Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач Тернопільський міськрайонний центр зайнятості пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 3427,31 гривень. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 22 квітня 2005 року та 04 травня 2007 року [PERSON] зверталася до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, у зв`язку із чим їй було надано статус безробітної відповідно 29 квітня 2005 року та 11 травня 2007 року. Перебуваючи на обліку в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості як безробітна відповідач отримувала допомогу по безробіттю. В результаті перевірки інформації наданої ПФУ, Тернопільським міськрайонним центром зайнятості встановлено, що відповідач перебуваючи на обліку була зареєстрований як фізична особа - підприємець з 30 березня 2004 року по 14 березня 2019 року. За результатами перевірки складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №143 від 08 травня 2019 року та видано наказ за №78 "Д" від 11 червня 2019 року про повернення коштів. Повідомлення про повернення коштів в сумі 3427,31 грн. разом з копією наказу від 11 червня 2019 року за №78 «Д» направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 12 червня 2019 року за №07047/2711. У добровільному порядку відповідач не повернула кошти в сумі 3427,37 грн. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Представник позивача Тернопільського міськрайонного центру зайнятості у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановлено законом порядку. Попередньо подала заяву про слухання справи без її участі. Позов просить задовольнити в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено, що 22 квітня 2005 року та 04 травня 2007 року [PERSON] зверталася до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості із заявами про надання їй статусу безробітної та призначення виплати допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України "Про зайнятість населення" та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». При цьому, відповідач у заявах повідомила, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, не має заробітку та інших доходів. Наказом за №НТ050429 від 29 квітня 2005 року Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, [PERSON] надано статус безробітної з 29 квітня 2005 року. З 29 квітня 2005 року [PERSON] призначено допомогу по безробіттю, що підтверджується витягом із наказів про прийняті рішення по особі від 11 червня 2019 року ПК №190100305042200002. Наказом за №НТ060426 від 26 квітня 2006 року, [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до пп «12» п. 1 ст. 31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом за №НТ070511 від 11 травня 2007 року Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, [PERSON] надано статус безробітної з 11 травня 2007 року. З 11 травня 2007 року [PERSON] призначено допомогу по безробіттю, що підтверджується витягом із наказів про прийняті рішення по особі від 11 червня 2019 року ПК №190100807050400001. Наказом за №НТ080505 від 05 травня 2008 року, [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до пп «12» п. 1 ст. 31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом за №080904 від 04 вересня 2008 року, [PERSON] знято з обліку, у зв`язку з працевлаштуванням безробітного. З акту Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за №143 про розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення від 08 травня 2018 року вбачається, що [PERSON] була зареєстрований як фізична особа - підприємець у період з 30 березня 2004 року по 14 березня 2019 року. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07 травня 2019 року за №1005308385 встановлено, що 30 березня 2004 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] та 14 березня 2019 року проведено припинення її підприємницької діяльності. Як вбачається з витягу із ЄІАС.NET (Єдиної інформаційної аналітичної системи), державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП 14 березня 2019 року здійснена за її рішенням. Встановлено, що у період з квітня 2005 року по березень 2007 року та у період з травня 2007 року по вересень 2008 року відповідачу була виплачена допомога по безробіттю в розмірі 1362,95 грн. та 2064,36 грн. разом у сумі 3427,31 гривень, що підтверджується довідками від 10 червня 2019 року за №529 та за №530, виданими Тернопільським міськрайонним центром зайнятості. Тернопільським міськрайонним центром зайнятості [PERSON] направлено для ознайомлення копію акту розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення від 08 травня 2019 року, запропоновано надати пояснення з цього приводу в строк до 03 червня 2019 року. Наказом директора ТМЦЗ від 11 червня 2019 року за №78 «Д» встановлено повернути [PERSON] протягом 15-ти календарних днів кошти в розмірі 1362,95 грн. за період перебування на обліку як безробітної з 29 квітня 2005 року по 07 березня 2007 року та кошти в розмірі 2064,36 грн. за період перебування на обліку як безробітної з 11 травня 2007 року по 02 вересня 2008 року. 12 червня 2019 року [PERSON] направлено повідомлення з проханням добровільно сплатити незаконно отримані кошти. Станом на день розгляду справи відповідач у добровільному порядку кошти в сумі 3427,31 гривень на розрахунковий рахунок позивача не повернула. Відповідач в судове засідання не з`явилася та відзиву не подавала. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно з вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомога по безробіттю. Безробіттям відповідно до положення ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» є соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. В силу вимог ч. 3 ст. 3 цього Закону, зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Нормами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного припиняється у разі зайнятості особи. Судом встановлено, що на період реєстрації як безробітна та виплати допомоги по безробіттю відповідач була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Про вказані обставини, остання не повідомила позивача. Відповідно до вимог п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку, згідно з яким рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. В силу вимог абз. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Як слідує з вимог ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з вимогами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , будучи суб`єктом підприємницької діяльності (фізичною особою-підприємцем) та відносячись до категорії зайнятого населення, 22 квітня 2005 року та 04 травня 2007 року під час звернення до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного приховала той факт, що з 30 березня 2004 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, внаслідок чого незаконно отримувала допомогу по безробіттю. Таким чином, відповідно до вимог ст. ст. 34, 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач зобов`язана повернути незаконно отримані кошти з 29 квітня 2005 року по 07 березня 2007 року та з 11 травня 2007 року по 02 вересня 2008 року, виплачені їй як безробітній, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття в користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із [PERSON] на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості 3427,31 гривень - незаконно отриманої допомоги по безробіттю. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 гривень на користь позивача відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved