Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із дійсним позовом в обґрунтування позовних вимог якого зазначила, що вона є рідною сестрою [PERSON], яка померла 10 листопада 2015 року. Після її смерті спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки фактично володів майном та вступив в управління ним, був чоловік померлої [PERSON]. Інших спадкоємців [PERSON] не мала, заповіту за життя не склала. [PERSON] спадщину прийняв, проте у звязку із проведенням антитерористичної операції на території м.Луганська, свідоцтво про право власності на спадщину не отримав. 07 червня 2016 року [PERSON] помер у лікарні у м.Луганськ. В період лікування він склав заповіт, яким усе своє майно заповів [PERSON], а у разі, якщо до відкриття спадщини вона помре, або усунення останньої від спадкування, вказане майно заповів [PERSON]. Вказаний заповіт був посвідчений головним лікарем Луганської обласної клінічної лікарні [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Однак при зверненні із вказаним заповітом до приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON], посвідченим 01 червня 2016 року за реєстровим №1422, їй було відмовлено у звязку з тим, що вказаний заповіт не зареєстрований належним чином в реєстрі заповітів та спадкових справ згідно чинного законодавства України. Крім того, головним лікарем Луганської обласної клінічної лікарні є [PERSON], в той час, як заповіт посвідчено [PERSON] У звязку з цим позивач просить суд визнати за нею право власності на квартиру №24 в буд. 1 на кварталі Сазонова в м.Луганську в порядку спадкування за заповітом [PERSON] від 01 червня 2016 року, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,1200 га, розташовану за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, Передільська сільська рада, садівниче товариство «Нефтяник», за межами населеного пункту (кадастровий № 4424885000:04:001:0503). Сторони в судове засідання не зявились. Представник позивача просив розгляд справи провести без його участі та без участі позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, про що надав до суду відповідну заяву. Відповідач також просив розгляд справи провести без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує, про що надав заяву. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено, що згідно копії реєстраційного посвідчення, виданого 11 березня 1993 року бюро технічної інвентаризації, а також довідки №128, виданої ЖСК «Автомобіліст» у лютому 1993 року, квартира №24, розташована за адресою: квартал Сазонова, б.1, м.Луганськ, зареєстрована за [PERSON]. Крім того у відомостях про власника, зазначених в технічному паспорті на вказану квартиру, власником також зазначений [PERSON] (а.с.20-22). Згідно копії довідки №7 від 06.12.2016 року, виданої ЖБК «Автомобіліст», [PERSON], який був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO], на день смерті проживав та був зареєстрований за вказаною адресою один. Після шести місяців після його смерті за цією адресою ніхто прописаний не був та не проживав (а.с.25). [PERSON] помер 07 червня 2016 року у м.Луганськ, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД №488382 від 12 липня 2016 року, виданого Сватівський районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с.12). Відповідно до копії заповіту від 01 червня 2016 року, складеного [PERSON] та посвідченим головним лікарем Луганської обласної клінічної лікарні [PERSON], [PERSON] все належне йому майно заповів [PERSON], а у разі, якщо вона помре до відкриття спадщини, - [PERSON] (а.с.15). Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1252 ЦК України, заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров'я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та інвалідів, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров'я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та інвалідів. Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Згідно ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до ч.4 ст.1247 ЦК України, заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. З п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. N 491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі», державній реєстрації у Спадковому реєстрі підлягають заповіти і спадкові договори, посвідчені нотаріусами, консульськими установами України, посадовими та службовими особами, що зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 та частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат", а також зміни до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів. Згідно з п.8 вищевказаного Порядку, внесення до Спадкового реєстру відомостей про заповіти, посвідчені посадовими та службовими особами, що зазначені в статті 1252 Цивільного кодексу України і частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат", здійснюється державними нотаріальними архівами у разі прийняття на зберігання примірника заповіту. Таким чином, з наданого позивачем заповіту вбачається, що він не був належним чином зареєстрований у Спадковому реєстрі. Крім того, згідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, головним лікарем Луганської обласної клінічної лікарні є [PERSON], в той час як заповіт [PERSON] посвідчений [PERSON], що позбавляє суд зробити висновку, що останній мав повноваження на посвідчення заповіту. Також суд зазначає, що [PERSON] не прийняв належним чином спадщину після смерті [PERSON] Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житлову квартиру, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Враховуючи, що [PERSON] при житті не реалізував набуте ним спадкове право у встановленому законом порядку на ? частину квартири після смерті своєї дружини [PERSON], так як частки подружжя на майно є рівними, він втратив здатність мати цивільні права і обов'язки, зокрема і спадкові права після смерті її смерті, а тому за таких обставин судом не може бути встановлений факт прийняття останнім спадщини після смерті своєї дружини [PERSON] З огляду на зазначене вище підстави для задоволення позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на житлову квартиру №24 в буд.1 на кварталі Сазонова у м.Луганську та на земельну ділянку для ведення садівництва у порядку спадкування відсутні. На підставі викладеного,\~ ст.ст.,\~ 16, 203, 1235, 1236, 1247,\~ 1252, 1257 ЦК України,

Outcome: dismissed