Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] пред`явили до суду позов до відповідача Байковецької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, у якому просять визнати за ними право власності на 1/12 частину, за кожним, житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликаються на те, що [INFO] помер їх батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] . Вказане будинковолодіння станом на 15 квітня 1991 року належало до суспільної групи «колгоспний двір», який складався із шести членів, відтак кожному належало по 1/6 частині даного будинковолодіння. З цих підстав, позивачі вважають, що набули право на спадкування належної померлому [PERSON] 1/6 частини будинковолодіння, зокрема кожен по 1/12 частині. Однак, звернувшись у нотаріальну контору з метою оформлення своїх спадкових прав, постановою нотаріуса їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок та державної реєстрації права власності на житловий будинок. З цих підстав позивачі позбавлені можливості оформити спадкове майно у нотаріальному поряду, у зв`язку із чим просять позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. У підготовче судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, однак, їх представник - адвокат Семененко С.М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Від відповідача Байковецької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представник сільської ради, також у заяві вказано, що у відповідач Байковецька сільська рада, Тернопільського району, Тернопільської області визнає позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Згідно Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 31 липня 1989 року Виконавчим комітетом Тернопільської районної ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР на підставі рішення виконкому Тернопільської районної ради народних депутатів №175 від 25 липня 1989 року, цілий житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається із шести членів, головою якого є [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №50, виданої 17 січня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно Виписки із погосподарської книги, виданої Байковецькою сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області 04 серпня 2021 року за №178, членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року в [ADDRESS] були: голова двору - [PERSON] , члени двору: [PERSON] - дочка; [PERSON] - внучка; [PERSON] - зять; [PERSON] - внук; [PERSON] - братова. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] ; [INFO] померла [PERSON] ; [INFO] померла [PERSON] . Вказані обставини встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2020 року (справа №607/3190/20). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2020 року (справа №607/3190/20) визнано за [PERSON] право власності на 3/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказаним рішенням суду установлено, що за життя [PERSON] успадкувала належну [PERSON] 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] . Також, [PERSON] успадкувала 1/6 частину будинковолодіння після смерті [PERSON] . Таким чином, з урахуванням належної [PERSON] 1/6 частки у будинковолодінні, за життя їй належало 3/6 часток. Відтак, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2020 року (справа №607/3190/20) за [PERSON] визнано право власності на 3/6 частини вказаного будинок оволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №07 Стегниківської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області України, якою 10 червня 2008 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим 05 жовтня 1991 року Стегниківською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 05 листопада 1984 року народження Лозівською сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області. На день смерті [PERSON] , позивачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали разом із ним за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою №177 Байковецької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області від 04 серпня 2021 року. З метою оформлення своїх спадкових прав позивачі [PERSON] та [PERSON] подали у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 серпня 2021 року за №1932/02-31 відмовлено [PERSON] , [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , зокрема на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок. 17 січня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , згідно якого вказане будинковолодіння складається із: А - житловий будинок, до 1939 року побудови; а - прибудова, 1975 року побудови; сх - сходи; Б - хлів, 1964 року побудови; В - господарська будівля, 1965 року побудови; Пг - погріб, 1960 року побудови; г - господарська будівля, 1990 року побудови; Д - навіс, 1990 року побудови; Е - навіс, 1990 року побудови; 1 - огорожа; 2 - хвіртка, Св - свердловина. Згідно Експлікації приміщень до житлового будинку під літ. «А», загальна площа житлового будинку 57,8 кв.м., житлова площа 40,7 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] були: голова двору - [PERSON] , члени двору: [PERSON] - дочка; [PERSON] - внучка; [PERSON] - зять; [PERSON] - внук; [PERSON] - братова. Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/6 частині житлового будинку. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя померлий [PERSON] не склав заповітного розпорядження, а тому в даному випадку має місце спадкування за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки є його синами. Крім позивачів, інші спадкоємці у нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] не зверталися. Відтак, позивачі [PERSON] , [PERSON] набули право на спадкування належної [PERSON] 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , зокрема кожен із позивачів набув права на 1/12 частину вказаного житлового будинку (1/6 частка : 2 спадкоємці). Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачами права власності, зокрема за кожним на 1/12 частину житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved