Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», у якому просив поновити [PERSON] на посаді викладача кафедри філософії Факультету соціології і права Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4 961,70 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27.11.2015 року [PERSON] звільнений на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України з посади викладача кафедри філософії Факультету соціології і права Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з посиланням на підстави, передбачені контрактом, що укладений між сторонами, а саме п.п. 3.5, 3.6. Позивач вважає таке звільнення незаконним з огляду на те, що його звільнено за поданням начальника навчально-методичного управління [PERSON], який не є його безпосереднім керівником, а відтак не має повноважень щодо підписання подання про звільнення [PERSON] Крім того, позивач зазначає, що оскільки підставою для його звільнення є рішення Комісії з питань етики та академічної чесності НТУУ КПІ від 13.11.2015 року (протокол № 4), яке не містить пропозицій щодо звільнення та не передбачає направлення відповідного подання до адміністрації, то вказане рішення не є законною підставою звільнення. Також, вважає, що рішення профспілкового комітету та його президії, оформлені протоколами № 7-15 від 25.11.2015 року та № 11-5 від 26.11.2015 року є такими, що прийняті з перевищенням повноважень, крім того, позивач не є членом первинної профспілкової організації, а тому такі рішення не можуть вважатися належною підставою для звільнення. Позивач зауважив, що спірна ситуація, що призвела до наслідків у вигляді його звільнення, жодним чином не пов'язана із професійною діяльністю на посаді викладача, оскільки, стосується конституційного права на участь у виборах депутатів органів місцевого самоврядування, активної суспільної позиції у відстоюванні інтересів студентської та викладацької громади НТУУ КПІ під час підготовки до виборів до Київської міської ради. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, що викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. З 2010 року Позивач працював на умовах строкового трудового договору на посаді викладача кафедри філософії факультету соціології і права НТУУ «КПІ». 11.11.2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Контракт №291-НПП, згідно умов якого Позивачу було продовжено строк роботи з 25.11.2013 року по 31.08.2018 року (а.с. 15). Відповідно до п.3.5 Контракту до обов'язків Позивача віднесено додержання норм педагогічної етики, моралі, повага гідності осіб, які навчаються в НТУУ «КПІ», прищеплення їм любові до України, виховання їх у дусі українського патріотизму і поваги до Конституції України. Згідно пункту 3.6. Контракту до обов'язків Позивача також віднесено додержання законодавства України, у тому числі Законів України «Про освіту» та «Про вищу освіту», Статуту НТУУ «КПІ», Положення про пілотний проект «Дослідницький університет» НТУУ «КПІ», Положення про кафедру НТУУ «КПІ», Правил внутрішнього розпорядку НТУУ «КПІ» та Колективного договору НТУУ «КПІ», виконання вимог з охорони праці. Статтею 54 Закону України «Про освіту» встановлено, що педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки. Статтею 56 Закону України «Про освіту» передбачено, що педагогічні робітники зобов'язані настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі, правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості інших доброчинностей, додержуватись педагогічної етики, моралі, поважати гідність студента. Згідно ст. 58 Закону України «Про вищу освіту» обов'язками науково-педагогічних працівників є дотримання норм педагогічної етики, моралі, повага гідності осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах, прищеплення їм любові до України, виховання їх у дусі українського патріотизму і поваги до Конституції України та державних символів України. Пункт 29 розділу VI Правил внутрішнього розпорядку НТУУ «КПІ» встановлює обов'язки працівників університету додержувати педагогічної етики, моралі, поважати честь і гідність осіб, які навчаються в університеті. Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь, повинні бути не тільки висококваліфікованими спеціалістами, а й людьми високої духовності та моральних переконань, бездоганної поведінки в громадських місцях, на роботі і в побуті. Зокрема, особистий приклад педагога, його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді, становлять ту виховну силу, яку не можна замінити ні підручниками, ні бесідами на моральні теми, ні системою заохочень і покарань. Працівник, який виконує виховні функції, повинен постійно слідкувати за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під неослабним контролем тих, кого він виховує. Порушення моральних норм поведінки особами, які виконують виховні функції, тягне за собою не тільки моральний осуд, а й певні правові наслідки. 18.10.2015 року до ректора КПІ в соціальній мережі «Вконтакте» https://vk.com/walll47383960_ 10902 звернулась студентка ФЛ [PERSON], яка просила звернути увагу на необ'єктивні та агресивні висловлювання Позивача на сторінці спільноти «КПИ live» в соціальній мережі «Вконтакте». 02.11.2015 року до ректора звернувся аспірант НТУУ «КПІ» [PERSON], який також просив дати оцінку діям та висловлюванням Позивача, в тому числі його коментарям в соціальній мережі з використанням нецензурної лексики відносно заявника. 10.11.2015 року відбулось засідання Комісії з питань етики та академічної чесності НТУУ «КПІ», на якій було розглянуто вище перелічені обставини. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Для додаткового ознайомлення з ситуацією, що склалась, Комісією було перенесено засідання на 13.11.2015 року. За результатами розгляду вказаного питання Комісією визнано, що Позивач порушив п. 1.4.8, п. 2.1.9, п. 2.1.17, п.2.2.2 Кодексу честі НТУУ «КПІ», а також п. 10.2 «Тимчасового положення про організацію освітнього процесу в НТУУ «КПІ», уведеного в дію наказом по НТУУ «КПІ» від 31.08.2015 р. № 1-210 в частині обов'язку науково-педагогічних працівників «...дотримуватися норм педагогічної етики, моралі, поважати гідність осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах...» та п. 3.5. Контракту науково-педагогічного працівника. Вирішено вважати поведінку Позивача такою, яка є несумісною з обійманням посади. Висновки комісії довести до відома осіб та передати до Департаменту навчальної роботи та Департаменту навчально-виховної роботи (а.с.19-20). Вказане рішення Комісії було одразу доведено до відома Позивача та видано йому примірник рішення, що підтверджується протоколом № 4 від 13.11.2015 засідання Комісії. В подальшому, 17.11.2015 року аспірант ВПІ НТУУ «КПІ» [PERSON] та 19.11.2015 студент 5-го курсу групи ЕП-51м, ФЕА НТУУ «КПІ» [PERSON] звернулись до адміністрації НТУУ «КПІ» з проханням розглянути дії викладача ФСП НТУУ «КПІ» [PERSON] щодо його висловлювань в соціальних мережах, які приводились вище. В сучасних умовах та відповідно до Статуту університету НТУУ «КПІ» здійснює підготовку фахівців з вищою освітою, тобто надає освітні послуги. Отже, Позивач повинен був додержуватись норм педагогічної етики, моралі, поваги до гідності осіб, які навчаються в НТУУ «КПІ», але вказані норми ним було неодноразово порушено, у результаті чого прийнято рішення про звільнення Позивача із займаної посади. Слід зазначити, що у відповідності до Протоколу № 3 від 10.11.2015 року засідання Комісії [PERSON] вказав на безпідставність висловлених звинувачень з огляду на те, що пабліки в мережі «ВКонтакте» не є офіційними ресурсами НТУУ «КПІ» і тому до професійної діяльності університету відношення не мають. При цьому, у поданій позовній заяві Позивач не посилається на невідповідність дійсності викладеним у рішенні Комісії висновків, у судовому засіданні Позивач також не заперечував проти існування таких обставин. Відповідно до пункту 6.2. Контракту цей контракт може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених законодавством України та умовами самого контракту, зокрема, з ініціативи НТУУ КПІ до закінчення терміну дії цього контракту на умовах, передбачених законодавством (статті 40, 41 Кодексу законів про працю), та у випадках невиконання (неповного виконання) науково-педагогічним працівником індивідуального плану роботи викладача, та/або умов цього контракту, та/або умов посадової інструкції. Наказом № 3541-п від 27.11.2015 р. Позивача було звільнено із займаної посади з підстав, передбачених контрактом (п. 3.5, п.3.6 - порушення умов контракту щодо обов'язків науково-педагогічного працівника), п. 8 ст. 36 КЗпП України з 27.11.2015 року. Позивач вважає, що його звільнення є незаконним, оскільки наказ про його звільнення не містить посилання на пункт 6.2. Контракту, як на підставу припинення трудового договору, передбачену контрактом. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін (ч. З ст. 21 КЗпП України). Відповідно до пункту 6.2. Контракту цей контракт може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених законодавством України та умовами самого контракту. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. В даному випадку Позивачем було порушено власні зобов'язання, які передбачені п.3.5 та п. 3.6 Контракту щодо додержання норм педагогічної етики, моралі, повага гідності осіб, які навчаються в НТУУ «КПІ», законодавства України, у т.ч. Законів України «Про освіту» та «Про вищу освіту», Статуту НТУУ «КПІ», Правил внутрішнього розпорядку НТУУ «КПІ», а отже і підставою для звільнення є саме порушення вказаних пунктів Контракту. Також, Позивач вважає, що його звільнення є незаконним, оскільки рішення Комісії з питань етики та академічної чесності НТУУ «КПІ» від 13.11.2015 (протокол № 4) не містить пропозицій щодо звільнення та не передбачає направлення відповідного подання до адміністрації. Так, Комісією вирішено вважати поведінку Позивача такою, яка є несумісною з обійманням посади викладача НТУУ «КПІ», що і є підставою звільнення в розумінні трудового законодавства України. Також, Комісією вирішено висновки комісії передати до Департаменту навчальної роботи (керівник [PERSON].). Щодо тверджень Позивача, що начальник навчально-методичного управління [PERSON] не має право вносити подання на звільнення науково-педагогічного керівника, оскільки не є безпосереднім керівником Позивача, то слід врахувати, що безпосереднім керівником Позивача є завідувач кафедри [PERSON], який є його батьком, що не заперечувалось самим Позивачем у судовому засіданні. Згідно встановленої в НТУУ «КПІ» процедури, відповідно до доручення ректора НТУУ «КПІ» № 1 від 31.12.2014 року, виданого на підставі ст. 34 Закону України «Про вищу освіту», першому проректору [PERSON] делеговано повноваження приймати на роботу та звільняти з роботи працівників НТУУ «КПІ» (п. 12 Доручення). При цьому, на заступника першого проректора - начальника навчально-методичного управління [PERSON] покладено обов'язки супроводжувати укладання контрактів, контроль виконання умов контрактів. надання пропозицій щодо заохочень та клопотань про накладання стягнень і звільнення з роботи науково-педагогічних працівників (п.2.20 посадової інструкції). Таким чином, подання на звільнення внесено належною особою, а наказ про звільнення Позивача підписано уповноваженою особою. Міркування Позивача щодо незаконності його звільнення у зв'язку з тим, що за наслідком розгляду ситуації, що склалася, було отримано згоду профкому на звільнення Позивача, що на його думку не є належною підставою для звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки, як вже було зазначено вище, Позивач помилково ототожнює підставу для звільнення та підставу для видання наказу про звільнення. Щодо розгляду вказаного питання на засіданні профкому, то слід зазначити, що ситуація, що склалася у зв'язку з висловлюваннями Позивача у соціальній мережі стосовно студентів та аспірантів НТУУ «КПІ», викликала резонанс у спільноті НТУУ «КПІ». Оскільки відповідно до Колективного договору НТУУ «КПІ» профком є організацією, яка уповноважена конференцією трудового колективу Університету представляти і захищати інтереси трудового колективу, адміністрацією НТУУ «КПІ» було вирішено довідатися думку профкому, як представницького органу, щодо дій члена трудового колективу - викладача ФСП [PERSON] Оскільки трудове законодавство України не пов'язує звільнення за ч. 8 ст. 36 КЗпП України з необхідністю отримання згоди профспілкової організації, в даному випадку це є лише висловлення точки зору уповноважених представників трудового колективу на неприпустиму поведінку викладача НТУУ «КПІ». Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" підставою для поновлення працівника на роботі є відмова профспілкового органу в наданні згоди на звільнення, а не навпаки. Також, Позивач вважає, що норми педагогічної етики та моралі можуть бути порушено лише в межах навчального процесу, а оскільки висловлювання ним здійснені не під час навчального процесу, то порушень з його боку немає. Однак, суд не може погодитись із такими висновками позивача з огляду на таке. Необхідність дотримуватись норм педагогічної етики, моралі, поважати гідність осіб, які навчаються в НТУУ «КПІ», не лише під час навчального процесу, а й за його межами обумовлена тим, що на науково-педагогічних працівників покладена підвищена відповідальність, оскільки вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним інтересам та свідомості молоді. Крім того, обов'язок викладачів особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі, правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості інших доброчинностей, додержуватись педагогічної етики, моралі, поважати гідність студента прямо передбачений законодавством України та жодним чином не обмежений лише рамками навчального часу. Отже, міркування Позивача щодо незаконності його звільнення є безпідставними та недоведеними, а відтак позовна вимога щодо поновлення Позивача на посаді задоволенню не підлягає. В силу положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, суд також бере до уваги, що позивач не оспорює законність наказу про його звільнення, не висуває вимог щодо визнання його незаконним, а суд, в силу вимог ст. 11 ЦПК України не може вийти за межі заявлених позовних вимог. Вимоги Позивача щодо стягнення з НТУУ "КПІ" заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, а отже також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed