Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач ТОВ «АНСУ» звернулося до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON]В, в якому просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 5864436 від 21.11.2007 року в розмірі 4000,00 доларів США. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 21.11.2007 року між ЗАТ «ПУМБ» правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитним договір № 5864436, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 50000,00 доларів США, а відповідач зобов*язався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядок та строк, обумовлені кредитним договором. Позивач вказує, що банк виконав свої обов*язки за кредитним договором №5864436 та підтверджується копією меморіального ордеру № 372159036 від 21.11.2007 року та виписки по рахунку клієнта від 21.11.2007 року. Позичальником було придбаного квартиру, яку в подальшому було добровільно реалізовано в рахунок часткового погашення боргу. 08.09.2009 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 8007177 до Кредитного договору № 5864436 від 21.11.2007 року, відповідно до умов якої, сторони погодили внести зміни до Кредитного договору № 5864436 від 21.11.2007 року, а саме: доповнено пункт 1.3. статті підпунктом 1.3.1 та внесено зміни до Додатку № 1 «Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом» до Кредитного договору. Відповідно до розділу III Додаткової угоди, остання набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та виконання певних умов, що зазначені в ній. 21.11.2007 року з метою забезпечення виконання зобовязання [PERSON] перед ПАТ «ПУМБ» за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 5864456. 08.09.2009 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 5864456/20090908 до Договору поруки № 5864456 від 21.11.2007 року, відповідно до умов якої, сторони погодили внести зміни до Договору поруки № 5864456 від 21.11.2007 року, а саме: внесено зміни в підпункт 2.1.1. пункту 2.1 статті 2 та внесено зміни до Графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Позивач зазначає, що відповідачі свої обов*язки за кредитним договором та договором поруки не виконують, чим порушують умови договорів. 16.07.2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» було укладено договір відступлення права вимоги № 1034/44, згідно умов якого ТОВ «АНСУ» набуло прав кредитора до [PERSON], [PERSON]В за кредитним договором та договором поруки. Заборгованість відповідачів перед позивачем за кредитним договором № 5864436 від 21.11.2007 року становить 51444,51 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 35555,54 доларів США та несплачені проценти 15888,97 доларів США, однак позивач просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором тільки в межах частини тіла кредиту в розмірі 4000,00 доларів США та судові витрати. У судове засідання представник ТОВ «АНСУ» не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказі. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання Відповідачів, що належним чином повідомлялися, від яких не надійшло заяви про причини неявки, або якщо причини неявки, зазначені в заяві, будуть визнані судом не поважними, на підставі ст. 224 ЦПК України, просив розглядати справу у заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надали. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 5\~ст. 74 ЦПК України\~\~ судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з'явилися в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 21.11.2007 року між ЗАТ «ПУМБ» правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитним договір № 5864436, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 50000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався використати його за цільовим призначенням та сплатити проценти за користування кредитом тат повернути кредит Банку в порядок та строк, передбачені кредитним договором.(а.с.8-12). Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору цільове призначення кредиту: кредит надається позичальнику для придбання нерухомості, а саме квартири за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами була встановлена на рівні 10,99 % річних. Відповідно до п. 1.4 Кредитного кредит надавався строком по 21.11.2027 року. Протягом цього строку позичальник був зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Відповідно до п. 2.3.2 Кредитного договору надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з рахунку № 22137338 в відділенні № 1 філії ПУМБ в м. Харкові, який відкриється Банком для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за цим Договором на картковий рахунок позичальника № [NUMBER], відкритий в валюті кредиту. Відповідно до п. 2.3.3 Кредитного договору датою надання кредиту вважається дата списання коштів в валюті кредиту з позичкового рахунку, вказаного в п. 2.3.2 Договору. Відповідно до п. 3.1.3 Кредитного договору проценти за користування кредитом повинні сплачуватися позичальником в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріплені в Додатку № 1. 21.11.2007 року з метою забезпечення виконання зобовязання [PERSON] перед ПАТ «ПУМБ» за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 5864456 (а.с. 27-32). Відповідно до п.1.2 Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов'язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки. Відповідно до п.1.3. Договору поруки у разі порушення боржником зобовязання, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобовязання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо. 08.09.2009 року між Публічним акціонерним товариством «ПУМБ» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 5864456/20090908 до Договору поруки № 5864456 від 21.11.2007 року, відповідно до умов якої, сторони погодили внести зміни до Договору поруки № 5864456 від 21.11.2007 року, а саме: внесено зміни в підпункт 2.1.1. пункту 2.1 статті 2 та внесено зміни до Графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (а.с. 33-38). Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов*язань як боржника так і до поручителя. Відповідно до ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 1049 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України у випадку прострочення повернення чергової частини кредиту, банк має права вимагати дострокового повернення всієї суми боргу та сплати процентів. Якщо договором встановлено обов*язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів. Відповідно до п. 3.5.7, п. 4.2.2 Кредитного договору банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту та нарахованих процентів, зокрема, у випадку невиконання позичальником зобов'язань перед Банком за Кредитним договором. 16.07.2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» був укладений договір відступлення права вимоги № 1034/44, відповідно до умов якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 5864436 від 21.11.2007 року, згідно умов якого ТОВ «АНСУ» набуло прав кредитора до [PERSON], [PERSON]В за кредитним договором та договором поруки (а.с. 71-78). Відповідачі [PERSON], [PERSON]В обов*язки за кредитним договором та договором поруки не виконують, в результаті чого перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 51444,51 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 35555,54 доларів США та несплачені проценти 15888,97 доларів США, однак позивач просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 5864436 від 21.11.2007 року тільки в межах частини тіла кредиту в розмірі 4000,00 доларів США. Згідно із ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч. 1ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вимогу позивача про стягнення заборгованості з відповідачів лише в межах частини тіла кредиту за кредитним договором №№ 5864436 від 21.11.2007 року, суд вважає за необхідне, в межах позовних вимог стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача ТОВ «АНСУ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4000,00 доларів США. Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості у доларах США, то суду приходить до наступного. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку - отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у сумі 4000, 00 доларів США, що еквівалентно станом на час розгляду справи 20.04.2017 року, відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановлено НБУ в розмірі 26,7870 гривень за 1 долар США 107148,00 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved