Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, в якому просить встановити факт, що він з 1994 року по день смерті [PERSON], а саме, до [INFO] року перебував на його утриманні, а також визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 2,29 умовних кадастрових гектарів на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, яке належало [PERSON] та посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданим Кодимською районною державною адміністрацією 28.08.1996 року. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він являється спадкоємцем [PERSON], померлого [INFO] року, оскільки на момент його смерті був непрацездатним і перебував на утриманні померлого більше одного року до дня його смерті та фактично вступив в управління спадковим майном, однак не може оформити право на спадщину, оскільки не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини так як це не вимагалося діючим на той час законодавством, а наданий час не може підтвердити своє право на спадкування. В судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, а тому суд не може прийняти визнання позову відповідачем, у зв'язку з чим він підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року помер [PERSON]. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року п. 1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як встановлено судом, спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] року, тобто до 1 січня 2004 року, а тому необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Статтею 531 ЦК УРСР визначено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. З довідки № 2965 від 22.11.2017 року виданої виконавчим комітетом Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області встановлено, що позивач [PERSON] перебував на утриманні [PERSON], з 1994 року до дня його смерті, а саме до [INFO] року та постійно з ним проживав без реєстрації. Враховуючи, що на час виникнення спірних правовідносин законодавством не було визначено поняття непрацездатної особи, суд виходить і загальних понять, що непрацездатною є особа, яка з будь яких причин не здатна до праці. З копії паспорта серії [NUMBER] виданого Кодимським РВ УМВС України в Одеській області 28.09.2000 року встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року, тобто на момент смерті [PERSON] йому виповнилося повних 15 років, а тому його можна віднести до непрацездатних осіб. Враховуючи, що [PERSON] перебував на утриманні [PERSON] більше одного року до його смерті та був непрацездатним, суд приходить до висновку, що він дійсно має право на спадкування відповідно до ст. 531 ЦК УРСР, а тому позовні вимоги в частині встановлення факту, що має юридичне значення підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Статтею 15 ЦК України передбачено виникнення права особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи встановлено, що позивач не звертався до нотаріуса та не отримував відмови нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії, а тому позовна вимога про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом є передчасною. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки встановлення факту перебування позивача, який фактично прийняв спадщину, на утриманні померлого є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому позовні вимоги в частині визнання права на земельну частку (пай) задоволенню не підлягають.

Outcome: partial