Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в інтересах [PERSON], про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за контрактом № 1\\04 від 03.03.2014 р. за період з 04.04.2014 р. по день ухвалення судом рішення суду та за контрактом 2\\04 від 07.04.2014 р. за період з 06.09.2014 р. по день ухвалення судом рішення суду, відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000 грн., витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши про те, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24.10.2016 р. та ухвалою про виправлення описки від 14.11.2016 р., вирішено стягнути з КП «Теплові мережі» на користь [PERSON] заробітну плату в сумі 7015 грн. 10 коп., проте рішення суду не виконане, належна заробітна плата не виплачена, що спричинило моральні страждання позивача та призвело до необхідності звернувся до суду з відповідною позовною заявою. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, зазначивши про те, що в порядку примусового виконання рішення апеляційного суду Херсонської області, 30.01.2017 р. на картковий рахунок [PERSON] надійшла заборгованість по заробітній платі, у зв'язку з чим просив суд, стягнути з КП «Теплові Мережі м. Нова Каховка» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за контрактом № 1\\04 від 03.03.2014 р. за період з 04.04.2014 р. та за контрактом 2\\04 від 07.04.2014 р. за період з 06.09.2014 р. по день фактичного розрахунку. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав відсутності вини КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» щодо виплати [PERSON] заробітної плати, зазначивши, що невиплата заробітної плати відбулась безпосередньо з вини останнього, у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог та відшкодування моральної шкоди відсутні. Представник третьої особи - Новокаховської міської ради в особі міського голови Коваленка В.І. у судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, в якій заперечував проти задоволення позову з підстав невиплати зарплати з вини позивача, а не підприємства. . Представник третьої особи - ГУ Державної інспекції з питань праці, у судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 24.10.2016 р. по справі №661\\873\\16-ц за позовом [PERSON] до КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» , третя особи - Новокаховська міська рада Херсонської області, Територіальна державна інспекція з питань праці у Херсонській області, про стягнення заборгованості по заробітній платі за контрактом №1\\04 від 03.03.2014 р. та контрактом №2\\04 від 07.04.2014 р., позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на користь [PERSON] заробітну плату в сумі 7371 грн. (сума без утримання податків та інших платежів) за контрактом № 1/04 від 03.03.2014 р. за період з 03 березня 2014 року по 03 квітня 2014 року та за контрактом № 2/04 від 07.04.2014 року за період з 07 квітня 2014 року по 27 серпня 2014 року Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 14.11.2016 р. вправлено описку у зазначено рішенні суду, вказавши, стягнути з КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на користь [PERSON] заробітну плату в сумі 7015 грн. 10 коп. (сума без утримання податків та інших платежів). Вказане рішення набрало законної сили та судом видано виконавчий лист. Відповідно до Контракту №1\\04 від 03.03.2014 р., Новокаховською міською радою в особі міського голови Коваленка В.І. призначено [PERSON] на посаду директора КП «Теплові мережі міста Нова Каховка». Термін дії контракту з 03.03.2014 р. по 03.04.2014 р. Відповідно до Контракту №2\\04 від 07.04.2014 р., Новокаховською міською радою в особі міського голови Коваленка В.І. призначено [PERSON] на посаду директора КП «Теплові мережі міста Нова Каховка». Термін дії контракту з 07.04.2014 р. по 05.09.2014 р Відповідно до інформації Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби від 28.02.2017 р., наданої на запит суду, 19.12.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53146979 з примусового виконання виконавчого листа №661\\873\\16-ц від 16.12.2016 р., про стягнення з з КП «Теплові мережі м. Нова Каховка» на користь [PERSON] заробітну плату в сумі 7015 грн. 10 коп. (сума без утримання податків та інших платежів), витрат на правову допомогу в сумі 1723,03 грн. 19.01.2017 р. на депозитний рахунок ВДВС від боржника надійшли кошти в розмірі 9711,83 грн. на підставі чого 20.01.2017 р. державним виконавцем винесено розпорядження про перерахування на користь стягувача 8738,03грн. боргу, 873,80 грн. виконавчого збору в дохід держави та 100 грн. виконавчих витрат. На користь стягувача [PERSON] грошові кошти в сумі 8738,03 грн. перераховані згідно платіжного доручення №295 від 25.01.2017 р. Сторонами не заперечувався факт повного виконання рішення апеляційного суду Херсонської області про стягнення заборгованості із заробітної плати на користь [PERSON] на день прийняття рішення у цій справі. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власниками або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. З висновку Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13, предметом якої був спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди слідує, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " від 24.12.1999 року № 13 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, при цьому сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо відсутності вини підприємства у невиплаті заробітної плати [PERSON], який на думку останнього самостійно винен у не нарахуванні та виплаті собі заробітної плати, оскільки зазначене не доведено належними та допустимим доказами по справі, про що також свідчать факти, встановлені рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 24.10.2016 р. по справі №661\\873\\16ц, який в силу ст. 61 ч.3 ЦПК України має предюдиційне значення. Згідно п.2 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 р «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, згідно наданих документів та рішення суду, заробітна плата позивача за контрактом №1\\04 з 03.03.2014 р. по 03.04.2014 р. становила - 1218 грн., відпрацьовано - 23 робочі дні, у зв'язку з чим, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить - 52,96 грн., згідно розрахунку - 1218 грн. : 23 робочих дня = 52,96 грн. - за контрактом №2\\04 з 07.04.2014 р. по 05.09.2014 р. заробітна плата [PERSON] становила 1218 грн. на місяць., відпрацьовано у квітня 2014 р. - 17 днів, у травні 2014 р. - 19 днів, червні 2014 р. - 19 днів, липні 2014 р. - 19 днів, серпні 2014 р. - 19 днів., у зв'язку з чим середньоденна заробітна плата [PERSON] за два місяці, що передували дню звільненню становить 58 грн., згідно розрахунку 1218 грн. + 1218 грн. (червень, липень 2014 року) : 42 дня (19 дня +23 дня) = 58 грн. Судом встановлено, що період затримки розрахунку за контрактом №1\\04 за період з 04.04.2014 р. по 19.01.2017 р. становив 700 робочих днів. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, за контрактом №1\\04 становить: - з 04.04.2014 р. по 19.01.2017 р. -37072 грн. (середньоденна заробітна плата 52,96 грн. Х 700 днів = 37072 грн.) без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. Період затримки розрахунку за контрактом №2\\04 за період з 08.09.2014 р. по 19.01.2017 р. становить 595 робочих дня. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, за контрактом №2\\04 становить: - з 08.09.2014 р. по 19.01.2017 р. - 34510 грн. (середньоденна заробітна плата 58 грн. Х 595 днів = 34510 грн.) без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. Таким чином, загальна сума середнього заробітку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за двома контрактами - у розмірі 71582 грн. без утримання податків та інших обов'язкових платежів (37072+34510=71582). Оскільки строк звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди встановлений у ч.1 ст. 233 КЗпП України та становить три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, про що також йде мова в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що в частині відшкодування моральної шкоди позов не підлягає задоволенню. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, з матеріалів справи слідує, що [PERSON] відповідно до угоди про надання правової допомоги, сплатив адвокату Самсону В.В. 3000 грн., що підтверджується квитанцією №27 від 15.12.2017 р. Стягнення понесених стороною витрат на правову допомогу здійснюється відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" (зі змінами та доповненнями), якими передбачено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи (з 01.01.2017 року - прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Згідно роз'яснень, викладених у п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Під час судового розгляду адвокатом Самсоном В.В. не надано розрахунок правової допомоги щодо витрат, здійснених позивачем поза межами судового засідання. При цьому, обґрунтовані витрати на правову допомогу позивача становлять 2090 грн 67 коп., виходячи з наступного розрахунку. Участь у судових засіданнях: 13.01.2017 року - 2 хвилини, 26.01.2017 р. - 5 хвилин, 01.02.2017 р. - 67 хвилин, 06.02.2017 р. - 57 хвилин, 07.02.2017 р - 2 хвилини, 14.02.2017 р. -37 хвилин, 22.02.2017 р. -12 хвилин, 03.03.2017 р. -14 хвилин., разом - 196 хвилин (3 год. 16 хв.). 640 грн. (1600 грн. прожитковий мінімум для працездатних осіб Х 40% : 100 = 640 грн.) Х 3 (години)+ 640 Х 16 (хвилин) : 60 =170,67+1920 =2090,67 грн. Таким чином, при вирішенні спору, суд вважає, що роботодавець допустив порушення трудових прав позивача у сфері трудових відносин, внаслідок чого [PERSON] був позбавлений можливості своєчасно отримувати оплату за свою працю та використовувати її для задоволення життєвої необхідних власних потреб, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є законними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Тому, виходячи із задоволеного розміру позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню сума 715,82 грн. на користь держави.

Outcome: partial