Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання наймачем квартири та зобов`язання вчинити певні дії, надання права на приватизацію без ордера. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. Він, працюючи в Нікопольському будівельному управлінні № 109, отримав ордер на житлову квартиру [ADDRESS] на склад сім`ї з двох осіб: [PERSON] та дружину [PERSON] . Після отримання ордера він разом з дружиною вселився в зазначену квартиру у встановленому законом порядку, де й проживає до теперішнього часу. 03 січня 2007 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 8 та надано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області свідоцтво про шлюб. Від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. У встановленому законом порядку він з дружиною та донькою були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . У вересні 2019 року він звернувся до директора Комунального підприємства «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради з питанням оформлення договору найму як на наймача квартири, в якій проживає з 2002 року з наступною приватизацією зазначеної квартири, але отримав відмову в зв`язку з тим, що у нього відсутній ордер на квартиру та рішення про попереднє переоформлення особового рахунку. На теперішній час він проживає постійно з дружиною та донькою в зазначеній квартирі, сплачує своєчасно всі комунальні платежі і вважає, що може бути визнаний наймачем спірної квартири та мати право на приватизацію квартири [ADDRESS] . Таким чином, вважає, що зазначеною відмовою директора Комунального підприємства « Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради з питанням переоформлення на нього договору найму як на наймача квартири, в якій він проживає з 2002 року, та в подальшому її приватизації, було порушено його право бути наймачем, оформлення на нього особового рахунку та в майбутньому обмежено право на приватизацію квартири [ADDRESS] . За рішенням Конституційного Суду України (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") від 3 червня 1999 року (справа № 1-8/99) визначено, що Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частиною 2 ст.64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім`ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов`язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Ст.65 ЖК УСРС передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. В ст.61 ЖК УРСР прописано, що користування жилим приміщенням у будинках державного ї громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією а в разі її відсутності - відповідним підприємством (установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і прибудинкової території затверджуються Кабінетом Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК УРСР). Відповідно до ст.106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. З урахуванням зазначених обставин та приймаючи до уваги той факт, що він на законних підставах проживає та є зареєстрованим у спірній квартирі, а відсутність ордеру про надання житлової площі позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, вимушений звернутися до суду. До суду сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.41), представники відповідачів проти задоволення не заперечували, просили суд винести рішення, згідно чинного законодавства (а.с.42,43). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб,\~якщо вони\~постійно проживають\~разом з\~наймачем і\~ведуть спільне господарство. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] отримав ордер на житлову квартиру [ADDRESS] на склад сім`ї з двох осіб: себе - [PERSON] та дружину - [PERSON] . Після отримання ордера позивач разом з дружиною вселився в зазначену квартиру у встановленому законом порядку, де проживає до теперішнього часу, та зареєструвався (а.с.14). Після народження доньки [PERSON] [INFO] , вона також була зареєстрована в спірній квартирі (а.с.15). У вересні 2019 року позивач звернувся до директора КП «МЖТІ» Нікопольської міської ради з питанням оформлення договору найму як на наймача квартири, в якій проживає з 2002 року з наступною приватизацією зазначеної квартири, але отримав відмову в зв`язку з тим, що у нього відсутній ордер на квартиру та рішення про попереднє переоформлення особового рахунку (а.с.10-11). На теперішній час позивач проживає постійно з дружиною та донькою в зазначеній квартирі, сплачує своєчасно всі комунальні платежі (а.с.7-9, 16). Відповідно до Рішенням Конституційного Суду України (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") від 3 червня 1999 року (справа № 1-8/99), Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Ст.65 ЖК УСРС передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Статтею 61 ЖК УРСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного ї громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності - відповідним підприємством (установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і прибудинкової території затверджуються Кабінетом Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК УРСР). Відповідно до ст.106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. За таких обставин у суду не виникає сумніву стосовно обґрунтованості позовних вимог та необхідності задоволення позову. Враховуючи викладене та

Outcome: approved