Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернулась з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, життям доньки не цікавиться, не спілкується з нею, не турбується про її виховання, фізичний та духовний розвиток, не відвідує дитину, а тому є всі підстави позбавити його батьківських прав. Крім того, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, що є його обов'язком як батька дитини, має велику заборгованість по сплаті аліментів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові, просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Пояснила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, не відвідує її, не цікавитьься її життям, донька дуже переживає з даного приводу, засмучується, плаче, що інші діти мають батька, а в неї його фактично немає. Представник Органу опіки і піклування Житомирської міської ради Чижевський В.М. в судове засідання 26.04.2017 року не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.39). Відповідач в судові засідання 07.02.2017 р., 28.03.2017 р. та 06.04.2017 року не з'являвся, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС в Житомирській області відповідач не має зареєстрованого місця проживання на території Житомирської області (а.с.16). Позивач звернулась до суду за останнім відомим місцем проживання відповідача. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації, а тому він вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином ( а.с.29). Враховуючи те, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується змістом свідоцтва про народження (а.с. 11). Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 22.12.2005 року, що підтверджується змістом свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 10). Відповідно до довідки №2933, виданої 18.11.2016 року ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир», вбачається, що позивач зареєстрована та проживає разом з донькою [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с. 6). Статею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтями 9, 18 Конвенції «Про права дитини» визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В пунктах 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно ст. 3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно характеристики [PERSON] учениці 8-В класу Загальноосвітньої школи №27 м. Житомира життям доньки цікавиться та займається її мати, батько дівчинки у її навчанні та вихованні участі не приймає, батьківські збори не відвідує (а.с.9). Відповідно до довідки Комунальної установи «Центральна дитяча міська лікарня» №3 від 19.01.2017 року батько участі в лікуванні доньки [PERSON] не бере (а.с.32). Зі змісту довідки Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 27/6934 від 22.03.2017 року вбачається, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки станом на 01.03.2017 року становить 33441,67 грн (а.с.30-31). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради №378 від 19.04.2017 року визнано за доцільне позбавити батьківських [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки він ухиляється від виконання обов'язків щодо її виховання (а.с.40). З показів допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що відповідач протягом тривалого часу жодного разу з донькою не бачився, матеріальної допомоги не надає, абсолютно не цікавиться її життям.Покази свідків є послідовними та логічними, не викликають сумніву, а тому суд приймає їх як належний та допустимий доказ по справі. Таким чином, здійснюючи системний аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, судом беззаперечно встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для усвідомлення, що її батько любить та піклується про неї, не створює умови для отримання нею освіти, не надає матеріальну допомогу, не проявляє цікавість до інтересів дитини, не цікавиться її внутрішнім світом, що в сукупності свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківського обов'язку щодо виховання та утримання неповнолітньої доньки [PERSON], що є підставою відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. З огляду на викладене вище, виходячи винятково з інтересів дитини, та враховуючи наявність факту ухилення відповідачем від свого обов'язку виховувати та утримувати доньку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved