Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просила: визнати дійсним договір купівлі-продажу від 07 квітня 1998 року об'єкту нерухомості який складається з: А - житловий будинок, глиноб.обл.ц/п., житл.площею 20.0кв.м., загальною площею 48.0кв.м., з надвірними побудовами: сарай - В шлакоблок, №1 - колодязь ж/б кільця, що знаходиться в [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на об'єкт нерухомості: житловий будинок - А, глиноб.обл.ц/п., житл.площею 20.0 кв.м., загальною площею 48.0 кв.м., з надвірними побудовами: сарай - В шлакоблок, №1 - колодязь ж/б кільця, що знаходиться в [ADDRESS]; визнати дійсним договір купівлі-продажу від 07 квітня 1998 року, земельної ділянки площею 0,57 га. яка знаходиться в Новомосковському районі, Дніпропетровській області, за адресою, [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,57 га. яка знаходиться в Новомосковському районі, Дніпропетровській області, за адресою, [ADDRESS]. Позов, з посиланням на наявність укладених договорів купівлі-продажу обґрунтовано неможливістю вчинення позивачем дій щодо розпорядження придбаним майном за договором в зв`язку з відсутністю у товарної біржі права затверджувати угоди купівлі-продажу, про що їй повідомлено під час оформлення документів на майно. Позивач вважає, що договір укладено у відповідності до діючого на момент укладання законодавства, дотримано всі суттєві умови укладеного договору. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги. Відповідачі та третя особа у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Матеріалами справи встановлено, що 07 квітня 1998 року між [PERSON] та [PERSON]. (яка змінила прізвище на «[PERSON]»), що діяла на підставі довіреності посвідченої секретарем виконкому Голубівської сільської ради Новомосковського району від 16 березня 1998 року, зареєстрованої в реєстрі за № 69, від імені та в інтересах [PERSON] укладено договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості який складався з: житловий будинок - А, глиноб.обл.ц/п., житл.площею 20.0 кв.м., загальною площею 48.0 кв.м., з надвірними побудовами: сарай - В шлакоблок, №1 - колодязь ж/б кільця, що знаходиться в [ADDRESS]. Вказаний об'єкт нерухомості на момент укладання Договору належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10 квітня 1987 року, виданого на підставі рішення виконкому Новомосковської районної ради народних депутатів № 96, зареєстрованого в Новомосковському БТІ 10 квітня 1987 року в реєстрової книзі за № 46-1, про що свідчать виписка з погосподарської книги Голубівської сільської ради, технічний паспорт на домоволодіння, складений 02 лютого 1987 року КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Договір укладено на Міській біржі нерухомості і зареєстрований реєстрі під номером 67-Н98 від 07 квітня 1998 року. Договір зареєстровано КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 46 від 14 квітня 1998 року. Також, 07 квітня 1998 року між [PERSON] та [PERSON]., яка діяла на підставі довіреності посвідченої секретарем виконкому Голубівської сільської ради Новомосковського району від 16 березня 1998 року, зареєстрованої в реєстрі за № 69, від імені та в інтересах [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,57 га. яка знаходиться в Новомосковському районі, Дніпропетровській області, за адресою, [ADDRESS] та призначена для ведення підсобного господарства, обслуговування житлових і господарських будівель. Вказана земельна ділянка на момент укладання Договору належала [PERSON] на підставі Державного акта про право приватної власності на землю, виданого Голубівською сільською радою народних депутатів від 10 вересня 1993 року, серія ДПНВ001309 та внесеного в книг записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1309. Договір зареєстровано 07 квітня 1998 року під № 68-Н98. та 14 квітня 1998 року зареєстровано в КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 376-2. Як свідчать укладені договори, при їх укладанні між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, така домовленість підтверджена письмовим доказом, відбулося повне виконання договору - позивач передав відповідачу грошові кошти, а відповідач позивачу - об`єкт нерухомого майна, договір зареєстровано на товарній біржі, однак нотаріально не посвідчено. Станом на час розгляду справи позивач здійснює право користування та володіння будинком, земельною ділянкою, з доданих до справи документів порушення прав третіх осіб не вбачається. Право відповідача-2 на відчуження на користь позивача належних їй будинку та земельної ділянки підтверджується доказами, отриманими на запити суду. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Лист Міністерства юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз'яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачалось, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 18 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII, який діяв станом на час укладання угоди, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 242, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. ст. 15 Закону України " Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу. Грошові кошти отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним. Оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірні об`єкт нерухомості і правомірно володіє нею. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного домоволодіння в судовому порядку не має. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося. За таких обставинах суд вважає, що укладений між позивачем та відповідачем договір підлягає визнанню дійсним.

Outcome: approved