Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", звернувся до суду з вищеназваним позовом посилаючись на те, що 24 липня 2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі не виконував, у зв'язку з чим станом на 30.11.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 15224,96 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь та судові витрати у справі. Представник позивача Ваніна Т.С. в судовому засіданні підтримала позовні вимог, обґрунтовуючи обставинами, наведеними в позовній заяві, зазначила, що строк позовної давності не пропущено, оскільки п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг , якщо протягом строку дії договору жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк, тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, скориставшись правом представництва відповідно до ст. 38 ЦПК України. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з позовною заявою, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, надану до суду представником відповідача заяву про застосування позовної давності, представлені стороною позивача докази в їх сукупності, доводи позовної заяви, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 липня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ «Приватбанк» /а.с.16/, і відповідачем був укладений договір б/н шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до умов такого договору відповідач [PERSON] отримав у кредит 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с.7,8-11/. Згідно розрахунку заборгованость за кредитом станом на 30.11.2013 року складає 15224,96 грн, а саме: 4717,55 грн - заборгованість за кредитом, 5665,69 грн. - проценти за користування кредитом, 3878,63 грн - заборгованість за користування кредитом, штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована складова); 713,09 грн. - штраф (процентна складова)/а.с.4-6/. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Як вбачається з матеріалів справи банк, в підтвердження своїх позовних вимог, надав суду копію договору-приєднання (заяву [PERSON] від 11.07.2008 року, Умови та Правила надання банківських послуг та розрахунок заборгованості / а. с. 4-11 /. В судовому засіданні представник позивача Ваніна Т.С. ствердила, що саме умови та правила надання банківських послуг, які долучені до позову є тими умовами та правилами з якими був ознайомлений відповідач при оформленні кредитної картки. Інші умови та правила, які були направлені суду після відкриття провадження у справі /а.с.66-75/ надані помилково, і не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України - правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 2 ст.207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як було вище зазначено, судом встановлено, що 11.07.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України), який відповідає вимогам чинного законодавства та волі сторін. До того ж, відповідно до умов цього договору відповідач ознайомився і згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, як і підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві від 11.07.2008 року. Факт особистого підписання заяви (договору) від 11.07.2008 року відповідачем та його представником не оспорювався під час розгляду справи по суті. Пунктом 2 розділу І Умов і Правилами надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення) / а. с. 8 /. Відповідно до пунктів 3.1.1; 5.1 розділу ІІ Умов і Правил надання банківських послуг - строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. За змістом п.5.4 Умов та правил строк погашення відсотків по кредиту - щомісячно за попередній місяць. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле - month); п.5.7 Умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у разі невиконання боржником своїх боргових чи інших зобов'язань за договором /а.с. 10 зворот/. Згідно п. 9.12 розділу І Умов і Правилами надання банківських послуг - договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, а якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на такий же термін. Договір підписано сторонами 11.07.2008 року. Остання операція за спірним договором (погашення пені) була проведена відповідачем 30.03.2009 року, що вбачається з розрахунку заборгованості /а. с.4-6, 50-65/ та визнано в судовому засіданні представниками сторін банку. Остання операція із зняття готівки мала місце 11 січня 2009 року /а.с. 55/. З позовом до суду банк звернувся 09.01.2014 року / а. с. 2,3 /. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до положень ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку; ст.ст.256, 257 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогоюпро захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давністьвстановлюється тривалістю у три роки; п.1 ч.2 ст.258 ЦК України - позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку. В своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, рішення якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, зазначив, що відповідно до правил користування платіжною картою, які є складовою кредитною договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної даності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Як вже зазначалось, відповідно до п. 5.4 Умов та правил надання банківських послуг, строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками відбувається в наступному порядку: строк погашення процентів по Кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення Кредиту - в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, у сукупності з поданими доказами, слід зазначити, що позивачем не надано доказів чинності виданої картки відповідачу, а так само і доказів, що дія картка припинила чинність після 25.07.2009року, що свідчить про недоведеність позовних вимог в частині строку звернення до суду. Суд приходить до висновку, що позивач не спростував заперечень позивача в частині застосування позовної давності, та надав доказів в обґрунтування звернення до суду в межах строку, передбаченого ст. 257 ЦК України. Автоматичне ж неодноразове продовження дії картки (договору) не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки (договору) для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Як убачається з Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві та в пам'ятці клієнта, підписавши яку клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг (п.3.1). Згідно із заявою, що заповнена відповідачем до установи банку та розділом 3 «Користування карткою» Умов та правил надання банківських послуг, термін дії картки не визначено. Таким чином, строк кінцевого виконання зобов'язання сторонами не визначався. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертався до установи позивача з проханням звернутись до нього із позовом та закриття дії картки, яка отримана 23 квітня 2009 року уповноваженою особою позивача (а.с. 35-37). Також з матеріалів справи вбачається, що останнє зняття готівки з банкоматів Приватбанку мало місце у січні 2009року /а.с.55/, останні дії, спрямовані на погашення заборгованості мали місце 30.03.2009року /а.с. 4 зворот. При цьому, після 24.07.2009року відповідачем не вчинено жодних дій, які б свідчили про переривання строку позовної давності. Оскільки останнє погашення заборгованості мало місце 30.03.2000року /а.с. 4/, то за змістом 5.4 Умов та правил надання банківських послуг /а.с. 10 зворот/, позивач дізнався про порушення своїх прав 30 квітня 2009року, тобто з дати не сплати чергового платежу за попередній місяць. Виходячи з вище зазначеного та з урахування факту пред'явлення банком позову лише 09.01.2014 року, тоді як остання операція за спірним договором (погашення платежів) була проведена відповідачем 30.03.2009 року, тобто після спливу загальної позовної давності (3 роки відносно заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом і комісії), так і спеціальної позовної давності (1 рік відносно штрафів). Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пролонгація ж договору, на які у своїх поясненнях посилається позивач, передбачає продовження строку дії договору після виконання його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, однак після закінчення строку дії договору банк не видав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 24.07.2008 року не виконав (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167 цс 14, яка є обов'язковою для застосування судами в силу приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). Згідно з ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, у силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, законного інтересу у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, у спосіб передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України. Позивач не скористався своїми правами щодо пред»явлення заперечень проти застосування позовної давності, належних та допустимих доказів того, що позов пред'явлено в межах дії строку картки не надав, а так само і доказів видачі нової картки відповідачу за укладеним договором. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами своїх позовних вимог, та не спростовано заперечення відповідача щодо спливу строку позовної давності. Таким чином, в силу ст. ст. 256,257, ч.1,5 ст.261, ч.4 ст.267 ЦК України, позовні вимоги банку, щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, не підлягають задоволенню і суд вважає, що в них слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, суд в порядку ст. 88 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed