Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), у травні 2018 року звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н, укладеним 30 травня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою, посилаючись на те, що у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору банк надав відповідачці кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого має заборгованість за кредитним договором, яку позивач просить стягнути з відповідачки в розмірі 63073,09 грн., з яких 2380,59 грн. - заборгованість за кредитом; 53031,88 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 4180,95 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2979,67 грн. - штраф (процентна складова), а також понесені судові витрати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 31 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 19 червня 2018 відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що станом на 30 травня 2011 року з наданої позивачем анкети-заяви видно, що їй не було 18 років, а лише 16, тобто вона була неповнолітньою та не мала певного кола прав та обов'язків. В заяві зазначено і про те, що вона є учнем. Позивачем не надано доказів на підтвердження згоди її батьків на укладення кредитного договору від 30 травня 2011 року. Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає у 18 років, що передбачено ч.1 ст.34 ЦК України. Крім того, позивачем не надано доказів підписання нею кредитного договору №б/н від 30 травня 2011 року, як не надано і сам договір, що викликає сумніви у його наявності та свідчить про те, що вона не підписувала, не ознайомлювалася та в результаті не погоджувалася з умовами кредитного договору. Позивачем, також, не надано доказів надання їй платіжної картки кредитка «Універсальна» та отримання кредитних коштів В позовній заяві позивач зазначає, що кредит отримано у розмірі 2500,00 грн., а в анкеті-заяві кредитний ліміт встановлено в сумі 500,00 грн. Також просить до спірних правовідносин застосувати позовну давність. 12 липня 2018 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до договору від 30 травня 2011 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладення договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах і таким чином, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі, що чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок № [NUMBER], ключем до якого є пластикова Картка, яку отримала відповідачка, та мобільний телефон який вказала відповідачка у заяві. Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 30 травня 2011 року, з якої чітко вбачається що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна". З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт та видно, що вона користувалася грошима. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачкою було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідачки. Щодо оформлення договору до досягнення відповідачкою повноліття, то згідно укладеного договору Банком відкрито відповідачці банківський рахунок з початковим встановленим кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Згідно ст.32 ЦКУ фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право, зокрема, самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Банком до 14 березня 2013 року відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків. 14 березня 2013 року(вже після досягнення Клієнтом повноліття) Банком на підставі раніше укладеного договору про надання банківського обслуговування в межах діючої платіжної схеми збільшено кредитний ліміт на картрахунку з 0 грн. до 300,00 грн., що передбачено умовами договору. Окрім того позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки 27 квітня 2018 року - до спливу строку позовної давності, у зв'язку з чим обставини, на які відповідачка посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Також немає підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, оскільки порушення зобов'язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Також, згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов'язання за договором, тому посилання відповідачки про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. У липні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання кредитного договору б/н, укладеного між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» від 30 травня 2011 року недійсним, посилаючись на те, що даний договір банк уклав з нею у віці 16 років без згоди її батьків та органу опіки та піклування, а тому він не відповідає вимогам ч.2 ст.203 ЦК України і має бути визнаний недійсним. Ухвалою суду від 23 липня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] Справу №594/761/18 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитної угоди недійсною об'єднано із справою №594/504/18 за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості та присвоєно об'єднаній справі № 594/504/18. За даними листа АТ КБ «Приватбанк» від 07 липня 2018 року з 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк»). Представник позивача в судове засідання не з'явився. Від нього поступила письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту від 30 травня 2011 року з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитної угоди недійсною просить задовольнити, оскільки спірний договір банк уклав з [PERSON] у віці 16 років без згоди її батьків та органу опіки та піклування, що суперечить вимогам чинного законодавства. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти. Позивачем АТ КБ «Приватбанк на підтвердження виникнення у відповідачки [PERSON] зобов'язань перед банком надана копія анкети-заяви [PERSON] від 30 травня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що складає між банком та [PERSON] кредитний договір. Згідно умов вищезазначеного договору банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок [NUMBER], «Універсальна 55», старт якого, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] за кредитним договором №б/н від 30 травня 2011 року, відбувся 14 березня 2013 року і цього ж дня відбулася зміна кредитного ліміту до 300, 00 грн. та збільшення кредитного ліміту до 500, 00 грн. Позивачем АТ «Приватбанк» також в підтвердження укладеного договору надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 30 травня 2011 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] станом на 31 березня 2018 року, виписку по рахунку за період з 30 травня 2011 року по 31 березня 2018 року та довідку про надання кредитних карток за кредитним договором від 30 травня 2011 року, згідно якої на ім'я відповідачки видано наступні кредитні картки [NUMBER], з терміном дії по серпень 2016 року, та [NUMBER], з терміном дії по листопад 2016 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, за відповідачкою [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором станом на 31 березня 2018 року у розмірі 63073,09 грн., з яких 2380,59 грн. - заборгованість за кредитом; 53031,88 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 4180,95 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2979,67 грн. - штраф (процентна складова). Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка [PERSON] народилася [INFO] року, що підтверджується даними паспорта серії [NUMBER], виданого РС УДМС України в Тернопільській області 24 липня 2013 року, тобто станом на день укладення оспорюваного кредитного договору, їй виповнилось 16 років. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Пунктом другим частини першої статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до частини першої статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга статті 203 ЦК України). За положеннями частин першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором та відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк», оскільки договір було укладено з відповідачкою, яка не мала повної цивільної дієздатності, що є підставою для задоволення позову [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» та визнання недійсним оспорюваного кредитного договору. Доводи позивача АТ КБ «Приватбанк» про те, що кредитний ліміт було установлено на платіжну карту відповідачки після досягнення нею повноліття не мають правового значення, оскільки кредитний договір, складовими якого є заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, був укладений у 2011 році, коли [PERSON] не мала повної цивільної дієздатності. Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним. Безпідставними також є посилання банку на положення статті 32 ЦК України, яким передбачено укладання неповнолітньою особою договору банківського вкладу та розпорядження коштами, які знаходяться на вкладному рахунку, оскільки нормами цієї статті визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійності, а не право на укладання кредитних договорів. При цьому, за наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права. Отже, беззаперечною підставою для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним є саме укладення його особою яка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, тобто ідентифікуючи особу [PERSON] банк зобов'язаний був переконатись у тому, що укладає договір з особою, яка має повну цивільну дієздатність. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 289/1996/16-ц, що в силу вимог ст.263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права. Судові витрати по справі слід покласти на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли. На підставі ст.11, 34, 203, 215 634 ЦК України та

Outcome: approved