Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 29.07.2020 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження. 25.08.2020 року ухвалено проводити заочний розгляд справи. Позивачі свої позовні вимоги у позовній заяві мотивували тим, що вони є власниками квартири в [ADDRESS] . Вказали, що відповідачка після розірвання шлюбу з [PERSON] переїхала проживати в інше місце, однак з реєстрації в квартирі не знялася, жодних коштів на утримання житла не надає. Позивачі просили визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком. Відповідач відзиву на позов не подав. Позивачі в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце його проведення, однак подали заяву, в якій просили розглядати справу у їхній відсутності, позов підтримали повністю, просив задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений, про причини неявки суд не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази. З свідоцтва на право власності на квартиру [NUMBER] від 31.10.2000 року вбачається, що власниками квартири в [ADDRESS] , є позивачі. З Акту обстеження матеріально-побутових умов від 02.06.2020 року вбачається, що відповідачка за адресою реєстрації не мешкає більше року. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи із змісту норм ст.ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З Акту обстеження матеріально-побутових умов від 02.06.2020 року вбачається, що відповідачка за адресою реєстрації не мешкає більше року. Таким чином, судом встановлено факт відсутності відповідача у житловому будинку протягом тривалого часу та суду не наведено доказів поважності такої тривалої відсутності. За таких обставин позовну вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, слід задовольнити. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved