Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування зазначеного позову вказав, що він є власником квартири в будинку [ADDRESS]. Відповідачі за позовом є його невісткою та онучкою, однак з 2013 року за даною адресою не проживають, хоча є зареєстрованими. Просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання представник позивач не з'явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, будь - яких заяв суду не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просила розглядати цивільну справу за її відсутності. Суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зовнішнім проявом реалізації права користування квартирою, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи за адресою мешкання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі є власником в будинку [ADDRESS] на підставі договору купівля - продажу нерухомого майна від 02 липня 2001 року. Актом складеним головою правління ОСББ "Садовніченко 10", підтверджується, що відповідачі за вказаною адресою не мешкають з червня 2013 року та до теперішнього часу їх з реєстраційного обліку не знято. Матеріалами справи, а саме довідкою від 19 серпня 2014 року за вих. № 976, виданою Новов`язівською сільською радою, підтверджується, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] з 2013 року без реєстрації та [PERSON] є власником цього житлового будинку. В матеріалах цивільної справи є довідка від 27 березня 2014 року за вих. № 33, видана директором Новов`язівською середньою загальноосвітньою школою I-III ступенів, яка підтверджує, що [PERSON], 2006 року народження, навчається в першому класі Новов `язівській середній загальноосвітній школі Юр`ївського району Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування належною йому квартирою порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача, такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial