Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить постановити рішення яким: - встановити неправильність запису написання його імені в актовому запису про народження [PERSON] , складеного виконавчим комітетом Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області від 08 лютого 1951 року за №9; - зобов`язати Болградський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), внести виправлення до актового запису про народження [PERSON] , складеного виконавчим комітетом Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області від 08 лютого 1951 року за №9, виправивши запис імені дитини з " [PERSON] " на " [PERSON] "; - встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , доводиться рідним сином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; - встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , доводиться рідним братом [PERSON] , [INFO] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем другої черги за законом після смерті рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування вимог позивач стверджує, що при реєстрації його народження було допущено помилку в написанні його імені, і зазначено російською мовою « [PERSON] », тоді як у подальшому в усіх документах його ім`я зазначено вірно згідно правопису « [PERSON] », як російською мовою так і українською. А тому є необхідність встановити факт неправильності написання його імені в актовому запису про його народження. Крім того, ім`я батька зазначено російською мовою « [PERSON] », а його, позивача по батькові також російською мовою « [PERSON] », хоча це два різні імені. Його, позивача батько [PERSON] помер [INFO] , рідний брат [PERSON] також помер [INFO] . Після брата відкрилась спадщина, яку він, позивач має намір успадкувати. Втім з огляду на цілий ряд розбіжностей в написанні як його імені, так і імені батька, а також в зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на домоволодіння, йому було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначені обставини йому необхідно встановити для подальшого належного оформлення спадкових прав. Ухвалою від 08.11.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 09.12.2019 року о 10:00 годині. 09.12.2019 року ухвалою суду підготовчий розгляд по справі відкладено та повторно призначено на 23.01.2020 на 15:00 годину. Станом на 23.01.2020 року головуючий суддя Кодінцева С.В. знаходилася у відрядженні, а відтак не вбачалося можливим провести підготовче засідання. Ухвалою суду від 27.01.2019 року, після виходу головуючого судді з відрядження, призначено підготовче засідання на 19.02.2020 року о 10:00 годині. 19.02.2020 року ухвалою суду відкладено підготовчий розгляд справи та повторно призначено на 10:00 годину 24.03.2019 року. Позивач в підготовче засідання не прибув, про час та місце проведення судового розгляду повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства належним чином, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі та про задоволення його позовних вимог (а.с.105-106). Представник відповідача Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області в судове засідання не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином, на адресу суду надіслав заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи без його участі (а.с.97,103). Представник третьої особи Болградського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у підготовче засідання не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду надіслав заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи без його участі (а.с.86,117). Третя особа [PERSON] у підготовче засідання також не прибула, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлялась згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду надіслала заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи без її участі (а.с.107-108). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Щодо встановлення юридичних фактів: Конституція України гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини поділяються на юридично значимі та юридично байдужі, з якими право не зв`язує будь-яких юридичних наслідків. Таким чином, не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі чи в силу будь-яких особливих властивостей, а в результаті визнання їх такими державою та закріплення у законі. Так, ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно положень ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Глава 6 ЦПК України врегульовано порядок розгляду судом справ про встановлення юридичних фактів. Таким чином, дані відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: ст. 293-294, 315-319 ЦПК України, п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами від 25.05.1998 року. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Пункт 1 частини першої ст.315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Разом з цим, оскільки з позовної заяви вбачається спір про право, так як встановлення даних юридичних фактів позивачу необхідно для оформлення спадкових прав, зазначені вимоги заявлені в позовному провадженні разом з вимогами про визнання права власності в порядку спадкування. Так, судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] (а.с.22) народився [INFO] в с.Калчева, Болградського району, Одеської області та його прізвище ім`я та по-батькові в свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області зазначено російською мовою: « [PERSON] », тоді як відомості про батька значаться також російською мовою « [PERSON] (а.с.24). Аналогічні відомості зазначені з деякими розбіжностями в актовому записі про народження заявника №9 від 08 лютого 1951 року, складеного Калчівською сільською радою Болградського району Одеської, а саме прізвище, ім`я дитини російською мовою вказано « [PERSON] », по батькові не зазначено, відомості про батька « [PERSON] » (а.с.81). В цьому актовому запису є відмітка в графі 16 про видачу свідоцтва про народження серії [NUMBER] , і саме цим документом заявник користувався все своє життя. Згідно Словника власних імен під редакцією Левченко С.П. , Скрипник Л.Г. , Дзятківської Н.П. , видавництво «Наукова думка», Київ, 1967, російською мовою ім`я « [PERSON] » перекладається на українську мову як « [PERSON] », російською мовою ім`я « [PERSON] », по батькові: « [PERSON] , [PERSON] » українською мовою перекладається « [PERSON] », російською мовою ім`я « [PERSON] » перекладається на українську мову як « [PERSON] » (а.с.126-129). Таким чином вбачається наявність допущених помилок при реєстрації народження заявника в написанні його імені, та імені його батька. В паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 30.12.1997 року, прізвище, ім`я та по-батькові заявника значиться українською мовою « [PERSON] » (а.с.22). Названим паспортом заявник користується і на даний час, який підтверджує особу заявника. Відповідно до Форми 1 (Заяви про видачу паспорту) на ім`я [PERSON] слідує, що він отримував паспорт серії [NUMBER] в Ізмаїльському РВ УМВС України в Одеській області, та в заяві в графі «прізвище, ім`я та по-батькові», зазначено українською мовою - « [PERSON] » (а.с.89). Досліджені документи, є безумовним доказом того, що як в свідоцтві про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області, так і в актовому запису №9 від 08.02.1951 року, складеного Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області невірно зазначено правопис імені дитини російською мовою: « [PERSON] », а відтак суд вважає встановленим факт неправильності написання імені позивача в цьому актовому записі про народження, та є всі підстави для внесення виправлень. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть № 6, складеним 21.01.1995 рокуКалчівською сільською радою Болградського району Одеської області. Дата народження померлого - [INFO] . Адреса місця постійного проживання на дату смерті: [ADDRESS] (а.с.83). Зі свідоцтва про народження померлого серії [NUMBER] , виданого повторно Болградським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 15.03.1968 року ім`я померлого російською мовою значиться « [PERSON] », [INFO] (а.с.28). В даному рішенні було досліджено свідоцтво про народження позивача [PERSON] та актовий запис про його народження, за результатами чого було встановлено наявність помилок допущених при реєстрації народження в написанні імені дитини та імені його батька, про що детально вище зазначено. Згідно наданих суду Ізмаїльським районним відділом Державної міграційної служби України в Одеській області Ф1 (Заява про видачу паспорта» на ім`я позивача [PERSON] вбачається, що відомості про батьків позивача зазначено: [PERSON] , [PERSON] (а.с.88-90) Відповідно до Акту опитування свідків Калчівської сільської ради Одеської області від 15.10.2019 року, свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , [INFO] та померлого [INFO] (а.с.42). Тобто сусіди померлого називають його ім`я [PERSON] , а не [PERSON] . Досліджені документи, є безумовним доказом того, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , померлого [INFO] . А тому факт родинних відносин між сином [PERSON] та батьком [PERSON] підтверджується дослідженими вище документами. Досліджуючи родинні зв`язки між позивачем [PERSON] [INFO] та померлим [PERSON] , [INFO] , суд встановив, що: - в актовому записі № 93 від 07.10.1953 року про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області батьками зазначено на російській мові « [PERSON] , [PERSON] », та в свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 07.10.1953 року відомості про батьків російською мовою вказано: « [PERSON] , [PERSON] » (а.с.27). - в актовому запису № 9 від 08.02.1951 року про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області, батьками зазначено на російській мові « [PERSON] , [PERSON] » (а.с.81,82), тоді як у виданому свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 08.02.1951 року на підставі цього ж актового запису відомості про батьків російською мовою вказано: [PERSON] , [PERSON] » (а.с.24) Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26.06.2019 року, справа №497/721/19 встановлено юридичний факт, що [PERSON] , який помер [INFO] - є рідним сином [PERSON] , [INFO] (а.с.32-34). Рішення набрало законної сили 29.07.2019 року. Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. [PERSON] помер [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER] (а.с.60), виданим на підставі актового запису про смерть №210 від 25.12.2009 року, складеним Відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.60). З актового запису слідує, що померлий народився [INFO] в [ADDRESS], та на день смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS] Відповідно до Акту опитування свідків Калчівської сільської ради Одеської області від 15.10.2019 року, свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] , [INFO] та померлого [INFO] (а.с.42). Досліджені документи, є безумовним доказом того, що позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON] . Щодо визнання права власності: Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть № 6, складеним 21.01.1995 рокуКалчівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.83). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить: житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору - [PERSON] та його син - [PERSON] , що підтверджується довідкою № 355 Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області від 15.10.2019 року (а.с.40). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Статтею 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст.123 ЦК УРСР). Відповідно до пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] , голові цього колгоспного двору та його сину [PERSON] на праві власності належали по Ѕ частині житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому. Згідно довідки Калчівської сільської ради Одеської області від 15.10.2019 року за 355 на час смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований та проживав син - [PERSON] , [INFO] (а.с.40). Відповідно до відповідей Одеського державного нотаріального архіву від 28.01.2020 року за № 191/01-20 та Київської державної нотаріальної контори від 08.02.2020 року за № 81/01-16 стало відомо, спадкова справа щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] не заводилась (а.с.114,123). Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті [PERSON] 21.01.1995 році, тобто в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року. Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст.549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Таким чином, суд врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов висновку, що [PERSON] , проживаючи разом із спадкодавцем [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , станом на час його смерті (а.с.36), фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР). Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, померлий [PERSON] , є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , і успадкував 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.36).. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть №210 від 25.12.2009 року, складеним Відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.84). З досліджених матеріалів спадкової справи № 231/2010, заведеної державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.58-77) слідує, що з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся 30.04.2010 року рідний брат спадкодавця [PERSON] (а.с.59). Разом з цим, нотаріус відмовив позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] в зв`язку з розбіжностями у написанні імені батька (спадкодавця) в свідоцтві про народження та відсутністю у заявника [PERSON] правовстановлюючого документу на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.43,75,76). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26.06.2019 року заяву [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено та встановлено факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] - є рідним сином [PERSON] , [INFO] (а.с.32-34) Згідно довідки Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області від 15.10.2019 року за № 356 на момент смерті [PERSON] , померлого [INFO] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ніхто не проживав та не був зареєстрованим (а.с.41). Родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджуються: - свідоцтвом про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 08.02.1951 року Калчівською сільської радою Болградського району Одеської області (а.с.24); - свідоцтвом про народження спадкодавця [PERSON] серії [NUMBER] виданим 07.10.1953 року Калчівською сільської радою Болградського району Одеської області (а.с.27); - рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26.06.2019 року яким заяву [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено та встановлено факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] - є рідним сином [PERSON] , [INFO] (а.с.32-34); - актом опитування свідків Калчівської сільської ради Одеської області від 15.10.2019 року, яким свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] , [INFO] та померлого [INFO] (а.с.42). За текстом вказаного рішення, судом було досліджено і проаналізовано усі перелічені документи, та суд дійшов висновку про встановлення юридичного факту родинних відносин між рідними братами: [PERSON] та [PERSON] , про що зазначено вище. Також судом встановлено, що третя особа [PERSON] визнала позовні вимоги у повному обсязі (а.с.107-108). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Положеннями ст.1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1262 ЦК України встановлює, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. З огляду на викладене, позивач як спадкоємець за законом прийняв спадщину, та фактично успадкував право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належний спадкодавцю, тобто [PERSON] , померлому [INFO] . У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved