежу за один місяць в сумі 789, 50 грн. за грудень 2008 року. Постановою державного виконавця ВП № 47241520 від 17.04.2015 р. повернуто виконавчий документ стягувачу в зв`язку з тим, що стягувач не надав згоди залишити за собою майно боржника не реалізоване під час виконання рішення, іншого майна на яке можливо звернути стягнення у боржника не виявлено. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 29 вересня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2015 року з відповідача на користь [PERSON] присуджено за затримку розрахунку при звільненні за період з 05 листопада 2014 року по 12 серпня 2015 року середній заробіток в сумі 27 706 (двадцять сім тисяч сімсот шість) грн. 60 коп. Постановою державного виконавця ВП № 50729794 від 17.06.2016 р. повернуто виконавчий документ стягувачу в зв`язку з тим, що стягувач не надав згоди залишити за собою майно боржника не реалізоване під час виконання рішення, іншого майна на яке можливо звернути стягнення у боржника не виявлено. На час розгляду справи вказані рішення суду не виконані, і вказане відповідач не спростував. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 27 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з висновку Постанови Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі за №6-144ц13, яка має враховуватись судами загальної юрисдикції відповідно до ст..360-7 ЦПК України, що нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення (стаття 116 КЗпП України) є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею 117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення, видачі судового наказу про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. В судовому за сіданні встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум. Беручи до уваги зазначені обставини суд визнає, що позовні вимоги позивача щодо покладання на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, а саме стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню, виходячи із розрахунку позивача в межах заявлених позивачем вимог, а саме у сумі 209200 (двісті дев`ять тисяч двісті) грн. 00 коп. за період з за період з 13 серпня 2015 року по 16 січня 2017 року. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та ст.ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved