Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, де просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 26 квітня 2017 року: житловий будинок загальною площею 86,6 м2, житловою площею 62,6 м2 та надвірними спорудами розташованими: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Лісна 44-а. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 26 квітня 2017 року помер її батько - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 квітня 2017 року серії І-ОК № 394248. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Лісна 44-а. Спадкоємцями першої черги за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, була вона [PERSON] і її брат - [PERSON]. Вони звернулися в шестимісячний строк з заявами про прийняття спадщини до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області, де була заведена спадкова справа № 116 за 2017 рік після померлого 26 квітня 2017 року удовенка [PERSON]. З запитом державного нотаріуса про видачу витягу з Реєстру прав власності на житловий будинок вона звернулася до КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області", яке надало відповідь листом від 12 липня 2017 року за № 962, що право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами під № 44-а по вул. Лісна в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області не зареєстровано. Постановою державного нотаріуса від 10 листопада 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тієї причини, що вона не надала правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння та було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Позивач також стверджувала, що 01 лютого 1989 року наказом № 14 директора радгоспу «Тарасівський» її батьку [PERSON], [INFO], було виділено земельну ділянку площею 0,08 га під забудову жилого будинку в с. Крюківщина по вул. Лісна. На протязі 1989 року він самостійно побудував спадковий будинок. 16 квітня 1991 року Рішенням № 134/3 виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на самовільно побудований житловий будинок. 20 лютого 1992 року Актом державного прийому в експлуатацію індивідуального домоволодіння виконавчий комітет Крюківщинської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області прийняв в експлуатацію домоволодіння в с. Крюківщина, вул. Лісна 44-а, що належало [PERSON]. 27 лютого 1992 року цей акт був затверджений Рішенням № 6/3 виконкому Крюківщинської сільської ради народних депутатів і виписано будинкову книжку [PERSON] на новозбудований будинок в с. Крюківщина, вул. Лісна 44-а. На думку позивача, вищенаведене свідчить про те, що її спадкодавець за життя набув право власності на вказане спадкове нерухоме майно, а тому і просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину домоволодіння. 12.02.2018 року до Києво-Святошинського районного суду з зустрічним позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування звернувся [PERSON] та також просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 26 квітня 2017 року: житловий будинок загальною площею 86,6 м2, житловою площею 62,6 м2 та надвірними спорудами розташованими: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Лісна 44-а. Посилався на ті ж обставини, що й позивач за первісним позовом. На виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.01.2018 року Вишневою міською державною нотаріальною конторою Київської області із супровідним листом за вих. № 122/01-16 від 10 лютого 2018 року було надано належним чином засвідчену копію спадкової справи № 116/2017 до майна померлого 26 квітня 2017 року [PERSON]. У судове засідання позивач за первісним позовом та її представник не з'явились, звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] не заперечували та просили їх також задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги зустрічного позову підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Щодо вимог позовної заяви [PERSON] не заперечували та просив їх також задовольнити. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні первісного та зустрічного позовів підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку ухвалити у даній справі рішення про задоволення позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON]. Так, судом встановлено, що 26 квітня 2017 року помер - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 квітня 2017 року серії І-ОК № 394248. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Лісна 44-а. Спадкоємцями першої черги за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, були: [PERSON] і [PERSON]. Вони звернулися в шестимісячний строк з заявами про прийняття спадщини до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області, де була заведена спадкова справа № 116 за 2017 рік після померлого 26 квітня 2017 року удовенка [PERSON]. З запитом державного нотаріуса про видачу витягу з Реєстру прав власності на житловий будинок звернулися до КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області", яке надало відповідь листом від 12 липня 2017 року за № 962, що право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами під № 44-а по вул. Лісна в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області не зареєстровано. Постановою державного нотаріуса від 10 листопада 2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тієї причини, що не надано правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння та було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Також судом встановлено, що 01 лютого 1989 року наказом № 14 директора радгоспу «Тарасівський» [PERSON], [INFO], було виділено земельну ділянку площею 0,08 га під забудову жилого будинку в с. Крюківщина по вул. Лісна. На протязі 1989 року він самостійно побудував спадковий будинок. 16 квітня 1991 року Рішенням № 134/3 виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на самовільно побудований житловий будинок. 20 лютого 1992 року Актом державного прийому в експлуатацію індивідуального домоволодіння виконавчий комітет Крюківщинської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області прийняв в експлуатацію домоволодіння в с. Крюківщина, вул. Лісна 44-а, що належало [PERSON]. 27 лютого 1992 року цей акт був затверджений Рішенням № 6/3 виконкому Крюківщинської сільської ради народних депутатів і виписано будинкову книжку [PERSON] на новозбудований будинок в с. Крюківщина, вул. Лісна 44-а. У відповідності зі спадковою справою, належним чином завірена копія якої надана Вишневою міською державною нотаріальною конторою Київської області, щодо майна померлого 26 квітня 2017 року удовенка [PERSON] спадкоємцями першої черги є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. У ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зважаючи на ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1225 ЦК України встановлено, що до спадкоємців житлового будинку переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений. З огляду на ч. 1 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Оцінюючи встановлені судом обставини, суд знаходить повністю обґрунтованими вимоги позовів, оскільки сторони є спадкоємцем першої черги, що належним чином прийняли спадщину, та мають право на відповідне майно що увійшло до спадкової маси, а отже вимоги первісного та зустрічного позову підлягають до задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог первісного та зустрічного позовів. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: approved