Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], станом на 1991рік відносився до суспільної групи «колгоспний двір» і його членами були: вона (позивачка), її батьки - [PERSON] та [PERSON], а також її брати - [PERSON] та [PERSON] (треті особи у справі). Отже на момент припинення колгоспного двору зазначені особи мали по 1/5 частці у майні колгоспного двору кожен. Вказують, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після смерті [PERSON], вона, а також її мати та брати успадкували частку батька та стали власниками по ? частині будинковолодіння. Зазначає, що її брат [PERSON] (третя особа у справі) з 1998 року у спірному будинку не проживає, а [PERSON] (третя особа у справі) з 2004 року працює та проживає у м. Львові. Таким чином, вона (позивачка) та її матір [PERSON] володіють по ? частині будинковолодіння. Позивачка стверджує, що [INFO] померла її мати - [PERSON] За свого життя заповіту вона не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємців, яким належало б право на обов'язкову частку у спадщині, немає Спадщину після смерті матері вона (позивачка) прийняла так як у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Отже після смерті [PERSON], позивачка стала власником житлового будинку в цілому. Однак, в позасудовому порядку оформити право власності на спірний житловий будинок вона не має можливості, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому звернулася до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. В судове засідання позивачка не з'явилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак подали заяви, в яких не заперечують проти позову та просять суд розглянути справу без їх участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у справі можливо ухвалити рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] (голова двору), її чоловік [PERSON], дочка [PERSON] (позивачка) та сини [PERSON] та [PERSON] (треті особи у справі). Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивачки). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004року. А у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема правила Цивільного кодексу Української РСР, в тому числі щодо прийняття спадщини. Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер у [INFO], відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом була дружина померлого - [PERSON], яка у відповідності до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №50149430 від 05.12.2017року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріуса не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б претендували на спадщину, немає. Таким чином, після смерті [PERSON] його право власності на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку перейшло за загальними правилами спадкування до дружини - [PERSON], яка з урахуванням своєї 1/5 частини у майні колгоспного двору, стала власником 2/5 частин такого. [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачки). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №118/2016, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є донька померлої - [PERSON] (позивачка) та син померлої - [PERSON], які у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті своєї матері, оскільки постійно проживали разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини. Інший спадкоємець за законом, а саме син померлого - [PERSON] (третя особа у справі) спадщину не прийняв, так як протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України заявив про відмову від неї в користь позивачки [PERSON] Таким чином, після смерті [PERSON] його право власності на 2/5 частини вищевказаного житлового будинку перейшло за загальними правилами спадкування до доньки [PERSON] (позивачки) та сина [PERSON] (третьої особи у справі), в результаті чого їхні частки у спірному будинковолодінні збільшилися і становили по 2/5 частки кожному. При цьому, суд не бере до уваги заяви третіх осіб по справі [PERSON] та [PERSON] від 11.12.2017року, які містяться в матеріалах справи про визнання позову, оскільки відмова осіб, які мають право на частку у колгоспному дворі на користь іншої особи за заявою під час розгляду цивільної справи стосовно спору про частки в колгоспному дворі чинним законодавством не передбачено. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно (спірний житловий будинок) позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження позивачки [PERSON]; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок; повідомленням Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. Вих №635/02-14 від 13.07.2016року; довідкою, виданою виконавчим комітетом Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області №590 від 21.06.2016 року; копією спадкової справи №118/2016, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С.; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та з урахуванням того, що спірне будинковолодіння належить до суспільної групи - колгоспний двір, є спільною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у ньому, позивачка [PERSON] є членом колгоспного двору та не втратила права на частку в його майні, та враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те, що треті особи по справі - [PERSON] та [PERSON] також є членами колгоспного двору та не втратили право на частку в його майні, а саме на 1/5 частки у бидинковолодінні для [PERSON] та 2/5 частки для [PERSON], суд вважає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для задоволення позову частково та визнання за [PERSON] право власності на 2/5 частини будинковолодіння [ADDRESS].

Outcome: partial