Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач заявив позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Великокісницьке» про повернення в натурі безпідставно набутої земельної ділянки. Зазначив, що у 2014 році він отримав у спадок земельний пай за законом після смерті своєї матері [PERSON]. Спадщина складається з права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7397 га, яка розташована в межах Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Незважаючи на це, він до цих пір немає можливості повністю реалізувати свої права на земельну ділянку, так як зазначеною земельною ділянкою користується ТОВ «Великокісницьке», яке аргументує наявність правової підстави, щодо реалізації правомочностей користувача укладеним з ним договором оренди. Насправді ж, ніякого договору він не укладав. Акту прийому - передачі не підписував. Таким чином, жодних доказів, які б вказували на наявність між позивачем та ТОВ „Великокісницьке" правових відносин щодо належної йому земельної ділянки нема, а отже вказана земельна ділянка набута відповідачем безпідставно. Тому, позивач змушений звернутись до суду за захистом порушеного права на користування належній йому на праві власності земельної ділянки шляхом постановлення рішення про повернення її відповідачем як такою, що була ним набута безпідставно. 02 вересня 2014 року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, а саме: просить суд винести рішення, яким визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та відповідачем. Представник позивача адвокат [PERSON] зазначив, що позивач є власником земельної ділянки, яка стала предметом договору оренди, укладеного із ТОВ „Великокісницьке". Проте вказаний договір був укладений з порушенням норм чинного законодавства, а тому його зміст суттєво обмежує права позивача. Однією із підстав недійсності правочинів, є невідповідність змісту правочину Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Зазначений вище договір не містить такої істотної умови, як порядок передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Це вказує на наявність підстави для визнання правочину недійсним. Адже, незважаючи на те, що договір, який укладався у жовтні 2008 року не міг включати істотну умову, якою як такою була доповнена ст. 15 закону України „Про оренду землі" лише у жовтні 2008 році, тобто після формулювання умов договору, реєстрація останніх проводилась уже в 2012 році, що не заважало включити вказану умову до договору оренди. Проте, зміст вказаного правочину переважно встановлювався без ознайомлення його з умовами договору, тому відповідальність за дефекти у фомулюванні умов договорів у формі невключення істотної умови чи нечіткого та суперечливого викладення їх окремих положень лежить на орендарі - ТОВ „Великокісницьке". Недодержання вимог щодо повноти та чіткості формулювання істотних умов договору оренди обумовило порушення його законних прав та інтересів. Так, внаслідок невключення до договору оренди земельної ділянки істотної умови щодо надання чи ненадання дозволу на передачу в заставу чи до статутного фонду, він не має змоги в повній мірі реалізувати правомочність розпорядження належної йому земельної ділянки, що зумовлює виникненння ризиків щодо втрати її корисних властивостей та позбавляє механізмів запобігання негативних наслідків недобросовісного землекористування. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат [PERSON] та позивач позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Великокісницьке» Долінська Л.О. та адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали, зазначили, що за життя покійна мати позивача [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» уклали договір оренди землі №1440. З того моменту вона отримувала орендну плату. Після смерті матері [PERSON], представник ТОВ «Великокісницьке» усно повідомив [PERSON] щодо необхідності вирішення питання подальшої оренди землі, яка належала [PERSON] у правовому полі. Крім цього, перехід права власності на орендовану ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Просять суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог відділу Дерземагенства у Ямпільському районі Вінницької області пояснив, що дійсно між покійною матір»ю позивача та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідач користувався даною земельною ділянкою, за що відповідач нараховував орендну плату позивачу, сплачував її або видавав продукцією, а також сплачував податкові платежі. Ніяких претензій за ці роки користування земельною ділянкою позивачем не заявлялись, а тому твердження позивача не ґрунтується на доданих позивачем доказах. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із копії договору оренди землі №1440 від 30 вересня 2008 року (а.с.43) встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» було укладено договір оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із копії Державного акту серії ЯЕ №682474 (а.с.46) встановлено, що [PERSON] була власником земельної ділянки, яка розташована на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. Із довідки виданої ТОВ «Великокісницьке» від 14 серпня2014 року №201 (а.с.49) встановлено, що [PERSON] було нараховано та виплачено орендну плату за паї за 2008-2013 роки в сумі 4072 гривні 91 копійка. Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 травня 2014 року (а.с.17) встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO]. Оцінюючи усі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності та враховуючи, що відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Великокісницьке» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, то суд вважає за необхідне відмовити з наступних міркувань. Із матеріалів даної цивільної справи судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» було укладено договір оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] була власником земельної ділянки, яка розташована на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. [PERSON] було нараховували та виплачували орендну плату за паї за 2008-2013 роки в сумі 4072 гривні 91 копійка. Позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до ст..32 Закону України «Про оренду землі» - перехід права власності на орендовану ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Крім цього, відповідно до п.40 Договору оренди землі №1440 від 30 вересня 2014 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» - перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. З огляду на викладене вище суд вважає, що позивач не надав суду переконливих доказів того, що сама-по-собі відсутність у тексті договору істотної умови свідчить про порушення їх прав, адже відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про передачу ним в заставу чи внесення до статутного фонду права оренди земельних ділянок без згоди власників цих земельних ділянок. Твердження позивача про наявність беззаперечних підстав для визнання договору оренди землі недійсним через відсутність умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки є хибним, поза як захист права орендодавців у цьому випадку може бути здійснено у спосіб, передбачений ст.651 ЦК України, а не в порядку ст.215 ЦК України. Беручи до уваги вищенаведене та з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи те, що вимога позивача [PERSON] полягає у розірванні договору оренди земельної ділянки, в задоволенні позову слід відмовити, оскільки суду не надано доказів, про те що права позивача було порушено у зв»язку з відсутністю в договорі оренди зазначеної умови, наведені ним мотиви щодо порушення його прав є лише припущенням, яке не грунтується на вимогах закону і не є підставою для визнання вказаного правочину недійсним. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.88 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, суд не має підстав для присудження позивачам судових витрат за рахунок відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.ст. ст..ст.203, 215, 217, 626, 638 ЦК України, законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України.

Outcome: dismissed