Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 20000 грн.00 коп., зазначивши в обґрунтуванні позову, що відповідач з 2012 по 2014 роки проводив використання земельної ділянки, яка перейшла у її власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Васильківської держнотконтори Дніпропетровської області від 29.01.2014 року, реєстраційний номер 128. Відповідач [PERSON] за використання землі позивачки, зобов"язаний їй сплатити кошти в сумі 20 000 грн., що підтверджується розпискою. Дані кошти відповідач зобов"язався повернути до 20 травня 2014 року. Однак, зазначені в розписці умови відповідач не виконує, під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання. Зустрічі уникає, вирішити проблему в добровільному порядку відмовляється. Відповідач, всупереч вимогам розписки, грошові кошти в зазначений термін не повернув, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Просила суд стягнути з відповідача [PERSON] борг за договором позики в сумі 20000,00 грн, та судові витрати - 551,20 грн. - сплачений судовий збір. Позивачка ву судове засідання не з"явилася, в заяві просить справу розглядати у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224-225 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зобов"язався віддати 20000, 00 грн. Факт надання позики та, відповідно, її отримання відповідачем, підтверджено змістом розписки (а.с.5). Строк виконання зобов'язань за Договорами позики встановлено до 30.05.2014 року. Позивачка має у власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Васильківської держнотконтори Дніпропетровської області від 29.01.2014 року, реєстраційний номер 128. (а.с.6,7) Відповідач, всупереч вимогам договорів позики, вищезазначені грошові суми не повернув. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Надана розписка підтверджує факт укладення договору позики. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України,\~Позичальник зобов'язаний повернути /позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною1 \~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, як встановлено ч. 1\~ст.527 ЦК України,\~зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)\~(ч. 1\~ст.530 ЦК України). Відповідач, в порушення вищезазначених норм цивільного законодавства та умов Договору позики, позику в строк, визначений розпискою, не повернув, чим порушує права, як позикодавця. Так, згідно положень\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ч.3 ст.10\~та ч.1 ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь позивачки слід стягнути суму заборгованості в розмірі 20000,00грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорціонально задоволених вимог. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved