Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив\~\~\~\~\~ визнати недійсним кредитний договір від 25.05.2005 року № ZPS0GF48520164 укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» . В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив , що відповідач не виконав зобов»язання по кредитному договору щодо видачі готівкових коштів в повному обсязі, укладений між ним та відповідачем кредитний договір не містить суттєвих умов щодо сукупної вартості кредиту, не містить графіку погашення платежів , в договорі відсутні умови , які б регулювали відповідальність за неналежне виконання банком його умов, в договорі розмір відповідальності відповідача за надання кредиту в повному обсязі не визначена . Вважає, що кредитний договір суперечить приписам ст. ст. 11,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» , ст. ст. 627,628 ЦК України, та є таким, що укладений під впливом помилки , яка сталася внаслідок того , що відповідач не повідомив позивача , що строк виконання зобов»язань є іншим, ніж вказано в кредитному договорі. У вступному слові представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача позов не визнав в повному обсязі та в його задоволенні просив відмовити з тих підстав, що позов не грунтується на нормах матеріального та процесуального права. У наданому відзиві представник відповідача зазначив , що на момент укладання договору банком було дотримано вимоги чинного законодавства , [PERSON] було надано необхідну інформацію перед укладанням кредитного договору , а нормативні акти, на які посилається позивач в обґрунтування позову неможливо застосувати до спірних правовідносин, оскільки вони набули чинності вже після укладання договору . Також представник відповідача надала заяву про застосування строку позовної давності. Представник залученої у справі в якості третьої особи Запорізького регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи « Державний Фонд сприяння молодіжному\~ житловому будівництву» до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, в зв»язку з чим на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача , дослідивши письмові докази , приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.05.2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPS0GF48520164, відповідно до якого ПАТ КБ "Приватбанк" надав [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк до 25 травня 2020 року включно у вигляді не відновлювальної лінії в розмірі 10\~675,00 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості 8\~500,00 доларів США та на сплату страхових платежів в сумі 2175,00 США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця , комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 1.5 даного договору (арк.. с. 17-22) . Відповідно до\~п.1.1 кредитного договору\~№ ZPS0GF48520164 \~погашення заборгованості за договором (за винятком комісії, що сплачується в момент надання кредиту)\~здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 114,83 дол. США\~для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредитом, відсотками, комісією, а також іншими\~витратами банку відповідно до п.п.2.2.9, 4.3. Відповідно до п.1.2. даного договору, банк відкрив [PERSON] рахунки для зарахування коштів , направлених на погашення заборгованості , кредитний рахунок, рахунок по відсотках, рахунок для обліку комісії . Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. \~\~\~\~ За змістом ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. \~\~\~\~ Відповдіно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. \~\~\~\~ Згідно абзацу 2 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Конституційний Суд України у справі від 10 листопада 2011 року\~\~№ 15-рп/2011 про захист прав споживачів кредитних послуг у мотивувальній частині рішення зазначав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через установлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Як вбачається з оспорюваного кредитного договору , графік погашення кредиту за договором зазначений в п.1.1. кредитного договору, щомісячний платіж визначений в розмірі 114,83 доларів США, в п. 1.1. договору зазначені його складові , строк дії договору, дату внесення щомісячного платежу (а.с.17) . Крім того , на вимогу позивача банком було надано графік погашення за кредитом, з зазначенням складових щомісячного платежу , що спростовує ствердження позивача про те, що строк дії договору замість 180 міс. складає 174 міс. (арк.с.55-56). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] 23.05.2005 звернулася до Банку із заявою, в якій зазначила, що з умовами погашення заборгованості по кредиту та відсотками ознайомлена (арк.с. 121) . Згідно довідки № 158 від 25.05.2005р. виданою Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву підтверджується, що [PERSON] відповідає умовам кандидата відповідно до\~Постанови КМУ від 04.06.2003р. №853 «Про затвердження Порядку часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла». (арк.с. 136). Відповідно до договору № 072 від 13.06.2005р. «Про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків» Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву зобов'язався відшкодувати частину відсотків за кредитом згідно кредитного договору № ZPS0GF48520164 \~ від 25.05.2005р., що надається [PERSON] на придбання житла, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] терміном повернення 15 років (арк.с.143-144). При цьому додатком № 1 до вказаного договору здійснено розрахунок прогнозного розміру компенсації , з який [PERSON] була ознайомлена. Матеріалами справи підтерджено, що після укладання договору [PERSON] до 02.12.2015 року, тобто протягом більше 10 років в повному обсязі здійснювала платежі на погашення заборгованості по кредитному договору, чим визнавала укладений кредитний договір, що підтверджується випискою по кредитному договору ( арк.с. 39-44). Тобто, встановлені судом фактичні обставини справи дають підстави дійти до висновку, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, кредитний договір відповідав вимогам законодавства , які діяли на час його укладання. Таким чином, підстав для визнання умов договору такими, що\~\~порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.\~509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін і завдають шкоди споживачеві, немає. [PERSON] була ознайомлена із умовами договору і на момент підписання договору такі умови відповідали її інтересам, а тому суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог . Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України .

Outcome: dismissed