Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вони з відповідачем знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 18 березня 2005 року по 01 жовтня 2014 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. 17 грудня 2014 року вона змінила своє шлюбне прізвище «[PERSON]» на дошлюбне прізвище «[PERSON]». Фактично шлюбні стосунки було припинено з вересня 2014 року, з цього часу вони проживають окремо, не мають жодних стосунків, дитина проживає разом з нею. Спорів відносно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що син буде проживати разом з нею. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні. На сьогоднішній день дитині виповнилось вже дванадцять років, він не має до батька ніяких почуттів, оскільки за весь цей час жодного разу він його не бачив. У спілкуванні з нею він ніколи про батька не питав та не цікавився. Вона разом з малолітній сином [PERSON]. на даний час фактично проживає вдвох без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею та сином склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Вона приділяє достатньо уваги навчанню та вихованню сина. З 01 вересня 2012 року, тобто з моменту навчання дитини у першому класі КЗ «Середня загальноосвітня школа № 44» КМР, його батько жодного разу не спілкувався з вчителями, не відвідував батьківські збори, не приділяв уваги сину. Дитина знаходиться на обліку в дитячій міській поліклініці № 6 за адресою: м. Кам'янське, пр-т Аношкіна, 11, йому вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я задовільний. Нагляд за станом здоров'я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює вона, батько у цій сфері життя дитини ніколи не приймав. Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця її перебування та сина, він має номер її телефону, а вона ніколи не чинила перешкоди у його спілкуванні з дитиною та прийманні його участі в вихованні. Тобто відповідач фактично може, але за власною волею не бажає виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може у подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, та к і з правової точки зору. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач не приймає участі у вихованні сина з 2014 року. Вона не має можливості зареєструвати дитину. З 2014 року та до теперішнього часу відповідач жодного разу не бачив дитину. Він дзвонив сину, коли йому було 10 років. Відповідач не надає жодної допомоги, вона виховує дитину самостійно. Вони з відповідачем розлучилися, бо він дуже багато пив та бив її у присутності дитини. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування адміністрації Дніпровського району, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування адміністрації Південного району, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила, що через відсутність відомостей щодо реєстрації або засобів зв'язку [PERSON] відсутні, з'ясувати та врахувати його думку щодо доцільності/недоцільності позбавлення його батьківських прав неможливо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною тіткою. Вони з позивачем проживають поруч. Їй відомо, що відповідач не проживає з ними. Вона особисто бачила, що відповідач пив, нецензурно лаявся та не допомагав позивачу. Їй це відомо також зі слів позивача. Позивач не проживає разом з відповідачем вже десь близько трьох років. Позивач є дуже доброю матір'ю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач фактично є його дочкою, він є її вітчимом. Відповідач їй не допомагає і дочка сама виховує дитину. Десь з 2014 року дочка не проживає з чоловіком, вони розлучені. Він особисто бачив, що навіть коли вони жили разом, то відповідач не цікавився дитиною, пиячив. Де зараз знаходиться відповідач йому не відомо. Відповідач не допомагає його дочці, йому це відомо, бо вони добре спілкуються, він є дідусем. Відповідач не сплачує аліменти і взагалі не цікавиться дитиною. Малолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач є його батьком. У 2014 році він останній раз бачив батька. За батьком він не сумує. Батько не дарував йому подарунків і не дзвонив. Останній раз він подзвонив у 2015 році. Він не заперечує, щоб його батька позбавили батьківських прав відносно нього та розуміє наслідки цього. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що позивач і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 березня 2005 року по 01 жовтня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 148 (а.с. 10) і рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 01 жовтня 2014 року у справі № 207/3644/14-ц (а.с. 12). Відповідач і позивач є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, актовий запис № 348 від 19 травня 2005 року (а.с. 13). Після розірвання шлюбу з відповідачем, позивач змінила шлюбне прізвище з "[PERSON]" на дошлюбне "[PERSON]", що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, актовий запис № 42 від 17 грудня 2014 року (а.с. 11). Судом встановлено, що малолітній син сторін [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю, і знаходиться на її вихованні та утриманні, що підтверджується актом про проживання від 10 березня 2017 року (а.с. 14), побутовою характеристикою [PERSON] (а.с. 15), характеристикою [PERSON] з КЗ СЗШ № 44 (а.с. 16). Відповідач участі у вихованні та утриманні сина [PERSON] не бере, про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя не піклується, добровільно не надає матеріальної допомоги на дитину, у зв'язку з чим з нього на користь позивача було стягнуто аліменти в розмірі 2000 грн. на місяць на утримання сина сушка Д.А., що підтверджується довідкою КЗ «СЗШ № 44» КМР № 104 від 05 квітня 2017 року (а.с. 17), заочним рішенням Дніпровського районного суду м, Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Від 02 серпня 2017 року у справі № 209/646/17 (а.с. 51). Судом не встановлено, вчинення позивачем будь-яких перешкод відповідачу у виконанні ним своїх батьківських обов'язків та наявність його звернень до Служби у справах дітей з цього приводу. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України , батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини… Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про ухилення відповідача як батька від виконання своїх обов'язків щодо малолітнього сина [PERSON], оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання і виховання, підготовку до самостійного життя, та не забезпечує дитині матеріальної підтримки, медичного догляду і лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання. Доказів щодо спростування таких обставин, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи встановлені по справі обставини, з урахуванням вимог чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на нього, як батька, обов'язків, ухилявся і продовжує ухилятися від їх виконання, у зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved