Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області та просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на склад (виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами) літ. «А-1» площею 195 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що він не може оформити своє право власності на нерухоме майно в позасудовому порядку, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача адвокат Ольшанська О.Б. не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та прохала його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 501817 належить земельна ділянка площею 0,1300 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для комерційного використання. Даною земельною ділянкою [PERSON] користується з 2008 року. На момент передачі у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки на ній вже було розміщено нежитлову будівлю. З моменту передачі позивачу у власність земельної ділянки він відкрито, добросовісно користується вищевказаною нерухомістю - нежитловою будівлею, ніяких претензій ні від органів місцевого самоврядування, ні від інших фізичних та юридичних осіб з приводу користування вищевказаним майном на його адресу не надходило. [PERSON] користується даним майном, утримує його у належному стані. На початку 2020 року позивач звернувся до виконавчого комітету Мачухівської сільської із заявою про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (склад), розташовану на його земельній ділянці 1986 року побудови. Згідно відповіді від 04.02.2020 року № 02-23/333 оскільки у позивача відсутній документ, що підтверджує набуття прав на нежитлову будівлю, підстав для проведення державної реєстрації права власності не вбачається. Відповідно до відповіді Мачухівської сільської ради від 30.01.2020 року № 02 -23/273на адвокатський запит повідомлялось, що згідно записів земельно-кадастрової документації № 2143 у приватній власності [PERSON] знаходиться земельна ділянка загальною площею 0,1300 га з цільовим призначенням - для комерційного використання, кадастровий номер земельної ділянки 5324083201:01:003:0082 за адресою: [ADDRESS] ( стара адреса : [ADDRESS] ). Додатково повідомлялося, що на вищевказаній земельній ділянці розташована нежитлова будівля. Інформацією про власників ( або осіб, які мають яке-небудь відношення до даної будівлі) нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] ( стара адреса [ADDRESS] ) сільська рада не володіє. Згідно з довідкою ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 21.01.2020 року № 597, у відповідності до матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстрація права власності на нерухоме майно станом на лютий місяць 2004 року за адресою: [ADDRESS] не проводилася. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06. 2020 року за адресою: [ADDRESS] за вказаними параметрами запиту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. Згідно п. 13 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Оскільки попереднього власника майна не встановлено, позов пред`являється до Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 01.04. 2020 року № 02-23/870 Мачухівська сільська рада не заперечує, щоб [PERSON] узаконив нежитлову будівлю ( склад) 1986 року побудови, яка розташована на його земельній ділянці. За результатами проведення технічного обстеження об`єкта - складу літ. « А-1» за адресою: [ADDRESS] к замовником якого є [PERSON] встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Згідно статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володати нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК), (п. 9 Постанови). У відповідності до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права і обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема, фізичним особам, в т.ч. право власності на нерухоме майно. Ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, позивач не має можливості оформити своє право власності на нерухоме майно в іншому порядку ніж судовому. У відповідності до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права і обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема, фізичним особам, в т.ч. право власності на нерухоме майно. Згідно із частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності вважається набутим правомірно, Якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність права власності не встановлена судом. У відповідності до позиції, викладеної в листі Верховного Суду України від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», за нормами ЦК України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини. Право власності може набуватись різними способами, які поділяються на дві групи: первинні, тобто такі, які не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва. За ЦК України до первинного способу набуття права власності відноситься: набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у т. ч. на об`єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК України); набуття права власності на перероблену річ чи на зібрані плоди або привласнені (добуті) загальнодоступні дари природи, у т.ч. в результаті полювання на диких звірів, вилову риби (ч,2 ст.189, ст. 332, 333 ЦК України); визнання права власності за певних умов на самочинне будівництво (ст. 376 ЦК України); набуття права власності на скарб, знахідку, бездоглядну домашню тварину або інше безхазяйне майно, у т. ч. на майно, від якого відмовився або на яке втратив право попередній власник (ст. 335, 336, 337, 338,340, 341, 343 ЦК України); набуття права власності на майно добросовісним набувачем від неуповноваженого відчужувана у разі відмови власнику у задоволенні позову про його витребування (статті 330, 388, 389 ЦК України); набуття права власності за набувальною давністю на окремі об`єкти (ст. 344 ЦК України). До похідних способів належить набуття цього права; на підставі правочинів (ст. 334 ЦК України); в порядку спадкування після смерті громадянина (ст. 1216 ЦК України): в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи (ч. 2 ст. 104. статті 107. 109 ЦК України); у випадку приватизації державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності (ст. 345 ЦК України). Похідними способами набуття права власності, зазвичай, є різні договори: купівлі - продажу, міни, дарування, ренти, оренди з викупом, а також спадкування майна або правонаступництво щодо майна юридичних осіб або публічно-правових утворень. Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів. Цивільний кодекс України розглядає набувальну давність як первинний спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. За набувальною давністю може бути набуто право власності на чуже майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності па належне йому нерухоме майно, та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Добросовісність заволодіння майном особою полягає в її переконанні, що заволодіння правомірне, тобто майно надійшло до неї законно, а саме, особа при заволодіння майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності чи володіння майном. При цьому факт обізнаності особи про те, що вона не є власником не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). Відкритість володіння полягає в тому, що фактичний незаконний володілець майна, здійснюючи володіння повинен ставитись до речі як до своєї власної (експлуатувати, вживати необхідні заходи до утримання), не приховуючи цього факту від інших осіб. При цьому від давнісного володільця не вимагається здійснення активних дій для демонстрації свого володіння іншим особам, а вимагається лише утримання від дій, спрямованих на його приховування. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо об`єктів нерухомості може застосовуватись лише після 1 січня 2011 р(, а щодо рухомого майна - після 1 січня 2006 р.). Така правова позиція міститься в ухвалі Верховного Суду України від 20.02.2008 р. у справі № 6-27245св07. Отже, враховуючи добросовісність заволодіння, відкритість, безперервність, тривалість та безтитульність володіння позивачем спірним об`єктом, наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на зазначений об`єкт на підставі ст. 344 ЦК України за набувальною давністю. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за визначенням статті 2 якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухому майно, зокрема, право власності на нерухоме майно (ст. 4 Закону). Згідно з частиною 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Саме даний спосіб обрано позивачем при зверненні до суду. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved