Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 06.10.2009р. померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частини квартири [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № 16493 від 21.02.2006р. Після смерті матері, вона у встановлений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець за законом першої черги, її батько та чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на її користь. Інші спадкоємці її сестра [PERSON] з заявою про прийняття спадщини у встановлений строк до нотаріуса не подала, у звязку з чи є такою, що спадщину після смерті матері не прийняла. 13.08.2014р. помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частини квартири [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № 16493 від 21.02.2006р. Відповідно до заповіту він залишив все належне йому майно їй. Вона у встановлений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, що мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті батька, немає. На теперішній час вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батьків, оскільки постановами приватних нотаріусів їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у звязку з тим, що відсутня реєстрація в бюро технічної інвентаризації права власності на належне спадкодавцям нерухоме майно та через невизначеність часток співвласників у праві спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на житло №16493 від 21.02.2006р., квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності. При цьому, за законом вважається, що їх частки є рівними, тобто кожному належить по 1/5 частині вказаної квартири. У звязку з тим, що частки не виділені та в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батьків позивачка не має можливості, вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Просить визначити, що частка в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] кожного із співвласників - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] складає по 1/5 частці. Також просить визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та на 1/5 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просять позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] в судовому засідання позов визнала частково та суду пояснила, що спірна квартира дійсно належить на праві спільної сумісної власності їй,її дітям та померлим батькам. Вона не заперечує, що кожному належить по 1/5 частині квартири. Після смерті матері вона не зверталась до нотаріуса з приводу оформлення спадщини через свою необізнаність. На момент смерті матері проживала в квартирі, але не була там зареєстрована. Спадщину після смерті матері оформила на себе її сестра [PERSON] Вона проти цього не заперечує. Про те, що її батько склав заповіт на імя сестри, вона дізналась під час розгляду цієї справи. Раніше про це їй відомо не було. Вважає, що заповіт батько склав безпосередньо перед своєю смертю під тиском сестри та інших родичів, тому він є незаконним. Після смерті батька вона також не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини через свою юридичну необізнаність. Просить позов задовольнити частково. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засідання позов визнали повністю. Представник відповідача територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та винесення рішення на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача за наявними у справі доказами. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло №16493 від 21.02.2006р. (арк..22). Позивачка [PERSON], 08.05.1969р.н., та відповідачка [PERSON], 03.09.1972р.н., є доньками [PERSON] та [PERSON]. 06.10.2006р. померла [PERSON] (арк.17). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частки квартири [ADDRESS]. 17.03.2010р. позивачка [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (арк.80). 17.03.2010р. [PERSON], чоловік померлої, звернувся до приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] на користь доньки [PERSON] та про відмову від отримання права власності на 1/2 частину майна, набутого під час шлюбу з померлою (арк.82). 17.03.2010р. приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] заведена спадкова справа №21/2010, реєстраційний номер в Спадковому реєстрі 49040368, яка на час розгляду справи є чинною (арк.77-127). 07.03.2017р. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на частку у вказаній квартирі (арк.125). Постановою приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] від 07.03.2017р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності на частку квартири (арк.13,127). 13.08.2014р. помер [PERSON] (арк.20). Відповідно до заповіту, посвідченого 21.05.2014р. приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], реєстровий № 2082, [PERSON] заповідав все майно, яке йому належатиме на час смерті, своїй доньці [PERSON] (арк.21). 22.12.2014р. позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]М (арк.52). 22.02.2014р. приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] заведена спадкова справа №38/2014, реєстраційний номер в Спадковому реєстрі 56936463, яка на час розгляду справи є чинною (арк.51,55). 03.03.2017р. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (арк.60). Постановою приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] від 03.03.2017р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] через відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно та через невизначеність часток у праві спільної сумісної власності на квартиру (арк.14-16,60звор.-61). Згідно з\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.369 ЦК України). Згідно з ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно з ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з\~ст.1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1,3,5\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1\~ст.1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"\~зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, зокрема, шляхом визнання права власності. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] При цьому, суд виходить з того, що спірна квартира дійсно належить на праві спільної сумісної власності відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та померлим [PERSON], [PERSON], які за своє життя не скористались правом виділу частки в спільній сумісній власності, однак що є важливим для вирішення питання про оформлення права на спадщину у вигляді часток спірної квартири після смерті [PERSON], [PERSON]. Виходячи з того, що частки співвласників у спільній сумісній власності, за загальним правилом, є рівними, сторони не заперечують цих обставин, у звязку з чим вони відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд вважає необхідним визначити, що частки в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] кожного із співвласників - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] становить по 1/5 частині. Крім того, судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась лише позивачка [PERSON], як донька померлої. Чоловік померлої [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь доньки [PERSON] Відповідачка [PERSON], як донька померлої та спадкоємиця першої черги за законом, із заявою про прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом строк до нотаріуса не зверталась, на момент її смерті за однією адресою з матірю зареєстрована не була, судових рішень про встановлення факту спільного проживання з матірю на момент її смерті не надала, у звязку з чим вона вважається такою, що спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняла. Отже, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] і спадщина належить їй з моменту її відкриття. Однак позивачка не може в установленому законом нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину вищевказаної квартири, яка належала її матері [PERSON], у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вказане спадкове нерухоме майно, що підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, чим фактично порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно. Також судом встановлено, що спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом, згідно з яким єдиним спадкоємцем після його смерті є позивачка [PERSON] Остання в установлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, спадщина належить їй з моменту її відкриття. Однак позивачка не може в установленому законом нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/5 частину вказаної квартири, яка належала її батькові [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане спадкове нерухоме майно і невизначеність часток співвласників у спільній сумісній власності, що підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, чим фактично порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно. При цьому, суд враховує, що заповіт [PERSON], яким він заповідав усе належне йому майно [PERSON], недійсним не визнаний і на момент розгляду справи є чинним. Доводи відповідачки [PERSON] про те, що заповіт був складений [PERSON] під тиском позивачки та інших родичів незадовго до його смерті, суд вважає голослівними. З позовом до суду про визнання заповіту недійсним відповідачка [PERSON] до теперішнього часу не зверталась і відповідних рішень судом не постановлялось. Також судом не встановлено осіб, які б відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, за наявності заповіту мали право на обовязкову частку у спадщині. Таким чином, оцінивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позивачка [PERSON] правомірно набула право власності на 1/5 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та на 1/5 частину цієї ж квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], однак її право власності не визнається (оспорюється) іншими особами. У звязку з цим, на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України порушене право позивачки підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на спірне майно. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved