Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Чаплинської селищної ради Чаплинського району, про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] За життя померлий [PERSON], був власником права на земельну частку (пай), в розмірі 5,07 га., що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та зареєстрованого в книзі реєстрації за №523 від 21.07.1997 року. За заявою позивача була заведена спадкова справа, однак у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, не можливо видати свідоцтво про право на спадщину. Просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 5,07 га. на території колишнього КСП «Червона Поляна», яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано в книзі реєстрації за №523 від 21.07.1997 року, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Представник позивача за дорученням [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Чаплинської селищної ради Херсонської області в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Червонополянською сільською радою Чаплинського району позивач [PERSON] народився [INFO], його батьком зазначено [PERSON] та матір'ю [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 24 грудня 1994 року Червонополянською сільською радою Чаплинського району Херсонської області [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Червонополянською сільською радою Чаплинського району Херсонської області [INFO] померла мати позивача [PERSON] Із відповіді відділу управління держгеокадастру у Чаплинському районі Херсонської області від 01.08.2017 року слідує, що сертифікат на право на земельну частку пай серії [NUMBER] був виданий [PERSON] та зареєстрований в книзі реєстрації за №523 від 21.07.1997 року. Розмір земельної частки паю становить 5,07 га., згідно розпорядження голови Чаплинської райдержадміністрації за №8 від 08.01.2002 року та постанови Кабінету Міністрів України №1185 від 31 жовтня 2011 року вартість земельної частки паю становить 32648,41 грн. Постановою державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори Заворотченко А.І., 24.07.2017 року було відмовлено [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого [INFO] [PERSON] у зв'язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку (пай). Крім того, із вказаної постанови слідує, що спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] прийняв його син [PERSON], оскільки на день смерті проживав разом із спадкодавцем [PERSON] В судовому засіданні була досліджена спадкова справа №105/1995, яка заведена Чаплинською державною нотаріальною конторою Херсонської області 30 жовтня 1995 року після [PERSON], померлого [INFO]. До Чаплинської державної нотаріальної контори надійшла письмова заява про прийняття спадщини від сина спадкодавця [PERSON]; окрім позивача ніхто із спадкоємців не звертався із заявою про прийняття спадщини, 30.10.1995 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON] Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже за змістом вказаних норм застосування ЦК України 2003 року до спадщини, яка відкрилася до набрання ним чинності можливе за двох умов: по-перше спадщина відкрилася і шестимісячний строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, і по-друге з моменту її відкриття і до 1 січня 2004 року спадщина не була прийнята ніким із наявних тоді на цю спадщину спадкоємців, яких як спадкоємців визначав ЦК України 1963 року. Аналогічні роз'яснення містить пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138 цс13, згідно яких відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO], тобто до 1 січня 2004 року, то до спірних відносин повинні застосовуватись положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Вищий спеціалізований суд України у своєму листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР 1963 року та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ч1. ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усчиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. He допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зокрема ст.1, визначено, що право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Статтею 2 цього Закону передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року за законом після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO]. [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку пай серії [NUMBER], що зареєстрований в книзі реєстрації за №523 від 21.07.1997 року. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі цього свідоцтва нотаріус відмовила через відсутність у нього оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно померлого. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved