Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивачі звернулися до відповідачів з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначили, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], разом з невстановленою особою, 20.04.2011 року, близько 16 години, вчинили напад, поєднаний з насильством з метою заволодіння чужим майном на магазин «Комісійний», розташований в місті Лозова Харківської області по вул. Комінтерну, 8. Спільно діями вищевказаних осіб, із застосуванням спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень засобів, було завдано тілесні ушкодження [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON], у вигляді струсу головного мозку, чисельних травм різних частин тіла. Внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] також повністю втратила зір, а [PERSON] отримав значне ушкодження підшлункової залози, яке потребує посиленого лікування до теперішнього часу. Позивачі зазначають, що вищезазначені особи діяли як організована злочинна група, але дані обставини не були встановлені органами досудового розслідування та судом, внаслідок чого члени організованої злочинної групи протягом 2011-2013 років, з метою придушення волі позивачів до оскарження неправомірних дій слідчих і прокурорів, відмови від дачі свідчень, погрожували вбивством, вчинили декілька нападів на помешкання позивачів, вчиняли злісне хуліганство. У позові вказується позивачами, що співвиконавці злочинів організованої злочинної групи [PERSON] та [PERSON] були засуджені Лозівським міськрайонний судом Харківської області за одні і ті самі дії, нібито за вчинення злочину, встановленого ч. 4 ст. 296 КК України, тому дійсного покарання, передбаченого кримінальним законом, об'єктивного, повного та всебічного розслідування, як передбачено ст. 22 КПК України, стосовно учасників організованої злочинної групи не настало. Крім цього, внаслідок дій органів досудового розслідування, була вилучена медична документація [PERSON] та в подальшому знищена, внаслідок чого не представляється можливим встановити причинний зв'язок між подіями злочину та наслідками у вигляді втрати зору. Також, внаслідок незаконних дій органів дізнання і слідства, коли не встановлена дійсна ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у позивачів, необ'єктивного проведення дізнання і досудового слідства, а також відсутності прокурорського нагляду, позивачі вважають, що матеріальну і моральну шкоду повинна відшкодувати держава. Позивачі, згідно уточнених позовних вимог просять суд стягнути на їх користь з відповідачів [PERSON] та [PERSON], солідарно, майнову шкоду в сумі 37208,07 грн та моральну шкоду в сумі 1 000 000, 00 грн, а також з Державної казначейської служби України, в рахунок повного відшкодування завданої з вини та за дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, моральну шкоду в сумі 2 000 000,00 грн. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав зазначених у позові. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні з підстав, зазначених у ньому. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, проте до суду надали заяви у яких просять справу розглядати у їх відсутності, позов підтримали у повному обсязі та наполягали на його задоволенні з підстав, зазначених у ньому. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, проте до суду надали телефонограми у яких просили справу розглядати у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. До суду надано заперечення, у якому зазначено, що [PERSON] є неналежним відповідачем за поданим позовом тому, що йому обвинувачення не висувалося і кримінальна справа відносно нього не розглядалася. Вироками Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.06.2012 року та від 08.05.2015 року [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 296 КК України. Також, у даному випадку позивачами не доведено причинний зв'язок між протиправними діями та завданою шкодою. Крім цього, зазначено, що [PERSON] має на утриманні малолітню доньку [PERSON], [INFO] та щиро розкаявся у вчиненому злочині, відшкодував позивачам добровільно 2000,00 грн. Представник Міністерства внутрішніх справ України у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, проте надав суду заяву у якій просить справу розглядати у його відсутності. В наданих до суду запереченнях проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі посилаючись на те, що позивачами не надано жодних доказів в підтвердження наявності протиправних дій органів державної влади, тому не можна вважати обґрунтованими їх вимоги щодо відшкодування за рахунок держави моральної шкоди. Представник Генеральної прокуратури України у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. До суду надано заперечення, у якому зазначено, що статтями 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відповідно до положень цього Закону, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи, обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відстрочення від роботи, інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, тобто визначені правові підстави відшкодування шкоди, ознакою яких є незаконність дій посадових осіб та ст. 1176 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав виникнення права на відшкодування державною шкоди незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Прокуратурою щодо позивачів жодних дій, які зазначені у ст. 1 вказаного Закону та у ст. 1176 ЦК України не вчинялося. Позивачі у кримінальному порядку не переслідувалися та до адміністративної відповідальності не притягувалися. Представник відповідача Державної казначейської служби України, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. До суду надано заперечення, у якому зазначено, що Державна казначейська служба України відповідно до своїх функціональних обов'язків не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь - якими фактичними даними на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. В статті 56 Конституції України зазначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Законами України «Про державний бюджет України» на 2015 -2016 роки, передбачені загальнодержавні видатки на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів. Також зазначено, що шкода регламентується у випадках, прямо передбачених Законом України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Отже позивачі повинні були обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння їм моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивачі оцінюють заподіяну їм шкоду та з чого вони при цьому виходять, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачами також не надано до суду обґрунтований розрахунок суми, яку вони просять стягнути з Державного бюджету України. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази надані сторонами в обґрунтування їх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21.06.2012 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області (т.1 а.с. 6-9) [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.ч. 2, 4 ст. 296 КК України та було задоволено цивільний позов [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 10000,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. Згідно вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.05.2015 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.08.2015 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки (т.1 а.с. 10-15, т.2 а.с. 16-22). Судами у кримінальній справі було встановлено, що [PERSON], 20 квітня 2011 року, в 15 годин, знаходячись на вулиці біля магазину «Комісійний» за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. Комінтерну, 8, маючи умисел на грубе порушення порядку по мотивам явної неповаги до суспільства з надуманого приводу, вчинив сварку з гр. [PERSON], під час якої ображав його нецензурною лайкою, чим принижував честь та гідність. На зауваження [PERSON] та [PERSON] зупинити хуліганські дії не реагував, а почав ображати [PERSON] нецензурною лайкою, принижував його честь та гідність, після чого наніс [PERSON] удар кулаком в обличчя, спричинивши потерпілому фізичний біль. Від удару потерпілий [PERSON] упав на землю, а [PERSON] залишив місце події. Через не тривалий відрізок часу, [PERSON], продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на грубе порушення громадського порядку, знов прибув до магазину «Комісійний» за вищезазначеною адресою, де вже знаходилися [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Зайшовши в приміщення магазину [PERSON] став виказувати погрози фізичною розправою, а також нецензурні образи в адресу [PERSON], [PERSON], [PERSON], чим принижував їх честь та гідність. На вимогу потерпілих зупинити хуліганські дії і залишити приміщення магазину не реагував, після чого потерпілий [PERSON] був вимушений застосувати міри фізичного впливу, які виразилися у виштовхуванні [PERSON] з приміщення магазину. Після цього, [PERSON], продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку групою осіб, викликав до місця події раніше знайомого [PERSON] і не встановлену особу, які по прибуттю на місце, діючи разом, стали висловлювати на адресу потерпілих погрози фізичною розправою, потім з особою зухвалістю, яка виразилася в насильстві зі спричиненням тілесних ушкоджень, яке тривалий час не зупинялось, спільно наносили удари в обличчя [PERSON], чим спричинили потерпілому забиті рани та подряпини на обличчі, подряпину в області правового колінного суглобу по його передній поверхні, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 5708-АЯ/11 від 21.12.2011 року є легкими тілесними ушкодженнями. На зауваження [PERSON] та [PERSON] зупинити хуліганські дії, не реагували, і діючи спільно, стали наносити удари [PERSON] в обличчя і тулуб, чим спричинили потерпілій крововиливи на обличчі і правому плечі, подряпини на лівій кісті і правому передпліччі, що є згідно висновку судово-медичної експертизи № 5709_АЯ/11 від 21.12.2011 року легкими тілесними ушкодженнями, а також наносили удари в обличчя і тулуб [PERSON], чим спричинили останньому фізичний біль. В результаті хуліганських дій [PERSON], [PERSON] і не встановленої слідством особи, які тривалий час не зупинялись, була тимчасово призупинена робота магазину «Комісійний». Під час судового розгляду цивільної справи, судом було досліджено матеріали кримінальних справ за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачами в обґрунтування вимог про стягнення з [PERSON] та [PERSON] матеріальної та моральної шкоди були надані медичні документи, які досліджувалися судом в судовому засіданні. Так, у [PERSON] були встановлені діагнози: часткова атрофія зорового нерва обох очей,ь згідно консультативного висновку спеціаліста, лікаря - офтальмолога (т.1 а.с. 16), посттравматична енцефалопатія с лікворно - венозною гіперплазією, вегето - судинна дистонія, астенічний синдром, часткова атрофія зорового нерва згідно консультативного висновку спеціаліста, лікаря - невропатолога (т.1 а.с. 17), часткова атрофія зорового нерва обох очей. Посттравматична енцефалопатія з лікварно - гіпертензіонним, астенічним синдромом згідно виписки з медичної карти № 34577 офтальмологічного відділення (т.1 а.с. 19). З довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією, серії 10 ААВ № 632379 (т.1 а.с. 20) вбачається, що [PERSON] є інвалідом І групи з 01.08.2013 року. Відповідно до довідки № 48 для одержання путівки на санаторно - курортне лікування, виданої КЗОЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги» (т.1 а.с. 31) [PERSON] направлялася в санаторій «Роща», «Бермінводи» з діагнозом: атеросклеротичний кардіосклероз. У [PERSON] були встановлені діагнози: посттравматична енцефалопатія з лікворно - венозною гіперплазією, вестибуло - атантичним, астенічним синдромами, астенічною атрофією зорових нервів згідно консультативного висновку спеціаліста, лікаря - невропатолога (т.1 а.с. 21), забита рана лобової частини голови, садна в області колінного суглоба, струс головного мозку згідно довідки від 01.06.2011 року за № 559 (т.1 а.с. 23). У [PERSON] були встановлені діагнози: астенічний синдром на фоні органічного ураження головного мозку згідно виписок із історії хвороби № 439 та № 9.7992 (т.1 а.с. 24-25), посттравматична енцефалопатія. Епілепсія. Вегето - судинна дистонія згідно довідок № 623 від 27.03.2012 року та № 630 від 10.04.2012 року (т.1 а.с. 32-33) та з 06.04.2012 року по 17.04.2012 року він проходив лікування в терапевтичному відділенні вузлової лікарні ст. Лозова СТГО «Південна залізниця», що вбачається з відповіді від 03.04.2015 року за № 235 (т.1 а.с. 26-27). Згідно товарного чеку № 13, виданого аптекою ФОП [PERSON] (т.1 а.с. 28) [PERSON] було витрачено на лікування 487,00 грн. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року N 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду вказані у ст. 1167 ЦК України, за якими моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Стосовно вимог позивачів до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд зазначає, що обставини щодо спричинення позивачам матеріальної та моральної шкоди відповідачем [PERSON] не визнаються, а тому підлягають доказуванню. Так, у відношенні [PERSON] вирок у кримінальній справі не ухвалювався. У відповідності до вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачами не підтверджено належними та допустимими доказами, що у відношенні позивачів [PERSON] були вчинені неправомірні, протиправні дії, між якими і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Суд наголошує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пояснення позивачів щодо обставин справи не є беззаперечними доказом з питань, чи мали місце дії у відношенні позивачів та чи вчиненні вони [PERSON], і є недостатніми для задоволення заявлених позивачами вимог, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.У зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні вимог позивачів до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Щодо вимог позивачів до відповідача [PERSON], то у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України суд зазначає, що вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.05.2015 року, змінений ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.08.2015 року, у кримінальній справі у відношенні [PERSON], що набрав законної сили, є обов'язковим для даного суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій [PERSON] з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так ствердження позивачів що діями [PERSON] позивачам було завдано майнові збитки на суму 2424 грн. протиправним заволодінням і знищенням майна в судовому засіданні не були доведені позивачами належними та допустимими доказами. Обставини щодо протиправного заволодіння і знищення майна не були встановлені у вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.05.2015 року, та не були предметом судового розгляду. Письмові докази у вигляді записів обліку товару(т. 1 а.с. 40-47), в яких містяться рукописні записи, підтверджують лише облік доходів і витрат, яку вів громадян - суб'єкт підприємницької діяльності [PERSON] протягом календарного року. Дані докази не є належними доказами, які підтверджують розмір спричинених збитків, а також не підтверджує провину [PERSON] у вчиненні крадіжки, оскільки протиправні дії у вигляді крадіжки майна повинні підтверджуватися відповідним рішенням суду у кримінальному провадженні або у справі про адміністративне правопорушення. Доводи позивачів щодо заявлених вимог про стягнення упущеної вигоди в сумі 6000 грн, не знайшли свого підтвердження доказами, які б підтверджували, хто саме з позивачів здійснює підприємницьку діяльність, а також факт того, що протягом квітня - червня 2011 року, торгівельний заклад не працював. Крім цього, заявлена сума збитків в розмірі 6000 грн позивачами не обґрунтована, її розрахунок не наведено та не підтверджено будь-якими доказами. Вимоги позивачів про стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на санаторно-курортне лікування в сумі 15072 грн, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду не підтверджено протиправність дій відповідачів та причинний зв'язок між діями відповідачів та наявністю у [PERSON] серцево-судинної патології, з приводу якої остання проходила лікування в санаторії згідно довідки № 48 від 16.03.2015 року (т. 1 а.с. 31). Розрахунок вартості ліжко-дня на 2015 рік ДП «Кліничний санаторій «Роща» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» (т. 1 а.с. 30) не підтверджує факт перебування на лікуванні в санаторії та витрати, які понесені [PERSON] Також суд вважає не підлягаючими задоволенню вимоги позивачів про стягнення матеріальної шкоди в сумі 487 грн, які витрачені на відновлення здоров'я [PERSON] В судовому засіданні підтверджено супровідним листом лікарні, листком лікарських призначень та товарним чеком (т. 1 а.с. 26-28), що [PERSON] проходив лікування в терапевтичному відділенні ДЗ «Вузлова лікарня ст. Лозова СТГО «Південна залізниця» з 06.04.2012 року по 17.04.2012 року. Поряд із цим, з даних доказів не вбачається, з яким діагнозом проходив лікування [PERSON], а також що лікування було наслідком протиправних дій відповідача [PERSON] Довідки станції швидкої медичної допомоги (т. 1 а.с. 32-33) про виклики швидкої медичної допомоги [PERSON] з приводу посттравматичної енцефалопатії, епілепсія, стан після епіприступу, не підтверджують, що саме дії відповідача [PERSON] спричинили дані захворювання. Стосовно вимог позивачів про стягнення з Державної казначейської служби України, в рахунок повного відшкодування завданої з вини та за дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, моральну шкоду в сумі 2 000 000,00 грн., суд вказує про наступне. Так, відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, попереднього ( досудового) слідства, прокуратури або суду регламентується ст. 1176 ЦК України, а порядок відшкодування такої шкоди встановлюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР /далі - Закон N 266/94-ВР/. За ч. 1 ст. 1176 ЦК України незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду державою у повному обсязі відшкодовується шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Стаття 1 Закону N 266/94-ВР передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Випадки, за наявності яких у громадянина виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом N 266/94-ВР, встановлюються ст. 2 цього Закону, це: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 11) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; ) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. При цьому ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказує, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Під час судового розгляду судом не встановлено незаконність дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури у відношенні позивачів в розумінні положень ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону N 266/94-ВР, які дають право на відшкодування шкоди державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури. Отже, в даному випадку шкода відшкодовується на загальних підставах та вина посадових осіб органів дізнання, досудового слідства та прокуратури повинна буди підтверджена доказами. Доводи позивачів, щодо незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури, не знайшли свого підтвердження доказами, у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, отже судом не вбачається правових підстав для задоволення вимог позивачів в цій частині позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Суд вважає доведеними доводи позивачів про спричинення їм моральної шкоди протиправними діями [PERSON], оскільки протиправність його дій у відношенні позивачів підтверджується вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.05.2015 року та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.08.2015 року. Позивачі, у зв'язку із вчиненим у відношенні них злочином, зазнали моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які [PERSON] та [PERSON] зазнали у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких позивачі зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою щодо них.Дана моральна шкода підлягає відшкодуванню [PERSON] Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує зухвалий характер скоєного злочину, глибину фізичних та моральних страждань позивачів, а також враховує вимоги розумності та справедливості, у зв'язку із чим вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 40000 грн, на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 40000 грн, а також на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 20000 грн. Таким чином, позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial