overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона знаходилася в шлюбі з відповідачем з 17.09.2005 р. до 17.09.2010 р., мають спільну дитину [PERSON], котрий народився 25 червня 2005 року в м. Лисичанськ Луганської області. На даний момент дитина проживає за адресою: [INFO]. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги на утримання та розвиток не надає, а також не надає згоди на виїзд дитини за кордон. Разом із тим, виїзд дитини за кордон потрібен з метою відпочинку та оздоровлення, розширення світогляду дитини. Позивач в судове засідання не зявилася, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги визнав, просив розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним заяву задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Беручи до уваги доводи позивача та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе дозволити виїзд дитини за кордон без дозволу батька, адже це сприятиме створенню нормальних умов для життя та розвитку дитини. Разом із тим, суд відхиляє вимогу позивача щодо звернення рішення суду до негайного виконання, адже згідно ст.367 ЦПК України таке рішення не підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона знаходилася в шлюбі з відповідачем з 28.08.2006 р. до 18.09.2008 р., від якого мають спільну дочку - [PERSON], котра народилася [INFO] року в м. Первомайськ Луганської області. На даний момент дитина проживає за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що після артилерійських обстрілів міста дочка зазнала стрес, погано спить, ніччю кричить, боїться гучних звуків, у зв'язку з цим вона бажає виїхати з дитиною до своїх родичів у Росію. Проте вона не може отримати згоду батька дитини на її тимчасовий виїзд за кордон. Позивач в судове засідання не з'явилася, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був двічі повідомлений належним чином. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним заяву задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Суд бере до уваги те, що на території Попаснянського району Луганської області здійснюється АТО, з 22 липня 2014 року до теперішнього часу по м. Попасна час від часу здійснюються артилерійські обстріли, що є загальновідомим фактом і не потребує доведення відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України. Це створює потенційну небезпеку для життя і здоров'я мешканців міста, виключає нормальні умови для життя та розвитку дітей, шкодить їх психіці. Враховуючи сказане, а також з огляду на те, що відповідач не надав суду своїх заперечень, суд вважає за можливе дозволити виїзд дитини за кордон без дозволу батька, адже це сприятиме створенню нормальних умов для життя та розвитку дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] (далі - Квартира). У вказаній Квартирі зареєстровані він та [PERSON], який не є співвласником Квартири, не є членом його сім'ї та вже не мешкає в цій квартирі з 20.10.2013 року. Оскільки відповідач не проживає в Квартирі вже досить тривалий час, не сплачує рахунки за комунальні послуги, не несе інших витрат щодо утримання житла, він просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, знявши його з реєстраційного обліку за адресою: квартира [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово, належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи, а також через ЗМІ - оголошенням в газеті "Вісті Придніпров'я" від 07.05.2015 року № 35-36 (1630-1631), про причини своєї неявки суд не повідомив, тому, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до залу судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 27.03.2007 року (а.с.5-7) позивач є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 18.12.2014 року (а.с. 12), довідки № 64 Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної сліжби Нова Ком від 14.11.2014 року (а.с. 9), відповідач значаться зареєстрованим у квартирі [ADDRESS]. Крім того, згідно з актом, затвердженого майстром ТзОВ "Сіті-Сервіс - КР" від 06.10.2014 року (а.с. 8), відповідач по справі прописаний за вищевказаною адресою, але там не проживає з 20 жовтня 2013 року. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, та посилався на те, що 06.01.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено [PERSON] №381230, а також між сторонами було підписано Додатки № 1 та №2 до неї, які є невід'ємними частинами [PERSON]. [PERSON] була укладена з метою придбання автомобіля ВАЗ 210994. [PERSON] була укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «Авто Так», дана система продажу полягає у створенні групи покупців, які бажать придбати товар високої вартості, наприклад автомобіль, і які стають учасниками системи. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. Послуги надаються ТОВ Авто Просто, які унормовані ЗУ Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг. Імпортер автомобіля ВАЗ 21099 ТОВ "Авто-Технологія" повідомило ТОВ "Авто Просто" про те, що з травня 2012 року припиняється виробництво автомобілів ВАЗ 21099.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та посилався на те, що 08.10.2010 року відповідач [PERSON] взяв у позивача по розписці в борг 203 000 гривень, відповідач зобов"язався повернути позивачу борг до 02.08.2013 року. Позивач вказував на те, що до даного часу відповідач йому вищевказаний борг не повернув. Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 203 000 грн. борг за договором позики та судовий збір в сумі 2 030 грн. Представник позивача у суді позов підтримав. Відповідач позов визнав. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 08.10.2010 року відповідач [PERSON] позичив 08.10.2010 року у [PERSON] 203 000 гривень, а також вказану позику [PERSON] зобов"язувався повернути [PERSON] до 02.08.2013 року. Наведене підтверджується поясненнями учасників процесу та оригіналом розписки від 08.10.2010 року. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві та ку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, судом було встановлено, що сторонами по справі був укладений договір позики від 08.10.2013 року. В судовому засіданні встановлено, що до даного часу відповідач не повернув позивачу 203 000 гривень по договору позики від 08.10.2010 року. Наведене підтвердили в суді учасники процесу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 203 000 гривень боргу за договором позики від 08.10.2010 року. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 2 030,00 грн., сплаченого позивачем судового збору при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача 3600 грн. 93 коп. заборгованості за кредитним договором. Вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № BUE-0002339-Ф/14-KRD від 26.09.2014 року про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку випуск платіжної картки АБ"Укргазбанк", встановлення ліміту дозволеного овердрафту та їх обслуговування відповідачу був відкритий картковий рахунок №26250001345646, випущена платіжна картка та встановлений ліміт дозволеного овердрафту в сумі 3600 грн. зі сплатою 33% на рік, а у випадку простроченої заборгованості нараховуються проценти у розмірі 48% річних (п.2.3., 2.4. Договору). Строк дії ліміту дозволеного овердрафту з 26.09.2014 року по 25.09.2016 року (п.2.5. Договору).\~ Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, однак відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 16.12.2016 року сума заборгованості становить 3600 грн. 93 коп. Представник позивача по довіреності [PERSON] В судове засідання не з'явився, просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі ( а.с.45). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку ( а.с.50). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач скористався кредитною картою, однак порушує взяті на себе зобов"язання і станом на 16.12.2016 року заборгованість [PERSON] становить 3600 грн. 93 коп., яка складається з наступного: 2241 грн. 96 коп. - заборгованість овердрафтом; 1358 грн. 97 коп. - заборгованість за відсотками (а. 18-23). Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1600 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який підтримав надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS], де і проживає. Окрім нього в квартирі прописаний [PERSON], який з моменту реєстрації жодного дня в квартирі не проживав, що порушує його права, оскільки він вимушений нести додаткові витрати по утриманню житла. Відповідач в судове засідання не з'явився , про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розряду справи до суду не надходило. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.10.2003 року та витягом з КП "ДМБТІ". Відповідно довідки абонентського відділу №2 КП "Міські комунальні платежі" №343 від 13.01.2015 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON], онука [PERSON] Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним й власником майна або законом. У відповідності зі ст.72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлений діючим законодавством термін встановлюється в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає факт не проживання відповідача на спірній житловій площі понад один рік доведеним, тому його слід визнати особою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що за час перебування у шлюбі з відповідачкою [PERSON] в них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу 21.04.2007 року проживає з матір"ю. Відповідачка створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, чим порушує його права як батька дитини. Просить суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому у спілкуванні з сином та визначити способи участі вихованні дитини шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною кожну п"ятницю, суботу та неділю з 12-00 години до 15-00 години. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що жодним чином не перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином та дозволяє систематичні побачення, не обмежені часовими рамками. Проте, сам позивач часто уникає своїх батьківських обов"язків з утримання дитини та її забезпечення. Представник служби у справах дітей Воловецької районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні вирішення позову залишила на розсуд суду. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Свідоцтвом про народження серії І-ФМ №186296 від 30.09.2004 року підтверджено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.8). На вимогу позивача, розпорядженням голови Воловецької РДА №296 від 10.12.2015 року було винесено рішення про можливість спілкування позивача з дитиною і був встановлений графік цього спілкування (а.с.9). Як стверджує відповідачка [PERSON] їй не було відомо про наявність даного розпорядження. Доказів, які б спростовували дану обставину позивачем не надано. Крім цього, сам позивач стверджує, що він спілкується з дитиною, відповідачка надає таку можливість, але він бажав би, щоб це було за рішенням суду. Вимогами статті 60 ЦПК України передбачено обов"язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім тверджень позивача про створення йому перешкод у спілкуванні з дитиною, він не надав суду жодних інших об'єктивних доказів такої поведінки відповідача. За таких обставин, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому зазначив, що 23.06.11 р. о 18 год. 10 хв. в м. Києві [PERSON], керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti» з державним номерним знаком АМ7805АК допустив зіткнення з автомобілем «Chery Tigo» з державним номерним знаком АВ5454ВА, під керуванням водія [PERSON], який звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою про відшкодування завданої матеріальної шкоди. 30.11.11 р. позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 13617,37 грн. та витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі у розмірі 720,00 грн. В звязку з чим, просить стягнути з відповідача витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування у сумі 14 337, 37 грн., В судове засідання сторони не зявилися, про причини неявки не повідомили. Представником відповідача [PERSON] було подано заяву про відмову в задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у сумі 14 337, 37 грн., оскільки відповідач 10 липня 2015 року сплатив вищезазначену суму в повному розмірі, що підтверджується копією квитанції № 34258526. Суд дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Судом було встановлено, що 23.06.11 р. о 18 год. 10 хв. в м. Києві [PERSON], керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti» з державним номерним знаком АМ7805АК допустив зіткнення з автомобілем «Chery Tigo» з державним номерним знаком АВ5454ВА, під керуванням водія [PERSON]. Вина відповідача у даному ДТП підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 06.09.2011 року. 30.11.11 р. позивач здійснив виплату відшкодування, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/0210866 (термін дії з 02.06.11 р. по 01.06.12 р.), потерпілій від даного ДТП особі в розмірі 13 617, 37 грн. та витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі у розмірі 720,00 грн.. Право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування виникло у позивача у відповідності до ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Проте, під час розгляду справи в суді, відповідачем в повному обсязі було відшкодовано витрати, понесені позивачем по сплаті страхової виплати, що підтверджено копією квитанції № 34258526 від 10 липня 2015 року. Оскільки на момент розгляду справи предмет позову перестав існувати, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у сумі 14 337, 37 грн. На підставі вищевикладеного та згідно ст. ст. 10, 60, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 1191 ЦК України, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд,

Outcome: dismissed