Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивачі вказують, що вони є співвласниками [ADDRESS], їх долі у праві власності є рівними. На теперішній час у квартирі зареєстрований відповідач - колишній чоловік [PERSON], який після розірвання шлюбу з нею, з зареєстрованого місця проживання виїхав, але з реєстрації не знявся. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачам укласти угоди з комунальними підприємствами та оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, плату за які відповідач не вносить, що вимушені робити позивачі. При зверненні до міграційної служби з приводу зняття відповідача з реєстрації позивачам було рекомендовано звернутися до суду. Позивачі просять усунути перешкоди у користуванні їх власністю - вказаною квартирою шляхом визнання відповідача втратившим право користування житлом та зобов'язати ГУМВС України в Запорізькій області через відділ реєстрації фізичних осіб та громадянства Василівського РВ ГУМВС зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. Позивачі у судове засідання не з'явилися, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують. Відповідач також у судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позовних вимог у повному обсязі. Представник Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, суду надано заяву про розгляд справи без участі представника. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст.ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК України. Згідно роз'яснень, викладених у п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосування положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік,якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 листопада 2005 року [ADDRESS] є приватною спільною частковою власністю [PERSON] та члена її сім`ї - та [PERSON] - по 1\\2 частині (а.с.4), що також відображено у технічному паспорті на вказану квартиру (а.с.5-6) та підтверджено витягом з Держреєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.7). Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію у вказаній квартирі зареєстровані : [PERSON] - наймач з 01 лютого 1994 року, її донька - [PERSON] - з 10 серпня 2010 року; зять - [PERSON] - з 27 травня 2010 року та онука - [PERSON] - з 16 травня 2010 року (а.с.9). [PERSON]. та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2010 року. Відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 10 січня 2012 року. (а.с.10). У паспорті позивачки [PERSON] є штамп про припинення шлюбу з відповідачем. Відповідно до акту від 02 лютого 2015 року, складеним комісійно [PERSON] - відповідач у цій справі за вказаною вище адресою не проживає з липня 2011 року (а.с.8). Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] з липня 2011 року на теперішній час без поважної причини з позивачами більше ніж рік у квартирі за місцем реєстрації не проживає, доказів про наявність домовленості між власниками квартири та відповідачем щодо його відсутності за місцем реєстрації суду не надано, відповідач визнав вимоги позивачів, про що суду надав заяву, тому суд вважає необхідним позов задовольнити в частині визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням у вказаній вище квартирі, що належить позивачам та усунути перешкоди у користуванні позивачів власністю шляхом зняття відповідача з реєстрації. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» знаття з реєстрації громадян здійснюється за рішенням суду про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням. У задоволенні вимог позивачів щодо зобов'язання Державної міграційної служби у Запорізькій області зняти відповідача з реєстрації суд вважає необхідним відмовити, оскільки ці дії вчиняються на підставі рішення суду про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням. Доказів того, що міграційною службою якимось чином порушувалися права позивачів суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: partial