Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивачка звернулася у суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що у шлюбі з відповідачем у них народилася донька [PERSON] [INFO] У червні 2013 р. шлюб між ними було розірвано і дитина залишилася на її вихованні та повному матеріальному забезпеченні. Вона ніколи не перешкоджала [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою, але він матеріально не забезпечує дитину, не цікавиться її життям і здоров'ям, із травня 2013 року жодного разу її не бачив, ніякої участі у вихованні дитини не приймає, від сплати аліментів ухиляється. Вищевикладені обставини свідчать про небажання відповідача виконувати відносно їхньої доньки батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився. Надав суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позову щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] Просить розглядати справу у його відсутності. Представник органу опіки і піклування у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 р. № "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач мають малолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки. Шлюб між сторонами розірвано у 2013 році. Орган опіки та піклування дав висновок про те, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо доньки [PERSON], так як він не спілкується з дитиною, ухиляється від її виховання та надав нотаріально посвідчену заяву про позбавлення його батьківських прав. Згідно ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Позивачка належними та допустимими доказами довела, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Обставини на які вона посилається підтвердила будучи допитаною у якості свідка. Відповідач надав суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позову. За правилами ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує прав, свобод чи інтереси інших осіб. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки відповідач надав суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позову, що не суперечить закону та інтересам інших осіб. Наведене дозволяє зробити суду висновок про те, що для захисту прав та інтересів неповнолітньої [PERSON] позов слід задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неї. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 551.20 грв. Тому,

Outcome: approved