Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким, після уточнення вимог, просить усунути перешкоди в здійсненні ним права користування належною йому на праві власності квартирою [ADDRESS]; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], та належить йому на праві власності. Зазначає, що відповідно до договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу від 30 травня 2014 року є власником квартири [ADDRESS]. Крім того, право власності зареєстровано 30 травня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З 2004 року в даній квартирі періодично та короткочасно проживає [PERSON]. В інший час вона перебуває на лікуванні або проживає у своєї сестри [PERSON]. Відповідач в квартирі проживає за відсутності правових підстав, оскільки не є членом сім"ї, між ними договір найму не укладався, а тому немає права користування квартирою. До того ж, своєю поведінкою, відповідач завдає шкоди майну, псуючи та руйнуючи квартиру у той період, коли в неї загострюється хвороба (психічне захворювання) та трапляються нервові зриви. Внаслідок того, що відповідач, користуючись квартирою, не сплачує комунальні послуги, заборгованість за комунальними послугами постійно зростає. Виселитись з квартири категорично відмовляється, ключі не віддає, влаштовує гучні сварки та погрожує зверненням до міліції. Своїми діями відповідач перешкоджає йому користуватись його власністю. В судому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] до суду не з"явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, заперечень на позов чи заяв на відкладення з поважних причин не подала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторони позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1 та 2 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 30 травня 2014 року посвідчено договір дарування квартири та зареєстровано в реєстрі за №905, за яким [PERSON]- Дарувальник передав безоплатно у власність ( подарував ) [PERSON]- Обдаровуваному, а Обдаровуваний прийняв у власність ( у дар ) квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності зареєстровано 30 травня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом №22400659 від 30 травня 2014 року (а.с.6-7, 8). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Кіровоградській області, [PERSON], [INFO] була зареєстрована: [ADDRESS] та 21.06.2014 року знята з реєстрації, згідно п. 3.1 Наказу МВС, у зв"язку з відчуженням житла (а.с.13). Разом з цим, з"ясовано, що відповідач фактично проживає у вказаній квартирі , та не бажає добровільно її звільняти, чинить позивачу перешкоди у користуванні нею та проживанні. Тобто, відповідач не є членом сім'ї власника відповідно до статті 64 ЖК України, а тому не має права користування спірним жилим приміщенням. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Оскільки, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а [PERSON] вселилась до цієї квартири та проживає в ній як член сім'ї колишнього власника квартири, відтак зазначене дає суду підстави для задоволення вимог позивача в повному обсязі. Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved