Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб, виданої ШРДА від 07.06.2018 р. № 109-109/ОПП/К-2861, в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані громадяни: [PERSON] (батько) зареєстрований з 02.04.1981 року, [PERSON] (мати) зареєстрована з 02.04.1981 року, [PERSON] (син) зареєстрований з 11.06.2010 року та [PERSON] (невістка) з 03.02.1995 року. Однак, [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає і квартирою не цікавиться. Перешкод у користуванні квартирою члени сім`ї відповідачу. Між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Міжгірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 19.06.2008 року, актовий запис № 49. Оскільки відповідач без поважних причин не проживає за адресою реєстрації понад один рік, не бере участі в утриманні майна, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 02 листопада 2018 у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомленою належним чином, відзив на позов не подала, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2018 р. укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тумайкіною М.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 464. У спірній квартирі зареєстровані станом на 07.06.2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою № 109-109/ОПП/К-2861 виданою Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією. Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Міжгірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції у Закарпатській області від 19 червня 2008 року, актовий запис № 49 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище [PERSON] - [PERSON] , викладене підтверджується вищезазначеним свідоцтвом про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як зазначає позивач, [PERSON] тривалий час не проживає у квартирі [ADDRESS] , а є тільки зареєстрованою, що перешкоджає позивачу належним чином користуватись та розпоряджатись даною квартирою. Окрім того, відповідач не несе витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, чим завдає позивачу труднощі. Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про те, що відповідач приймає участь у сплаті комунальних та інших послуг на утримання квартири отримано не було. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника квартири, оскільки це створює відповідні перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні власником своїм майном, суд вважає за можливе задовольнити позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved