Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому указує, що відповідач звернулася до позивача із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 05.05.2017, згідно якої отримала кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана нею заява від 05.05.2017 разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав позивачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість, відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору та продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 15.09.2019 має заборгованість у розмірі 11415,24 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 1312,84 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; нарахованої пені за прострочення зобов`язання - 6832,63 грн.; нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 2250,00 грн.; штрафів - 500,00 грн. (фіксована складова) та 519,77 грн. (процентна складова). Посилаючись на норми ст.ст.509,525,526,527,530,598,599,610,615,629,1050,1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 11415,24 грн., а також судові витрати, понесені ним при подачі позову в сумі 1921,00 грн. Заперечуючи заявлений позов відповідачем було подано письмове заперечення, згідно якого відповідач вважає заявлений до неї позов необґрунтованим, недоведеним та таким, що поданий із пропуском строку позовної давності. Посилаючись на ст.ст.258,261,266,267 ЦК України відповідач просила застосувати строк позовної давності до усіх заявлених вимог та відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.64-70). Представником позивача, на письмове заперечення відповідача, було подано відповідь на відзив, у якому представник просив задовольнити позов у повному обсязі. У своїй відповіді представник указав, що позивачем надана до суду копія заяви-анкети на двох сторінках від 05.05.2017, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем указана інформація заповнена особисто. Також із заяви-анкети убачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що вона згодна із тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та Банком Договір надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. З довідки про умови кредитування із використання кредитки «Універсальна», чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну ставку у розмірі 3,60% (43,20% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом із Умовами та Правилами є договором про надання банківських послуг. По виписці із карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлений кредитний ліміт, вбачається користування грошима, отримання коштів через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже, й отримала кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором, а отже, знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за договором. Також відповідачем розрахунок не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічна експертиза по справі не призначалася. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком та відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже, є усі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу є формами неустойки (різновидами штрафних санкцій), а не окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різні санкції. нарахувавши одночасно пеню та штраф позивач не допустив порушення ст.61 Конституції України та чинного законодавства. З приводу строку позовної давності представник звернув увагу на те, що кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж зазначений чітко в грошових одиницях - ануїтент, тощо. Відповідно до даного договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту у межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Позивач звернувся до суду 26.09.2019 - до спливу строку позовної давності. Тому обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності та строк позовної давності позивачем дотримано. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває та відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності (а.с.76-81). Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а.с.35). Відповідач у судове засідання не з`явилася, у письмовому запереченні просила розглядати справу без її участі, у задоволенні позову просила відмовити (а.с.64-70). Ураховуючи заяви сторін, суд визнав за можливе розглянути справу в їх відсутністьта без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи зі таких мотивів. Матеріалами справи установлено, що 05.05.2017 [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернувся до позивача, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву б/н від 05.05.2017 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.9). У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. До кредитного договору позивачем додано Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в "Приватбанку" (а.с.10-25). Указані Витяги підпису [PERSON] не містять. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 15.09.2019 відповідач має заборгованість у розмірі 11415,24 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 1312,84 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; нарахованої пені за прострочення зобов`язання - 6832,63 грн.; нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 2250,00 грн.; штрафів - 500,00 грн. (фіксована складова) та 519,77 грн. (процентна складова) (а.с.7-8). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Під час укладення кредитного договору сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки. За ухвалою суду (а.с.41), позивачем надано виписку по кредитній картці [PERSON] за період із 05.05.2017 по 29.10.2019, а також та інформацію про усі видані [PERSON] кредитні картки, термін їх дії (а.с.53-54). Як убачається із довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" [PERSON] була видана одна картки за № [NUMBER] із датою відкриття 02.04.2017, терміном дії до 03/21 (а.с.54 на звороті аркушу). Отже, встановлено, що на час подання позову до суду та розгляду справи дана картка є діючою. Із виписок про рух коштів по картковому рахунку відповідача убачається, що відповідач почала користуватися кредитними коштами із 05.05.2017, вносила кошти на погашення заборгованості, знімала готівку, придбавав товари у магазинах, поповнювала мобільний телефон (а.с.53-54). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає із позову, заборгованість за кредитом відповідачем не погашена. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Суд вважає, що факт порушення відповідачем, взятих на себе зобов`язань, щодо своєчасної сплати кредиту у розмірі 1312,84 грн. (прострочене тіло кредиту) позивачем доведено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. При цьому, суд відхиляє клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки строк дії кредитної картки як на час поднання позову до суду, так і на час розгляду справи, ще не сплинув. Вимога про стягнення відсотків за користування кредитом позивачем не заявлялася. Обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення пені та штрафів, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua., як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору. Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати неустойок (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, суд зазначає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України. За змістом вказаної норми договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПриватБанком у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із даним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторонами у письмовому вигляді була обумовлена відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені у анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки, вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають. Тому суд відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості по пені на загальну суму 9082,63 грн., заборгованості по штрафам на загальну суму 1019,77 грн. Таким чином, ураховуючи вищенаведене, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням із відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 1312,84 грн. та з відмовою у іншій частині заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у сумі 1312,84 грн., тобто на 11,5%, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 220,92 грн. (1921,00 грн. х 11,5%) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial