Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь: нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з 01.03.2017 року по 22.06.2017 року в сумі 11127,04 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів). Обґрунтовує свої вимоги тим, що з 08.07.2016 року по 22.06.2017 року вона працювала у ПАТ «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом на 22.06.2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 22.06.2017 року становить 13993,10 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 11127,04 грн.). Ухвалою суду від 21.10.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання. (а.с.26-27). В судове засідання позивач не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте у позовній заяві просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON] з 08.07.2016 року по 22.06.2017 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймала посаду чергового по залізничній станції виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве- Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничих перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 22.06.2017 року звільнено у зв`язку з переведенням до структурного підрозділу «Служба перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.4-14). Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця». «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства. Запис про звільнення позивача 22.06.2017 року в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем. Таким чином, суд вважає, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.ст. 94, 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган мають виплачувати заробітну плату за виконану роботу та не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах п 22 червня 2017 року, але при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України. Як вбачається з роз`яснень викладених у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. До позовної заяви на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем додано довідку (а.с.17), яка підписана, як в ній зазначено, заступником начальника станції Дебальцеве- Сортувальна Д.О. Нагорянським, та головним бухгалтером Н.М. Нечитайло, згідно якої [PERSON] працювала черговим по залізничній станції виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве- Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 08.07.2016 року по 22.06.2017 року. Сума нарахованої заробітної плати з березня 2017 року по червень 2017 року складає 13993,10 грн., в тому числі: за березень 2017 року - 5314,19 грн., за квітень 2017 року - 931,69 грн., за травень 2017 року - 543,63 грн., за червень 2017 року - 7203,59 грн. Сума заборгованості (сума до виплати) з березня 2017 року по червень 2017 року складає 11127,04 грн., в тому числі: за березень 2017 року - 4225,75 грн., за квітень 2017 року - 740,85 грн., за травень 2017 року - 432,28 грн., за червень 2017 року - 5728,16 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, сторонам роз`яснено обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин. Між тим, позивачем по справі не надано документів, що підтверджують виконання ним службових обов`язків (зокрема табелю обліку робочого часу, оформленого відповідно до норм законодавства), а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з якої повинна обраховуватись заробітна плата, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за спірний період. Надана позивачем довідка на підтвердження заявлених позовних вимог, не має дати її видачі, вихідного номера, підписи заступника начальника станції Дебальцеве- Сортувальна Д.О. Нагорянського, головного бухгалтера Н.М. Нечитайло печаткою відповідача або структурного/виробничого підрозділу відповідача не засвідчені, що викликає сумнів у її достовірності. На підтвердження інформації щодо розміру заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по червень 2017 року, яку містить надана позивачем довідка, інших доказів позивачем не надано (ні наказу про припинення трудового договору з зазначенням виплат, які належать їй при звільненні, ні щомісячних розрахунків заробітної плати за період з березня 2017 року по червень 2017 року). Суд вважає, що надана позивачем довідка, яка не має дати її видачі, зазначення підприємства, яке її видало, підписи осіб, які її підписали, печаткою не засвідчені, та яка не підтверджується іншими доказами у справі, не є належним, достовірним та достатнім доказом підтвердження заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по червень 2017 року. Водночас, індивідуальні відомості про застраховану особу позивача форми ОК-5 (дата формування виписки 10.01.2020року), зазначають, що розмір нарахованої заробітної плати позивачу (номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) за березень 2017 року становить 5314,19грн., за квітень-травень 2017 року дані відсутні. Отже, інформація про нарахування за березень 2017 року заробітної плати у сумі 5314,19грн. співпадає із загальною сумою нарахованої заробітної плати за березень 2017 року, вказаної у довідці, яка надана позивачем. Відповідачем не надано доказів на підтвердження виплати працівнику нарахованої суми у повному обсязі. Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування. Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Згідно копії трудової книжки [PERSON] з 27.06.2017 року прийнята диспетчером поїзним Красноармійської диспетчерської дільниці 1 групи диспетчерського апарату структурного підрозділу «Служба перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» у порядку переведення з структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 15), у зв`язку з чим нарахована сума 2082,31 грн. за червень 2017 року за 4 дні, яка відображена індивідуальних відомостях за формою ОК-5, є заробітною платою за новим місцем роботи після переведення. Таким чином, розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року доведено матеріалами справи, то заборгованість перед позивачем, що повинна бути стягнута з відповідача, складає 5314,19грн. Позивач в позові зазначив, що первинні документи для нарахування заробітної плати в жовтні 2017 року ним особисто були передані до РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», яка розташована у м.Лиман Донецької області, проте при звільненні довідки про заборгованість він не отримував та будь-яких копій зазначених документів до суду не надає. Суду не надано доказів, що позивач починаючі з часу звільнення звертався до роботодавця із вимогою про надання необхідних документів щодо проведення з ним розрахунку при звільненні та виплати заборгованості. Тому зазначені обставини викликають сумніви щодо не проведення розрахунку з позивачем у повному обсязі при звільненні. У зв`язку з чим вимоги про стягнення заробітної плати за період з квітня по 22 червня 2017року не підлягають задоволенню. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У зв`язку з вищевикладеним, сума заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню на користь позивача складає: за березень 2017 року - 5314,19 грн., без урахування проведених утримань податків та внесків. Суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по 22 червня 2017 року відсутні через їх недоведенність, тому в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог (37,98%) в сумі 291 грн. 84 коп.

Outcome: partial