Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся у суд із позовом про визнання права власності на майно, мотивуючи його тим, що будинковолодіння [ADDRESS] згідно з записом в по господарській книзі № 7 належало на праві власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON], що підтверджується довідкою Борщівської сільської ради від 28 січня 2014 року № 15/01-40. Згідно довідки Борщівської сільської ради від 16 квітня 2014р. № 229/01-25 підтверджено, що за господарством в [ADDRESS] згідно по господарської книги №7 числиться земельна ділянка площею 0,74 га в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,13 га та для ведення особистого селянського господарського 0,61 га. Земельна ділянка не приватизована. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» від 13 грудня 2013 року № 48801 зазначено, що право власності на будинковолодіння [ADDRESS] не зареєстровано. Рішенням виконкому Снятинського районної ради від 28 квітня 1982р. №131 затверджено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки [PERSON] і у відповідності з проектом забудови земельної ділянки представник Борщівської сільської ради встановив межі земельної ділянки, виділеної [PERSON]. Наведене свідчить, що [PERSON] здійснювала будівництво згідно чинного на той час законодавства. Згідно даних технічного паспорта на будинковолодіння [ADDRESS], копію якого долучено до позовної заяви, будинок побудовано в 1990р., а згідно чинного на той час законодавства (Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу від 31.01.1966р.) виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації. Станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON], [INFO] - голова двору; [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] - невістка; [PERSON], [INFO] - онука; [PERSON], [INFO] - онука, що підтверджується довідкою Борщівської сільської ради від 11 березня 2014 року № 37/01-40. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не втратили права на частку в дворі, то кожному належить по 1/5 частині житлового будинку з господарськими спорудами. [INFO] року [PERSON], померла, про що в Книзі реєстрації смертей 19 листопада 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 30. Померла залишила заповіт, який 30 вересня 2003 року посвідчений секретарем виконкому Борщівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 61, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося чи буде складатися і взагалі все те на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. Згідно довідки Борщівської сільської ради від 28 січня 2014 року № 17/01-40 підтверджено, що заповіт від імені померлої, [PERSON], що посвідчувався в Борщівській сільській раді 30 вересня 2003 року не змінювався і не скасовувався. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина по вище зазначеному заповіту на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться в [ADDRESS]. Зазначений будинок загальною площею 125,5 кв.м., житловою - 59,9 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Спадкоємцем майна померлої, є син померлої, [PERSON], оскільки дочка померлої, [PERSON], на обов'язкову частку в спадщині після смерті матері не претендує, інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена не має. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON], позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус витребувала додати правовстановлюючий документ на будинковолодіння. Однак, надати витребуваний документ позивач не зміг, в зв'язку з тим, що за [PERSON] не зареєстровано приватної власності на будинковолодіння в [ADDRESS]. Згідно висновку про вартість майна від 30 жовтня 2013 року зазначено, що вартість будинковолодіння в [ADDRESS] становить 123 013 грн. [PERSON], [PERSON], [PERSON], на власність в бувшому селянському дворі [ADDRESS] не претендують і не заперечують проти визнання права власності на житловий будинок за позивачем. Відповідно до ч. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті, тому згідно листа Другої Снятинської державної нотаріальної контори позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Позивач подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити, а слухання справи провести у його відчутності. Відповідачі подали до суду заяви, якими позовні вимоги визнали, на власність в бувшому селянському дворі [ADDRESS] не претендують і не заперечують проти визнання права власності на житловий будинок за [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, а саме: Свідоцтво про смерть [PERSON]; Свідоцтво про народження [PERSON]; Свідоцтво про народження [PERSON]; Свідоцтво про шлюб [PERSON] та [PERSON]; Заповіт [PERSON] від 30.09.2003 р.; Технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS]; Будівельний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS]; Довідку Борщівської сільської ради від 28.01.14р. № 15/01-40; Довідку Борщівської сільської ради від 11.03.14р. № 37/01-40; Довідку Борщівської сільської ради від 16.04.14р. № 229/01-25; Висновок про вартість майна; Виписку з ОКП Коломийське МБТІ від 13.12.13р. № 48801; Довідку Другої Снятинської державної нотаріальної контори; Лист Другої Снятинської державної нотаріальної контори; Лист з реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції; Інформацію з реєстру прав власності на нерухоме майно, які повністю доводять наведене позивачем у заяві, а тому суд приходить до переконання, що позов обґрунтований, підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинків. Тобто в даному випадку станом на 1990р. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про власність" вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Із ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі наведеного суд вважає, що слід визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст.1222-1223 ЦК України,

Outcome: approved