Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька\~[PERSON], який помер 24 листопада 2003 року. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини дійсно були поважні. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, просив суд ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Дослідивши матеріали справи, належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, заслухавши учасників судового процесу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач є сином [PERSON], [INFO]. 24 листопада 2003 року [PERSON] помер, про що видано свідоцтво про смерть виданого Відділом реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції серії І-КИ № 542454. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 07 листопада 2016 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого 24 листопада 2003 року [PERSON], у звязку з тим, що ним пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до вимог\~ст.1268\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог\~ст.1269\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог\~ст.1270 Цивільного кодексу Українидля прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом також встановлено, що позивач був єдиним сином спадкодавця, колишня дружина останнього померла 10 листопада 2015 року, а тому [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Ще за життя, оскільки батько позивача дуже хворів, було вирішено питання з приводу рухомого та нерухомого майна батька, який все своє майно переписав на сина позивача по справі, для того, щоб останній не вступав у спадок, а вже був власником всього майна. Позивач весь цей час вважав, що він прийняв у спадок після батька все майно, яке йому тільки належало. Але раптом, роздався дзвінок, з колишнього місця роботи батька, де в телефонному режимі позивача було проінформовано про те, що на роботі, де перед смертю працював батько залишились його особисті речі, а тому якщо є таке бажання їх можна забрати. Звісно позивач погодився приїхати на колишнє місце роботи батька. Приїхавши до КП «Управління по ремонту та експлуатації автодоріг міста» позивача зустріла секретар, яка і розповіла, що у звязку з реорганізацією деяких відділів вони перебирали речі в яких випадково знайшли особисті речі батька позивача та листи на його імя, які приходили на адресу підприємства, ці листи вже декілька років лежать у секретаря і вона на них натрапила випадково. Забравши речі, позивач поїхав з колишнього місця роботи батька. Вдома позивач заради цікавості почав перебирати речі та дивитися що за листи приходили на імя батька і яке ж було його здивування, коли він побачив що батько уклав договір страхування на дожиття та на випадок смерті, страховий період з 01.09.1998 року по 01.09.2013 року. В конверті також був лист адресований на імя батька, в якому йшла мова про те, що строк дії його страхового договору сплив, в додатку до листа була вкладена квитанція на отримання виплат на дожиття по його страхуванню життя, в кому міститься інформація о розмірі виплат по даному договору на загальну суму 4503,45 USD. Отже як виявилося, що позивачу є на що вступати у спадок, але на жаль він про нього навіть не підозрював і батько мабуть просто забув йому про це сказати. Оскільки останній перед смертю хворів на атеросклеротичний кардіосклероз, а тому він просто в світі хвороби міг забути про вказаний страховий договір. Звязавшись з представником страхової компанії позивачу було повідомлено, що він зможе отримати страхову суму, але йому для цього необхідно вступити у спадщину після смерті батька як того вимагає українське законодавство, тобто звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Що позивач і зробив, але отримав відмову. Відповідно до вимог\~ст.1272\~Цивільного кодексу\~України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визнати йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «[PERSON] проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Враховуючи викладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.\~76\~ЦПК України докази в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач є єдиним спадкоємцем померлого за законом, пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд вважає за необхідне продовжити позивачу строк у три місяці з дня набрання рішенням чинності для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 24 листопада 2003 року.

Outcome: approved