Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом до [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області, згідно якого просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом по 1/2 частині житлового будинку за кожним з відповідною частиною господарських споруд, що розташований по вул..Ленінградська, 4 с.Нові Чобручі Роздільнянського району Одеської області, та які складаються з: «А» - житловий будинок, загальною площею 53,20 кв.м., в тому числі житловою 37,60 кв.м. та господарчі споруди: «Б» - літня кухня, «В» - сарай, «Г» - гараж, «Є» - сарай, «Ж» - уборна, «З» - сарай, «І» - погріб, І- цистерна, №1-2 огорожа, що належали [PERSON], померлому 09.07.2015 року. Позивачі та їх представник [PERSON] в судове засідання не зявились на підставі заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а.с. 45). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області проти задоволення позову не заперечував, просив розглядати справу у його відсутність (а.с.44). Розглянувши справу в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, оглянувши копію спадкової справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 липня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №420036, виданим 09.07.2015 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №458 (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: вул..Ленінградська, 4 с.Нові Чобручі Роздільнянського району Одеської області, та які складаються з: «А» - житловий будинок, загальною площею 53,20 кв.м., в тому числі житловою 37,60 кв.м. та господарчі споруди: «Б» - літня кухня, «В» - сарай, «Г» - гараж, «Є» - сарай, «Ж» - уборна, «З» - сарай, «І» - погріб, І- цистерна, №1-2 огорожа. Вказаний будинок з господарськими спорудами належав на праві власності батьку позивачів [PERSON], про що свідчить запис в погосподарчій книзі [PERSON] сільської ради за 1967-1969 роки, особовий рахунок №226 (а.с.20,21-24), запис в погосподарчій книзі [PERSON] сільської ради за 2011-2015 роки, номер облікової карти по господарського обліку 1092-1(а.с.25,26-29), довідки [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 27.05.2016р. №208 та 209 про те, що за будинком рахується присадибна земельна ділянка площею 0,25га для будівництва та обслуговування будинку та господарчих споруд та 0,02га для ведення особистого селянського господарства, а всього 0,27га,які були передані [PERSON] на підставі рішення правління колгоспу ім..Фрунзе (а.с.20,25). Земельна ділянка не приватизована. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). З наданих суду документів та технічного паспорту вбачається, що спадковий житловий будинок збудований у 1960 році, а господарчі споруди в період з 1960 по 1990 роки, тобто до 05.08.1992р., а тому вони не підлягали прийняттю в експлуатацію. За приписами п.3.1 Змін до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року №91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Документом, який засвідчує відповідність вказаного житлового будинку, побудованого до 05 серпня 1992 року, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил є технічний паспорт, виготовлений станом на 31.03.2016р. Згідно технічного паспорту житловий будинок, що розташований за адресою: вул..Ленінградська, 4 с.Нові Чобручі Роздільнянського району Одеської області складається з передньої площею 6.30 кв.м, жилої кімнати площею 9.80 кв.м, кухні площею 9.30 кв.м, жилої кімнати площею 10.30 кв.м, жилої кімнати площею 17.50 кв.м, загальною площею 53,20 кв.м., в тому числі житловою 37,60 кв.м. (а.с.31). На земельній ділянці побудовані господарські споруди: «Б» - літня кухня, «В» - сарай, «Г» - гараж, «Є» - сарай, «Ж» - уборна, «З» - сарай, «І» - погріб, І- цистерна, №1-2 огорожа. Самовільних споруд не виявлено (а.с.30-32). Таким чином, право власності на житловий будинок спадкодавця підтверджується довідками сільської ради, записами в погосподарській книзі сільської ради, технічним паспортом та фактом тривалого володіння будинком померлим [PERSON] Після смерті [PERSON] 09.07.2015 року відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеного будинку, яку прийняли діти померлого позивачі [PERSON] та [PERSON] шляхом звернення до нотаріуса з відповідними заявами. Онуки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини за заповітом від 12.07.2004р., який залишив [PERSON] на їх імя. Син померлого [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за законом. Таким чином, після смерті 09.07.2015р. [PERSON] спадщину прийняли його діти - позивачі [PERSON] та [PERSON] Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Спадкуванням, згідно ст.1216 ЦК України, є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя 12.07.2004р. [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №49, яким заповів все своє майно онукам [PERSON] та [PERSON], які відмовились від спадщини, а тому має місце спадкування за законом. Спадкоємцем першої черги відповідно до положень ст..1261 ЦК України є діти спадкодавця, чоловік (дружина), який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є сином померлого і спадкоємцем першої черги, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12). Позивачка [PERSON] є дочкою померлого і спадкоємцем першої черги, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.16,17). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При зверненні позивачів до нотаріуса з завою про видачу їм свідоцтв про право на спадщину у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, нотаріус відмовив в оформленні права на спадщину за відсутності правовстановлюючих документів на будинок і рекомендував звернутись до суду (а.с.19). \~Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, дослідивши надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що право власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: вул..Ленінградська, 4 с.Нові Чобручі Роздільнянського району Одеської області, за життя було набуте правомірно, обліковано в по господарській книзі [PERSON] сільської ради, а тому відповідало діючому на час його побудови цивільному законодавству. А оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] при оформленні спадщини дотримувались вимог діючого законодавства, і на теперішній час у них не має іншого шляху захисту своїх прав на спадщину, ніж звернення до суду з вказаним позовом, суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити та визнати за позивачами право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами після смерті батька. Судові витрати позивачами сплачено при зверненні з позовом до суду у повному обсязі.

Outcome: approved