Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права користування об'єктом приватної власності та визнання, втративши право користування житловим приміщенням. Вточнивши позовні вимоги, посилалась на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] в м Маріуполі. В даній квартирі зареєстрована вона та її колишній співмешканець [PERSON], [INFO], який є відповідачем за даним позовом. У зазначеній квартирі відповідач не проживає. Більше одного року відповідач не користується зазначеним житловим приміщенням без поважних причин, не приймає участь в оплаті комунальних платежів, адреса його місця проживання невідома. Просить усунути перешкоди в здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження спірним майном, визнати [PERSON] таким, щовтратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, у судовому засіданні позовна вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, зазначивши, що відповідач не мешкає у вказаній квартирі з лютого 2016 року, а в вересні він 2016 року він забрав останні власні речі з квартири, просили позов задовольнити в повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири, посвідченого 20.06.2011 р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., зареєстровано в реєстрі за номером 1198, квартира [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON], зареєстровано в БТІ 15.07.2011 за №27056 (а.с. 9-10, 12). Згідно інформації, наданої директором ККП КК «Приморська» 20.02.2017р., за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Згідно довідки-акту № 74 від 14.04.2017 року КСН «Приморський», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] але не проживає з вересня 2016 року, особистих речей в квартирі не має, місце його мешкання невідомо, про що свідчать сусіди [PERSON], [PERSON] (а.с. 36). Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її сусідкою, на протязі п'яти останніх років вони мешкають поряд. Почали тісно спілкуватися, з моменту як народилася дитина у [PERSON], з ними мешкав батько дитини - [PERSON]. З зими 2016 року [PERSON] перестав мешкати з [PERSON], приїздив до сина, гуляв з ним та [PERSON], але уходив сам. Згідно пояснень допитаного судом свідка [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] це її рідна сестра, а [PERSON] співмешканець сестри, мешкали вони з 2011 року до лютого 2016 року у [ADDRESS]. У лютому 2016 року в них трапився скандал та [PERSON] уїхав, речі свої забрав. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивачки порушено і підлягає захисту, тому позовні вимоги [PERSON] вважає за можливе задовольнити, усунути перешкоди у користуванні вказаною квартирою, з урахування того, що відповідач будучи зареєстрованим в [ADDRESS], не проживає в квартирі понад один рік, не використовує дану квартиру за її прямим призначенням, не сплачує комунальні платежі, що підтверджується показами свідків, він втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved