Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини після смерті баби, [PERSON], померлої [INFO] року та визнання права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що постійно проживала разом із померлою бабою за вказаною адресою на час відкриття спадщини фактично прийняла спадщину, однак через відсутність державної реєстрації права власності у встановленому законом порядку вказаного майна померлої, їй було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивачка подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності, погодившись на ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за місцем її реєстрації, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталась. За таких обставин, дана цивільна справа має бути розглянута у заочному порядку - у відповідності до ст.281 ЦПК України Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помела баба позивача [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний запис № 1210, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим першим Суворовським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 08 вересня 2017 року. За життя [PERSON] було збудовано домоволодіння за адресою: [ADDRESS] що складається із житлового будинку літ. "А", загальною площею 58,8 кв.м., у тому числі житловою площею 29,3 кв.м. та житлового будинку літ. "Б", загальною площею 52,1 кв.м., у тому числі житловою площею 20,5 кв.м. що розташований на земельній ділянці площею 4406 кв.м. На момент відкриття спадщини у домоволодінні разом зі спадкодавцем проживала та по цей час мешкає позивачка, котра фактично прийняла спадщину. Відповідач є матір'ю позивачки спадкоємцем за законом першої черги, однак із заявами при прийняття спадщини не зверталась та спадщину фактично не прийняла. Позивачка зверталася до нотаріальної контори з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби, однак їй було рекомендовано звернутися до суду, оскільки право власності згідно вказаних правовстановлюючих документів на нерухоме майно у встановленому законом порядку в КП ОМБТІ та РОН не було зареєстроване, що є перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину. Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою на виконання Ухвали суду від 29.08.2018 року надіслано повідомлення, що спадкова справа до майна [PERSON], померлої [INFO] року, не заводилась. Згідно ст.529 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на той час, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 року (чинного на момент виникнення правовідносин) спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майно, визнається таким, що її прийняв. При цьому, згідно зі ст.525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. За таких обставин суд вважає, що обставини прийняття спадщини позивачкою в 1997 році після смерті своєї баби регулюються нормами ст.ст.529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на той час. Згідно технічної документації на домоволодіння, усі будови у домоволодінні були завершені до 05.08.1992 року та відповідно до п.3.2 Інструкції Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 року за №127 від 24.06.2001 року, зареєстрованого в Мінюсті України 10.07.2001 року за №582/5773, (зі змінами та доповненнями) та розділу 3 в редакції Наказу Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №404(1538-12) від 09.08.2012 року, не є самочинними. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема - визнання права. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved