Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 3-тя особа - Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16 липня 2010 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про надання банківських послуг. Згідно вищевказаного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав їй картку для розрахунків з можливістю користування кредитним лімітом у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. У зв`язку з невиконанням зобов`язання за договором про надання банківських послуг як вважає ПАТ КБ «Приватбанк», а саме неповернення кредитних коштів які були зняті з її рахунку 04.12.2017 року, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем був вчинений виконавчий напис. Щодо отриманих кредитних коштів у банкоматі 15.08.2014 року вона подавала заяву до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. Згідно заяви, дії осіб які незаконно заволоділи вищевказаними коштами з її карткового рахунку кваліфіковано як ч. 1 ст. 190 КК України, відкрито кримінальне провадження та внесено до ЄРДР під номером 12014100030008993. ПАТ КБ «Приватбанк» відома дана інформація, та незважаючи на це вони жодним чином не повідомили про це нотаріуса при вчиненні нотаріального напису. Вищевказаний виконавчий напис вчинений з численним порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з наступним. У виконавчому написі номер 13493 від 04.12.2017 року зазначено, що витрати за вчинення виконавчого напису становлять у сумі 1800 грн., разом з тим у документах, які були надані стягувачем для вчинення виконавчого напису, відсутні документи, які підтверджують сплату за вчинення нотаріальних дій. Проаналізувавши документи виконавчої справи позивачем було встановлено, що при його вчиненні не було додано оригінал договору як передбачено у п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Окрім того, позивач зазначила, що у виконавчому написі не було зазначено дату, міс це вчинення даного напису, що не відповідає вимогам ст.. 89 Закону України «Про нотаріат». Також нотаріусом порушено вимоги ст.. 88 Закону України «Про нотаріат» в частині порушення трирічного строку. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 04 грудня 2017 року , зареєстрований в реєстрі за № 13493 про стягнення заборгованості. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 3-тя особа - Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Призначено судове засідання по названій справі. 10 листопада 2019 року АТ Комерційний банк «Приватбанк» подав Відзив на позов, в якому представник просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Додатково представник зазначив, що відповіднодо укладеного договору №б/н від 16.07.2010 року [PERSON] отримала кредит з встановленим кредитним лімітом. Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Позивача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка з складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.В порушення зазначених норм закону та умов договору Позивач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав у зв`язку з чим Позивач має непогашену заборгованість за наданим кредитним договором.Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог ст.1050 ЦК Закону України "Про нотаріат", Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 р. № 296/5. Протягом судового розгляду справи позивач, представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі. Представник відповідача до судового розгляду не з`являвся. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович до судового розгляду не з`являвся, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 16 липня 2010 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір б/н про надання банківських послуг. Згідно вищевказаного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав їй картку для розрахунків з можливістю користування кредитним лімітом у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. 16 серпня 2014 року позивач звернулась з заявою про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якій зазначила про факт заволодіння грошовими коштами [PERSON] невідомими особами шахрайським шляхом з картки «Приватбанку» 15 серпня 2014 року в період з 23 години до 00 годин по проспекту Маяковського, 17 в місті Києві. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені за № 12014100030008993. Постановою Київської місцевої прокуратури № 3 від 20 вересня 2017 року було скасовано Постанову слідчого Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві про закриття кримінального провадження № 12014100030008993 від 17 серпня 2014 року. 04 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13493 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за договором, станом на 31 липня 2017 року в розмірі 16498,79 гривень. Аналізуючи досліджені докази суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п.2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до пп.3.2. та пп.3.5. п. 3 глави 16 розділу II Інструкції безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Отже, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису. Зокрема, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року по справі 320/8269/15-ц(провадження №14-83цс18) вказала, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88ЗУ «Пронотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості та її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87,88 Закону України «Про нотаріат». У позивача є всі підстави вважати, що відповідачем не було надано приватному нотаріусу документи, визначені чинним законодавством, на підставі яких нотаріусами у безспірному порядку вчиняються виконавчі написи зі стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved