Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 16.11.2001 року. Від подружнього життя у них народилася донька. Зазначила, що сторони разом не проживають з 22 грудня 2012 року, шлюбні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюб існує формально, спільне життя не склалося через несумісність характерів, різних поглядів на сімейне життя та виховання дитини, впродовж спільного життя у сторін постійно виникали конфлікти, сварки, що призвело до неприязних стосунків та втрати почуття любові. Просить шлюб розірвати. Вказує, що вона з відповідачем досягли згоди місця проживання доньки, та просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище "[PERSON]". Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на задоволенні позову наполягала. Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Сторони зареєстрували шлюб 16.11.2001 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області (актовий запис № 64), що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьком [PERSON], [INFO], є відповідач, матір'ю - позивач. Відповідно до ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є те, що сторони разом не проживають з 22 грудня 2012 року, шлюбні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюб існує формально, спільне життя не склалося через несумісність характерів, різних поглядів на сімейне життя та виховання дитини, впродовж спільного життя у сторін постійно виникали конфлікти, сварки, що призвело до неприязних стосунків та втрати почуття любові, судом сторонам не надавався строк на примирення. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище "[PERSON]". Документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved