Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому зазначила, що 14.06.2013 року вона уклала з [PERSON] трудовий договір, згідно якого вона зобов"язалась виконувати роботу офіціанта на підприємстві відповідача, а він у свою чергу зобов"язався оплачувати працю працівника в розмірі не менше мінімальної заробітної плати щомісячно. 20.12.2013 року трудовий договір між ними розірваний на підставі ст.38 КЗпП України, але заробітну плату за відпрацьований час, а також належні їй розрахункові виплати на день звільнення відповідач не виплатив, що спонукало [PERSON] звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, належним чином, надала суду письмову заяву в якій просить справу розглядати без її участі в очному порядку, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином, заперечень суду не надав. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: 14.06.2013 року [PERSON] - ПП [PERSON] уклав з [PERSON] трудовий договір, згідно якого вона зобов"язалась виконувати роботу офіціанта на підприємстві відповідача, а він у свою чергу зобов"язався оплачувати працю працівника в розмірі не менше мінімальної заробітної плати щомісячно. 20.12.2013 року трудовий договір між ними розірваний на підставі ст.38 КЗпП України, але заробітну плату за відпрацьований час, а також належні їй розрахункові виплати на день звільнення відповідач не виплатив. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строк, зазначений у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримувала заробітну плату на посаді офіціанта на підприємстві відповідача в розмірі не менше мінімальної заробітної плати щомісячно. Трудовий договір 20.12.2013 року розірваний на підставі ст.38 КЗпП України. Враховуючи, що відповідно до ст.115 КЗпП України відповідач зобов'язаний виплачувати заробітну плату працівнику двічі протягом місяця, і вимогу закону не виконав, з нього підлягає стягненню невиплачена заробітна плата і усі інші нарахування. Згідно листа Державної інспекції України з питань праці територіальна державна інспекція з питань праці у Кіровоградській області від 31.12.2013 року зазначено що згідно відомостей нарахування заробітної плати за листопад 2013 року [PERSON] належала до виплати заробітна плата в сумі 1025,50 грн., згідно відомості нарахування заробітної плати за грудень 2013 року належала до виплати заробітна плата за 10 відпрацьованих днів та грошова компенсація за 26 календарних днів невикористаної відпустки в сумі 1028,47 грн. Суд вважає, порушеними права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, а тому приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу по зарплаті за листопад 2013 року в сумі 1025,50 грн., за грудень 2013 року та грошова компенсація за 26 календарних днів невикористаної відпустки в сумі 1028,47 грн. та судові витрати на користь держави. Проте позивач не надав суду докази щодо розміру заборгованості по заробітній платі в розмірі 553,60 грн. і тому в цій частині позову відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: partial