Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області зазначивши, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.10.2011 року зі [PERSON] стягнено на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», правонаступником прав і обов'язків якого є позивач, заборгованості по Кредитному договору з фізичною особою №014/0456/2/09034/ від 15.01 2008 року у розмірі 139 632 ,65 грн.. а також судові витрати на користь Банка у сумі 1510 грн. В забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з умов п.3.6. Кредитного договору № 014/0456/2/09034/ від 15.01 2008 року між позивачем та відповідачем - 1 було укладено договір іпотеки № 014/0456/2/09034/01 від 15.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., який зареєстровано в реєстрі № 83. З причини невиконання відповідачем -1 умов Кредитного договору, за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда видано та звернено до виконання у Ленінський відділ державної служби Кіровоградського міського управління юстиції виконавчий лист №2- 1623 від 23.06.2011 року про стягнення з відповідача -1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 139 632 ,65 грн., а також судових витрат на користь Банка у сумі 1510 грн., про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження № 34291236 від 21.09.2012 року. Представник позивача надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, не заперечує проти винесення у справі заочного рішення, просив позов задовольнити. Крім того, представник позивача надав суду заяву, згідно з якою уточнив сторону позивача, а саме повідомив про те, що правонаступником прав і обов'язків Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та «Ерсте Банк» є ПУАТ «Фідокомбанк» Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, проте про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та з урахуванням викладеного ухвалив за наслідками розгляду справи постановити заочне рішення. Ознайомившись з поясненнями представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, 15 січня 2008 року відповідачка-1 з одного боку та Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк», правонаступником прав і обов'язків якого є позивач з іншого уклади Кредитний договір №014/0456/2/09034, відповідно до якого відповідач -1 отримав від Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», кредит у розмірі 16000, 00 доларів США терміном до 14.01.2028 року зі сплатою 12 відсотків річних. Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з кредитного договору, нормативне регулювання яких визначене параграфом 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Проте, у зв'язку з невиконанням відповідачем -1 умов Кредитного договору, позивач звернувся з позовом до Ленінського районного суду м. Кіровограда за наслідками розгляду якого було винесено рішення про задоволення позовних вимог та видано виконавчого листа про стягнення з відповідача -1 на користь позивача - Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» 139 632 ,65 грн.. а також судових витрат на користь Банка у сумі 1510 грн. На підставі виданого судом виконавчого листа №2- 1623 від 23.06.2011 року, Ленінським відділом державної служби Кіровоградського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 34291236 від 21.09.2012 року та вжито заходів примусового характеру, проте за станом на день розгляду справи у суді, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.10.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у розмірі 139 632 ,65 грн.. а також судових витрат у сумі 1510 грн. не виконано. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем -1 укладений договір іпотеки від 15 січня 2008 року. Згідно з пунктом 3.1.4. договору іпотеки: У випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим або Кредитним договором, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, комісії, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаного з реалізацією предмета іпотеки. Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору іпотеки, нормативне регулювання яких визначене параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України та Законом України «Про іпотеку». Встановлено, що відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, не здійснював щомісячне погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами внаслідок чого, позивач отримав право вимоги дострокового виконання зобов'язання. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 5.3 вищезазначеного договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання за Кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою , а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки. На підставі пункту 5.4. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється : за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Відповідно до п.43 Постанови 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи на адресу відповідачів неодноразово направлялися вимоги про звільнення предмету іпотеки та зняття з реєстрації у зв'язку із зверненням стягнення на іпотеку, які відповідачі отримували через відділення зв'язку, про що свідчать відмітки про отримання, а 09.07.2012 року відповідачкою [PERSON] особисто отримано вимоги про звільнення предмету іпотеки, про що свідчить її підпис (а.с.30). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, яким може бути реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, а також одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом є житловий будинок або житлове приміщення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved