Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить винести рішення, яким зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO] та визначити порядок і спосіб його участі у виховані і спілкуванні з дитиною, призначивши особисте побачення із сином наступним чином : - першого тижня кожного місяця у вівторок та четвер з 16-ої до 20 -ої години, в суботу з 10 до 18-ої години; - другого тижня кожного місяця в понеділок та середу з 16-ої до 20 - ої години, в неділю з 12-ої до 20-ої години; - третього тижня кожного місяця в вівторок та четвер 3 16-ої до 20-ої години, в неділю із з 8-ої до 16-ої години; - четвертого тижня кожного місяця в середу і п'ятницю з 16-ої до 20-ої години , в неділю з 9-ої до 17-ої години, за місцем проживання або навчанням сина. Дозволити необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншими засобами зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Зобов'язати відповідача по справі надавати точну інформацію щодо фактичного місця знаходження дитини, тощо. В обґрунтування позивач у судовому засіданні зазначив, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою [PERSON] з 21.01.2007 року по 28.01.2012 року. В цей період у них [INFO] народився син [PERSON]. В подальшому їхні шлюбно-сімейні відносини не склалися і вони змушені були розлучитись. Після припинення шлюбно-сімейних відносин малолітній [PERSON] залишився проживати разом із матір'ю за місцем реєстрації, тобто в [ADDRESS] у квартирі, яка належала батькам [PERSON], а він був змушений змінити своє місце проживання. В подальшому [PERSON] почала створювати йому перешкоди у спілкуванні із сином, а саме обмежувала спілкування, а потім взагалі змінила своє місце проживання разом із дитиною не повідомивши його про нове місце проживання. Він неодноразово намагався налагодити зв'язок з [PERSON], а саме на її адресу надсилав грошові кошти на утримання сина, вітальні листівки, іграшки, тощо, але відповідачка та члени її родини відмовляли у спілкуванні із сином. З метою врегулювання спору він звертався до служби у справах дітей, але його заяви залишалась без розгляду у зв'язку з тим, що служба у справах дітей не могла встановити фактичне місце проживання [PERSON] та малолітнього [PERSON] Звернення до правоохоронних органів із заявами про розшук малолітнього [PERSON] також не давали бажаного результату, оскільки кримінальні провадження закривались у зв'язку із відсутністю в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення, тощо. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив ухвалити рішення по суті позовних вимог, зазначаючи при цьому, що поведінка відповідача порушує його законні права, він любить сина, бажає проявляти до нього батьківську турботу, тощо. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав повністю посилаючись на те, що [PERSON] після народження сина [PERSON] самоусунувся від виховання сина. Заяви про визнання батьківства до органів РАЦС не подав. З власної ініціативи припинив сімейні відносини з [PERSON] та виїхав у невідомому напрямку, що стверджується рішенням Сквирського районного суду Київської області від 26.12.2012 року, яке міститься в матеріалах справи. На даний час [PERSON] одружилась і в період шлюбу у неї народилась інша дитина. На даний час [PERSON] без реєстрації проживає у житловому будинку, який розташований с. Лебедин Бориспільського району Київської області і на праві приватної власності належить чоловікові. Малолітній [PERSON] тривалий час виховується в інші родині, біологічного батька не пам'ятає, тощо. Також, у позивача відсутній висновок органу опіки і піклування про доцільність побачення із сином, або висновок психолога про те, що побачення з батьком для малолітньої дитини матиме сприятливий вплив, тощо, що свідчить про неналежне ставлення позивача до своїх прав та обов'язків. Суд, заслухавши, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази та оцінивши їх у сукупності та враховуючи законні інтереси малолітньої дитини, виваженості справедливості вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань. Судом будо встановлено, що сторони по справі у зареєстрованому шлюбі не перебували. [PERSON] та [PERSON], являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. [PERSON] та малолітній [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS]. 26.04.2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та стала проживати у [ADDRESS]. Не повідомивши про зміну місця проживання батька малолітньої дитини [PERSON], чим на думку суду, порушила права батька на вільне спілкування та побачення з дитиною. [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON]. На даний час, малолітній [PERSON], [INFO], проживає та виховується у родині [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Право на виховання дитини - це особисте немайнове право батьків. Воно є таким, що тісно пов'язане з особою. Батьки не можуть бути позбавлені цього права не інакше як за рішенням суду. Право батьків на виховання дитини включає: право на особисте виховання; право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства; право вимагати невтручання у здійснення батьками права на виховання дитини (ст. 5 СК України); право на захист порушеного права на виховання дитини (ст. ст. 18, 158, 159, 162, 163 СК України). Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'ю. Аналогічні положення містяться у ст. ст. 14, 15 Закону України "Про охорону дитинства". Суд, критично ставиться до пояснень представника відповідача, про те, що спілкування з батьком може негативно вплинути на психічний стан дитини, оскільки дані пояснення ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим. Також, суд, приймає до уваги, що у матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування, щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, але зважаючи на те, що відповідачка тривалий час переховувала та переховує своє місце проживання та місце проживання малолітньої дитини, у зв'язку з чим орган опіки та піклування був позбавлений можливості винести даний висновок, що свідчить про перешкоджання батькові на вільне спілкування з дитиною. В процесі судового розгляду не надала відомостей про психічний та фізичний розвиток дитини, місце навчання, умови проживання, тощо, що свідчить про зловживання правами надані законом. Зважаючи на вище викладене, суд вважає, що вимога про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною підлягає до часткового задоволення, оскільки перешкоджаючи батьку в його спілкуванні з дитиною відповідачка порушує не тільки права [PERSON] як батька, а й права самої дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Таким чином виходячи з обставин встановлених у судовому засіданні, вимог чинного законодавства та приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] проживає окремо від сина [PERSON], [INFO] і користується правом на його виховання в обмеженому вигляді тобто у формі спілкування з ним, суд, визначаючи порядок такого спілкування, вважає, що воно повинно мати позитивне педагогічне виховання, бути достатньо різнобічним, регулярним, але приймаючи до уваги те, що дитина тривалий час, не спілкувалась із батьком та проживає у новій родині матері, то суд, вважає, що спілкування дитини з батьком повинно проводитись в присутності матері, або педагога, психолога за місцем виховання, навчання дитини та на території населеного пункту де вона проживає. При ухваленні рішення, суд, також враховує те, що позивач з розумінням відноситься до того, що відповідач має нову родину, бажає виявляти до дитини батьківську турботу та розуміння, то суд приходить до висновку, що останній негативного впливу на дитину здійснювати не буде при спілкуванні з ним, буде приймати участь у його вихованні, зустрічатись з урахуванням інтересів сина, враховуючи його завантаженість у навчанні, стану здоров'я, самопочуття та інші об'єктивні причини. На підставі викладеного та

Outcome: partial