Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його підставність тим, що вони із відповідачем є батьками [PERSON], [INFO]. На даний час їх спільний син досяг повноліття та навчається у Вінницькому національному медичному університеті імені М.І. Пирогова. Строк навчання до 01.02.2021. Ураховуючи те, що син не досяг віку 23 років, продовжує навчання у вищому навчальному закладі, у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги, а вона, як мати, неспроможна самотужки забезпечити його необхідним, відповідач добровільно допомоги не надає, хоча офіційно працевлаштований, отож є фінансово спроможним, тому позивач просить суд присудити із відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, з моменту звернення до суду із даним позовом, тобто 20.09.2017 і до закінчення дитиною навчання, тобто до 01.02.2021. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, зіславшись на обставини, що наведені у позовній заяві, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнав частково, свою позицію аргументували у письмовому запереченні, що додане до матеріалів цивільної справи, відповідно до якого відповідач вказує на своє важке матеріальне становище, оскільки в січні 2017 року він потрапив в ДТП, в результаті якого отримав тяжкі тілесні ушкодження, на його лікування було витрачено багато коштів, тому наявні борги, які потрібно повертати. Крім цього, на даний час він є офіційно непрацюючим, оскільки трудовий договір із ТОВ "Аграна Фрут Лука", було розірвано, у зв'язку із неможливістю виконання трудових обов'язків. Зазначив, що міг би сплачувати третю частину вартості навчання сина за кожен семестр в розмірі по 2 160,00 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін спору та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що сторони спору є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до довідки виданої 05.09.2017 за №02 Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова (а.с.8), [PERSON] є студентом 2-го курсу фармацевтичного факультету заочного відділення Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, навчається за контрактом. Наведене підтверджується Договором про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою №120зф укладеного 04.08.2016 (а.с.6-8), відповідно до якого строк навчання [PERSON] узгоджено з 01.09.2016 по 01.02.2012, вартість освітньої послуги 58 320 гривень за весь строк навчання, а за семестр 6 480, 00 грн. Статтями 198, 199 СК України, визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що [PERSON] не досяг віку 23 років, доказів отримання ним доходу не встановлено, отож потребує матеріальної допомоги, у зв'язку із навчанням у вищому учбовому закладі. Вирішуючи питання щодо можливість батька надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, суд виходить з такого. Відповідач є інвалідом ІІІ групи інвалідності загального захворювання, згідно довідки до акту МСЕК (а.с.32). Як вбачається із довідки виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Липовецької РДА Вінницької області від 19.10.2017 року за №1970 (а.с.29), [PERSON] допомоги не отримує. Згідно Угоди від 03.10.2017 (а.с.43), укладеної між ТОВ «Аграна Фрут Лука» та [PERSON], сторони дійшли згоди про припинення дії договору підряду №000001192 від 01.08.2017 року з 03.10.2017. В судовому засіданні відповідач пояснив, що припинення трудової діяльності пов'язано із його станом здоров'я. Згідно Протоколу засідання лікарсько - консультативної комісії №184 від 17.10.2017 (а.с.30) [PERSON] встановлено діагноз сладоконсолідуючий багато уламковий перелом шийки лівого плеча після остеометалосинтезу ускладнений привідною контрактурою, значне порушення функцій суглобу ІІІ ступеня. Хворий знаходився на лікуванні в медичних закладах, на даний час проходить лікування амбулаторно та потребує подальшого оперативного та амбулаторного лікування. Наведене підтверджується Виписками з медичних карт амбулаторного хворого (а.с.39-40), а тому суд дійшов висновку, що стан здоров'я відповідача, який є інвалідом ІІІ групи, отож непрацездатною особою, значно ускладнює його працевлаштування та відповідно отримання доходу. Згідно інформації наданої Іллінецьким відділенням Немирівської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області на вимогу суду за ухвалою від 20.10.2017, отриманий [PERSON] дохід за І півріччя 2017 року склав 8 720, 50 гривень. Інформацію про отримані доходи [PERSON] за ІІІ квартал 2017 року не надано, оскільки інформація про доходи фізичних осіб за цей період подається з 01.10.2017, а тому на даний час обробляється в ДФС України, втім позивач не порушувала перед судом клопотання про витребування таких доказів. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2017 року - 1 247 гривень, з 1 травня - 1 312 гривень, з 1 грудня - 1 373 гривні. Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що отриманий відповідачем дохід за І півріччя 2017 року не забезпечив йому навіть щомісячного прожиткового мінімуму, а відтак першочергові потреби його життєдіяльності,що свідчить про те, що відповідач не спроможний надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові у визначеному розмірі. Відповідно до частини 3 статті 10, статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу. Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed