Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що з 1989 року по 1997 рік він працював в колгоспі «Радянська Україна» Оріхівського району Запорізької області, яке з 29 січня 1992 року стало колгосп «Україна», а з 30 березня 1993 року - колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», підтвердженням чого є архівна довідка, видана Комунальною установою «Оріхівський районний трудовий архів» Оріхівської районної ради Запорізької області 07.05.2014 року за №15/М-261-1. В ході реформування колгосп «Україна» було перейменовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», яке стало правонаступником колгоспу. КСП «Україна» отримало Державний акт на право колективної власності на землю по КСП «Україна», на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, серії ЗП №00393, виданий 19.04.1996 року, протокол засідання загальних зборів від 10.02.1995 року №1а. Нещодавно він довідався від свого знайомого, з яким раніше працював в колгоспі, що той отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай) КСП «Україна» в розмірі 8,56 умовних кадастрових гектарів без виділу частки в натурі (на місцевості) і що він також має право на пай. Звернувшись до юристів з цього приводу він дізнався, що за Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» і Указом Президента України №720/95 від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» всі землі, що перебували у їхній колективній власності, підлягали розпаюванню, а пунктом 2 цього Указу визначено, що «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства ... відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю». На теперішній час КСП «Україна» Оріхівського району Запорізької області ліквідовано. Відділ Держземагенства у Пологівському районі Запорізької області повідомило його, що його прізвище у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються по КСП «Україна», - відсутнє. Невиділення позивачу, як члену КСП «Україна», земельної частки (паю) порушує його право на безоплатну передачу такої частки у його приватну власність. Тому позивач прохає визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 8,56 умовних кадастрових гектарів, без виділення частки в натурі (на місцевості), на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області шляхом поновлення в списку, що доданий до державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП №00393 від 19.04.1996 року КСП «Україна» Оріхівського району Запорізької області та зобов'язати Оріхівську райдержадміністрацію Запорізької області видати сертифікат на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі, прохає суд їх задовольнити. Відповідач 1 - Комишуваська селищна рада Оріхівського району Запорізької області в судове засідання свого представника не направила, до суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають. Відповідач 2 - Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області в судовому засіданні позов визнає в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи та дослідивши викладені в позові обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до архівної довідки за №15/М-261-1, яка видана 07.05.2014 року Комунальною установою «Оріхівський районний трудовий архів» Оріхівської районної ради Запорізької області, встановлено, що в книгах обліку розрахунків з оплати праці колгоспу «Радянська Україна» (з 29 січня 1992 року стало колгосп «Україна», а з 30 березня 1993 року - колективне сільськогосподарське підприємство «Україна») смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області за 1989-1999 рр. значиться на російській мові «Король Юрий Валентинович», тобто позивач працював з 1989 року по 1999 рік. В ході реформування колгосп «Україна» було перейменовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», яке стало правонаступником колгоспу. Згідно з Законом України „Про колективне сільськогосподарське підприємство" і Указом Президента України „Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" №720/95 від 08.08.1995 р. всі землі, що перебували у їхній колективній власності, підлягали розпаюванню, а пунктом 2 Указу визначено, що „право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства ... відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю". Паювання земель передбачає визначення розміру земельної ділянки (паю) в колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділу земельної ділянки в натурі і видачу документа, підтверджуючого право на нього у вигляді Сертифікату на право на земельну ділянку (пай). Кожен член КСП «Україна» має право на земельну частку (пай) в розмірі 8,56 умовних кадастрових гектарів без виділу частки в натурі (на місцевості). Судом досліджено надані сторонами письмові докази та надано їм оцінку у відповідності вимог ст. 212 ЦПК України. Відповідно до листа Відділу Держземагенства у Пологівському районі Запорізької області за №1228/01-05/0 від 12.05.2014 року КСП «Україна» отримало Державний акт на право колективної власності на землю по КСП «Україна», на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, серії ЗП №00393, виданий 19.04.1996 року, протокол засідання загальних зборів від 10.02.1995 року №1а. Відсутність позивача у списку до Державного акту на право колективної власності, яким виділено земельні частки (паї) підтверджена листом відділу Держземагенства у Пологівському районі за № 1228/01-05/0 від 12.05.2014 року. Згідно з положеннями Указу паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості), а отже - невиділення позивачу, як члену колгоспу земельної частки (паю) порушує його право на безоплатну передачу такої частки у приватну власність, що також передбачено нормами ст. 121 Земельного кодексу України. Пунктом 12 розділу Х „Перехідних положень" Земельного кодексу України повноваження по розпорядженню земельними ділянками здійснює відповідний орган виконавчої влади, а в п. 5 Указу прямо зазначено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, в даному випадку, відповідачем - Оріхівською райдержадміністрацією. Статтею 25 Земельного кодексу України передбачено утворення резервного фонду на період передачі земель у приватну власність, який повинен бути не меншим ніж 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ, організацій та громадянам, що були пропущені у списках на розпаювання земель КСП. Згідно положень частини 4 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2006 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» «Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.» Стаття 15 Цивільного кодексу України надає право громадянам України на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого, у відповідності з вимогами ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначені способи захисту, одним з яких є визнання цього права. Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За таких обставин позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved