Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що 25.03.1999 померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина. До складу спадкової маси увійшов житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Зозівка Липовецького району Вінницької області, а також право на земельну частку (пай) в розмірі 3,31 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка перебувала у КСП «Колосок». За життя [PERSON] на випадок своєї смерті вчинила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Зозівка Липовецького району Вінницької області. [PERSON] спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління і володіння спадковим майном в силу діючого на час відкриття спадщини законодавства. Прийнявши спадщину, [PERSON] 18.07.1999 померла так і не оформивши її. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке вона успадкувала після смерті [PERSON] Позивач, будучи дочкою спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняла, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту, утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позбавлена можливості на вищевказане майно, що увійшло до складу спадкової маси, оскільки правовстановлюючий документ за життя спадкодавця було втрачено, а також не підтверджено документально факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], що стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не направив, утім сільський голова надав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та обставини зазначені у позові, не заперечував щодо задоволення позову, а розгляд справи просив проводити за відсутності їх представника. Ухвалою суду від 12.03.2019 було витребувано за клопотанням позивача матеріали спадкової справи до майна померлих: [PERSON] та [PERSON], а також копію актового запису про смерть [PERSON] У підготовче судове засідання позивач не зявилась, однак у позові просила про розгляд справи у її відсутність. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що 18.07.1999 в с. Зозівка, Липовецького району померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія І-АМ №060775 Після її смерті відкрилась спадщина. Судом встановлено, що своїм правом на спадкування після смерті [PERSON] скористалась позивач, будучи дочкою спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Інші спадкоємці відсутні, у звязку із чим на імя позивача було видано державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної установи свідоцтво про право на спадщину за законом на частину майна (а.с.14). Як убачається із довідок виданих виконавчим комітетом Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області 27.02.2019 за №218, 219, після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON], шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном. [PERSON] перебувала на утриманні у [PERSON] не менше одного року до дня смерті [PERSON], яка померла 25.03.1999. Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР 1963 року, чинної на час відкриття спадщини, встановлено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", чинної на час відкриття спадщини, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що особа перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України. Зібрані у справі докази підтверджують факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON], з січня 1998 року, тобто не менше одного року до часу відкриття спадщини. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині встановлення юридичного факту підтверджені належними доказами, отож їх слід задовольнити. В силу приписів ст.548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Судом встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай), розмір 3,31 умовних кадастрових гектари, на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка перебувала у КСП «Колосок» згідно сертифікату серія ВН №0108101, що зареєстрований 18.10.1996 року за №253 який був виданий на імя [PERSON], на що вказує інформація з Відділу у Липовецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 04.12.2018. Як убачається із оголошення в газеті «Липовецькі вісті» сертифікат серія ВН №0108101, на імя [PERSON] було втрачено. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК\~потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивач, будучи спадкоємцем за законом, спадщину прийняла згідно діючого законодавства, інші спадкоємці відсутні, належність спадкової маси спадкодавцеві підтверджено належними та допустимими доказами, як і прийняття спадщини спадкодавцем після смерті [PERSON], однак правовстановлюючий документ на таке майно втрачено, що також підтверджено зібраними у справі доказами. Зважаючи на те, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування (лист ВССУ від 13.05.2013). З огляду на викладене суд дійшов до переконання, що обставини, які викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отож порушені права позивача підлягають захисту судом. Крім цього, відповідач надав суду заяву про визнання позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення у підготовчому судовому засіданні про задоволення позову. Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у\~\~разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved