Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, що розташована в м. Кодима по вул. Армійська (раніше Червоноармійська), 24 Кодимського району Одеської області, площею 0,0376 га, кадастровий номер 5122510100:02:003:0013, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 926905 виданим 02.09.2006 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що земельна ділянка належала [PERSON], який помер 22.05.2015 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями за законом після померлого, однак не можуть оформити право власності на цю земельну ділянку, оскільки відповідач є спадкоємцем за заповітом та не бажає відмовитись від спадщини. Крім того вказують, що позивач [PERSON] також має право на частину земельної ділянки, оскільки право власності на земельну ділянку померлий [PERSON] набув внаслідок приватизації земельної ділянки, за час перебування у шлюбі з [PERSON], а тому вважають, що дана земельна ділянка є спільною сумісною власністю. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали. Представник відповідача зазначив, що спірна земельна ділянка не являлася спільною сумісною власністю. Єдиним власником земельної ділянки був померлий [PERSON], вказавши, що дана обставина встановлена судовим рішенням. Відповідач являється спадкоємцем після померлого за заповітом, а тому має переважне право на спадкування, у зв'язку з чим в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22.05.2015 року помер [PERSON], що також підтверджується свідоцтвом про смерть. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). З матеріалів справи встановлено, що після померлого [PERSON] спадкоємцями за законом є позивачі [PERSON] та [PERSON], спадкоємцем за заповітом є [PERSON] В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Вказані обставини також підтверджуються повідомленням Кодимської районної державної нотаріальної контори про відмову позивачам [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину. Частинами 1 та 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В судовому засіданні не було встановлено та не доведено сторонами наявності обставин зазначених у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, які б надавали спадкоємцям за законом [PERSON] та [PERSON] право на спадкування після померлого [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що право на спадкування після померлого 22.05.2015 року [PERSON] належить відповідачу [PERSON], яка являється спадкоємцем за заповітом. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ № 926905 виданого 02.09.2006 року, [PERSON] являвся власником земельної ділянки, розташованої в м. Кодима по вул. Армійська (раніше Червоноармійська), 24 Кодимського району Одеської області, площею 0,0376 га, кадастровий номер 5122510100:02:003:0013. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 11.04.2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна та припинення права власності встановлено, що вказана земельна ділянка є особистою власністю [PERSON]. У відповідності до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, твердження позивача [PERSON], що вона також являється власником спірної земельної ділянки на праві спільної сумісної власності є безпідставними. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом (ч. 6 ст. 6 Закону України "Про судовий збір"). При зверненні до суду з позовом, судовий збір був сплачений лише позивачем [PERSON], в розмірі 640 грн. В позовній заяві позивачі просили суд відстрочити сплату судового збору до розгляду справи по суті, однак ними не було наведено підстав для такого відстрочення, а тому провадження у справі було відкрито, а позивачам [PERSON] та [PERSON] було надано час для сплати судового збору до 26.10.2017 року. В судове засідання призначене 26.10.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, у справі не було доказів про їх належне сповіщення та отримання ними ухвали, якою був визначений строк для сплати судового збору, а тому розгляд справи було відкладено. Враховуючи, що на час розгляду справи, строк визначений позивачам для сплати судового збору закінчився, а позивачами судовий збір так і не був сплачений, суд вважає за необхідне стягнути його з позивачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved