Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельних ділянок площею 0,0505 га в зовнішніх межах згідно з планом, кадастровий №3220410500:03:021:0003 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і площею 0,373 га в зовнішніх межах згідно з планом, кадастровий №3220410500:03:021:0004 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території м.Узин Білоцерківського району, вул.Горького, 130. Зазначила, що ці земельні ділянки були подаровані їй та сестрі [PERSON] їх матір'ю [PERSON] за договором дарування від 28.03.2008 року. Однак після укладення договору дарування змін до кадастрового плану меж земельної ділянки та державного акту на право приватної власності внесено не було, у звязку з чим вона не має можливості зареєструвати право власності на свою частину у власності вказаних земельних ділянок та отримати правовстановлюючі документи. Посилаючись на наведене, просила визнати за нею право власності на 1\\2 частину кожної із зазначених земельних ділянок. Своїми ухвалами суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON], якому частина земельних ділянок, що належала [PERSON], була подарована останньою 27.11.2007 р. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє не підставі довіреності, підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач Узинська міська рада, та треті особи Управління Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області, [PERSON] та [PERSON] своїх представників у судове засідання не направили, заяви про відкладення справи не подали. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, п.1 ч.2 ст.16 ЦПК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №916615, виданого 08.06.2006 р. Узинською міською радою та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010601000433, вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1005 га у межах згідно з планом цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку у м.Узин, вул.Горького,130. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №161616, виданим 08.06.2006 р. Узинською міською радою та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010601000434, [PERSON] на праві власності належить також земельна ділянка площею 0,5230 га у межах згідно з планом цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства у м.Узин, вул.Горького,130. З цих Державних актів та договору дарування від 27.11.2007 р. судом встановлено, що [PERSON] подарувала [PERSON] 0,05 га земельної ділянки цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,15 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається з договору дарування від 28.03.2008 р., посвідченого Узинською міською державною нотаріальною конторою за р/н 1679, решту частин зазначених земельних ділянок [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON]: площею 0,0505 га в зовнішніх межах згідно з планом, кадастровий №3220410500:03:021:0003 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також площею 0,373 га в зовнішніх межах згідно з планом, кадастровий №3220410500:03:021:0004 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території м.Узин Білоцерківського району, вул.Горького, 130. Відповідно до пункту а) частини 1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, окрім інших підстав, за договорами дарування. Згідно з ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток сучасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до статті 368 ЦК України та за змістом п.17 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 р. №5, п.18 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. №7, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю; з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності документа, який засвідчує його право власності; учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток. Відповідно до пункту г) ч.1 ст.87 того ж Кодексу, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, окрім інших підстав, за рішенням суду. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позивач довела, що у спільній сумісній власності на зазначені земельні ділянки їй належить 1/2 частина, натомість доказів того, що договором або законом встановлений інший розмір часток учасників спільної сумісної власності відповідач та треті особи суду не надали. Тому суд задовольняє позов у повному обсязі.

Outcome: approved