Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про зобов`язання оформити трудові відносини, внести записи до трудової книжки, зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку при звільненні та стягнення моральної шкоди і свої вимоги мотивує тим, що з 11.07.2018 року влаштувалась на роботу до ФОП [PERSON] та виконувала обов`язки кухаря в кафе « [INFO] », що знаходиться в підземному переході по вул. СКД -Харківська в м. Суми. 16.08.2018 року її було не допущено до роботи та повідомлено про звільнення, повернуто трудову та санітарну книжки. Відповідач відмовився провести розрахунок та виплатити заробітну плату з 01.08.2018 року по 15.08.2019 року, внести запис до трудової книжки, з огляду на це позивач вважає, що її трудові права щодо належного оформлення працевлаштування, на отримання повного розрахунку належних їй виплат у день звільнення порушені, чим заподіяно їй моральної шкоди. А тому, просить суд зобов`язати відповідача оформити трудові відносини та внести до трудової книжка записи із зазначенням прийняття на роботу на посаду кухаря та про звільнення з посади за угодою сторін (ч. 1 ст 36 КЗпП України); зобов`язати відповідача нарахувати заробітну плату з 11.07.2018 року по 31.07.2018 року в розмірі 2800 грн., з 01.08.2018 року по 15.08.2018 року в розмірі 3750 грн., нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період із 11.07.2018 року по 15.08.2018 року; стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.08.2018 року по 15.08.2018 року в розмірі 3750 грн.; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 16.08.2018 року по час розгляду справи в суді; та стягнути на її користь 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка [PERSON] , її представник - адвокат Сукач О.С. позовні вимоги підтримали, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив, просили позов задоволити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю, просила в позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач [PERSON] з 13.01.2010 року зреєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Зазначає що з 10.12.2010 року на підставі договору оренди нерухомого майна №УМВК-0401 орендує підземний перехід за адресою: м. Суми, перехрестя вул. СКД - вул. Харківська . Приміщення в якому розташоване кафе «[INFO]» передане ним в суборенду. В своїй діяльності найману працю не використовує взагалі. Зазначає, що між ним та позивачем не було трудових відносин (а.с.26-29). 28 листопада 2018 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було відкрито провадження у справі і призначено до судового розгляду на 24 січня 2019 року, слухання справи відкладалося з різних причин. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного: Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії трудової книжки позивачки [PERSON] запис про трудову діяльність з ФОП [PERSON] відсутній (а.с. 16-17). Позивачка, [PERSON] в серпні - вересні 2018 року за захистом порушених трудових прав звернулась з відповідними скаргами до Сумського відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області, Управління держпраці у Сумській області та Головного управління державної фіскальної служби у Сумській області. Як вбачається з Висновку за матеріалами розгляду заяви гр. [PERSON] затвердженого начальником Сумского ВП ГУНП в Сумській області 25.08.2018 року, в ході перевірки, опитавши гр. Удовік, встановив, що остання працювала не офіційно в кафе «[INFO]», власник даного кафе з особистої неприязні звільнив її та не виплатив заробітної плати. Свідків або документів підтверджуючих даний факт немає (а.с.18). З відповіді заступника начальника Управління держпраці в Сумській області області від 06.09.2018 № Е-599/16-08/2018/682 вбачається, що за зверненням позивачки 27.08.2018 року посадовими особами було проведене інспекційне відвідування відповідача, за результатами складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, яким встановлено порушення ч. ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України (а.с.19). З відповіді заступника начальника Головного управління ДФС у Сумській області №491/18-28-13-02-13 від 25.10.2018 року вбачається, що на момент фактичної перевірки відповідача, за адресою: Суми , вул. СКД, 32 (підземний перехід, кафе «[INFO]»), здійснюють господарську діяльність інші фізичні особи-підприємці, які мають вид діяльності - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування та використовують працю найманих осіб у господарській діяльності (а.с.21-22). Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців [PERSON] з 13.01.2010 року зареєстрований як фізична особа підприємець (а.с.63). Згідно Свідоцтва платника єдиного податку серія Б № [NUMBER] виданого ДПІ у м. Суми від 30.02.2012 року основним видом діяльності відповідача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с.64). Відповідно до Договору оренди нерухомого майна № УМВК-0401 від 10.12.2010 року відповідач орендує підземний перехід за адресою: м. Суми, перехрестя вул. СКД - вул. Харківська (а.с.65-69). Відповідно до п. 1.1. договору приміщення передається для розміщення магазинів та кафе. Пунктом 6.2.14 договору відповідачу надається право передавати в суборенду об`єкт оренди або його частини. Відповідно до Договору Суборенди нежитлового приміщення № 03051807 від 03 травня 2018 року приміщення яке займає кафе «[INFO]» передано в суборенду ФОП [PERSON] , що підтверджується копією договору (а.с.70-72) . Рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/4742/19 від 14.03.2019 року за позовом ФОП [PERSON] до Управління держпраці у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови, встановлено, що « [PERSON] не здійснює підприємницьку діяльність в кафе «[INFO]», відтак ним фактично не міг здійснюватись допуск працівників до роботи в даному закладі (а.с.103-106). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи. Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Будь-яких доказів, які б вказували на існування саме трудових відносин між сторонами в спірний період та виконання обов`язків кухаря у ФОП [PERSON] позивачем не надано. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що зі слів [PERSON] їм відомо, що вона працювала і відповідача кухарем в кафе, яке розташоване в підземному переході. Їм також відомо, що при звільненні з нею не було проведено розрахунок за відпрацьований час. Не заслуговують на увагу і покази допитаних в засіданні свідків: [PERSON] , [PERSON] оскільки такі покази безпосередньо не підтверджують факт роботи позивача за трудовим договором у відповідача. Інших доказів, які б вказували на необхідні елементи ознак трудових відносин між сторонами, як то вид роботи, тривалість робочого часу, порядок оплати в матеріалах справи відсутні. Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача внести до трудової книжки позивача відповідні записи із зазначенням прийняття на роботу на посаду кухаря та про звільнення з посади за угодою сторін (ч. 1 ст. 36 КЗпП України), суд приходить до наступних висновків: Згідно з вимогами ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу. З огляду на те, що факту перебування позивача із відповідачем у трудових відносинах з 11.07.2018 року по 15.08.2018 року судом не встановлено, позовні вимоги про зобов`язання відповідача внести запис до трудової книжки позивача про прийняття на роботу та запис про звільнення із займаної посади задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати позивачу заробітну плату з 11.07.2018 року по 31.07.2018 року в розмірі 2800 грн., з 01.08.2018 року по 15.08.2018 року в розмірі 3750 грн., нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період із 11.07.2018 року по 15.08.2018 року та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2018 року по 15.08.2018 року в розмірі 3750 грн., стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 16.08.2018 року по час розгляду справи в суді виходячи із середньоденного розміру заробітної плати 250 грн., суд приходить до наступних висновків: Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст.115 КЗпП України). Згідно ст. 24 Закону України "Про оплату праці", виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком. Згідно із абз. 5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при задоволенні позову про оплату праці суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Суд приходить до висновку, що передбачених законом підстав для стягнення заявленої позивачем суми заборгованості по заробітній платі судом не встановлено, оскільки позивачем не доведено факту перебування у трудових відносинах з відповідачем, що є підставою для нарахування та виплати заробітної плати. Вирішуючи питання про позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн., суд приходить до наступних висновків: Ст.23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Позивачем не представлено належних доказів, щодо спричинення їй моральної шкоди, якими можна підтвердити причинний зв`язок між завданою шкодою та конкретними неправомірними діями відповідача, тому суд вважає вимоги про відшкодування моральної шкоди безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28.11.2018 року про відкриття провадження позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved