Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач, в особі представника за довіреністю Коляда Ю.Г., звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що відповідно до норм\~Житлового кодексу України,\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Закону України «Про теплопостачання», «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків»,\~Постанови Кабінету Міністрів України № 630 от 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»\~власник (наймач) квартир зобов`язаний щомісячно здійснювати плату за житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги з теплопостачання. За особовим рахунком № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] опалювальна площа квартири складає 72,65 кв.м. Натомість через несплату за користування тепловою енергією відповідачу за період з 01 вересня 2016 року по 01 травня 2020 року утворилась заборгованість на суму 30034,93 грн. При цьому протягом вказаного періоду позивачем надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких він не відмовлялись та за користування якими проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. Відповідно до\~ст. 625 ЦК\~через несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати спожитих послуг відповідач має сплатити на користь позивача 3% річних в сумі 1306,56 грн. та інфляційні витрати в сумі 2865,48 грн, а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн. В подальшому представником позивача було надано заяву про уточнення, в якій остання просила замінити назву позовної заяви, замість «про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією» замінити на « про стягнення заборгованості за користування послугами централізованого опалення». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 06 липня 2020 року було відкрито провадження за вказаним позовом та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Від відповідача [PERSON] в матеріалах справи наявне клопотання, відповідно до якого останній зазначає, що заперечує проти позовних вимог, та просить суд застосувати позовну давність. Дане клопотання мотивоване тим, що відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України нараховану заборгованість за період з 01.09.2016 року по 01.05.2020 року, відповідач вважає такою, яка нарахована поза межами строку позовної давності. Також зауважує в клопотанні про те, що з позовних вимог вбачається, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства. Проте до позовної заяви не долучено жодних доказів на підтвердження існування будь-яких зобов`язань між сторонами. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день та час розгляду справи повідомлявся належними чином за адресою мешкання, проте повістка про виклик до суду повернулась назад без отримання адресатом, клопотань, щодо відкладення розгляду справи не надходило. Разом із тим, вживши передбачені законом заходи виклику відповідача, та виходячи з практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 08.11.2005 року, у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилась відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом -ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11\~Цивільного процесуального\~кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно відповіді на запит, отриманої судом 02 липня 2020 року, за відомостями Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради в реєстрі територіальної громади міста Маріуполя громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.12.2010 року по теперішній час (а.с. 15). Так, судом встановлено, що ККП "Маріупольтепломережа" є постачальником послуг централізованого опалення до квартири де зареєстрований відповідач [PERSON] . Також матеріалами справи встановлено, що опалювальна площа квартири [ADDRESS] складає 72,65 м2. Згідно з розшифровкою особового рахунку № [NUMBER] , наданого ККП "Маріупольтепломережа", заборгованість за користування послугами централізованого опалення 01 вересня 2016 року по 01 травня 2020 складає 30034,93 гривень, 3% річних у розмірі 1306,56 гривень, інфляційні витрати в сумі 2865,48 гривень (6-8). Позивачем надавались відповідачу послуги з централізованого опалення відповідно до Договору № 16962 від 05 березня 2012 року про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води ( а.с. 49-51). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачу послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується: рішеннями Виконавчого комітету Маріупольської міської ради «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів ККП «Маріупольтепломережа» від 30 січня 2019 року, а також Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 17 жовтня 2014 року та від 31 березня 2015 року, до якої були внесені зміни постановами від 11 червня 2015 року, від 9 червня 2016 року, 28 грудня 2017 року. У своєму клопотанні відповідач [PERSON] просив суд застосувати позовну давність. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року було скасовано судовий наказ від 22 жовтня 2019 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області № 265/6561/19 (провадження № 2-н/265/552/2019) про стягнення з [PERSON] на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість за теплову енергію за період з 01 жовтня 2016 року по 01 серпня .2019 року в сумі 18783, 89 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 2241,34 грн., 3% річних у розмірі 775,09 грн., а також витрати з оплати судового збору в сумі 192,10 грн. Відповідно до ст.ст.256, 257\~ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч. 5ст. 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3, 4, 5статті 267 ЦК України). Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1); позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2); після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3). За таких обставин, оскільки відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності при вирішенні даної справи, а позивачем жодних поважних причин пропуску цього строку зазначено не було, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості підлягають частковому задоволенню: в межах строку позовної давності за період з 17 червня 2017 року по 01 травня 2020 року, оскільки саме 17 червня 2020 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. При цьому, подання позивачем заяви про видачу судового наказу згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, не перериває перебіг позовної давності. Отже, враховуючи наведені вище обставини суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 17 червня 2017 року по 01 травня 2020 року в розмірі 24327,99 гривень, 3 % річних у розмірі 716,87 грн. та інфляційні витрати у сумі 1160,92 грн., загалом 26205,78 грн. Решта вимоги про стягнення заборгованості за інший період не підлягають задоволенню, оскільки заявлені позивачем поза межами трирічного строку позовної давності і причини, які б можна було визнати поважними для поновлення пропущеного строку, позивачем не наведені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 26205,78 гривень х 2102,00 гривень / 34206,97 гривень, що становить 1610,33 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial