Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Представник позивача, [PERSON], адвокат, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 24224 грн. 36 коп. та моральної - в сумі 10000 грн., завданих внаслідок ДТП. Обгрутовує позовні вимоги тим, що 29.12.2010 р. о 23 год. 15 хв. в м. Києві на пр. Свободи, 24 сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, який керував автомобілем «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER] з ознаками алкогольного сп'яніння, не урахував дорожню обстановку та не впорався з керуванням і виїхав на смугу зустрічного руху, порушивши вимоги п.п. 11.4., 13.1., 12.1. ПДР України, внаслідок чого вчинив наїзд на належний позивачу автобус «Neoplan N213», державний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортного засобу. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 17.03.2011 р. у даній ДТП відповідача визнано винним та накладено адміністративне стягнення за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки. Внаслідок ДТП належний позивачу автобус Neoplan N213», державний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000028 від 08.04.2011 р. вартість замінюваних складників та деталей автобуса «Neoplan N213», державний номер [NUMBER], пошкоджених внаслідок ДТП, складає 24 983 грн. 85 коп.. Позивач за власні кошти сплатив суму 23 207 грн. за складники та деталі за товарним чеком від 11.04.2011 р., та суму 6 250 грн. за відновлювальні ремонтні роботи згідно акту від 20.04.2011 р. та квитанції № 36/11 від 20.04.2011 р., всього витратив на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП автобуса «Neoplan N213» загальну суму 29 457 грн.. На дату ДТП цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «АХА Страхування» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/9429438, 17.07.2013 р. страховик виплатив страхове відшкодування в сумі 5 232 грн. 64 коп.. На теперішній час залишилась не відшкодованою сума 24 224 грн. 36 коп., яку відповідач у добровільному порядку відмовляється сплатити. Внаслідок ДТП відповідач завдав позивачу моральну шкоду, розмір якої оцінює в 10000 грн., ураховуючи, що він є фізичною особою підприємцем, з основним і єдиним видом діяльності - надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автотранспортом загального користування, через пошкодження автобуса тривалий час був позбавлений можливості отримувати доходи (заробіток), вимушений шукати гроші на ремонт, витратив багато часу на оформлення різних документів, втратив душевний спокій і сон, не отримуючи заплановані прибутки від підприємницької діяльності. Позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 24 224 грн. та моральну - в сумі 10000 грн. , і судові витрати у сумі 342 грн. 25 коп.. Відповідач, [PERSON], позовні вимоги не визнав, у письмових запереченнях зазначив, що керований ним автомобіль в стані алкогольного сп'яніння належить [PERSON], яка відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України як власниця повинна відшкодовувати матеріальну шкоду, а позивач не залучив її до участі в справи як співвідповідача. У довідці про ДТП № 8752305 від 04.08.2012 р., виданій ВДАІ Подільського РУ, відмічено, що автобус «Neoplan N213», державний номер [NUMBER], не отримав механічних пошкоджень, як це зазначено в позовній заяві, тому вважає сумнівними документи, що підтверджують витрати на проведення відновлювального ремонту, ціни - завищеними, вбачає необхідність проведення експертизи для визначення станом на 2011 р. вартості запчастин для автобуса та виконаних робіт по ремонту. Також зазначає, що «Страхова компанія «АХА Страхування» прийняла вмотивоване рішення про страхову виплату в сумі 5232 грн. 64 коп., за мінусом франшизи, на підставі звіту авто - товарознавчого дослідження № 1618 від 01.02.2011 р., який позивачем суду не наданий для вивчення та встановлення об'єктивної істини. Крім того, що позивач не надав документів у підтвердження статусу підприємця з основним і єдиним видом діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування, не підтвердив позбавлення себе доходів, які міг би реально отримати за звичайних обставин, і що транспортний засіб не використовувався за призначенням у період з 30.12.2010 р. по 20.04.2011 р. з документальною фіксацією показників спідометра та місцем перебування транспортного засобу за вказаний період, тому вважає безпідставними вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях від тимчасової втрати прибутків. У судовому засіданні представник позивача - адвокат, [PERSON], підтримав позовні вимоги з наведених у заяві підстав, просить задовольнити, не погоджується з залученням у якості співвідповідача власника автомобіля, [PERSON], оскільки [PERSON] керував автомобілем на законних підставах, що ним не спростовано, і встановлено співробітниками ДАІ та страховою компанією, тому має нести відповідальність за шкоду, заподіяну з його вини, за мінусом суми, відшкодованої страховиком. Відповідач, [PERSON], позовні вимоги не визнав, у задоволенні просить відмовити з підстав, наведених у письмових заперечення, клопотання про призначення авто - товарознавчої експертизи не порушив, посилаючись на звіт №1618 від 01.02.2011 р., на підставі якого страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 5 232 грн. 64 коп., за вирахуванням безумовної франшизи у сумі 1000 грн.. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Суд установив, що 29.12.2010 р. о 23 год. 15 хв. в м. Києві на пр. Свободи, 24 сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, який керував автомобілем «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER], належним на праві приватної власності [PERSON], з ознаками алкогольного сп'яніння, не урахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, порушивши вимоги п. п. 11.4., 13.1., 12.1. ПДР України, вчинив зіткнення з автобусом «Neoplan N213», державний номер [NUMBER], власником якого є позивач, під керуванням водія, [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу (а. с. 7). Вина відповідача підтверджена постановою Подільського районного суду м. Києва від 17.03.2011 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КпАП України за порушення п.п. 11.4., 13.1., 12.1. ПДР України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки (а. с. 8). Внаслідок ДТП належний позивачу автобус Neoplan N213», державний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Суд не може погодитися з твердженнями відповідача, що за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у порядку ч. 2 ст. 1187 ЦК України, відповідає власник, [PERSON], яка знаходилась в автомобілі в якості пасажира та дозволила йому сісти за кермо з ознаками алкогольного сп»яніння, ураховуючи наступне. Законом передбачені випадки, коли особа, яка фактично володіє (управляє, експлуатує) об'єктами зі шкідливими властивостями, не визнається володільцем джерела підвищеної небезпеки та не несе відповідальності перед потерпілим на підставі ст. 1187 ЦК України. Так, пунктами п.п. 2.1., 2.2. ПДР України ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, яка має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідні положення містять Закон України "Про дорожній рух" ( ст. ст. 15, 16), Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07.09. 1998 р. N 1388, які фактично скасовується інститут довіреності на право керування транспортним засобом, що необхідно враховувати при визначенні наявності відповідної правової підстави володіння транспортним засобом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 постанови від 01.03.2013 р. № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз»яснив, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України ( у чинній редакції). Ураховуючи, що співробітники ДАІ не складали протоколи про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ст. 126 КУпАП та власника автомобіля за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд дійшов висновку, що відповідач керував автомобілем на законних підставах, тобто мав посвідчення водія відповідної категорії та у присутності власника, яка, передавши керування транспортним засобом, не знала (не усвідомлювала ) того, що він перебуває в стані алкогольного сп»яніння. За таких обставин шкода, завдана внаслідок ДТП, відшкодовується у порядку п. 1 ч. 2 ст. 1188 ЦК України на загальних підставах, тобто винною особою. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Цивільно - правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Polo», державний номер [NUMBER], [PERSON], була застрахована ПрАТ «СК «АХА Страхування» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/9429438 від 22.12.2010 р., з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну ( на одного потерпілого) - 50000 грн., франшиза - 1000 грн. ( справа № 2607/8168/12, а. с. 8). Умовами страхування (1 типу) передбачена виплата страховиком страхового відшкодування за шкоду, заподіяну, в тому числі майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, і не страхувальником, а будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Відповідно до звіту №1618 від 01.02.2011 р., складеного ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Легіон» (суб»єктом оціночної діяльності), на замовлення страховика, з проведенням огляду пошкодженого транспортного засобу за участю позивача, від якого зауважень в протоколі від 30.12.2010 р. не зафіксовано, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, складає 6232 грн. 64 коп. ( а. с. 45-50). 17.07.2013 р. страховик, ураховуючи, що [PERSON], керував забезпеченим транспортним засобом на законних підставах, відповідно до умов страхування ( 1 типу) виплатив страхове відшкодування за звітом № 1618 від 01.02.2011 р. в сумі 5 232 грн. 64 коп., за вирахуванням франшизи у сумі 1000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Позивач позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди обґрунтовує тим, що станом на теперішній час поніс витрати на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП власного автобуса «Neoplan N213» в розмірі 29457 грн., що підтверджує рахунком-фактурою № СФ-0000028 від 08.04.2011 р. про вартість замінюваних складників та деталей в розмірі 24 983 грн. 85 коп., складеним ТОВ «МОВЕО», товарним чеком від 11.04.2011 р. на суму 23207 грн. за складники та деталі та актом від 20.04.2011 р. і квитанцією № 36/11 від 20.042011 р. на суму 6250 грн. на відновлювальні роботи ( а. с. 13-16). 17.07.2013 р. страховик виплатив страхове відшкодування в сумі 5232 грн. 64 коп. ( за вирахуванням франшизи у сумі 1000 грн.), не відшкодована шкода у сумі 24224 грн. 36 коп.. Проте, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 грн., франшиза - 1000 грн.. Позивач був присутній при проведенні дослідження, брав участь в огляді пошкодженого транспортного засобу, ознайомився з протоколом, і підтвердив, що пошкодження записані правильно, погодився з визначеною звітом від 01.02.2011 р. вартістю матеріального збитку, завданого наслідок ДТП, у сумі 6232 грн. 64 коп.. Крім того, ні ТОВ «МОВЕО», що складало рахунок-фактуру № СФ-0000028 від 08.04.2011 р., ні Ф0П -[PERSON], який виконував роботи по ремонту автомобіля, не відносяться до суб»єктів оціночної діяльності, а у підтвердження того, що виконувані ремонтні роботи і заміна деталей пов»язані саме пошкодженням у ДТП, належних і допустимих доказів не надано. За наведених обставин, суд виходить з вартості матеріального збитку, визначеної звітом від 01.02.2011 р., та стягує з відповідача суму 1000 грн., що складає невідшкодовану франшизу. Що стосується позовних вимог у частині моральної шкоди, то суд ураховує наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р., під морально шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Обгрунтування позивачем моральної шкоди душевними (емоційними) стражданнями, пов»язаними з втратою заробітку, як фізичною особою підприємцем, неотриманням запланованих прибутків від підприємницької діяльності, що відносяться до упущеної вигоди, доказово не підтверджені. Що стосується заподіяння моральної шкоди пошкодженням майна внаслідок винних дій відповідача, суд вважає підтвердженим фактом ДТП, матеріалами справи, тому моральна шкода з наведених підстав підлягає стягненню з винної особи. Суд, ураховуючи характер моральних страждань позивача, суттєвість вимушених змін у його житті внаслідок пошкодження автомобіля, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, та виходячи із засад розумності і справедливості, зменшує розмір морального відшкодування до 1000 грн.. Відповідно до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Позивач у підтвердження розміру заявленої шкоди не надав належних і допустимих доказів, відповідач, заперечуючи проти позову в повному обсязі, послався на обставини, які не мають визначального значення, та після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не підтвердив свої заперечення у порядку ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ухилився від доведення обставин, на які посилався, тому суд відповідно до вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, зокрема звіту №1618 від 01.02.2011 р., складеного ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Легіон» , на замовлення страховика, який сторонами сумніву не піддавався, та відповідно до законодавства, що регулює спірні правовідносини. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені і підлягають задоволенню частково, у частині стягнення з відповідача на користь позивача, матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що складає невідшкодовану страховиком франшизу в сумі 1000 грн., а також моральної шкоди в сумі 1000 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 342 грн. 25 коп., і в дохід держави недоплату судового збору в сумі 116 грн. 55 коп.. На підставі наведеного, ст. ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1188 ЦК України,

Outcome: partial