Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - відділ державної виконавчої служби Козятинського МРУЮ про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля не посвідченого нотаріально, та звільнення автомобіля з-під арешту. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27.10.2012 р. придбав у [PERSON] у неналежному технічному стані (розукомплектований, не на ходу) транспортний засіб марки КАМАЗ-5511, 1984 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], належний останньому. Даний автомобіль знаходився на стоянці у подвір'ї їх спільного знайомого [PERSON] Він перевіз КАМАЗ до свого господарства. Того ж дня, 27.10.2012 р. відповідач взяв гроші за автомобіль в сумі 40000 грн. і відразу склав про це розписку. Належно оформити договір купівлі-продажу вони домовилися в подальшому, так як зареєструвати автомобіль на нього не було можливості через неналежний технічний стан цього транспортного засобу. Протягом тривалого часу він відкрито володів придбаним автомобілем, за власні кошти придбавав для нього запасні частини, проводив ремонтні роботи, отримав страховий поліс для того, щоб привести машину до належного технічного стану, зареєструвати своє право власності на авто та використовувати його як засіб для отримання доходів в сімейний бюджет. У квітні 2013 р., коли машина була в належному технічному стані, він звернувся до [PERSON] з проханням зняти автомобіль з реєстрації в органах ДАІ для оформлення за ним (позивачем) права власності на авто, проте відповідач ухилився від переоформлення та пообіцяв це зробити наступного разу. Однак, в послідуючий раз також ухилився від оформлення документів. 13.08.2013 р. його (позивача) син, їдучи на авто, був зупинений співробітниками ДАІ, які повідомили, що згідно постанови ВДВС Козятинського МРУЮ від 30.07.2013 р. на автомобіль, що належить [PERSON] накладено арешт, після чого, авто КАМАЗ було вилучено та поміщено на штрафний майданчик. В зв'язку з тим, що на час продажу автомобіля, між ним та відповідачем були досягнуті всі істотні умови щодо договору купівлі-продажу, а сторонами було повністю виконано його умови, що полягали у передачі коштів за автомобіль, а відповідачем у передачі авто та реєстраційних документів, просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля, не посвідчений нотаріально, дійсним та зняти з нього арешт. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позов, підтвердили обставини, на які посилаються позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, вказав, що дійсно 27.10.2012 р. отримав від позивача кошти в сумі 40000 грн. за проданий ним автомобіль КАМАЗ та написав розписку про отримання коштів. Додав, що на момент продажу авто належало йому та не знаходилося під арештом чи забороною. Третя особа - ВДВС Козятинського МРУЮ - в судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву через канцелярію суду, в якій просить справу розглядати у відсутність представника відділу, заперечив проти задоволення позовних вимог. В запереченні зазначив, що 01.06.2013 р. на примусове виконання до ВДВС Козятинського МРУЮ пред'явлено виконавчий лист, виданий 29.05.2012 р. Козятинським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу в сумі 114215,68 грн. 03.06.2013 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк для добровільного виконання рішення суду до 10.06.2013 р. В даний період строку для самостійного виконання рішення суду, ніяких дій щодо погашення боргу боржником не вживалося. 10.06.2013 р. надійшла відповідь на запит з Козятинського ВРЕР, в якій зазначалося, що за [PERSON] зареєстровано на праві власності автомобіль КАМАЗ-5511 в тому числі. 30.07.2013 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та направлено до Козятинського ВРЕР, сторонам для відома. Свідок [PERSON] пояснила, що її чоловік [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] уклали договір купівлі-продажу автомобіля КАМАЗ. [PERSON] передав останньому гроші за машину, а [PERSON] написав розписку про отримання коштів. Протягом певного часу даний автомобіль ремонтували, у березні 2013 р. застрахували його. На ремонт авто витратили приблизно 8-9 тисяч гривень. Вважає, що позивач набув права власності на цей автомобіль. Свідок [PERSON] вказав, що 27.10.2012 р. його батько [PERSON] купив у [PERSON] за 40000 грн. автомобіль КАМАЗ, який був не на ходу та забрав авто додому. При цьому, домовилися, що після ремонту автомобіля, поїдуть з відповідачем в ДАІ та переоформлять машину на нього ([PERSON]. Додав, що був присутній при передачі грошей [PERSON] У березні 2013 р. страховий агент застрахувала машину. На ремонт авто витратили приблизно 10000 грн. 13.08.2013 р. він, їдучи на автомобілі, був зупинений працівниками ДАІ на посту с. Комсомольське, де йому повідомили, що на КАМАЗ, який належить [PERSON], накладено арешт за борги, вилучили та забрали авто на штрафний майданчик. Свідок [PERSON] зазначив, що знає про купівлю 27.10.2012 р. позивачем КАМАЗа у відповідача за 40000 грн., так як був присутній при передачі коштів [PERSON] Додав, що допомагав [PERSON] ремонтувати вказаний автомобіль. Знає, що [PERSON], їдучи на автомобілі, був зупинений працівниками ДАІ, які пояснили, що на авто, яке належить [PERSON], накладений арешт за борги. Тоді, КАМАЗ був вилучений та поставлений на штрафний майданчик. Свідок [PERSON] пояснив, що КАМАЗ, належний відповідачу, знаходився у нього на подвір'ї на стоянці. Він ([PERSON].) запропонував позивачу придбати у [PERSON] дане авто, на що той погодився. Був присутній при передачі [PERSON] 40000 грн. відповідачу за машину. Додав, що допомагав позивачу ремонтувати авто. Свідок [PERSON], вказала, що працює страховим агентом по с. Жежелів та в листопаді 2012 р. побачила КАМАЗ у подвір'ї [PERSON] та запропонувала останньому застрахувати автомобіль. Однак, він відмовився, так як машина була в неробочому стані. 31.03.2013 р. знову прийшла до позивача, він надав документи на автомобіль, а вона застрахувала вказаний транспортний засіб. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що автомобіль марки КАМАЗ-5511, 1984 роки випуску, державний номерний знак [NUMBER], належить на праві власності відповідачу (а.с.8). 27.10.2012 р. [PERSON] написав розписку про отримання ним від [PERSON] 40000 грн. за проданий останньому автомобіль марки КАМАЗ-5511, 1984 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.7). В письмовій формі договір купівлі-продажу спірного автомобіля між позивачем та відповідачем не укладався. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 25.04.2012 р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» борг в сумі 114215,68 грн. На примусове виконання вказаного рішення суду 29.05.2012 р. було видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем відділу ДВС Козятинського МРУЮ 03.06.2013 р. відкрито виконавче провадження. Однак, боржник [PERSON] добровільно рішення суду не виконав. Проведеними виконавчими діями встановлено, що за боржником зареєстрований автомобіль КАМАЗ-5511 в тому числі, який постановою державного виконавця від 30.07.2013 р. оголошено в розшук та в той же день на даний автомобіль накладено арешт і оголошено заборону на його відчуження (а.с.37-38). 13.08.2013 р. дане авто було зупинено працівниками ДАІ, вилучено та поміщено на штрафний майданчик, про що свідчить акт № 163 огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання (а.с.11). Відповідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Посилання позивача та його представника на те, що розписка про отримання від відповідача коштів за проданий автомобіль є таким документом, що свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, суд не приймає до уваги виходячи з наступного. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 640 ЦК України (в редакції станом на 27.10.2012 р.) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Договір купівлі-продажу автомобіля підлягає обов'язковій реєстрації в органах державної автомобільної інспекції України і повинен укладатися в письмовій формі, відповідно до вимог ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" і постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (далі - Постанова). Договір купівлі-продажу автомобіля повинен укладатися в письмовій формі, оскільки тягне за собою перереєстрацію власника автомобіля. Таким чином договір між [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж автомобіля не був укладений, так як не відбулось його державної реєстрації. За цих обставин, та в силу зазначених вище норм права не можна визнати дійсним договір, який не укладений. Згідно чинного законодавства, перед відчуженням, передачею транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Пунктом 42 зазначеної Постанови визначено, що у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться відповідний запис. Із матеріалів справи вбачається, що сторони договору не виконали вимоги порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, оскільки ні до, ні після укладення 27.10.2012 р. договору купівлі-продажу транспортного засобу він не був знятий з обліку у органах ДАІ. Таким чином, вимога позивача про визнання договору купівлі-продажу автомобіля, не посвідченого нотаріально, не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 204 ЦК України, презюмується правомірність правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, суд приходить до висновку, що на час накладення арешту на майно боржника автомобіль перебував у власності відповідача [PERSON], а тому підстав для задоволення позову в частині звільнення майна з-під арешту немає. Зважаючи на вищевказані обставини, суд вважає пред'явлені позовні вимоги не доведеними та такими, що не ґрунтуються на законі, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed