Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 листопада 1998 року у Івашківській сільській раді Кодимського району Одеській області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися та взагалі припинилися з квітня 2016 року. Відповідач зловживає спиртними напоями. З цих підстав позивач просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу залишити дошлюбне прізвище "Баркар". Згоди про утримання неповнолітніх дітей між сторонами досягнуто, діти будуть проживати разом з матір'ю. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому Івашківською сільською радою Кодимського району Одеській області 07 листопада 1998 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Положеннями ст. 112 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу. Сторони досягли згоди, що діти будуть проживати разом з позивачем. Такий спосіб не суперечить закону, не порушує законних інтересів сторін та дитини, оскільки згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати неповнолітня дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини. Згідно положень ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved