Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 26,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 15.07.2016 року, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори [PERSON]., зареєстрований в реєстрі за № 2-1450 та скасувати державну реєстрацію, вчинену на підставі вказаного договору купівлі-продажу державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON]. у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 973123551210, номер запису про право власності 15419204); визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений 15.07.2016 року, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори [PERSON]., зареєстрований в реєстрі за № 2-1453 та скасувати державну реєстрацію, вчинену на підставі вказаного договору купівлі-продажу державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON]. у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 973173951210, номер запису про право власності 15420111); визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0262 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений 15.07.2016 року, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори [PERSON]., зареєстрований в реєстрі за № 2-1456 та скасувати державну реєстрацію, вчинену на підставі вказаного договору дарування державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON]. у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 97320851210, номер запису про право власності 15420742). Свої вимоги мотивує тим, що 15.07.2016 року між нею та відповідачем [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] , а також договір дарування земельної ділянки площею 0,0262 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходяться за адресою: в [ADDRESS] Укладаючи оспорювані договори, позивач помилилася щодо характеру (природи) укладених нею правочинів, неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого вищевказані правочини за жодних обставин не були б укладені, що має істотне значення для позивача та є підставою для визнання цих правочинів недійсними. Отримавши усні запевнення з боку відповідача [PERSON] , яка є її онукою, позивач розраховувала на укладення договору довічного утримання, догляд та піклування з боку відповідача. В свою чергу відповідач, отримуючи у дар земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та начебто купуючи належні позивачеві житловий будинок та земельну ділянку, гроші за які сплачені не були, запевнила позивача у тому, що буде здійснювати до смерті позивача догляд за нею, забезпечувати її матеріально та піклуватися. Внаслідок таких запевнень позивач погодилася на умови відповідача щодо відчуження на її користь вищевказаних об`єктів нерухомого майна. Спочатку між [PERSON] та [PERSON] не виникало жодних протиріч, відповідач дійсно піклувалася про неї, не перешкоджала її проживанню та час від часу матеріально забезпечувала. Згодом відповідач стала нарікати позивачеві, що остання їй заважає, почала з неї знущатися, застосовувати психологічне та фізичне насильство, про що свідчить інформація про звернення позивача до ВП Біляївського ГУНП в Одеській області. У зв`язку з викладеним позивач звернулася до суду з позовом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали. При цьому пояснили, що [PERSON] є людиною похилого віку, за станом здоров`я вона потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги, тому погодилася на передачу відповідачу належного їй нерухомого майна, яке є її єдиним житлом, в якому вона і після укладення оспорюваних договорів продовжувала проживати. Укладаючи вищенаведені договори, [PERSON] помилилася щодо правової природи правочинів, прав та обов`язків, які виникли після їх укладення між нею та відповідачем [PERSON] , оскільки вважала, що нею був укладений договір довічного утримання. [PERSON] також пояснила, що з відповідачем вони домовилися про те, що вона догляне її до смерті та похоронить з цього будинку. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що 07.05.2016 року позивач, яка є її бабусею, запропонувала купити у неї вищевказаний будинок, оскільки сама мала намір переїхати проживати у м. Львів до сестри. Про договір довічного утримання мова взагалі не йшла. Вона ( [PERSON] ) позичила грошові кошти у матері та брата, деяка сума у неї була в наявності. Документи для оформлення правочинів збирала сама [PERSON] Певний час відносини між ними були добрі, вона доглядала за бабусею, готувала їй їжу, купала її, бо вона три місяці була лежача, у бабусиній кімнаті зробили косметичний ремонт, покращили умови її проживання. У 2018 році після сварки через правнука позивача, який тривалий час проживав у будинку, позивач звернулася до суду з позовом. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст. 203 ЦПК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У відповідності до ч.1 ст. 655 ЦК України визначено правову природу договору купівлі-продажу. Зокрема, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 655, 717 ЦК України договори купівлі-продажу та дарування вважаються укладеними, якщо сторони мать повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх їх істотних умов. Як встановлено в судовому засіданні, 15.07.2016 року між позивачем та відповідачем були укладені: - договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 26,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори [PERSON] ., зареєстрований в реєстрі за № 2-1450 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 973123551210, номер запису про право власності 15419204) (а.с.25-26); - договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори [PERSON] ., зареєстрований в реєстрі за № 2-1453 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 973173951210, номер запису про право власності 15420111) (а.с.63-64); - договір дарування земельної ділянки площею 0,0262 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідченй державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори [PERSON]., зареєстрований в реєстрі за № 2-1456 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 97320851210, номер запису про право власності 15420742) (а.с.47-48). Згідно п.4 договору купівлі-продажу житлового будинку продаж здійснюється за 45113,63 грн., які продавець отримала від покупця повністю до підписання договору. З п.5 договору купівлі-продажу земельної ділянки вбачається, що продаж здійснюється за 33790,56 грн., які продавець одержав від покупця повністю до підписання договору. Позивач, укладаючи вказані правочини, помилилася щодо характеру (природи) цих правочинів - вона вважала, що укладає договори довічного утримання. Таких висновків суд дійшов, виходячи з наступного. Житловий будинок, розташований по [ADDRESS] є єдиним житлом [PERSON] , яка є людиною похилого віку. Доводи відповідача про те, що позивач мала намір після укладення договорів дарування та купівлі-продажу переїхати проживати в місто Львів до сестри, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки було з`ясовано, що позивач не підтримувала зв`язку з сестрою, яка проживала у м. Львів, бачилася з нею востаннє років двадцять тому. Крім того, після укладення договорів позивач, яка є особою похилого віку, залишилася проживати у будинку, до теперішнього часу зареєстрована у будинку. До того ж, відповідач пояснила, що у кімнаті бабусі вона зробила косметичний ремонт, покращила умови проживання. При цьому, після підписання договорів позивач фактично будинок не передавала, грошові кошти від відчуження будинку не отримувала (в матеріалах справи відсутні будь-які докази передачі коштів [PERSON] в рахунок оплати за договором купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] ), від особистих речей будинок не звільняла, залишалася там проживати. Та обставина, що відповідач грошові кошти позичила у матері та брата, відповідними доказами також не підтверджені, а їх показання в цій частині суд вважає такими, що суперечать іншим об`єктивним доказам, дослідженим в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що у 2013 році бабуся обіцяла, що дозволить їй проживати у будинку, потім передумала і у зв`язку з цим між ними виникли неприязні відносини і вони взагалі не спілкувалися. У 2016 році бабуся запропонувала відповідачеві купити у неї будинок, на що вона погодилася. Наведене, на думку суду, свідчить також про те, що грошові кошти відповідач не передавала, оскільки розуміла, що в будь-який час між ними виникнуть неприязні стосунки і їй доведеться звільнити будинок. Відповідач та її представник в судовому засіданні пояснили, що нотаріус перед підписанням договорів прочитала їх, роз`яснила зміст. Цю обставину також в судовому засіданні підтвердила державний нотаріус [PERSON] ., допитана в якості свідка. Разом з цим, сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваних договорів та роз`яснення нотаріусом суті договорів не може бути підставою для відмови в позові про визнання цих договорів недійсними. В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] пояснила, що зі слів матері відповідача вона знала про те, що позивач [PERSON] хотіла продати свій будинок онуці - [PERSON] При цьому також пояснила, що позивач потребувала сторонньої допомоги, їй було важко себе обходити. Свідок [PERSON] пояснила, що про укладений правочин купівлі-продажу будинку між позивачем та відповідачем знала лише зі слів відповідача [PERSON] та зауважила, що позивач після продажу будинку залишилася в ньому проживати. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] хотіла позичити грошові кошти для купівлі будинку. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач приходиться їй матір`ю, а відповідач - донькою. [PERSON] прийняла рішення продати будинок відповідачеві та переїхати проживати до м. Львів, однак не переїхала з певних причин, до того ж за нею завжди потрібно було доглядати. Перед укладенням договорів відповідач передала позивачеві грошові кошти. Грошові кошти відповідач позичила у неї та [PERSON] . Після укладення договорів вона залишилася проживати у будинку. Тривалий час відносини між сторонами були добрі, згодом [PERSON] почала провокувати сварки, бійки і звернулася до суду з позовом. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є співмешканцем [PERSON] і йому відомо, що відповідач придбала будинок у своєї бабусі, в якому остання після укладення договорів залишилася проживати. При цьому також пояснив, що він почав спімешкати з відповідачем після укладення договорів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] приходиться йому бабусею, а [PERSON] . - рідною сестрою. Ініціатором продажу будинку була позивач (бабуся). [PERSON] позичила грошові кошти у нього та його матері на купівлю будинку і земельної ділянки. Бабуся мала намір поїхати проживати в м. Львів, але не поїхала і залишилася проживати в будинку. Свідок [PERSON] - [PERSON] , допитана в судовому засіданні, пояснила, що позивач є бабусею її чоловіка [PERSON] . Позивач певний час проживала з правнуком [PERSON] , який погрожував їй підпалити будинок, побив її, тому бабуся, переживаючи за своє життя, просила рідних, щоб з нею хтось проживав. Вона запропонувала відповідачеві переїхати до неї, а незабаром запропонувала купити у неї будинок, бо збиралася переїхати жити у м. Львів до своєї сестри. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]. пояснила, що вона є державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори і при оформленні вищевказаних договорів були присутні сторони. Вона прочитала текст договорів, усно роз`яснила наслідки їх укладення. Вона роз`яснювала [PERSON] , що у останньої припиняється право власності на вказані об`єкти нерухомості з моменту підписання договору, на що бабуся пояснила, що це її воля. Аналізуючи показання свідків, клопотання про допит яких було заявлено відповідачем, суд приходить до висновку, що самі по собі показання вказаних свідків не свідчать про те, що між сторонами були укладені договори купівлі-продажу та дарування, крім того, не підтверджено факт передачі грошових коштів. Натомість вказані свідки пояснили суду, що бабуся потребувала сторонньої допомоги, після укладення договорів вона залишилася проживати у будинку, відповідач покращила умови проживання у її кімнаті тощо. Під помилкою законодавець має на увазі таке неправильне розуміння стороною суб`єкта, предмета та інших суттєвих умов угоди, які вплинули на її волевиявлення, при відсутності якого по обставинам справи можна допустити, що угода не була б укладена. Суттєвою помилкою є те, що воля і бажання позивача були направлені на укладення угоди довічного утримання, а не продаж і дарування єдиного житла, позбавивши себе у похилому віці права на житлову площу. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч.6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. На підтвердження своїх позовних вимог позивач на підставі належних і допустимих доказів довела наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я, потреба у зв`язку з цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час укладення оспорюваних правочинів волевиявлення позивача не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами дарування та купівлі-продажу. Позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочину. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved