Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував наступним чином. [INFO] померла [PERSON], яка приходилась йому, [PERSON], рідною матір'ю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті остання не зробила. Позивач, будучи сином спадкодавця, а відтак спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса у визначений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини. На частину спадкового майна в нотаріальному порядку позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом, однак при оформленні спадкових прав на земельну ділянку, яка належала спадкодавцеві на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], йому було відмовлено у вчинені нотаріальної дії та видачі свідоцтва, оскільки в Державному акті має місце відмітка державного нотаріуса про відчуження частини земельної ділянки відповідно до договору купівлі - продажу від 29.12.2004 року, проте в подальшому такі зміни не зареєстровані в установленому законом порядку. Ураховуючи те, що у зв'язку із смертю власника внести виправлення у правовстановлюючий документ не представляється за можливе, тому позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері на спадкове майно. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву про підтримання позовних вимог, просив суд позов задовольнити, розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач - представник Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області міський голова Майданюк М. в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві вказав про визнання вимог за позовом [PERSON], справу просив розглядати без участі їх представника. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм правами, передбаченими ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів в загальному порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке. [INFO] в місті Липовець померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті, остання не зробила. Як убачається із матеріалів Спадкової справи №520/2011 року, яка була витребувана судом, своїм правом на прийняття спадщини скористався позивач [PERSON], будучи сином спадкодавця, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту після визначення йому за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 29.09.2011 року додаткового строку для прийняття спадщини. Крім цього, матеріали Спадкової справи свідчать, що інших спадкоємців як за законом так і за заповітом не має, відтак позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої [PERSON] На частину спадкової маси, на ім'я позивача було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, що доведено матеріалами Спадкової справи. Однак відповідно до постанови державного нотаріуса від 09 грудня 2011 року у видачі на ім'я позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована на території [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] було відмовлено, оскільки заявником не було пред'явлено нотаріусу документа, який би посвідчував право спадкодавця на земельну ділянку площею 0,0871 га. Позивач не погоджуючись із рішенням нотаріуса звернувся до суду із даним позовом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", судам надано наступні роз'яснення. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, позивач скористався наданим йому правом на звернення до суду за захистом порушеного права, яке оспорюється шляхом звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами цього спору є спадковими, спадщина відкрилась після 2004 року, а відтак до застосування підлягають норми ЦК України, зокрема Книга Шоста «Спадкове право». Відповідно до положень ст.1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (1261 ЦК України). Зі змісту ст.1268, 1269, 1270 ЦК України слідує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як убачається із Державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1264 га в межах згідно з планом, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення якої - для обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, який належав спадкодавцеві на підставі рішення 4 сесії 24 скликання Липовецької міської ради народних депутатів від 07 листопада 2002 року. Факт належності [PERSON] вказаної земельної ділянки доведено і Витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, що виданий 15.01.2014 року за №43. У той же час згідно запису вчиненого державним нотаріусом на Державному акті серія [NUMBER], 29.12.2004 року Липовецькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №26 було посвідчено договір купівлі - продажу 0,0393 га земельної ділянки, яке набуте [PERSON] Згідно листа Відділу Держкомзему в Липовецькому районі від 30.01.2012 року за №01-07/87, [PERSON] не зверталась про видачу та реєстрацію нового Державного акта, у зв'язку із продажем земельної ділянки. Отже, судом встановлено, що за життя спадкодавець була власником об'єкта нерухомості - земельної ділянки площею 0, 0871 га (0,1264 га - 0,0393 га), який успадкував позивач, однак оформити свої спадкові права позивач позбавлений можливості, так як спадкодавець за життя не вніс змін до правовстановлюючого документа, у зв'язку із частиною його відчуження, що на даний час не представляється за можливе, так як власник майна помер, а тому відповідно до правил ст.25, 346 ЦК України, припинилось його право власності. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, відтак вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а невизнане право позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на об'єкт нерухомості, відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідач надав суду заяву про визнання позову. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1225, 1261, 1268 -1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved