Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідачки на його користь 17850, 16 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення, а також судові витрати. Підставою зверення до суду є те, що він позичив [PERSON] 07.04.2013 року гроші в розмірі 22700 доларів США до 05.05.2013. Протягом 2017-2019 років відповідачка повертала борг, оформивши на нього довіреність для отримання пенсії. Ним було отримано пенсії на суму 30154,32 грн, що становить 4848,84 доларів США. Однак в липні 2019 [PERSON] відмовилась видавати довіреність на отримання пенсії на залишкову суму 17850 доларів США 16 центів. Ухиляється від зустрічей, борг не повертає. Викладене слугувало причиною звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Долинського районного суду від 14.07.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Долинського районного суду від 22.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору. 31.07.2020 після усунення підстав, які слугували залишенню позову без розгляду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі зі стадії підготовчого судового засідання. Відповідачці надано строк на подання відзиву. 01.09.2020 відповідно до ухвали Долинського районного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Відзив на адресу суду не надходив. Позивач в підготовче та судові засідання не з"являвся. Його інтереси продставляв представник - адвокат Свинтицький І.К. на підставі договору про надання правової допомоги та представництво №290/20 від 15.06.2020, який в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідачка ні в підготовче, ні в судове засідання не з"явилась, про причину неявки суд не повідомила. Суд для належного повідомлення відповідачки у судовій справі неодноразово направлв рекомендовані повідомлення, які повертились у зв"язку з відсутністю адресата. Скеровувались запити в Княжолуцьку сільську раду, з відповіді якої встановлено, що вона знята з реєстрації з 16.12.2019 у с. Буньковичі Старосамбірського району Львівської області (а.с. 57). За вказною адресою адресат також не проживає, про що свідчить рекомендоване повідомлення. На запит Долинського районного суду про те чи проживає [PERSON] в с. Бруньковичі, відповіді від голови Великосушицької сільської ради Львівської області отриммано не було. Окрім наведеного, оголошення про виклик в судове засідання було виставлено на офіційний сайт суду. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає за можливе\~провести заочний\~розгляд справи\~та ухвалити\~заочне рішення з урахуванням такого: Відповідно до ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі \~ст. 1047 ЦК України, \~договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Суд встановив, що 07.04.2013 [PERSON] взяла в борг (позичила) у [PERSON] грошові кошти у розмірі 22700 доларів США та зобов`язалася повернути їх до 05.05.2013 (до [PERSON] ). Якщо не зможе віддати, то згідна переписати квартиру (а.с. 9) Розписка підписана особисто [PERSON] , а, отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог\~ст. 1046 ЦК України. Як слідує зі\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] вчасно не повернула позичені кошти. А тому, з метою погашення заборгованості, 03.06.2016 надала [PERSON] довіреність, яку посвідчила приватний нотаріус Долинського РНО Губа І.В. та зареєструвала за №691, з можливістю в тому числі отримувати останнім пенсію або допомогу в повних сумах, терміном до 03.06. 2019 (а.с.10). Як вбачається з відповіді в. о. начальника ЦПЗ №2 Укрпошти від 20.01.2020 за №Н2 2-8/4-1 на запит адвоката Свинтицького І.К. [PERSON] щомісячно нараховувалась та була виплачена пенсія, яку, як стверджує представник позивача, отрмував на підставі довіреності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості (а.с.16). Провівши розрахунок заборгованості після отриманих коштів, з урахуванням середнього місячного курсу долара США по ставках НБУ за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, залишок боргу, який слід повернути за договором позики становить 17850,16 доларів США (а.с.17-20). 15.06.2020 [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення залишку позичених 07.04.2013 коштів у розмірі 17850 доларів США, в іншому випадку він буде змушений захистити свої права у судовому порядку (а.с. 11, 12). Проте, ні на час звернення до суду, ні на час розгляду справи відповідачка залишок позичених коштів не повернула, уникає зустрічей з [PERSON] , на телефонні дзвінки не відповідає та відмовилась надавати інше доручення, у зв"язку з закінченням терміну дії попередньої. Протилежного суд не встановив, а матеріали справи не містять. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, вказано,що згідно з нормами ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Схожі правові висновки Верховний Суд Українии зробив у постановах від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, від 11.11.2015 у справі №6-1967цс15, від 18.01.2017 в справі №6-2789цс16, від 31.10.2018 у справві 61-28762св18, згідно з якими по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3\~ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином, факт знаходження боргового документу - оригіналу розписки про грошове зобов`язання від 07.04.2013 у [PERSON] , яке долучено до матеріалів справи, свідчить про невиконання в повному обсязі [PERSON] своїх боргових зобов`язань. В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №607/13993/17 вказано, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст.\~1046,\~1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Встановивши, що правовідносини сторін випливають з договору позики, позичальник свої зобов`язання в повному обсязі не виконала, в зазначені строки гроші не повернула, та фактично відмовилась це робити, суд дійшов висновку про наявність заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Згідно з ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачкою не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини позову та факту наявності боргу. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми залишку боргу знайшли своє підтвердження в матеріах справи та підлягають задоволенню в сумі 17850,16 доларів США за розпискою від 07 квітня 2013 року, яка на час ухвалення рішення еквівалентна 506 6016, 10 грн. Крім суми боргу за розпискою позивач просить суд стягнути понесені судові витрати, які становлять 4760,45 грн сплаченого судового збору та 1600 грн витрат за надання правничої допомоги. У підтвердження понесених витрат на привничу допомогу позивачем долучено копію угоди про надання правової допомоги та представництво за № 290/20 від 16.06.2020, квитанцію №000245 від 07 липня 2020 року на суму 1600 грн наданих правових послуг та акт виконаних робіт від 07.07.2020 на суму 1600 грн, згідно з яким [PERSON] сплатив вказані у квитанції кошти (а.с. 24-27). Отже, вказну суму гонорару суд вважає обгрунтованою, а тому у цій частині позов також слід задовольнити. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 545, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved