Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача та в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 03 листопада 2010 року між нею та [PERSON] було укладено спадковий договір, відповідно до якого останній зобовязався виконувати передбачені в договорі розпорядження [PERSON], і в разі її смерті набуває право власності на земельну ділянку площею 4,1337 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Яковлівської сільської ради, КСП ім.. Ілліча Лозівського району Харківської області (далі Спадковий договір). Даний Спадковий договір посвідчено приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] Позивач у позові зазначає, що [PERSON] обовязки, передбачені п.п. 1, 5 Спадкового договору за її неодноразовими проханнями та вимогами не виконувалися взагалі, останній не цікавився про її здоровя і життя, що згідно п. 10 Спадкового договору є підставою для розірвання договору. Крім цього, позивач зазначає, що на час підписання договору вона перебувала на обліку в психіатричному відділенні Лозівської ЦРЛ, а тому не розуміла значення своїх дій при підписанні договору та наслідки його підписання. 06 листопада 2015 року позивачем на адресу [PERSON] була направлена заява з пропозицією припинити дію Спадкового договору в добровільному порядку шляхом його розірвання, однак відповідач відмовився від отримання вказаного поштового відправлення. Позивач просить суд розірвати Спадковий договір та стягнути з відповідача судові витрати. Допитана у судовому засіданні в якості свідка, в порядку передбаченому ст. 184 ЦПК України, [PERSON] позовні вимоги підтримала та суду повідомила, що в 2010 році вона звернулася до сімї [PERSON] з проханням надати їй в борг грошей в сумі 20000 грн, на що їй повідомили про необхідність укладення договору. Пізніше позивач погодилася підписати договір та вирушила з [PERSON] до нотаріуса в місто Лозова, куди в подальшому приїхав і відповідач. У нотаріуса вона підписала якийсь договір, але їй його не зачитували та не надали його копію. Після підписання договору відповідач їй передав 20000 грн та забрав державний акт на землю. На момент перебування у нотаріуса позивач перебувала у депресії, приймала ліки та не розуміла, що підписувала. Після підписання договору відповідач її не відвідував, не надавав жодної допомоги, але з проханнями про надання їй допомоги вона не зверталася. Про умови Спадкового договору позивачу стало відомо після отримання його копії в 2015 році. Грошові кошти, які позивачу були передані, вона повернути не намагалася, оскільки не була обізнана про умови підписаного їй договору. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], допитаний в якості свідка, в порядку передбаченому ст. 184 ЦПК України, позовні вимоги не визнав у повному обсязі та суду повідомив, що в 2010 році позивач неодноразово зверталася до нього з проханням купити у неї земельну ділянку, після яких відповідач їй повідомив, що продаж земель сільськогосподарського призначення заборонена законодавством, але можливо укладення спадкового договору. Позивач погодилася на укладення спадкового договору. Спадковий договір був укладений у нотаріуса, при цьому позивач прочитала договір, підписала його, після чого відповідач передав їй 20000 грн. Після цього, позивач не мала будь-яких претензій до відповідача, за допомогою не зверталася, у звязку із чим він допомоги за Спадковим договором не надавав. Відповідач зазначив, що сприймав Спадковий договір як договір купівлі-продажу земельної ділянки. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, заперечував проти їх задоволення. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що позивач бажала віддати їм земельну ділянку за 20000 грн, оскільки хотіла поїхати до санаторію. У звязку із цим було укладено Спадковий договір. Їх сімя завжди допомагала позивачу, оскільки вони проживають по сусідству. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що позивач продала земельну ділянку відповідачу за 20000 грн, а також те, що сусіди надають допомогу позивачу. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач пропонувала їй купити у неї земельну ділянку. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він зі слів позивача знає про Спадковий договір, який укладено на умовах передачі нею житлової площі. Чи зверталася за допомогою позивач до відповідача свідок не знає, але зі слів позивача їй допомога згідно умов договору не надається. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що позивач є його матірю та йому відомо, що нею укладався якийсь договір у нотаріуса, але про його умови йому не відомо, а також про отримання грошових кошті за даним договором в сумі 20000 грн йому також не відомо. Про те, що позивач зверталася за допомогою до відповідача йому не відомо. Про випадки надання допомоги відповідачем позивачу йому також не відомо. Допитана як свідок, в порядку передбаченому ст. 184 ЦПК України, приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] суду пояснила, що Спадковий договір дійсно посвідчений нею в порядку встановленому чинним законодавством, сторони договору були обізнані про зміст договору, на погане самопочуття ніхто не скаржився. Копія договору була вручена позивачу, про що зроблено відмітку в реєстрі вчинення нотаріальних дій. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Частиною 1 ст. 1308 ЦК України встановлено, що \~спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. 03 листопада 2011 року між сторонами було укладено Спадковий договір (а.с. 10). Пунктом 5 Спадкового договору передбачені обовязки відповідача шанобливо ставитися до позивача, толерантно відноситись до окремих недоліків її характеру, регулярне відвідування, забезпечення доглядом у вигляді надання побутових послуг. За життя позивача відповідач повинен надати їй грошову допомогу, однією сумою в розмірі 20000 грн і зберегти в її безоплатному довічному користуванні земельну ділянку. Пункт 10 Спадкового договору передбачає, що підставою розірвання договору є невиконання відповідачем розпоряджень позивача. Позивач зверталася до відповідача з письмовою заявою про розірвання договору, що підтверджується відповідними копіями заяви, опису вкладення до цінного листа та конверта з довідкою про причину повернення (а.с. 8-9). Згідно довідок Комунального закладу «Лозівська ЦРЛ» (а.с. 11, 50) позивач перебуває на обліку в психіатричному відділенні з діагнозом рекурентний депресивний розлад з 1987 року. Копіями договору оренди землі, додаткової угоди, кадастрового плану земельної ділянки, відомостей на виплату грошей, державного акту на земельну ділянку, протоколів зборів учасників та наказів ТОВ «Яковлівське» (а.с. 37-49) підтверджується ті обставини, що позивач, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення на території Яковлівської сільської ради, КСП ім. Ілліча, дана земельна ділянка передана позивачем в оренду ТОВ «Агрофірма «Яковлівська». Оцінка правомірності правовідносин, що походять від договору оренди земельної ділянки, судом не надається, оскільки це не стосується позовних вимог щодо розірвання Спадкового договору. Як вбачається з копії з реєстру вчинення нотаріальних дій за 03.11.2010 року (а.с. 93-94), позивач саме 03.11.2010 року отримала копію Спадкового договору, про що свідчить її підпис в графі № 7. Крім цього, на підставі заяви позивача до нотаріуса, 27.10.2015 року нею повторно отримано копію Спадкового договору, що підтверджується відповідною копією заяви (а.с. 95). У судовому засіданні 07.04.2016 року представником позивача надано суду додаткові письмові докази, а саме лист позивача на адресу відповідача від 16.03.2016 року, з проханням надати допомогу в обробітку присадибної ділянки, а саме засіяти 20 соток ячменем та багаторічними травами в строк до 30 березня 2016 року, а також забезпечити її насінням ячменю в рахунок договору оренди земельного паю. Поштове відправлення з вищевказаним листом не отримане відповідачем, у звязку з відмовою адресата від його одержання. З досліджених доказів судом встановлено, що протягом дії вказаного договору, позивач не зверталася до відповідача з будь-якими розпорядженнями, що вказує на відсутність підстав вважати відповідача таким, що не виконував розпоряджень позивача. Письмове розпорядження позивача від 16.03.2016 року є доказом єдиного випадку звернення позивача з розпорядженням до відповідача, а підставою для розірвання договору згідно п. 10 Спадкового договору та ст. 1308 ЦК України є невиконання розпоряджень відчужувача набувачем, що вказує на необхідність доведення у судовому засіданні не єдиного випадку не виконання розпорядження відчужувача, а множинних випадки ігнорування набувачем розпоряджень відчужувача. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що сторони укладаючи Спадковий договір не мали наміру створювати правовідносини, які з нього випливають, а розуміли його як договір купівлі-продажу земельної ділянки. Сторони умисно уклали Спадковий договір, але між ними встановлені правовідносини щодо купівлі продажу земельної ділянки, в яких позивач є продавцем належної їй земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а відповідач покупець земельної ділянки, який передав позивачу грошові кошти за земельну ділянку в сумі 20000 грн. Статтею 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. На те, що Спадковий договір є удаваним правочином для приховування договору купівлі продажу землі сільськогосподарського призначення, вказують показання відповідача, допитаних свідків, а також відсутність будь-яких вимог про допомогу з боку позивача з моменту укладення договору і до звернення з позовом до суду. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що Спадковий договір укладений сторонами для приховання договору купівлі продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, у звязку із чим суд вважає даний правочин удаваним та враховує правила, які регулюють правочини повязані з купівлею-продажем земельної ділянки. Пунктом 15 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року, не допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Таким чином, з урахуванням ст. 235 ЦК України та пункту 15 Перехідних положень ЗК України, суд приходить до висновку, що укладений Спадковий договір є удаваним правочином, який укладений для приховування укладеного між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, є недійсним з моменту його укладення, тобто з 03.11.2010 року, та відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Тобто, застосування юридичних наслідків у вигляді розірвання Спадкового договору у даному випадку є неможливим, а позовні вимоги щодо визнання Спадкового договору недійсним позивачем не заявлені. Суд не вважає можливим визнання Спадкового договору недійсним із власної ініціативи, так як такі дії суду суперечать принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через їх необґрунтованість. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю, суд не приймає до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності (а.с. 60-61).

Outcome: dismissed