Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулась в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача [PERSON], де третьою особою є державний нотаріус Вижницької нотаріальної контори [PERSON] Посилається на те, що [PERSON] є її рідним братом, їхній батько [PERSON], колишній житель [INFO] (колишня Вижницька, 8), Чернівецької області, помер 21 січня 1998 року. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с.Багна, вул.Вижницька, 42 (колишня Вижницька, 8), Вижницького району Чернівецької області, вартість якого становить 45242,00 грн. За життя їхній батько [PERSON] на випадок своєї смерті не розпорядився належним йому нерухомим майном. Інших спадкоємців крім неї та її брата [PERSON] немає. Зазначила, що вона та [PERSON] у визначений законом строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, на підставі чого було заведено спадкову справу, відповідно до якої спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному є вона та [PERSON] За свого життя їхній батько у розмові з ними, просив виконати його волю відносно того, щоб після його смерті, усе належне йому майно було успадковано нею, його дочкою. Однак з невідомих їй обставин, [PERSON] після смерті батька, достеменно знаючи його волю, так і не подав у нотаріальну контору заяву про відмову на її користь від належної їй частки у спадковому майні. У листопаді 2016 року разом з [PERSON] звернулись із письмовими заявами до [PERSON], державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом у відповідній частці на спадкове майно, що складається із житлового будинку, 42 (колишній, 8) з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Багна по вул.Вижницька, Вижницького району Чернівецької області. Постановою державного нотаріуса [PERSON] від 05.11.2016 року, їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у відповідних частках на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у звязку з тим, що ними не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно. Просить визнати за нею, [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Багна по вул.Вижницька, 42 (колишня Вижницька, 8), Вижницького району Чернівецької області, який належав померлому 21.01.1998 року [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилалась на обставини викладені в позові, просила позовні вимоги задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнає. В судове засідання державний нотаріус Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи подала заяву відповідно до якої зазначила, що по даній справі не може бути третьою особою, оскільки не заінтересована у предметі спору. Суд, заслухавши позивачку, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 21 січня 1998 року помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-МИ №043972, виданого 21.01.1998 року Багнянською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №2, копією свідоцтва про народження Серія І-АП №306633, виданого 26 червня 1973 року, актовий запис №20, копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Черешенською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №8. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Багна по вул.Вижницька, 42 (колишня Вижницька, 8), Вижницького району Чернівецької області. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ. «А» з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Багна по вул.Вижницька, 42 (колишня Вижницька, 8), Вижницького району Чернівецької області, 1960 року побудови, вартістю 45242,00 грн. З довідки Багнянської сільської ради №524 від 12.12.2016 року вбачається, згідно по господарської книги №1 (з 1996 року по 2000 роки), житловий будинок ОПО №8, заг. пл. 48 м.кв. та житловою площею 36,00 м.кв., який знаходиться по вул.Вижницькій, 42 (колишня Вижницька, 8) рахувався за померлим [PERSON], який помер 21.01.1998 року. Судом також встановлено, що крім позивачки [PERSON], спадкоємцем першої черги за законом є син померлого [PERSON] [PERSON], який спадщину після смерті батька у встановлений законом термін прийняв, оскільки на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав у спадковому будинку, подав заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією його заяви від 18.03.2015 року. Інших осіб які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №77/2015 року. Із поданої позивачкою [PERSON] заяви державному нотаріусу від 18.03.2015 року вбачається, що спадкове майно після смерті батька [PERSON] прийняла, відповідно до п.4.5 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, дала згоду на включення до свідоцтва про право на спадщину [PERSON], як спадкоємця за законом сина померлого [PERSON] З копії заяви [PERSON] від 05.11.2016 року вбачається, що останній звернувся до Вижницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом у відповідній частці на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] З копії заяви [PERSON] від 05.11.2016 року вбачається, що остання звернулась до Вижницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом у відповідній частці на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] Постановою державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON] №1266/02-31 від 05.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у відповідних частках на житловий будинок №42 (колишній №8) з належними для нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Багна по вул.Вижницькій, Чернівецької області, у звязку з тим, що ними не були надані документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вищезазначене спадкове нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.553 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], який помер 21.01.1998 року, вступили в управління спадковим майном, подали заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1960 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] в межах визначеного законом терміну прийняв спадщину після смерті [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом, заяви про відмову від спадкового майна нотаріусу не надав, натомість звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи №77/2015 року. Таким чином, з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, остання надала докази права на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме, на 1/2 ідеальну частку житлового будинку по плану забудови під літ. «А», з відповідною часткою належних до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані в с.Багна, вул.Вижницька, 42 (колишня Вижницька, 8), Вижницького району Чернівецької області, який належав померлому 21.01.1998 року [PERSON] Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно підлягають частковому задоволенню. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує розяснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У звязку з викладеним, суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 275,60 грн.

Outcome: partial