Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.07.2017 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. За період їх перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач добровільно відмовляється надавати кошти на утримання сина. Щодо офіційного працевлаштування відповідача позивачу не відомо, однак відомо, що він виїздить на роботу за кордон у Польщу. Позивач вважає, що доходу відповідача буде достатньо щоб сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі однієї третини від його заробітку. Аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку, позивач вважає недостатнім для утримання дитини, оскільки підвищились ціни в державі та враховуючи матеріальне становища відповідача. Інших утриманців відповідач не має, документів, що свідчили б про його перебування на лікуванні також не має. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому вона просила стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі однієї третини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Рішення в частині платежу за один місяць просить допустити до негайного виконання, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Вподальшому позивач змінила позовні вимоги в частині стягнення аліментів, подавши відповідну заяву, та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з`явилася, відповідно до поданої заяви про зміну позовних вимог, просила справу розглядати у її відсутність, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце його проведення, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив не подав. В матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення даного судового засідання в зв`язку з тим, що він буде перебувати у судовому засіданні в Тростянецькому районному суді Вінницької області. Однак суд дане клопотання до уваги не бере, оскільки [PERSON] не надано суду відповідних документів (ордеру, довіреності), що підтверджували б його повноваження на представництво інтересів відповідача в суді. Також [PERSON] перед початком минулого судового засідання, призначеного на 09.09.2019, теж подавалось клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з його хворобою. Однак, у дане судове засідання підтверджень своєї хвороби [PERSON] не надав, що дає підстави суду вважати, що він зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування судового розгляду. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.07.2017 (а.с. 5), сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.07.2017 (а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 09.01.2018 серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч. 3 ст. 51 Конституції України ). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сум за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, враховуючи, що відповідачем та його представником належних та допустимих доказів на спростування позиції позивача не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву пред`явлено до суду 30.05.2019. Відповідно, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн. Також відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою при зверненні до суду витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн. (а.с. 7). На підставі викладеного,

Outcome: approved