Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.04.2007 року. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленими умовами надання банківських послуг з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконував умови договору, в результаті чого утворилась заборгованість на суму 17366,52 грн., а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, в наданому до суду клопотанні розгляд справу просив проводити без його участі. У відповіді на відзив позов підтримав, зазначив, що відповідач до певного часу належним чином виконував зобовязання за кредитом, що свідчить про його обізнаність про свої обовязки за даним договором. 28.04.2018 року є датою повернення кредиту за відсутності порушень по сплаті простроченої заборгованості, а не кінцевий термін припинення зобовязання. Оскільки відповідачем грошові кошти банку не повернуті, то кредитний договір не вважається припиненим, що дає право позивачу вимагати повернення заборгованості за кредитним договором, в межах збільшеного терміну позовної давності. Відповідач у судове засідання не зявився, в наданих до суду письмових заявах, відзиві на позов, письмових поясненнях зазначив, що 28.04.2007 року він отримував від позивача споживчий кредит для придбання побутової техніки зі сплатою відсотків за користування кредитом та винагороди. Заперечив укладення з позивачем кредитного договору та отримання від позивача платіжної картки зі встановленим кредитним лімітом, зазначив, що позивачем не надано доказів укладання кредитного договору в письмовій формі. Крім того, відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, яку він обґрунтував тим, що строк дії кредитної карти, отриманої від позивача скінчилась у 2008 році, іншої він не отримував. Докази поважності пропуску трирічного строку позовної давності або підтвердження збільшення строку позовної давності позивачем не надані, тому просив відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строків позовної давності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заяви по суті справи, заяву про застосування позовної давності, їх обґрунтування, проаналізувавши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що в анкеті позичальника від 28.04.2007 року зазначено, що [PERSON] приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) у ПриватБанку, згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив йому рахунок зі встановленням кредитного ліміту та надав платіжну картку № 4149437303484859, строк дії якої не зазначено. В заяві [PERSON] визнав право банку збільшити або зменшити чи скасувати кредитний ліміт. В свою\~чергу,\~[PERSON] зобовязався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості, а також своєчасно здійснювати погашення заборгованості в період з 20 по 25 число кожного місяця. Згідно підписаної ним анкети позичальника відсоткова ставка за кредитом може змінюватись. Крім цього, [PERSON] ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які разом із підписаною заявою складають договір про надання банківських послуг (а.с.8-9, 10-15). Із банківської виписки по картковому рахунку по банківській картці № 4149437303484859, вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 2300 грн. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до норм якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо зміни кредитного ліміту, банк керується п.3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою отримувача відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з запропонованими ПАТ КБ "Приватбанк" умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складають кредитний договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 31.03.2018 року має заборгованість 17366,52 грн., яка складається з наступного: - 2292,12 грн. - заборгованість за кредитом; - 13771,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи, відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). 803,17 грн. - штраф (процентна складова). Статтею 627 ЦК України передбачено, що, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору. За змістом ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічні правові позиції викладені в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 181/467/17, стороною в якій було ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з умовами та правилами, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки зазначено на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевому боці картки. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В правовій позиції, наданої Верховним Судом України у справі за № 6-2469цс16, зазначено, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Як встановлено судом, ПАТ КБ «Приватбанк» виконано взяті на себе зобов'язання та надано [PERSON] кредитні кошти, які позичальник отримав, користуючись кредитною картою № 4149437303484859, яку емітував банк та яку він отримав 28.04.2007 року, що підтверджується його підписом в анкеті позичальника (а.с. 8). Позивачем, на виконання ухвали суду, матеріали кредитної справи та докази перевипуску і отримання [PERSON] будь-якої іншої банківської картки від ПАТ КБ «ПриватБанк» або належними чином укладені ними додаткові угоди по збільшенню строку позовної давності не надано. В якості доведення своїх вимог позивач обмежився наданням відповіді на відзив, в яких не наведені підстави поважності пропуску строку позовної давності, а також виписки по рахунку, з якої вбачається, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідачем здійснено 26.09.2008 року, а останню операцію за допомогою картки № 4149437303484859 ним здійснено 10.10.2008 року. Інших операцій за допомогою даної банківської картки відповідач не здійснював. Згідно п.4.8 умов та правил надання банківських послуг банк зобовязаний продовжити строк дії карти та усіх інших карт, випущених для довірених осіб з новою датою закінчення строку дії, при наявності коштів в межах платіжного ліміту на відповідному картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку. У позовній заяві позивачем, також не зазначено, на який строк діяла видана відповідачу у 2007 році картка, хоча згідно п.3.1.1 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказується на лицьовій стороні (місяць та рік). Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця (а.с.14 зв.). Доказів виконання зазначеної умови кредитного договору та продовження строку дії кредитної картки або її перевипуску позивачем суду не надано. Так само, позивачем не наведено доводів і заперечень та доказів на їх обґрунтування щодо наявності перерв строку позовної давності, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі № 6-2891цс16. Таким чином, як видно з виписки по рахунку відповідача [PERSON] датою останнього платежу, що ним здійснено на погашення заборгованості по кредиту є 26.09.2008 року, тому, враховуючи його обовязок погашати заборгованість кожного місяця з 20 по 25 число кожного місяця, граничною датою виконання ним обовязкового платежу по кредиту, мала б бути 25.10.2008 року, а тому з 26.10.2008 року вже почався перебіг позовної давності, якій закінчився 27.10.2011 року. Позивач звернувся до суду лише 02.05.2018, жодних доказів про укладення та підписання угоди з відповідачем про збільшення позовної давності не надав, ним було пропущено встановлений законом трирічний строк загальної позовної давності, а відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, тому суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити. Відповідно до листа від 07.07.2018 року № Е.65.0.0.0/3-365676 повідомлено, що з 21.05.2018 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило назву на Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК). Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов'язаних зі зміною назви. На підставі ст.ст. 251-253, 256, 257, 259, 261, 267, 525, 526, 611, 612, 625, 627, 628, 631, 638, 639, 1049-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed