Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, а саме просить суд: встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], яка померла [INFO] являється матір'ю [PERSON], [INFO]; визнати Сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 29.03.2000 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на право на земельну частку (пай) 05.04.2000 року за №908 - втраченим. визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай) розміром 6,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), що розташована на території Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП "ім. Мічуріна", належного померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 29.03.2000 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на право на земельну частку (пай) 05.04.2000 року за №908. Позивач надала заяву відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача надав до суду письмову заяву відповідно до якої просить справу розглянути без представника сільської ради. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14). Після смерті матері - [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 6,7 га., в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 29 березня 2000 року, та зареєстрованого в Книзі реєстрацій сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 908. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно (а.с. 16). Так, в свідоцтві про народження позивача її прізвище та прізвище матері вказані як «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]» (а.с. 11) та в свідоцтві про шлюб позивача теж вказано дошлюбне прізвище як «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]» (а.с. 17), а в правовстановлюючих документах на спадкове майно та в свідоцтві про смерть матері позивача вказано її прізвище як «[PERSON]» (а.с. 13-14). Враховуючи те, що викладені факти унеможливлюють прийняття позивачем спадщини вона була змушена звернутися до суду. Згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України цивільний кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинностію. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, окрім неї інших спадкоємців немає, що підтверджується листом районної державної нотаріальної контори від 06.07.2017 року №795/01-16. Із довідки Випасненської сільської ради №775 від 23.05.2017 року вбачається, що за даними погосподарської книги з гр. [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована її дочка [PERSON], [INFO]. Після смерті матері позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом, про що свідчать наявність у неї копій документів на право на земельну частку пай. Враховуючи неможливість видачі Свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну частку (пай), у зв'язку із відсутністю оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), питання про визнання права власності підлягає вирішенню у судовому порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та має право на отримання спадщини після смерті [PERSON], вступила в управління та володіння спадковим майном, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через розбіжності в написанні прізвища її матері в документах та втратою оригіналу сертифікату на право на земельну ділянку (пай). Таким чином права позивача, як спадкоємця підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved