Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 0464/08/12-AL7v від 02 жовтня 2008 року у розмірі 8 599 доларів США 56 центів та штрафних санкцій (пені) в розмірі 155 754 гривень 69 копійок, суму судового збору в розмірі 5 755 гривень 84 копійок сплаченого за подання позову. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 02 жовтня 2008 року відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 21 000 тисячі доларів США 00 центів для придбання автомобіля TOYOTA COROLLA, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитним коштами, строком по 01 жовтня 2015 року. Зазначав, що на момент укладення кредитного договору сторони дійшли згоди щодо всіх його умов відповідно до вимог статей 627, 638 Цивільного кодексу України. Оскільки відповідачка систематично не виконувала договірні зобовязання, здійснюючи повернення частин суми кредиту з порушенням термінів, за кредитним договором виникла заборгованість в сумі 8 599 доларів США 56 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (1 долар США= 26,509341 грн.) складає 227 968 гривень 67 копійок та штрафних санкцій (пені) в розмірі 155 754 гривень 69 копійок, загальна сума заборгованості за кредитом таким чином становить 14 475 доларів США 02 центи, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (1 долар США = 26,509341 грн.) складає 383 723 гривні 36 копійок. З огляду на порушення зобовязання з боку відповідачки відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України настали правові наслідки, встановлені договором, а саме обовязок відповідачки сплатити неустойку-пеню, розмір якої узгоджений сторонам у кредитному договорі№ 0464/08/12-AL7v від 02 жовтня 2008 року. Представник відповідачки надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що банк не звернувся до відповідачки з вимогою дострокового повернення кредитного боргу в межах строку позовної давності, оскільки згідно до частини 1 статті 261, частин 4,5 статті 267 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушує. Наполягав, що виходячи з розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 0464/08/12-AL7v від 02 жовтня 2008 року станом на 10 травня 2017 року, перебіг строку позовної давності розпочався з 01 жовтня 2013 року (дата сплати наступного платежу 30 вересня 2013 року), оскільки останній платіж у розмірі 9 444 доларів США 31 цент нею було сплачено 22 серпня 2013 року, у звязку з чим, строк позовної давності закінчився 01 жовтня 2016 року. Крім того, вважає, що станом на 01 жовтня 2014 року сплинув строк позовної давності і на вимогу про стягнення пені, адже, з урахуванням норм частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України для стягнення пені слід враховувати спеціальну позовну давність строком в один рік (а.с. 50-58) Позивач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, свої вимоги підтримав у повному обсязі, в судове засідання не зявився, просив суд розглядати справу за відсутності його представника. Надав суду письмові пояснення щодо заперечення відповідачки на позов та заяви про застосування позовної давності, в який зазначив, що він звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України, адже, як убачається з розрахунку заборгованості від 10 травня 2017 року останній платіж [PERSON] був здійснений 13 квітня 2017 року в розмірі 11 доларів США 16 центів, що підтверджується Меморіальним Ордером № 32532 від 14 квітня 2017 року. Відповідно до Меморіального Ордеру № 74521 відповідачка здійснила останній платіж 31 травня 2017 року, внаслідок чого згідно зі статтею 264 цього ж Кодексу перебіг позовної давності перервався та від цього дня почався заново, тоді як позивач звернувся до суду 06 липня 2017 року (а.с. 2-3, 63-65). Представник відповідачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] проти позову заперечував повністю, посилаючись на підстави зазначені в запереченнях та пропуск позивачем строку позовної давності. Крім того зазначив, що [PERSON] будь-яких платежів, що нібито підтверджуються меморіальними ордерами № 74521 від 31.05.2017 року та № 32532 від 14.04.2017 року не здійснювала, вказані платіжні документи не підписувала. З урахування викладеного вважає, що твердження позивача про те, що перебіг строку позовної давності був перерваний платежами, які здійснила [PERSON], є незаконним. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши письмові пояснення та заперечення сторін, письмові докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ», далі за текстом позивач) і [PERSON] (далі за текстом - відповідачка) було укладено кредитний договір № 0464/08/12-AL7v (далі за текстом - кредитний договір), на підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 21 000 доларів США 00 центів для придбання автомобіля TOYOTA COROLLA, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, строком до 01 жовтня 2015 року (а.с. 12-14). 10 червня 2011 року між сторонами було укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору № 0464/08/12-AL7v від 02 жовтня 2008 року, згідно якого пункт 1.2. був змінений і викладений в такій редакції: Кредитні кошти надаються строком по 30 вересня 2016 року. Крім того, пункт 2.3. кредитного договору також був змінений і викладений в такій редакції: Позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з червня 2011 року рівними частинами в сумі не менше 277доларів США (а.с. 15). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На виконання вимог статті 1054 Цивільного кодексу України позивач надав відповідачці грошові кошти у розмірі 21 000 доларів США 00 центів, що відповідачкою не оспорюється. Згідно з умовами кредитного договору та Додаткового договору № 1, а саме з пунктом 2.3. та 3.3.2. відповідачка зобов'язувалася щомісячно повертати частини кредитних коштів, починаючи з червня 2011 року рівними частинами в сумі не менше 277 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі, встановленому пунктом 1.3. кредитного договору (а.с. 12, 15). При цьому базова відсоткова ставка була узгоджена сторонами на рівні 12,5 % річних на залишок заборгованості (а.с. 12- зворотній бік,15). Відповідно до п.4.1. кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми не повернутого кредиту та/або несплачених процентів ( а.с.13). Згідно до п. 5.3. кредитного договору сторони домовились, що невиконання або неналежне виконання Позичальником зобовязань по поверненню суми кредиту, сплаті процентів та інших зобовязань, передбачених п. 3.3. цього Договору є умови, при настанні яких припиняється кредитування Банком Позичальника, а Позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів Банку, сплачує проценти за користування кредитними коштами. Для цього, банк надає під розписку уповноваженій особі, або надсилає рекомендованим листом Позичальнику письмову вимогу про повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені (а.с. 13). Як убачається з Розрахунку заборгованості відповідачка взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконала не в повному обсязі, кредит повернула частково, станом на 10 травня 2017 року за відповідачкою мається заборгованість у розмірі: - 8 599 доларів США 56 центів, з яких: 5 777 доларів США 48 центів, що гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час здійснення розрахунку позивачем становить 153 157 грн. 19 коп. прострочена заборгованість за кредитом та 2 822 доларів США 08 центів, що гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час здійснення розрахунку позивачем становить 74 811 грн. 48 коп. прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом; - 5 875 доларів США 46 центів, що гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час здійснення розрахунку позивачем становить 155 754 грн. 69 коп. - сума пені з розрахунку 0,2 % в день за простроченим кредитом та процентами.(а.с. 4-10). Відповідачка факт наявності заборгованості за кредитним договором не заперечувала. Спору щодо розміру простроченої заборгованості за основним зобовязанням та нарахування процентів за користування кредитом між сторонами відсутній. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (пункт 7.3 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 30.09.2016 року (пункти 1.2 кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 20 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (пункт 2.3. кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (пункт 2.7 Кредитного договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другої статті 1050 ЦК України, відповідно до положень якої кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути не сплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись незалежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)( п.1 ч. 2ст. 258 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як зазначено в ч.1 ст. 261 ЦК України. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України . При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (актами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вище зазначалося, що відповідно до умов кредитного договору, позичальник здійснює повернення кредиту щомісячно, починаючи з червня 2011 року до 30 вересня 2016 року рівними частинами в сумі не менше 277,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами щомісячно, не раніше 1-го та не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідачки повернути весь борг частинами кожного місяця, а процентів - кожного календарного місяця, у рахунок якого вносяться кошти, та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачкою строку погашення кожного чергового платежу. Отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Зазначене узгоджується з правовими позиціями висловленими Верховним Судом України у постановах від 06.11.2013 року справа № 6-116цс13, 19.03.2014 року справа №6-20цс14 та 18.06.2014 року справа № 6-61цс14, 6-1825цс15 от 30.09.2015. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії від 02.10.2008 року станом на 10.05.2017 рік, відповідачкою внесений останній платіж у розмірі 9 444, 31 доларів США 22.08.2013 року. Таким чином, початок перебігу позовної давності почався з 01.10.2013 року (дата сплати наступного платежу 30.09.2013 року) та сплив 01.10.2016 року. Позивач звернувся до суду за захистом свого права 06.07.2017 року, тобто поза межами строку позовної давності. Клопотань щодо поновлення пропущеного строку з поважних причин для звернення до суду, позивачем не заявлено. У звязку з чим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредитними коштам та за нарахованими процентами за їх користування не підлягають задоволенню. Суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що здійснення відповідачкою 13.04.2017 року, 03.05.2017 року та 31.05.2017 року платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, є підставою для визнання переривання перебігу строку позовної давності, оскільки, відповідно правової позиції Верховного Суду України по справі № 761\\12553\\15-ц від 22.03.2017 року, оплата періодичного платежу не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів в розмірі 5 875, 46 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час здійснення розрахунку позивачем становить 155 754, 69 грн., суд вважає за необхідна також відмовити, оскільки відповідно до положень статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). Зазначений висновок узгоджується з правовою позиціє Верховного Суду від 29 червня 2016 року у справі № 6-1188цс16. Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина 1 статі 82 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити в повному обсязі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покласти судові витрати зі сплати судового збору на позивача.

Outcome: dismissed