Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач просить визнати за нею право власності на будинковолодіння в [ADDRESS], яке належало її батькові - [PERSON], що помер [INFO] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину, подавши відповідну заяву. Однак, свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця на спірне майно позивач отримати не зміг в силу відсутності правовстановлюючих документів на будинковолодіння на ім'я спадкодавця. В судових засіданнях позивач позов підтримав повністю. Ствердив, що спірне будинковолодіння до смерті належало батьку позивача і було побудовано у 1971 р. Позивач є донькою спадкодавця та його єдиним спадкоємцем за заповітом. Покликається на те, що батько за життя не виготовив правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Відповідач довідкою №743 від 05.10.2016 р. позов не заперечив, просив розглянути справу без свого представника. Треті особи позов визнали, ствердили, що на спадкове майно вони не претендують. При цьому, [PERSON] ствердила, що заяву нотаріусу про прийняття спадщини вона подавала, не розуміючи юридичного значення своїх дій, оскільки позивач [PERSON] просила саме її зайнятись оформленням документів. Про заповіт їй відомо, на спадкове майно вона не претендує. Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення суд встановив наступне. [INFO] у віці 77 років в с. Коритна помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 28.02.2008 р. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав у [ADDRESS] разом із дружиною - [PERSON], що підтверджується довідками виконкому Москалівської сільської ради №35 від 01.10.2008 р. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] подала 19.08.2008 р. заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка, а [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 10.02.2011 р. [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 14.02.2079 р., свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 14.02.1987 р.. Дітьми [PERSON] є також і [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 10.11.1978 р., свідоцтвом про народження [NUMBER] від 12.03.1979 р., свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 24.12.1985 р. Заповітом, посвідченим секретарем виконкому Москалівської сільської ради 19.03.2005 р., зареєстрованим в реєстрі за №36, [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON]. Згідно із ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як вбачається з довідки зі спадкового реєстру від 24.09.2016 р., матеріалів спадкової справи №528-08 позивач вчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини. Однак, дещо раніше, заяву про прийняття спадщини від 13.08.2008 р. було подано також її сестрою - [PERSON], яка, будучи спадкоємцем лише за законом, але не за заповітом, заявила про прийняття спадщини. Саме за її заявою 13.08.2008 р. було заведено спадкову справу. Однак, свідоцтво про право на спадщину нікому із спадкоємців видане не було. [PERSON] у судовому засіданні ствердила, що таку заяву вона подала на прохання [PERSON] зайнятись документами, однак, правових наслідків такої заяви вона не розуміла, наміру отримати спадщину вона не мала, не претендує на спадкове майно та визнає позов. Позивач покликається на те, що на дату смерті [PERSON] також належало будинковолодіння в [ADDRESS]. У відповідності до технічного паспорту вбачається, що це будинковолодіння складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 76,3 кв.м. житловою площею 56,9 кв.м., погрібу літ. Б площею 11,6 кв.м., літньої кухні літ. В загальною площею 19 кв.м., сараю літ. в загальною площею 4 кв.м., сараю літ. Г загальною площею 10,1 кв.м., гаражу літ. Д загальною площею 22,2 кв.м., сараю літ. Е загальною площею 63,9 кв.м., сараю літ. е загальною площею 7 кв.м. Однак, на дату смерті спадкодавець не оформив правовстановлюючого документу на це майно, що вбачається з відсутності відповідного запису у довідці-характеристиці, листі КП «Ярмолинецьке бюро технічної інвентаризації» №737 від 21.09.2016 р. У зв'язку із цим, постановою №596/02-31 від 24.09.2016 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус Ярмолинецької державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. З технічного паспорту не вбачається дати будівництва спірного майна, однак, відповідно до довідки виконкому Москалівської сільської ради №746 від 05.10.2016 р. вбачається, що спірне будинковолодіння було збудоване у 1971 р. На відповідний період державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р. і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Матеріалами справи, зокрема, довідками виконкому Москалівської сільської ради №№ 743, 746 від 05.10.2016 р. підтверджується, що спірне будинковолодіння до смерті належало [PERSON] Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що власником спірного будинковолодіння на момент смерті був спадкодавець і це майно було успадковане позивачем. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позов слід задовольнити, у зв'язку із чим, згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved