Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.10.2007р. між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив свою організаційну форму на ПАТ «Укрсиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту №11238349000, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 200000 доларів США з кінцевим терміном його повернення 24.10.2028р. та з оплатою 12,40% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки №67743, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності. Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 2270629 грн. 54 коп. 08 грудня 2011р. між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. В зв'язку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є нерухоме майно для задоволення вимог в розмірі 2270629 грн. 54., шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що на підставі рішення суду з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором. Крім того, позивач, укладаючи договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, отримав право вимоги саме за кредитним договором, а не за договором іпотеки. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 24.10.2007р. між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив свою організаційну форму на ПАТ «Укрсиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту №11238349000, згідно умов якого відповідачу [PERSON] було надано кредит в розмірі 200000 доларів США з кінцевим терміном його повернення 24.10.2028р. та з оплатою 12,40% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки №67743, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності. ПАТ «Укрсиббанк» виконав свої зобов'язання перед відповідачем [PERSON], надав їй грошові кошти в розмірі 200000 доларів США, що не заперечується стороною відповідача. 08 грудня 2011р. між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до зазначеного договору, до позивача ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, що визначено ст. 514 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно умов кредитного договору відповідач [PERSON], яка є позичальником за кредитним договором, взяла на себе зобов'язання погашати кредит, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом, відповідно до наведеного у додатку №2 до договору графіку погашення заборгованості. Як встановлено судом, відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, зокрема, не погашає в добровільному порядку заборгованість за кредитом, відсотками, в зв'язку з чим у останньої утворилась заборгованість за кредитним договором. Вказана обставина не заперечувалась представником відповідача, яка підтвердила в судовому засіданні, що рішення суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в добровільному порядку нею не виконано. Про наявну заборгованість за кредитним договором та усунення порушень вказаного договору в розумінні ст.35 Закону України «Про іпотеку» відповідач повідомлялась належним чином. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, загальна сума заборгованості станом на 19.03.2013р., становить 284077,26 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 2270629 грн. 54 коп., з яких: 196281,44 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1568877 грн. 55 коп. - заборгованість за кредитом; 87795,82 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 701751 грн. 99 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст. 526 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" позивач має право на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, якщо це передбачено рішенням суду або договором. Суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідача, щодо відсутності у позивача ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за іпотечним договором в зв'язку з набуттям права вимоги за кредитним договором, оскільки ст. 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Перехід права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки до нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк» підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеним 08 грудня 2011р. між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» та актом прийому-передачі документації за договором, в якому зазначено, що первісним кредитором передані права вимоги за кредитним договором №11238349000 та договором іпотеки № 67743. З наведених вище підстав, підтверджених відповідними доказами, які були перевірені судом під час розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 07 червня 2014р. набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири. З огляду на наявність правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачу майно, суд враховує, що житлове майно використовується відповідачем [PERSON] для постійного проживання, доказів наявність у її власності іншого нерухомого майна суду надано не було, загальна площа квартири становить 70,80 кв. м., і тому суд вважає за необхідне зупинити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на весь час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, відповідно до положень ст. 217 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved