Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач ТОВ "ОТП Факторинг Україна", звернувся до суду з позовною заявою та просить ухвалити рішення, згідно якого стягнути на їх користь в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 369 249,97грн. Також стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3654, 00 грн. В подальшу позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 055 673,68 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (далі відповідач 2), був укладений кредитний договір №ML-702/223/2006, згідно з яким відповідач 2 отримала кредит в розмірі 29750,00 доларів США, строком до 22 грудня 2031 року, зі сплатою процентів в порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача1 за кредитним договором був укладений договір поруки №SR-702/223/2006 від 20.12.2006 року між позивачем та [PERSON] (далі відповідач 1) 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з зазначеним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за Кредитним договором № №ML-702/223/2006 від 20.12.2006 року, договором поруки №SR-702/223/2006 від 20.12.2006 року, укладених між банком та відповідачами. Таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги за вищевказаним Кредитним договором від 20.12.2006 року та договором поруки від 20.12.2006 року. Відповідач 2, в свою чергу, зобов'язалась прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п.1.6. Кредитного договору з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором (зокрема в п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється Відповідачем 2 щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів (додаток №1 до Кредитного договору). В порушення зазначених вище умов Кредитного договору Відповідачем 2 не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки. Враховуючи вищевикладене позивач і був змушений звернутись до суду. Представник позивача, Дідоха І.З., яка діє на підставі довіреності від 27.06.2014 року, в судовому засіданні позов підтримада, просила суд його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначила, що строк дії договору поруки не припинено, тому відповідачі несуть солідарну відповідальність за основним зобов'язанням. Відповідачами не надано доказів скрутного майнового стану, які б давали підстави для зменшення розміру пені. Строк позовної давності переривався, оскільки позивач звертався до Ленінського районного суду м. Харкова з даним позовом до відповідачів, але позовну заяву було повернуто, як подану з порушенням правил підсудності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 12.06.2014 року в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що у вимогах ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» у частині стягнення грошових коштів з поручителя [PERSON] требо відмовити у зв'язку з пропуском встановленого ч.4 ст. 559 ЦП України терміну звернення з вимогою до поручителя. Також пеня за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором повинна бути зменшена до розміру реальних збитків через не співмірність її з розміром основного боргу, та при обчисленні суми заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом, повинно бути враховано Правова позиція Верховного суду України в постанові по справі №6-145цс14, якою встановлено, що стягнення повинно здійснюватися в іноземній валюті, яка визначена договором.. Оскільки вимоги заявлені в національній валюті позов не підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. На адресу суду надійшли письмові заперечення, в яких, відповідач зазначила, що проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, та просить відмовити у задоволені позову. Посилається на те, що потрібно застосувати позовну давність, також враховуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, необхідно встановити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Також відповідач просила зменшити пеню до розміру реальних збитків через не співмірність її з розміром основного боргу. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність у частковому задоволенні позову, виходячи з наступного. Так судом встановлено, що 20 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем 2, був укладений кредитний договір №ML-702/223/2006, згідно з яким відповідач 2 отримала кредит в розмірі 29750,00 доларів США, строком до 22 грудня 2031 року, зі сплатою процентів в порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. (а.с.4-7) Згідно п.1.1. Кредитного договору відповідач 2 зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені в умовах кредитного договору. Згідно п.1.4. частини 2 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату. У відповідності до п.3 ч.1 кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом використовується плаваюча процентна ставка, яка складається фіксованого відсотку 5,99%. + FIDR. Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється Відповідачем 2 щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів (додаток №1 до Кредитного договору). У відповідності до п.4.1.1 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами позичальник (відповідач 2) зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно кредитного договору. П. 1.11.2, Договору визначено, що у разі відсутності або недостатності у позичальника коштів на здійснення платежів у відповідній валюті, Банк має право на конвертаційну операцію за рахунок коштів позичальника в іншій валюті відповідно до вимог чинного законодавства України. Загальна сума заборгованості з урахуванням пені визначена позивачем 2 055 673, 68 гривень. В судовому засіданні при збільшені позовних вимог, представник позивача надав розрахунок заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що заборгованість за кредитом складає - 27369,92 доларів США, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом складає - 9470,11 доларів США. Згідно розрахунку заборгованості, остання сплата по тілу кредиту була здійсненна 26.12.2008 року, остання сплата по відсоткам за договором була здійснена 26.12.2010 року. Загальна сума заборгованості за кредитом та відсотками складає 36840,03 доларів США, Пеня за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором складає - 1 611 938,58 гривень. Розмір заборгованості в національній валюті позивачем було визначено відповідно до офіційного курсу валют НБУ по відношенню долара США станом на 31.07.2014 року який складав 1200,3188 грн. за 100 доларів США. (а.с.48-50, 94). Погашення заборгованості за кредитним договором не заперечується стороною відповідачів. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 статті визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. 20.12.2006 року в забезпечення виконання зобов'язань Відповідача 2 перед позивачем за кредитним договором був укладений наступний договір поруки №SR-702/223/2006 укладений між позивачем та [PERSON]. (а.с.11) Згідно умов зазначеного договору поруки для забезпечення повного і своєчасного виконання відповідачем 2 зобовязань перед позивачем по кредитному договору, відповідач 1 прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його зобов'язань перед позивачем за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань (п.1.1. Договору поруки). Також п.1.2. Договору поруки передбачено, що відповідач 1 і позичальник (відповідач 2) відповідають як солідарні боржники, і позивач може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника ( відповідача 2) так і до Поручителя (відповідач 1), чи до обох одночасно. Статтею 4 Договору поруки визначено термін дії договору до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому же обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Частинами 1,4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договором поруки в ст..2 визначено боргові зобовязання, а саме суму кредиту в розмірі 29 750,00 доларів США, яка підлягає поверненню зі сплатою відсотків в строк до 22 грудня 2031 року. Таким чином, встановлено, що між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] виникли кредитні правовідносини, за яким банк виконав свої зобов'язання, видавши кредит в іноземній валюті. Позичальник в свою чергу частково виконав свої зобов'язання та фактично припинив ії виконувати. Також між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] виникли правовідносини щодо забезпечення виконання зобов'язання боржником. В судовому засіданні було встановлено, що 12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» -покупець та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк»-продавець, було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. (а.с. 13-19) Відповідно до умов даного договору клієнт продає (переуступає) фактору права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, а фактор приймає такий кредитний портфель та зобов'язується фінансування набуття прав вимоги (перелік яких міститься у додатку №1 до цього договору). За цим договором Банк зобов'язався повідомити боржників про відступлення права вимоги. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ст.. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно Додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, до позивача по справі перейшло право вимоги за кредитним договором, боржником за яким є [PERSON]., та за договорами поруки поручителями за якими є [PERSON]. (а.с. 20). ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», в силу п.2 ч.1 ст. 512 ЦК України, набув право кредитора, що підтверджується статутом (а.с. 21) Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги відповідачів за кредитним договором та за договором поруки. Судом встановлено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором. при цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної Вимоги. (п. 1.9.1 Кредитного договору) Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Таким чином, кредитор відповідно до положень статті 1050 ЦК України та пункту 1.9.1 кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання на 23.05.2014 року. В зв'язку з невиконанням відповідачів зобов'язань, позивач звернувся до суду за захистом прав до позичальника та в межах шестимісячного строку з дня зміни дати виконання зобов'язання до поручителя. Верховний Суд України 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач 1-поручитель відповідно до умов договору поруки поручився за боржника щодо повного та своєчасного виконання ним зобов'язання, тобто здійснення щомісячних платежів по тілу кредиту та відсоткам згідно графіку платежів. Таким чином зобов'язання забезпечені порукою по кожному щомісячному платежу. У разі порушення сплати щомісячного платежу, кредитор має право пред'явити вимогу до боржника та в межах шестимісячного строку з дня порушення права до поручителя. Позов було подано до суду 28 травня 2014 року про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в повному обсязі. Згідно графіку повернення кредиту та сплаті відсотків, позичальник повинен сплачувати тіло кредиту щомісячно в сумі по 99, 17 доларів США та нараховані відсотки. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON], як поручитель несе відповідальність в межах шести місяців платежів до часу звернення до суду з позовом та платежів, які достроково просить стягнути позивач, тобто з грудня 2013 року по грудень 2031 року, кількість платежів складає 217 місяців. Загальна сума боргу по тілу кредиту, за якою відповідачі несуть солідарно відповідальність, складає 21 519,89 доларів США.(99,17 доларів США х 217 платежів) Відповідачами подано заяву про застосування строків позовної давності. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. Згідно ч.1,2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено в суді, є підставою для відмови у позові. Верховний Суд України 19 листопада 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-160цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок про те, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як зазначено вище, позов було подано до суду 28 травня 2014 року про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в повному обсязі. Згідно графіку повернення кредиту та сплаті відсотків, позичальник повинен сплачувати тіло кредиту щомісячно в сумі по 99, 17 доларів США та нараховані відсотки. Таким чином, суд враховує позицію відповідачів та вважає, що позивачем порушені строки позовної даності щодо захисту свого права, тому вимоги про стягнення тілу кредиту підлягають задоволенню частково в межах трьох років до дня звернення до суду з позовом. При цьому суд вважає, що відповідач [PERSON] несе відповідальність, як боржник, одноособово в межах строку позовної давності з червня 2011 року по листопад 2013 року включно, кількість платежів складає 30 місяців, тобто до часу з якого вже настає солідарна відповідальність відповідачів. Загальна сума боргу по тілу кредиту, за якою відповідач [PERSON] несе одноособово відповідальність, складає 2975,10 доларів США. Також з підстав спливу строку позовної давності, суд вважає необхідним відмовити в стягнення нарахованих відсотків, які були нараховані до листопада 2010 року. Представник позивача зазначає, що позовна давність переривалась, оскільки позивач звертався до Ленінського районного суду м. Харкова з даним позовом до відповідачів. Зазначені посилання суд не приймає до уваги, оскільки позовну заяву було повернуто, як подану з порушенням правил підсудності. Позивач, збільшуючи позовні вимоги, виходив з підстав зросту курсу долара США по відношенню до національної валюти, та визначився курсом в розмірі 12,003188 гривень за один долар США, який існував станом на 30 липня 2014 року. Тому суд розглядає справу в межах позовних вимог. Розмір боргу за тілом кредиту, яке підлягає стягненню з [PERSON] складає 35 710 грн. 68 коп. (2975,10 доларів США х 12,003188 грн). Розмір боргу за тілом кредиту, яке підлягає солідарному стягненню з [PERSON] та [PERSON] складає 258 307 грн. 28 коп. (21 519,89 доларів США х 12,003188 грн). Заперечення відповідачів, щодо стягнення боргу іноземній валюті, суд вважає необґрунтованим, оскільки договором кредиту передбачено виконання зобов'язання в іншій валюті, у разі відсутності або недостатності у позичальника коштів на здійснення платежів у відповідній валюті кредиту. Як встановлено, зобов'язання у валюті кредиту відповідачами не здійснюється. Згідно ст.. 553 ЦК україни, рошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Збільшуючи розмір позовних вимог, позивач виходив з розрахунку заборгованості визначивши розмір пені в сумі 1 611 938, 58 грн.., що значно перевищує розмір збитків. Загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів складає 294 017, 96 грн., відповідно до якого підлягає зменшенню розмір пені, яка також підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача На підставі вищезазначеного, суд задовольняє позов частково, стягуючи на користь позивача з [PERSON] заборгованість в розмірі 35 710 грн. 68 коп. та стягуючи в солідарному порядку з відповідачів заборгованість в сумі 552 325, 24 гривні, яка складається з суми кредиту та пені. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 3 654,00 гривень, який підлягає стягненню з відповідачів в рівних долях на кристь позивача (а.с.1). На підставі викладеного і

Outcome: partial