Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 22 листопада 2001 року відповідач передала йому у постійне користування земельну ділянку площею 2.0543 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та отримала від нього 2000 доларів США в якості гарантії повернення ним землі на її вимогу, про що відповідач написала власноручну розписку. Відповідно до наданої розписки відповідач зобов'язувалась у випадку вимоги повернення земельної ділянки повернути йому отримані кошти. У 2003 році він виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я відповідача. У 2014 році відповідач звернулась до нього з вимогою про повернення земельної ділянки, однак відмовляється від повернення отриманої суми грошей. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 2000 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 17.06.2015 року що дорівнює 100 доларів США 2214 грн., що в загальній сумі складає 44280 грон., та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та додатково суду пояснив, що відповідач запропонувала йому купити земельну ділянку на яку вона мала право відповідно до земельного сертифікату але оскільки на той період часу та в послідуючому був встановлений мораторій на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення вони домовились, що відповідач передає йому сертифікат на право на отримання земельного паю та надає йому довіреність на право отримання державного акту, він в свою чергу передає їй 2000 доларів США як плату за отриману земельну ділянку. У випадку вимагання відповідачем земельної ділянки або у випадку того що вона передумає продавати землю то вона зобов'язується повернути гроші. Факт передачі та отримання грошей вони оформили розпискою, яка була написана власноручно відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі суду пояснила, що вона дала відповідачу сертифікат на право на земельний пай в користуванні. В послідуючому він отримав земельну ділянку в натурі, якою користувався. За користування земельною ділянкою він передав їй 400 доларів США. Визнає, що розписка написана нею власноручно але не визнає зазначену в розписці суму грошей. На даний час вона не заперечує проти оформлення з позивачем договору оренду землі але на не тривалий період часу. В подальшому відповідач в судовому засіданні не з'явилась, представник відповідача повідомила суд що відповідач погоджується на оформлення позивачу довіреності на користування земельної ділянки, або договору оренди на не тривалий термин. З копії розписці та з наданого для огляду оригіналу розписці вбачається, що [PERSON] дає у користуванні [PERSON] земельний сертифікат за [NUMBER], у випадку вимагання повернення земельного сертифікату вона зобов'язується повернути отримані гроші в сумі 2000 доларів США. Розписка датована 22.10.2001 роком. Наданими сторонами доказами судом встановлено, що з копії державного акту на право власності на земельну ділянку виданий 30.10.2003 року вбачається, що [PERSON] є власницею земельної ділянки загальною площею 2.0543 га, що розташована на території с. Маршинці, Новоселицького району. Державний акт зареєстрований в книзі реєстрації актів на право власності на земельну ділянку за [NUMBER]. Суд встановив, що предметом передачі у користуванні відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] 22.10.2001 року була саме земельна ділянка яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданий 30.10.2003 року загальною площею 2.0543 га, та розташована на території с. Маршинці, Новоселицького району. Дана обставина визнається обома сторонами і не потребує додаткового доказування відповідно до вимог ст..61 ЦПК України. Згідно з п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України, До набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Згідно з ст..204 ЦК України, Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд оцінюючи у сукупності пояснення сторін, викладені докази та зазначені правові норми дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з приводу купівлі продажу земельної ділянки на яку мала право відповідач на підставі земельного сертифікату на право на земельну частку пай, у зв'язку чим вона дала позивачу довіреність на оформлення та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку але оскільки до 1 січня 2016 року, не допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, сторони оформили дану угоду шляхом надання відповідачем розписки позивачу як підтвердження в отримання грошей. А у випадку того, що вона передумає продавати земельну ділянку в майбутньому вона зобов'язана повернути отримані гроші. Тому суд дійшов висновку, що укладена угода між сторонами є недійсною оскільки її недійсність прямо зазначена в законі, оскільки на даний час не допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб. Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно з ч.3 ст.509 ЦК України,зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з абз.2 ч.1 ст.529 ЦК України, зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Суд вважає, що представлена розписка позивачем є документом, який посвідчує передання відповідачу визначеної грошової суми що є доказом й фактом передачі грошової суми відповідачу. Згідно з ч.1 ст..60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що пояснення представника відповідач та відповідача, що відповідач передала в користуванні позивачу земельну ділянку, та отримані кошти в сумі 400 доларів США є платою за користування суд не приймає до уваги оскільки дані обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами а саме договором оренди земельної ділянки відповідно до вимог земельного законодавства та спростовуються вище викладеними доказами у сукупності з викладеними правовими нормами. Суд дійшов висновку, що відповідач відповідно до поданої нею розписки зобов'язана повернути отримані гроші в сумі 2000 доларів США які відповідно до офіційного курсу НБУ від 17.06.2015 року становить 44280 грн.. Відповідно до ст..88 ЦПК України належить стягнути 442 грн. 80 коп. із [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved