Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору про розірвання договору іпотеки та застосування наслідків недійсності правочину. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 08.02.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11296069000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 400 000 доларів США, що на день укладення договору становило 2 020 000 грн., з кінцевим терміном кредитування до 08.02.2027, а позичальник зобов`язався прийняти, використати та повернути кредит. На виконання зобов`язань за кредитним договором в той же день були укладені договір іпотеки №76774 щодо передання в іпотеку банку трикімнатної квартири [ADDRESS] та договір поруки між банком та [PERSON] , відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання зобов`язань [PERSON] 08.12.2011 між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого банк відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11296069000 від 08.02.2008, а також його забезпеченням. 06.02.2015 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено був укладений договір відступлення права вимоги, за яким до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги належного виконання зобов`язань [PERSON] за договором надання споживчого кредиту №11296069000 від 08.02.2008 на загальну суму 7 304 285,47 грн. 09.02.2015 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір про дострокове розірвання договору поруки №1680500 від 08.02.2008, а 24.02.2015 був укладений договір про розірвання договору іпотеки, згідно якого припиняється іпотека та заборона відчуження предмету іпотеки - трикімнатної квартири [ADDRESS] . 24.09.2015 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації/ліквідації ПАТ «Дельта Банк» виявлено та віднесено до категорії нікчемних договір про відступлення права вимоги від 06.02.2015, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Фінанс», повідомлення про нікчемність правочину направлено сторонам. Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.06.2017, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 06.02.2015, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Фінанс». Позивач зазначає, що станом на сьогоднішній день ПАТ «Дельта Банк» повернув собі право вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Окрім цього, з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що 24.02.2015 між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] , було укладено договір дарування спірної квартири за умовами якого, право власності на неї перейшло до останньої. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Степаненко Д.В. Посилаючись, що укладений договір про розірвання договору іпотеки суперечить нормам чинного законодавства, а також на те, що він укладений за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності [PERSON] та відсутності волевиявлення банку на вчинення вказаного правочину, позивач просить суд визнати недійсним договір про розірвання договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 08.02.2008 за реєстровим №225, укладений 24.02.2015 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , визнати ПАТ «Дельта Банк» попереднім іпотекодержателем з 08.12.2011 за іпотечним договором №76774, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 08.02.2008 за реєстровим №225, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , скасувати записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: запис про припинення іпотеки, що внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про припинення іпотеки №19584974 від 24.02.2015 та запис про припинення обтяження, що внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про припинення обтяження №19584974 від 24.02.2015. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що підставою укладення 24.02.2015 договору про розірвання договору іпотеки №76774 стали взаємні переговори з приводу погашення кредитної заборгованості, виконання [PERSON] умов рішення кредитного комітету ПАТ «Дельта Банк» від 26.09.2013, а саме сплати грошових коштів в сумі 200 000 доларів США до 30.09.2013 та сплати 17 платежів по 1666,67 доларів США протягом 17 місяців та виконання укладеного додаткового договору №2 до договору про надання споживчого кредиту №11296069000 від 08.02.2008. Крім того, представник зазначив, що укладений договір відповідає загальним вимогам правочину, додержання яких є необхідним для його чинності, а тому він не може бути визнаний судом недійсним. Представник відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині вимог до департаменту, оскільки позивачем не заявлено жодних вимог до департаменту, та розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи містяться пояснення представника, в яких він підтримує позов ПАТ «Дельта Банк» та просить задовольнити позовні вимоги. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснень чи заперечень з приводу позову не надав. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 08.02.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11296069000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 400 000 доларів США, що на день укладення договору становило 2 020 000 грн., з кінцевим терміном кредитування до 08.02.2027, а позичальник зобов`язався прийняти, використати та повернути кредит. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,90% річних. Цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: купівля трикімнатної квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.22-25, т.І). У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 08.02.2008 між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" було укладено договір іпотеки №76774, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. за реєстровим № 225, за умовами якого в іпотеку була передана квартира [ADDRESS] (а.с.33-34, т.І). Зобов`язання [PERSON] за кредитним договором забезпечувалось також договором поруки №1680500 від 08.02.2008, укладеним між банком та [PERSON] (а.с.36, т.І). Відповідно до договору купівлі - продажу прав вимоги від 08.12.2011, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №2949, права вимоги Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" за договором про надання споживчого кредиту №11296069000 від 08.02.2008 відступлені на користь ПАТ «Дельта Банк». Постановою правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» строком до 180 днів, запроваджено для банку обмеження діяльності, не вивільняти отриманого банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, а в разі потреби - приймати додаткове забезпечення. 03 листопада 2014 року головою Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» О. Ю. Поповою видано наказ №2650 «Щодо стабілізації діяльності Банку», п. 1. 6 якого наказано не вивільняти отриманого банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, а в разі потреби приймати додаткове забезпечення. Не зважаючи на вказане обмеження, 29.01.2015 відбулося засідання кредитного комітету ПАТ «Дельта Банк», в тому числі за участю голови Ради директорів Попової О.Ю. , на якому розглянуто питання щодо змін умов кредитування [PERSON] по кредитному договору №11296069000 від 08.02.2008. Вирішено за умови внесення на власний транзитний рахунок позичальника процентів по кредитному договору в сумі не менше ніж 1667 доларів США погодити відступлення права вимоги (без відступлення права вимоги на забезпечення) ТОВ «Вердикт Фінанс» або іншій факторинговій компанії, погодженій з банком, за ціною відступлення 1000 грн., а також підготувати договір про розірвання договору іпотеки №76774 від 08.02.2008 та договір про розірвання договору поруки №1680500 від 08.02.2008 (а.с.79, т.І). 06.02.2015 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» був укладений договір відступлення права вимоги, за яким до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги належного виконання зобов`язань [PERSON] за договором надання споживчого кредиту №11296069000 від 08.02.2008 на загальну суму 7 304 285,47 грн. 09.02.2015 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір про розірвання договору поруки №1680500 від 08.02.2008, а 24.02.2015 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір про розірвання договору іпотеки №76774, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. та зареєстровано в реєстрі за №166 (а.с.35,38, т.І). З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що 24.02.2015 між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] , було укладено договір дарування спірної квартири за умовами якого, право власності на неї перейшло до останньої. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Степаненко Д.В. (а.с.136, т.І). Постановою правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. На виконання постанови Правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» відкликано банківську ліцензію ПАТ «Дельта Банк» та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк». Рішенням комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 24.08.2017, призначеної наказом №67 від 11.03.2015, затверджено результати перевірки, якою виявлено наступні правочини (договори), що є нікчемними згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»: договір про відступлення права вимоги від 06.02.2014, укладений з ТОВ «Вердикт Фінанс»; договір від 08.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. за реєстровим №166, про розірвання договору іпотеки №76774, укладеного з [PERSON] 04.08.2017 повідомлення про нікчемність правочинів направлені на адресу [PERSON] . Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.06.2017 (справа №910/5681/17), залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 06.02.2015, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Фінанс». Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 ЦК). З матеріалів справи убачається, що за умовами спірного договору сторони домовились достроково розірвати договір іпотеки з 24.02.2015. Сторони досягли згоди про те, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору припиняється іпотека та заборона відчуження предмету іпотеки. Уклавши вказаний договір, ПАТ «Дельта Банк» без належної правової підстави відмовилось від власних майнових вимог до іпотекодавця за дійсним договором забезпечення, а також від свого права звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості боржника за укладеним з ним кредитним договором. Отже, недійсність правочинів неплатоспроможного банку, згідно з яким банк відмовився від власних майнових вимог, установлених законом, такі правочини є недійсними (нікчемними) незалежно від часу їх виявлення уповноваженою особою Фонду, за умови якщо вони вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку. При цьому відповідно до частини 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів як під час дії тимчасової адміністрації, так і протягом ліквідації, у тому числі звертається до суду з відповідним позовом. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують погашення позичальником заборгованості по кредитному договору №11296069000 від 08.02.2008 в повному обсязі на підставі діючого правочину. Відповідно до п. 6.1 ст.6 Статуту ПАТ «Дельта Банк», органами управління банку є Загальні збори акціонерів, Спостережна рада, Рада директорів. Пунктом 6.5.1. Статуту визначено, що Рада директорів є виконавчим органом банку. Рада директорів здійснює управління поточною діяльністю банку, формування фондів, необхідних для статної діяльності банку та несе відповідальність за результати фінансово-господарської діяльності банку згідно з принципами та порядком, встановленими статутом банку, рішеннями загальних зборів акціонерів і спостережної ради банку. Прийняття рішення про укладення договору про розірвання договору іпотеки є поточною діяльністю банку. Відповідно до п. 6.5.5.-6.5.7. Статуту, у межах своєї компетенції Рада директорів діє від імені банку, підзвітна загальним зборам акціонерів та спостережній раді банку. Рада директорів діє на підставі Положення про раду директорів банку, що затверджується загальними зборами акціонерів банку. Права та обов`язки членів ради директорів визначаються чинним законодавством, статутом банку та положенням про раду директорів банку, а також трудовим договором, що укладається з кожним членом ради директорів. Рада директорів вирішує всі питання діяльності банку, крім питань, віднесених до компетенції загальних зборів акціонерів спостережної ради банку, а також виконує передані їй загальними зборами акціонерів та спостережною радою банку функції, що належать до компетенції цих органів, крім питань, що відносяться до виключної компетенції. Відповідно до п. 6.5.10.1.-6.5.10.3. Статуту, голова Ради директорів керує роботою ради директорів та без довіреності (доручення) представляє банк в усіх підприємствах, установах та організаціях як в Україні, так і за її межами, вчиняє правочини, укладає договори, угоди, видає довіреності, підписує будь-які документи та здійснює інші дії в межах своїх повноважень; відповідно до законодавства України на власний розсуд розпоряджається майном та коштами банку на суму, що не перевищує 25 (двадцять п`ять) відсотків регулятивного капіталу банку. Розпорядження майном та коштами банку на суму, що перевищує 25 (двадцять п`ять) відсотків регулятивного капіталу банку, здійснюється з урахуванням положень п.6.4.3.38 цього статуту; для вирішення окремих питань, що входять до його компетенції видає довіреності на право представництва, інтересів банку, підписання договорів, угод та зобов`язань від імені Банку. Пунктом 6.5.12. Статуту встановлено правило двох підписів: будь-які правочини (у тому числі, але не виключно: договори (контракти), угоди, довіреності, гарантії, тощо) та інші документи, конкретний перелік яких визначається та встановлюється спостережною радою банку, від імені банку повинні бути підписані спільно головою ради директорів (або виконуючим обов`язки голови ради директорів) та особою, призначеною спостережною радою банку з поміж членів ради директорів банку або заступників голови ради директорів банку. Правочини та документи, зазначені в цьому пункті статуту, вважатимуться належним чином укладеними (вчиненими) та будуть мати юридичну силу для банку виключно у випадку, коли вони укладені з дотриманням такого правила двох підписів. Аналогічні норми містить Положення про Раду директорів ПАТ «Дельта Банк», затвердженого рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів ПАТ «Дельта Банк», протокол №9 від 29 вересня 2014 року. Положеннями Статуту банку та положенням про Раду директорів банку передбачено необхідність прийняття відповідного рішення органом управління банку - радою директорів, до компетенції якої відноситься вирішення всіх питань діяльності банку, крім тих, що віднесені до виключної компетенції загальних зборів акціонерів. Як убачається з матеріалів справи, договір розірвання договору іпотеки №76774 від 24.02.2015 підписано зі сторони ПАТ «Дельта Банк» уповноваженою особою Циганенко Н.А., яка діяла на підставі довіреності №6022, посвідченої 27.06.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованої в реєстрі за №4836. Протокол засідання Кредитного комітету ПАТ «Дельта Банк» від 29.01.2015, не є рішенням колегіального органу управління банку - Ради директорів щодо розірвання договору іпотеки та уповноваження [PERSON] укладати від імені банку договір про розірвання договору іпотеки. Доказів прийняття відповідного рішення Радою директорів банку про укладення спірного договору матеріали справи не містять. Враховуючи встановлену судом обставину, що голові Ради директорів надано право діяти виключно в межах рішень, прийнятих Радою директорів банку, а рада директорів банку відповідних рішень про укладення спірного договору не приймала, суд приходить до висновку про відсутність волевиявлення банку при укладенні спірного правочину. Крім того, обмеження на здійснення певної діяльності, зокрема, укладення певних договорів, з юридичної точки зору є обмеженням господарської компетенції такої юридичної особи. Постановою правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» було встановлено чітке обмеження господарської компетенції ПАТ «Дельта Банк» щодо вивільнення отриманого банком забезпечення за кредитними операціями. Укладення договору про розірвання договору іпотеки здійснено з порушенням банком його господарської компетенції. Порушення банком норм вказаної постанови, а також постанови Правління НБУ від 11.09.2014 №560/БТ про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «Дельта Банк» при укладенні спірного договору також свідчить про недотримання вимог чинного законодавства. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Суд звертає увагу на те, що позивач вправі звернутися до суду із позовними вимогами щодо способу захисту його прав у спосіб, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до статті 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами. За статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Відповідно до частин третьої статті 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без установлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним узяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними. Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, в її постановах від 16 травня 2018 року у справі № 910/24198/16 (провадження № 12-15гс18), від 04 липня 2018 року у справі № 819/353/16 (провадження № 11-163апп18) та від 05 грудня 2018 року у справі № 826/23064/15 (провадження № 11-1080апп18), від 27 лютого 2019 року у справі № 826/8273/16 (провадження № 11-775ас18) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах. З огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Позивач стверджує, що нікчемним є договір про розірвання договору іпотеки. Наслідком такої нікчемності є чинність договору іпотеки. Отже, спір фактично стосується наявності чи відсутності права іптокодержателя. За таких умов належним способом захисту інтересів позивача є визнання за позивачем права іпотекодержателя . Судом встановлено, що спірний договір про розірвання договору іпотеки №76774 від 24.02.2015 є нікчемним, оскільки ПАТ «Дельта Банк» без належної підстави відмовилось від власних майнових вимог до іпотекодавця за дійсним договором забезпечення, а також від свого права звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості боржника за укладеним з ним кредитним договором, тому в цій частині позовні вимоги про визнання нікчемного договору недійсним, задоволенню не підлягають. Разом з тим, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування наслідків недійсності правочину, а саме: визнання ПАТ «Дельта Банк» попереднім іпотекодержателем з 08.12.2011 за іпотечним договором №76774, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 08.02.2008 року за реєстровим №225, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: запис про припинення іпотеки, що внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про припинення іпотеки №19584974 від 24.02.2015 та запис про припинення обтяження, що внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про припинення обтяження №19584974 від 24.02.2015. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази, на висновки суду не впливають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial