Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування у розмірі 7 963 грн 81 коп., аргументуючи позов тим, що 28 жовтня 2015 рокуміж сторонами укладено договір комплексного банківського обслуговування фiзичних ociб та вiдкриття поточного рахунку з використанням електронного платiжного засобу - платіжної картки (далi - договiр). Відповідно до п.3.1 Заяви про приєднання шляхом підписання цієї заяви про приєднаня до договору клієнт беззастережно приєднується до ДКБО фізичних осіб. Згідно п.3.4.1 Заяви про приєднання Клієнт відкривається рахунок № [NUMBER] в гривні, на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку. Банк встановив [PERSON] кредит в сумі 7 000 грн з фіксованою процентною ставкою 28 процентів річних за користування кредитними коштами. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі. Згідно додатку №1 до основного договору (ДКБО) плата за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (овердрафт) становить 60 відсотків на рік. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, розмір якої станом на 28.07.2020 становить 7 963 грн 81 коп., яка складається з: 6 974,57 грн - загальна сума основної заборгованості; 540,43 грн - відсотки за користування кредитом; 14,00 грн - розрахунково-касове обслуговування; 125,55 грн - пеня; 141,59 грн - 3 % річних на суму простроченого кредиту; 24,77 грн - 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів; 125,54 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 17,36 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Ухвалою від 06 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представники позивача - АТ «Державний ощадний банк України»в судове засідання не з`явилися, в позовній заяві позивач просить розгляд справи проводити на підставі документів, наявних у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно під розписку і засобами поштового зв`язку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та через оголошення на веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений, відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку. 28 жовтня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в подальшому назву змінено на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії - Головного управління по м.Києву та Києвській області та [PERSON] укладено договір у вигляді заяви про приєднання №26259500716121 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). [PERSON] відкрито поточний рахунок № [NUMBER] із відновлювальною кредитною лінією (кредиту) на споживчі потреби в сумі 7 000 грн та процентною ставкою за користування кредитом, яка є фіксованою і становить 28 процентів річних за користування кредитними коштами. Згідно додатку №1 до основного договору (ДКБО) плата за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (овердрафт) становить 60 відсотків на рік. Таким чином, судом вважається доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його кредитний рахунок. Однак відповідач своєчасно не повертає АТ "Державний ощадний банк України" кредитні кошти та ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за вказаним договором виникла заборгованість станом на 28 липня 2020 року в розмірі 7 963 грн 81 коп., з яких: загальна сума основної заборгованості - 6 974,57 грн; відсотки за користування кредитом - 540,43 грн; РКО - 14,00 грн; пеня - 125,55 грн; 3 % річних на суму простроченого кредиту - 141,59 грн; 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 24,77 грн; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту)-125,54 грн; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 17,36 грн (а.с.18-25). Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ "ОЩАДБАНК" ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд, вирішуючи питання про правомірність заявленої вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами, комісією, відсотками за несвоєчасне повернення боргу (кредиту), а також за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, враховує наступне. Матеріалами цивільної справи підтверджується, що у підписаній позичальником заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фiзичних ociб та вiдкриття поточного рахунку з використанням електронного платiжного засобу, а також у підписаній ним заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії, і повідомленні про умови кредитування, визначені тип та розмір процентної ставки, кредитний ліміт, строк користування кредитом, розмір комісійної винагороди. Тобто, укладення між сторонами кредитного договору шляхом підписання відповідачем вказаних документів відповідає вимогам ст. 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання. Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17 та від 04 червня 2020 року у справі №640/18354/14-ц, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на наведене, суд під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції. Згідно з випискою по рахунку відповідач після підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фiзичних ociб систематично користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість. Отже, наявні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у тому числі формі сплати процентів за користування кредитними коштами. За таких обставин, наявні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми процентів, комісії, відсотків за несвоєчасне повернення боргу (кредиту), за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) суд враховує, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд вважає законними та обгрунтованими вимоги позивача стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту. Отже, пред`явлений позов підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн.

Outcome: approved