Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до відповідача про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування, в якому зазначив, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] і відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою : [ADDRESS]. Позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка, шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори . Однак, коли постало питання про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовила у вчиненні вказаної нотаріальної дії в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Як з'ясувалося, вказаний вище будинок був збудований господарським способом, шляхом видачі рішення виконавчого комітету Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області від 19.06.1992 року № 117 про виділення [PERSON] земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво, акту виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель від 13.07.1992 року, генплану, будівельного паспорту. Однак за життя [PERSON] не звернувся до реєстраційного органу з питанням державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що позбавляє можливості позивача реалізувати своє право на спадщину . Позивач та її представник в судовому засіданні, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та обґрунтували їх обставинами, викладеними в позовній заяві . [PERSON] додала що спорудження спірного будинку було завершене в грудні 1992 року і з вказаного часу вони, разом із спадкодавцем та дітьми проживали у зазначеному житлі . [PERSON], за життя, не вчиняв дій по введенню будинку в експлуатацію та реєстрації права власності . Відповідач - Добровеличківська селищна рада Кіровоградської області, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Подала заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, просить розгляд справи провести за відсутності її представника. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . Згідно ч. 2,3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Положення ч.2 ст. 331 ЦК України слід розуміти у системному зв'язку із положеннями ст.182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об'єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. Отже моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація. Відповідно до рішення виконавчого комітету Добровеличківської селищної ради народних депутатів Кіровоградської області від 19.06.1992 року № 117, вирішено : 1. Виділити [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS]. Дозволити [PERSON] будівництво індивідуального житлового будинку по типовому проекту і господарських приміщень. 3. Зобов'язати [PERSON] одержати до 19.07.1992 року від архітектури всю технічну документацію і проводити забудову в суворій відповідності з будівельним паспортом, виданим районним архітектором ( а.с. 9 ). 13.07.1992 року представником районного архітектора на підставі рішення виконкому Добровеличківської селищної ради від 19.06.1992 року № 117, у відповідності з проектом забудови земельної ділянки було встановлено в натурі межі земельної ділянки, виділеної [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS], про що складено акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель ( а.с. 10 ) . Крім того, на підставі зазначеного вище рішення виробничою групою архітектора Добровеличківського району було складено генплан земельної ділянки і планувальне завдання на її забудову, яке видане [PERSON] ( а.с. 11 ). Згідно висновку начальника відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та з питань цивільного захисту Добровеличківської райдержадміністрації Кіровоградської області № 01-32-1 від 22.11.2016 року, будинок та господарські споруди по [ADDRESS] збудовані господарським способом відповідно до діючого на той час законодавства без порушень будівельних норм і правил ( а.с. 25 ). З архівної довідки № 97 від 12.07.2016 року, виданої Ульянівським КМБТІ, встановлено, що право власності на будинок за адресою : [ADDRESS] не оформлялося ( а.с. 22 ). Із свідоцтва про смерть [NUMBER] від 29.03.2016 року, виданого виконкомом Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в смт. Добровеличківка Кіровоградської області ( а.с. 17 ). З довідки завідувача Добровеличківської державної нотаріальної контори від 02.12.2016 року № 186/02-14 , встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] , заведена спадкова справа № 199/2016. Спадкоємицею померлого є його дружина [PERSON], інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Постановою завідувача Добровеличківської державної нотаріальної контори від 15.08.2016 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно ( а.с. 23 ). З пояснень позивача, встановлено, що спорудження спірного будинку було завершене в грудні 1992 року, тому правовий режим вказаного нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно визначається саме законодавством, яке діяло на той час . Відповідно до п. 3 постанови Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року № 105 "Про порядок державного обліку житлового фонду " державному обліку підлягають житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян, а також для використання в установленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях включаються до складу житлового фонду після прийняття їх в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрації і технічної інвентаризації. Згідно п.2,4,7,18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року ( яка діяла станом на грудень 1992 року ), об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1. У разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. Додатком N 1 до Інструкції передбачено п ерелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, серед яких зазначено : нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію ; свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. ( п. 14,16 ). Отже право власності на новостворене нерухоме майно може виникнути лише після завершення будівництва, прийняття його в експлуатацію, реєстрації і технічної інвентаризації. Як встановлено судом, [PERSON], за життя, здійснив спорудження спірного будинку відповідно до закону ( наявні : акт про відведення земельної ділянки під забудову ; дозвіл на забудову; проект на спорудження будинку; висновок про відповідність будинку та господарських будівель нормам діючого на той час законодавства та відсутність порушень будівельних норм і правил ), однак не вчинив дій, спрямованих на прийняття його в експлуатацію та реєстрацію свого права власності, а тому, на переконання суду, зазначене вище будівництво є незавершеним, а [PERSON] на момент своєї смерті мав лише права забудовника . Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті . Відповідно до п.8 ППВСУ від 30.05.2008 року № 7, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. За таких обставин, позивач, як єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] успадкувала його права та обов'язки як забудовника на незавершене будівництво . Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією ВСУ у справі № 3-82гс11/32/14 . З огляду на вказане, суд вважає, що [PERSON], за наявності спору, має право звернутися до суду з вимогою про визнання за нею в порядку спадкування прав забудовника на незавершене будівництво, які належали за життя її чоловіку - [PERSON], а тому в задоволенні позову про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування слід відмовити . На підставі ч. 2,3 ст. 331 ЦК України, п. 3 постанови Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року № 105 "Про порядок державного обліку житлового фонду ", п.2,4,7,18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, п.8 ППВСУ від 30.05.2008 року № 7,

Outcome: dismissed