Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивачка, неодноразово уточнюючи зменшила свої позовні вимоги (а.с.1-2, 41-42, 100-101, 152-154) та просить суд стягнути на її користь з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» - матеріальну шкоду в сумі 1929 грн. 43 коп. та моральну шкоду в сумі 11820 грн.; солідарно з [PERSON] , [PERSON] - матеріальну шкоду в сумі 3486 грн. 47 коп. та моральну шкоду в сумі 88180 грн.; солідарно з усіх відповідачів - судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце [INFO] за участю [PERSON] - водія автомобіля «SKODA OKTAVIA TOUR» держномер [NUMBER], власником якого є відповідач [PERSON], загинув син позивачки - [PERSON], якого водій покинув на місці події після наїзду. Вказана вище страхова компанія за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля зобов'язана сплатити страхове відшкодування. Постановою слідчого від 26 червня 2013 року кримінальне провадження за фактом ДТП було закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину. В результаті загибелі сина позивачці було завдано матеріальної та моральної шкоди. Після звернення позивачки до суду, за час перебування цієї справи в провадженні суду, на підставі звернення позивачки страховою компанією їй було виплачено страхове відшкодування матеріальних витрат пов'язаних з похованням на суму 9899 грн. 57 коп., за виключенням витрат на поминальний обід в сумі 5406 грн. 90 коп. та було відмовлено у виплаті страхового відшкодування моральної шкоди. Позивачка вважає, що у виплаті страхового відшкодування за поминальний обід та моральної шкоди їй було відмовлено необґрунтовано, оскільки витрати на поминальний обід також входять до складу витрат на поховання, що обґрунтувала положеннями закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Постановою КМУ №826 від 11 липня 2011 року, якою затверджено «Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання». Відшкодування моральної шкоди страхова компанія повинна була здійснити, з огляду на положення ст.5 ЦК України, ст.58 Конституції України», норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі змінами, які були внесені до цього закону після укладання договору страхування відповідальності за полісом АА43394218 від 19 липня 2011 року. Обґрунтовуючи розмір заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди загалом на суму 100 000 грн. позивач зазначила, що в результаті ДТП загинув її син, який проживав з нею та був смертельно травмований по дорозі з роботи. В результаті смерті сина позивачка відчуває почуття його безповоротної втрати, душевний біль, що негативно відобразилося на її самопочутті. Позивач змушена повністю змінити своє життя та пристосуватися до того, що вона більше не побачить сина. Додаткові переживання спричинила позивачці поведінка [PERSON], який не надав відразу після ДТП допомогу її сину, а зник з місця події, у неї не просив вибачення. Вказану суму на компенсацію моральної шкоди позивачка вважає розумною та справедливою. Суми, про стягнення яких з відповідачів заявила позивачка, розраховані з врахуванням ліміту, встановленого Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та розміру мінімальної заробітної плати на час ДТП. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно понесені нею витрати на оплату судового збору та на оплату правової допомоги адвоката. Позивачка та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав вказаних у позові. Позивач підтвердила те, що після подачі позову, звернувшись до страхової компанії вона отримала страхове відшкодування за поховання сина в сумі 9899 грн. 87 коп. Представник позивачки додатково суду пояснив, що суми матеріальної шкоди про стягнення яких з відповідачів йдеться в позові: 1920.43+3486.47, а всього 5406 грн. 90 коп. це витрати позивачки на поминальний обід; 11820 + 88180, а всього 100000 грн. - кошти на відшкодування моральної шкоди; судові витрати слід стягнути з відповідачів на користь позивачки не солідарно, а частинами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі та письмові заперечення проти позову (а.с.49, 51-54, 82-83, 130, 143). Представник відповідача - ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс груп» також у судове засідання не з'явився, суду надано письмові заперечення проти позову та заяву розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.92-96, 112-115, 132-135). Заперечення проти позову мотивовані тим, що витрати на поминальний обід не входять до сум, які повинна відшкодовувати страхова компанія, відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу». Вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди не можуть бути задоволені, оскільки зміни щодо ліміту відповідальності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» внесені з 05 листопада 2012 року, що вступили в законну силі з 06 лютого 2013 року, на які посилається позивачка, не стосуються правовідносин, що виникли станом на 19 липня 2011 року, а сама позивачка не була учасником ДТП, ні її життю, ні здоров'ю внаслідок події шкоди не завдано. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи та кримінального провадження № 120130802600000904, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10, 57 , 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та повинна надати суду належні докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження №120130802600000904 слідчим 26 червня 2013 року було винесено постанову про його закриття мотивоване відсутністю в діях водіях [PERSON] складу злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Слідством було встановлено, що [PERSON] 23 жовтня 2013 року керуючи автомобілем «SKODA OKTAVIA TOUR» держномер [NUMBER] допустив наїзд на лежачого на проїжджій частині [PERSON], в результаті чого останньому було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть. (а.с.14-17). Відповідно до п.4 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. зі змінами, під володільцем джерела підвищеної небезпеки мається на увазі юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського ведення, оперативного управління або за інших підстав (договорів оренди, довіреностей…). Власником транспортного засобу - автомобіля «SKODA OKTAVIA TOUR» держномер [NUMBER] є відповідач [PERSON], право керування транспортним засобом має відповідач [PERSON], що підтверджено тимчасовим реєстраційним талоном, копія якого є у справі (а.с.37). відповідач [PERSON] має посвідчення водія, видане 24 вересня 2004 року (а.с.37). Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження, яка сторонами кримінального провадження, в тому числі і позивачкою не оскаржувалася, вбачається, що причиною дорожньо-транспортної пригоди були порушення Правил дорожнього руху, а саме п.п.4.4, 4.7, 4.14 а,г [PERSON] У постанові також зазначено, що за результатами СМЕ тяжкість отриманих [PERSON] травм не дозволила б уникнути смерті потерпілого не тільки у разі прибуття карети швидкої медичної допомоги на місце події, але і при своєчасному наданні медичної допомоги. Крім того, з заключення судово-медичної експертизи трупа [PERSON], що є у кримінальному провадженні та досліджувався судом, останній перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], свідоцтва про укладення шлюбу позивачки, вона є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.5), копії свідоцтв є у справі. Відповідно до свідоцтва про смерть, копія якого є у справі (а.с.7) [PERSON] помер [INFO]. Причиною його смерті була закрита тупа травма тулуба з ушкодженням внутрішніх органів, що підтверджено довідкою (а.с.8). Відповідно до довідки Балківської сільської ради від 28 березня 2012 року позивач здійснювала захоронення [PERSON] (а.с.6). Витрати позивачки на поминальний обід на 120 осіб підтверджені накладною №77 від 25 жовтня 2011 року (а.с.10), відповідно до якої загальна сума витрат становила 5406 грн. 90 коп. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника вказаного вище автомобіля - [PERSON] та «без обмеження всіх водіїв, які їздять на законних підставах» застрахована відповідно до поліса № АА 74394218 в період з 16 год. 10 хв. 19 липня 2011 року по 18 липня 2012 року включно, відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", положень ст..979-985 ЦК України. Страховиком є - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», що підтверджено полісом, копія якого є у справі (а.с.36). Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100000 грн. на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну - 50000 грн., франшиза визначена 1000 грн. Виплата позивачці за час розгляду цієї справи в суді страхового відшкодування на суму 9899 грн. 87 коп. та відмова у виплаті суми витраченої на поминальний обід, відповідно до положень ст..991 ЦК України, підтверджено листом страхової компанії від 20 січня 2014 року (а.с.144),зверненням позивачки за страховим відшкодуванням (а.с.122-126) та поясненнями позивачки, яка підтвердила отримання нею вказаної суми на відшкодування їй витрат у зв'язку з похованням [PERSON], тому на цю суму позивачка зменшила свої позовні вимоги, які викладала у позові при зверненні до суду 30 вересня 2013 року. Розглядаючи вимоги позивачки про стягнення з відповідачів витрат на поминальний обід в сумі 5406 грн. 90 коп. суд виходить з наступного. Підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені ст..1166 ЦК України, відповідно до якої цивільно-правова відповідальність настає у разі неправомірних дій заподіювача шкоди. В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Порядок та умови виплати страхового відшкодування за договором страхування регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). При вирішенні цієї справи суд, відповідно до положень ст..5 ЦК України та ст..58 Конституції України, вважає необхідним керуватися редакцією цього Закону, що була чинною на час укладення договору страхування у вигляді полісу, оскільки відповідно до положень Закону його сторони досягли згоди щодо умов страхування цивільно-правової відповідальності особи, під керуванням якої станеться ДТП за участю транспортного засобу, зазначеного в полісі. Ст.1 Закону визначено, що: « 1.3. потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Відповідно до ст..22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів його відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 22.3. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України . Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Таким чином, вказана норма передбачає стягнення моральної шкоди, у разі настання страхового випадку, але таке стягнення має вказані вище умови. Зважаючи на положення цих норм Закону та приймаючи до уваги те, що потерпілий внаслідок ДТП [PERSON] загинув , підстав передбачених п.22.3 ст.22 Закону для стягнення моральної шкоди в межах встановленого ліміту на користь позивачки зі страхової компанії - не має, оскільки це не було передбачено полісом та Законом, в редакції, чинній на час укладення договору страхування у вигляді полісу. З огляду на зміст ст.23 ЦК України страхова компанія не повинна відшкодовувати позивачці моральну шкоду, спричинену в результаті смерті її сина, оскільки протиправної поведінки відповідача - водія [PERSON] в ході досудового розслідування встановлено не було. У п. п. 27.1, 27.2 ст. 27 названого Закону в редакції, який діяв на момент завдання шкоди зазначено, що право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Оскільки позивачка проводила поховання [PERSON] вона має право на отримання страхового відшкодування сум, витрачених на поховання, яке вона отримала в повному обсязі, за виключенням витрат на поминальний обід. Відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Поминальний обід, який відповідно до звичаїв та традицій, як правило, проводиться у разі проведення поховання, проте це відбувається лише після проведення всього зазначеного вище комплексу заходів та дій, поміщення труни з тілом в могилу. Тому поминальний обід, відповідно до вказаних норм законодавства, не входить до тих обрядових дій та комплексу заходів, що охоплюються законодавчо визначеним поняттям поховання померлого, а тому витрати на проведення такого обіду не підлягають стягненню з відповідачів. Посилання позивачки на те, що витрати на поминальний обід входять до складу витрат на поховання, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Постанови КМУ №826 від 11 липня 2011 року, якою затверджено «Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», у даному випадку є безпідставними та помилковими, оскільки дія цих нормативно-правових актів на правовідносини, що виникли між сторонами не поширюється, доказів того, що [PERSON] загинув під час ДТП, перебуваючи на виробництві або в результаті профзахворювання суду не надано. Посилання позивачки на те, що ДТП сталася під час повернення її сина з роботи матеріалами справи та кримінального провадження, яке досліджувалося судом - не підтверджено. Ст.23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї... Моральна шкода відшкодовується грішми… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч.2 п.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, у тому числі, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Доказів наявності умислу потерпілого на настання наслідків ДТП суду сторонами не надано. Ст.1168 ч.2 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її батькам. Оскільки в результаті ДТП, що сталася за участю водія [PERSON], що здійснював керування автомобілем, який є джерелом підвищеної небезпеки, загинув син позивачки, в результаті чого було завдано моральної шкоди позивачці, яка виразилася у душевних стражданнях та болю у зв'язку з загибеллю її дитини, які будуть лишатися з нею постійно до кінця її життя, необхідності прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, спричинена моральна шкода, підлягає стягненню саме з відповідача [PERSON] Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивачкою суду не надано жодного доказу про погіршення стану її здоров'я викликаного втратою сина. З врахуванням наведеного, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що з боку загиблого [PERSON], який у стані сильного алкогольного сп'яніння перебував на проїзній частині дороги в лежачому положенні, в темну пору доби, що вказує на його грубу необережність, яка сприяла настанню ДТП та порушення саме ним правил дорожнього руху були у причинному зв'язку з ДТП, на підставі ч.2 ст.1193 ЦК України, вважає необхідним зменшити розмір відшкодування моральної шкоди та достатнім стягнути для її відшкодування, з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача (а.с.55-61), на користь позивачки з відповідача [PERSON] - 30 000 грн. Вимоги позивачки щодо стягнення моральної шкоди з інших відповідачів є безпідставними та не передбачені вимогами діючого законодавства. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. суд виходить з наступного. На підтвердження сплати вказаної суми адвокату позивачкою надано угоду про надання правової допомоги від 23 вересня 2013 року (а.с.4), акт виконаних робіт від 23 вересня 2013 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру з якого видно, що позивачка сплатила приватному підприємцю [PERSON] 23 вересня 2013 року на підставі вказаної угоди та акту виконаних робіт 4000 грн. Позов у цій справі подано до суду 30 вересня 2013 року, провадження по цій цивільній справі відкрито ухвалою суду 15 жовтня 2013 року. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.79, 84, 88,89 ЦПК України - зазначені витрати в сумі 4000 грн. - не є витратами на правову допомогу, які понесла позивачка у зв'язку з розглядом цієї цивільної справи, а є винагородою (гонораром) адвоката [PERSON], який діє на підставі свідоцтва адвоката №233 від 06 червня 1994 року, що були здійснені до подачі позову до суду. Вимоги щодо солідарного стягнення судових витрат є помилковими, оскільки згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, ЦПК України солідарне стягнення судових витрат не передбачено. Судові витрати, понесені позивачкою та підтверджені квитанцією про сплату судового збору, суд вважає необхідним, відповідно до ст.88 ЦПК України, покласти на відповідача [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial