Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить суд визнати кредитний договір № 1-1-99809 від 19.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та [PERSON] - недійсним. Свої вимоги обгрунтовує тим, що у вересні 2019 року дізнався від працівників відповідача про укладення договору надання позики на умовах фінансового кредиту з ТОВ «КФ.ЮА» №1-1-99809 від 19.10.2018, копію якого отримав від ТОВ «КФ.ЮА» наприкінці вересня 2019 року. Вказує, що згідно з зазначеним Договором Товариство надає Клієнту грошові кошти у сумі визначеній п.5 Договору, а Клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п.5.3. даного договору. Кредит надається позичальнику на визначені ним особисто цілі. Відповідно до п.5. Договору загальний розмір кредиту складає 4699 гривень. Строк дії договору з 19.10.2018 по 17.11.2018. Позивач вважає, що даний договір є недійсним, оскільки не містить підпису позивача як позичальника та інших істотних умов договору, які визначені нормами ЦК України. Також Позивач вважає, що при укладанні вищезазначеного кредитного договору були порушенні його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, на думку позивача, умови договору є несправедливими, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача та укладений з використанням нечесної підприємницької практики. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 20.12.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 25.12.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. 24.03.2019 на адресу суду від ТОВ «КФ.ЮА» надійшов відзив на позовну заяву. Зазначає,19.10.2018 [PERSON] оформив Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-99809 на сайті ТОВ «КФ.ЮА» в письмовій формі в електронному вигляді відповідно до ст. 12 Закону України « Про електронну комерцію». Відповідачем було перераховано на картковий рахунок позивача позику у розмірі 4 699 грн.через платіжну систему Wayforpay. Крім того, вказує, що ТОВ «КФ.ЮА» жодним чином не обмежує клієнтів у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг ТОВ «КФ.ЮА», а також у кожного користувача системи Інтернет с можливість ознайомитись з примірником Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту. Вважає, що відсутні правові підстави для визнання договору недійсним. Просить відмовити в задоволенні позову. 06.04.2020 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. 06.04.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів - оригіналу кредиту №1-1-99809 від 19.10.2018 та про розгляд справи з викликом сторін. Ухвалою суду від 04.06.2020 у задоволення клопотання про витребування доказів та розгляд справи з повідомленням сторін, відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-99809 від 19.10.2018 ТОВ «КФ.ЮА» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 4699,00 гривень. Згідно п. 3.1 Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-99809 від 19.10.2018 Товариство на умовах цього Договору та Правил надає Клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим Договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору. Відповідно до п. 4.1 Договору договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим /мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті Товариства htpp://www.kf.ua за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 року, вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом. Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-99809 від 19.10.2018 було укладено належним чином у письмовій формі в електронному вигляді з накладенням електронного підпису одноразовим/мережевим ідентифікатором, що повністю відповідає вимогам законодавства. Як вбачається з договору, у графі реквізити та підписи сторін зазначено прізвище, ім`я, по-батькові клієнта [PERSON] , його паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, електронний підпис. У договорі зазначено про те, що [PERSON] погоджується та надає доручення Товариству самостійно здійснювати договірне списання коштів у рахунок погашення її заборгованості по Договору із банківської картки, зазначеної в п. 1.6 Договору. Списання коштів відбуватиметься у тому розмірі, який буде доступним на його банківській картці, визначеній п. 1.6 Договору та у розмірі заборгованості, визначеній Товариством, станом на дату відповідного списання. Вбачається, що позивачем, під час заповнення анкети на сайті відповідача, були надані банківські реквізити для зарахування коштів, а їх дійсність була перевірена під час процесу проходження ідентифікації та верифікації платіжною системою Wayforpay. Згідно п.2 ч. 1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Згідно ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронний документ не може бути застосовано як оригінал: 1) свідоцтва про право на спадщину; 2) документа, який відповідно до законодавства може бути створений лише в одному оригінальному примірнику, крім випадків існування централізованого сховища оригіналів електронних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст.207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «КФ.ЮА» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» укладено Договір про організацію переказу грошових коштів №ВП-290818-2 від 29.08.2018 на підставі якого платіжна система здійснює платежі від Товариства на рахунки Позичальників. Інформація про проведені платежі подається Товариству в електронному вигляді реєстрами та автоматично відображається у бухгалтерському обліку Товариства). Відповідачем було перераховано на картковий рахунок позивача позику у розмірі 4 699 грн., що підтверджується за кодом авторизації [NUMBER], номер транзакції 3704340 . Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним, з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Згідно вимог ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Обов`язковими умовами для можливості визнання такого правочину дійсним, закон встановлює наступні: вчинення дії на виконання такого правочину однією із сторін; підтвердження вчинення такої дії іншою стороною шляхом прийняття виконання. При відсутності хоча б однієї з вказаних умов, суд не може визнати договір дійсним. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За правилами ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «КФ.ЮА» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Із запропонованими умовами позивач ознайомився та погодився з ними. За таких обставин, суд вважає, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України, ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що під час укладання вищезазначеного кредитного договору були порушенні її права як споживача, шляхом введення її в оману, про що слід зазначити наступне. Згідно із п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Зміст оспорюваного договору містить положення про предмет, порядок та умови надання позики в умовах фінансового кредиту, порядок повернення позики та строк дії договору, розпис сукупної вартості кредиту, порядок та умови укладання і припинення договору, відмови у наданні та одержанні кредиту, відповідальність за невиконання взятих зобов"язань, графік сплати платежів. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що офіційний сайт ТОВ «КФ.ЮА» www.kf.ua містить всю необхідну детальну інформацію для оформлення кредиту в режимі онлайн, зокрема, клієнт має доступ до підрозділу «Юридична інформація», в даному підрозділі містяться документи такі як: Розкриття інформації, Відокремлені підрозділи, Внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «КФ.ЮА», Додаток №1 Заява про надання згоди загальна, Додаток №2 Договір про надання послуг на умовах фінансового кредиту, Додаток №3 Заява про надання згоди на обробку персональних даних, Додаток №4 Кредитний договір для юр. Осіб, Тарифи ТОВ «КФ.ЮА», Правила надання послуг фінансового лізингу, Тарифи до правил про порядок надання послуг фінансового лізингу, Правила надання послуг факторингу, Тарифи до правил про порядок надання послуг факторингу, Фінансова звітність КФ за 2018 рік. З урахуванням наведеного, суд вважає, що ТОВ «КФ.ЮА» не обмежувало права позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг ТОВ «КФ.ЮА», а також права позивача, як користувача системи Інтернет щодо можливості ознайомитись з примірником Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту. Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивач під час укладання оспорюваного договору мав необхідну, повну та доступну інформацію, яка за своєю суттю не містила у собі нечіткий, незрозумілий або двозначний її зміст, необхідний для здійснення свідомого вибору. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано доказів укладання спірного правочину, з порушенням його прав, як споживача. Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що позивач зареєструвавшись на сайті ТОВ «КФ.ЮА» та виявивши бажання отримати кредит, мав у своєму розпорядженні всю необхідну інформацію та можливість ознайомитись з нею, надав необхідні документи та отримав кредит. А тому, доводи позивача про те, що його було введено в оману, чи дії відповідача є свідченням нечесної підприємницької практики, як на підставу для визнання договору недійсним, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахування наведеного вище та аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивачем не надано доказів в обгрунтування заявлених вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не є обгрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed