Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, в якому зазначила наступне. Позивачка [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] з 29.04.1989 р. до 03.10.2010 р. Від шлюбу у них є син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився жити разом з матір'ю. Під час шлюбу позивачкою та [PERSON] за спільні кошти було придбане майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, зокрема, трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], набута на підставі договору № 2 від 09.12.2005 року пайової участі в будівництві житлового будинку, укладеного між [PERSON] (інвестором) та ТОВ „Форум Інвестбуд" ( фірмою-забудовником ). 29.08.2007 р. управління житлового господарства Запорізької міської ради видало на ім'я [PERSON] свідоцтво про право власності САВ № 549367 на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Вказане свідоцтво зареєстроване за [PERSON] в ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Таким чином, право власності на квартиру виникло після реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно свідоцтва про право власності САВ № 549367 від 29.08.07 р. на ім'я [PERSON]. За ст. 60 ч 1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності... Відповідно до ст. 61 ч 1 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Зважаючи на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] придбана під час шлюбу внаслідок спільних трудових та грошових витрат їхньої сім'ї, квартира за законом належить їм на праві спільної сумісної власності. Зважаючи на те, що у правовстановлювальному документі на нерухоме майно зазначений один з подружжя і відсутні записи про право власності на майно іншого з подружжя, належить визнати, що кожен з них має право власності на 1/2 частину квартири, відповідно до ст.69, 70 СК України. У зв'язку з викладеним просить суд, поділити в натурі квартиру за адресою: [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], наступним шляхом: визнати за [PERSON], право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири за адресою: Запоріжжя, [ADDRESS]; визнати право особистої приватної власності за [PERSON] на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] Крім того, до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором комісії від 05.12.2005 року, зазначивши наступне. 05.12.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір комісії на купівлю нерухомості. За умовами даного договору, [PERSON] повинен був придбати за його кошти нерухомість для [PERSON] Оскільки умовами договору було передбачено, що відповідач [PERSON] буде укладати договір з третіми особами від свого імені щодо дольової участі у будівництві житлового будинку [ADDRESS] м. Запоріжжя, то в договорі зазначено також порядок передачі майна позивачу [PERSON] Так, після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, відповідач [PERSON] повинен був отримати свідоцтво про право власності. Після чого, зобов'язаний був переоформити вказану нерухомість на позивача [PERSON] у встановленому законодавством порядку. На виконання умов договору комісії від 05.12.2005 року, позивач [PERSON] надавав відповідачу [PERSON] кошти частинами для здійснення останнім оплати по договору № 2 від 09.12.2005 року пайової участі в будівництві житлового будинку [ADDRESS] м. Запоріжжя, який уклав відповідач [PERSON], з метою купівлі нерухомості для позивача. Разом сума коштів, яку було надано відповідачу [PERSON] склала 183 032 грн. 62 коп. Після введення будинку в експлуатацію та присвоєння житловому будинку адреси - [ADDRESS] відповідач [PERSON] отримав 29.08.2007 року свідоцтво про право власності САВ № 549367 та повинен був, згідно умов договору комісії від 05.12.2005 року, протягом двох місяців, передати позивачу [PERSON] вказану квартиру [ADDRESS] (зазначений у технічному паспорті на квартиру як [ADDRESS]. Проте, цього здійснено не було, на підставі чого [PERSON] вимушений був звернутися до суду. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 25.12.2009 року по справі № 2-4936/2009 позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа - ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності, скасування реєстрації задоволено. Скасовано попередню реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS], що набута на підставі договору пайової участі в будівництві житлового будинку № 2 від 09.12.2005 року і зареєстрована за [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12.06.2012 року (справа №22- 2395/2012р.) апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 25.12.2009 року по справі № 2-936/2009 скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні в позові [PERSON] до [PERSON] про скасування реєстрації права власності та визнанні права власності на спірну квартиру [ADDRESS] Ухвалюючи дане рішення, апеляційний суд Запорізької області встановив, що [PERSON] з 1989 року по 2010 рік перебував у шлюбі зі [PERSON] Під час перебування у шлюбі з відповідачкою [PERSON], відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на дану квартиру 26.07.2007 року на виконання договору пайової участі в будівництві житлового будинку від 09.12.2005 року від забудовника за актом прийому-передачі від 12.07.2007 року. Тому, згідно норми ч.3 ст. 368 ЦК України, дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2010 року по справі № 2-7101/2010 шлюб між відповідачами розірвано. Виходячи із викладеного, вбачається, що грошові кошти, отримані від [PERSON] відповідачем [PERSON] для купівлі квартири також є спільною сумісною власністю подружжя, згідно до ст. 61 СК України. Отже, не виконавши перед позивачем [PERSON] умови договору комісії від 05.12.2005 року, подружжя [PERSON] порушило зобов'язання за даним договором. На підставі цього, позивач [PERSON] просить повернути йому грошові кошти за договором комісії та розписками, а також суму комісійної винагороди у розмірі 10 000 грн. (п 3.2 договору комісії), оскільки відповідачем [PERSON] не виконано умови договору комісії. Позивач зі свого боку виконав всі зобов'язання за договором комісії, передавши відповідачу [PERSON] грошові кошти за розпискою, а відповідач зі свого боку порушив зобов'язання щодо переоформлення квартири. Та оскільки дана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач не має права тепер на неї претендувати. Тому бажаю отримати назад від відповідачів грошові кошти, на які була куплена дана квартира. Також зазначив, що він зазнав певних втрат у зв'язку із інфляційними процесами в економіці країни. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Виходячи із цього, сума інфляційних втрат, яких зазнав [PERSON] невиконанням умов договору комісії становить всього: 147 669,93 грн. На підставі викладеного просить суд, стягнути зі [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 330 702 грн. 55 коп. Крім того, [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору комісії, в якому зазначила наступне. Позивачка вважає, що саме 05.12.2005 р. договір комісії [PERSON] та [PERSON] не укладали, а вчинили його значно пізніше, у грудні 2009 р., коли [PERSON] почав жити з іншою жінкою і виникла необхідність поділу майна, зокрема, поділу квартири в елітній новобудові за адресою: [ADDRESS]. Саме па підставі договору комісії від 05.12.2005 р. і було ухвалене рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.09 р. у цивільній справі № 2- 4936/2009, за яким [PERSON] передав своєму батьку [PERSON] у приватну власність трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], набуту нами за спільні кошти сім'ї на підставі договору № 2 від 09.12.2005 року пайової участі в будівництві житлового будинку, укладеному між [PERSON] (інвестором) та ТОВ „Форум Інвестбуд" ( фірмою- забудовником ), та приховав від поділу майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Також вважає, що договір комісії від 05.12.2005 р. не відповідає вимогам діючого законодавства, є недійсним правочином. Договір комісії від 05.12.2005 р. є також фіктивним договором, укладеним без наміру створити правові наслідки, які в ньому обумовлені, відповідно до ст. 234 ЦК України. Надані суду розписки, про які йдеться в рішенні суду: від 15.12.2005 року на суму 73 487,78 грн, від 29.03.2006 року на суму 41 700 грн, від 27.04.2006 року на суму 4 754, 84 грн, від 26.05.2006року на суму 19 000 грн, від 30.05.2006року на суму 27 200 грн. від 13.07.2007року на суму 6 890 грн, від 20.08.2007року на суму 10 000 грн., вважає сфальсифікованими сторонами. На розписках відсутній її підпис. Розписки не містять достовірної інформації та доказів їх написання у вказаний в розписках час та не містять доказів передачі [PERSON] [PERSON] вказаних в розписках грошових коштів, про наявність у [PERSON] у вказаний час зазначених в розписках грошових коштів тощо. Ці обставини встановлені рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12.06.2012 р. у цивільній справі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-4936/2009, через що не підлягають доказуванню за приписами ст. 61 ч. 3 ЦПК України. У зв'язку з чим, просить суд, визнати недійсним з моменту укладення договір комісії від 05.12.2005 р., укладений між [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] та її представник, [PERSON] позов про поділ майна та позов про визнання договору комісії недійсним підтримали та просять їх задовольнити. Проти задоволення позову [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором комісії, заперечували, просили відмовити у його задоволенні, надавши письмові заперечення. Представник [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову про поділ майна та просили відмовити у його задоволенні, зазначивши, що у 2011 року вже вирішувалося питання щодо розподілу майна подружжя, про що було ухвалено рішення суду, та сторони не заперечували проти того, що інше майно відсутнє. Також заперечували проти позову про визнання договору комісії недійсним, просили відмовити у його задоволенні, надавши письмові заперечення. Позов про стягнення грошових коштів за договором комісії підтримали та просять задовольнити його у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 29.04.1989 р. до 03.11.2010 р. Від шлюбу мають сина [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився жити разом з матір'ю, що підтверджується: свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 29.04.1989 року відділом ЗАГС міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 1018; рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2010 р. про розірвання шлюбу; свідоцтвом про народження сина [PERSON] [NUMBER] виданого 23.06.1990 року Орджонікідзевським відділом ЗАГС м.Запоріжжя, актовий запис № 709. (а.с. 6, 7, 8) Під час шлюбу подружжям [PERSON] за спільні кошти було придбано майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: трикімнатну квартира за адресою: [ADDRESS], яку було набуто на підставі договору № 2 від 09.12.2005 року пайової участі в будівництві житлового будинку, укладеного між [PERSON] (інвестором) та ТОВ „Форум Інвестбуд" ( фірмою-забудовником ). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 29.08.2007 року управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, право власності на квартиру [ADDRESS] м. Запоріжжя належить [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.07.2007 року (а.с.53). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 05.09.2007 року ОП ЗМБТІ, власником зазначеної вартири є відповідач [PERSON] (а.с.54) Відповідно до ст. 331 ЦК України (в редакції 2003 р.), право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, відповідно до приписів зазначеної норми права, право власності на квартиру виникло після реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно свідоцтва про право власності САВ № 549367 від 29.08.2007року на [PERSON]. Також встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2009 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, скасування реєстрації було задоволено. Скасовано попередню реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON]. Визнано за [PERSON] права власності на зазначену квартиру. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12.06.2012 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2009 року по цій справі - скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту: У задоволенні позову [PERSON] - відмовити. У визнанні за [PERSON] права власності на вказану квартиру - відмовити. (у судовому засіданні була оглянута цивільна справа №2-4936/09). Таким чином, доводи представників [PERSON] та [PERSON], що питання про розподіл майна подружжя вже вирішено у 2011 році та вказана квартира не підлягає розподілу, є безпідставними, оскільки на момент ухвалення рішення 03.10.2011 року, як вбачається з викладеного, спірна квартира перебувала у власності іншої особи, а саме: [PERSON] За ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином, враховуючи викладене, квартира за адресою: [ADDRESS] придбана під час шлюбу внаслідок спільних трудових та грошових витрат сім'ї [PERSON] та за законом належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Крім того, ухвалюючи вищевказане рішення від 12.06.2012 року, апеляційний суд Запорізької області встановив, що [PERSON] з 1989 року по 2010 рік перебував у шлюбі зі [PERSON] Під час перебування у шлюбі з відповідачкою [PERSON], відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на дану квартиру 26.07.2007 року на виконання договору пайової участі в будівництві житлового будинку від 09.12.2005 року від забудовника за актом прийому-передачі від 12.07.2007 року. Тому, згідно норми ч.3 ст. 368 ЦК України, дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними... " Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вказана квартира підлягає поділу по ? частині кожному з подружжя. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач [PERSON] [INFO] року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданого 14.03.2013 року міським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1250. Відповідно до спадкової справи №146-2013 до майна померлого [PERSON], спадкоємцями першої черги є: батько померлого - [PERSON]; мати померлого - [PERSON]; син померлого - [PERSON], які звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами у строк, встановлений законом. Крім того, вказаних осіб, ухвалою суду від 13.11.2013 року було залучено до участі у зазначеній справі, як правонаступників. Враховуючи викладене, частина спірної квартири, яка належить [PERSON], підлягає поділу між спадкоємцями, виходячи зі ст. 1278 ЦК України, якою передбачено, що частки кожного спадкоємця є рівними. Щодо позову [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором комісії від 05.12.2005 року та позову [PERSON] про визнання договору комісії від 05.12.2005 року недійсним, суд приходить до наступного. Судом встановлено що 05.12.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір комісії на купівлю нерухомості (а.с.32-33). За умовами даного договору, [PERSON] повинен був придбати за його кошти нерухомість для [PERSON] Оскільки умовами договору було передбачено, що відповідач [PERSON] буде укладати договір з третіми особами від свого імені щодо дольової участі у будівництві житлового будинку [ADDRESS] м. Запоріжжя, то в договорі зазначено також порядок передачі майна позивачу [PERSON] Так, після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, відповідач [PERSON] повинен був отримати свідоцтво про право власності. Після чого, зобов'язаний був переоформити вказану нерухомість на позивача [PERSON] у встановленому законодавством порядку. Як зазначив позивач [PERSON], на виконання умов договору комісії від 05.12.2005 року, надавав відповідачу [PERSON] кошти частинами для здійснення останнім оплати по договору № 2 від 09.12.2005 року пайової участі в будівництві житлового будинку [ADDRESS] м. Запоріжжя, який уклав відповідач [PERSON], з метою купівлі нерухомості для позивача. Разом сума коштів, яку було надано відповідачу [PERSON] склала 183 032 грн. 62 коп. На підтвердження передачи коштів позивач надав копії розписок: від 15.12.2005 року на суму 73 487,78 грн.; від 29.03.2006 року на суму 41 700 грн.; від 27.04.2006 року на суму 4 754, 84 грн.; від 26.05.2006 року на суму 19 000 грн.; від 30.05.2006 року на суму 27 200 грн.; від 13.07.2007 року на суму 6 890 грн.; від 20.08.2007 року на суму 10 000 грн. (а.с. 34-40) Однак, зазначені розписки не містять достовірної інформації та доказів їх написання у вказаний в розписках час та не містять доказів передачі [PERSON] [PERSON] вказаних в розписках грошових коштів, про наявність у [PERSON] у вказаний час зазначених в розписках грошових коштів тощо. Ці обставини встановлені рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12.06.2012 р. у цивільній справі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-4936/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності (на спірну квартиру), скасування реєстрації, та не підлягають доказуванню за приписами ч.3 ст. 61 ЦПК України. Крім того, згідно розписки підписаною [PERSON] (а.с.250), вбачається: [PERSON] заявив, що є безгрошовими розписки (вищезазначені) [PERSON] про отримання від нього грошей за договором комісії від 05.12.2005 року та спірна квартира придбана за гроші сім'ї [PERSON] для його сім'ї та він не передавав гроші [PERSON] на придбання квартири по договору комісії від 05.12.2005 року. [PERSON] стверджує, що дану розписку він не підписував, однак суд критично ставиться до вказаних тверджень, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За клопотанням представника [PERSON] було призначено технічну та почеркознавчу експертизу вказаної розписки. Однак зазначену експертизу проведено не було, оскільки [PERSON] не оплачено витрати за її проведення. Таким чином, договір комісії від 05.12.2005 р. є фіктивним договором, укладеним без наміру створити правові наслідки, які в ньому обумовлені. Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Крім того, про фіктивність договору комісії від 05.12.2005 року свідчить відсутність доказів виконання договору сторонами, які визначені нормами глави 69 ЦК України (комісія). На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання договору комісії від 05.12.2005 р. недійсним з часу укладення, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, внаслідок чого позов [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором комісії від 05.12.2005 року - слід залишити без задоволення.

Outcome: approved