Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, розірвати шлюб, зареєстрований між ними 29.12.2011 року Білолуцькою селищною радою Новопсковського району, актовий запис № 27. Прізвище після розірвання шлюбу залишити «[PERSON]». В обґрунтування своїх вимог зазначила, що від спільного шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. З відповідачем вона сумісно не проживає. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, вона не працює, тому їй одній важко утримувати доньку. Відповідач фізично здоровий, на утриманні інших неповнолітніх дітей не має, не працює, але взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Причиною розірвання шлюбу стало те, що з відповідачем в психологічному плані вони не сумісні, на цій підставі між ними виникають сварки та скандали, які привели до того, що сумісне життя стало неможливим. Подальше подружнє життя суперечить її інтересам, в зв'язку з чим вона звертається до суду з цим позовом. Спору про майно подружжя не має. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення, згідно якого позовні вимоги визнає частково, у зв'язку з наступним. Він зараз ніде не працює, проживає на кошти, які заробляє на тимчасових роботах, планує отримати статус безробітного в Новопсковському районному центрі зайнятості населення, інших доходів та прибутків для надання аліментів на утримання доньки не має, по можливості надає фінансову допомогу на утримання доньки (купує одежу та інше). Тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини визнає частково і згоден сплачувати аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. В частині позовних вимог щодо розірвання шлюбу не заперечує. Також просить судове засідання провести без його участі. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 29.12.2011 року Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 27. Від шлюбу є неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження [NUMBER], виданим повторно 27.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 30, де в графі "батько" вказаний відповідач - [PERSON]. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Причиною розірвання шлюбу є фактичні взаємовідносини подружжя, які складися через різні погляди на сімейне життя та побут, що привело до припинення сімейно-шлюбних відносин та свідчить про неможливість подальшого збереження шлюбу, а спільне життя суперечило б інтересам подружжя. З урахуванням тих обставин, що сторони не бажають зберігати шлюб, тривалий час не підтримують сімейно-шлюбних відносин та враховуючи принцип добровільності шлюбу, моральні засади правового інституту сім'ї та інтереси дитини, суд вважає позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище отримане після реєстрації шлюбу "[PERSON] ". Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що після припиненням сімейно-шлюбних відносин сторони проживають окремо, відповідач зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS], що підтверджується відомістю адресно-довідкового підрозділу Новопсковського РСУДМС України в Луганській області, а позивач зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту. Неповнолітня дитина проживає з позивачкою, що підтверджується матеріалами справи, позивачка не працює, при цьому відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці не надає, а домовленості щодо утримання спільної дитини між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері), або у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що має істотне значення суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі В судове засідання відповідач [PERSON] не надав жодного доказу , який би підтверджував, що він має мінливий, нерегулярний дохід, тому його заперечення щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. є безпідставними. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу З урахуванням вимог позивача, яка просить стягнути аліменти у частці від доходу відповідача, позиції відповідача, який визнав позовні вимоги частково, суд,

Outcome: approved