Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 липня 2006 року прокурором Замостянського району м. Вінниця Дудчиком М.У., за заявою [PERSON] з метою відчуження його квартири [ADDRESS] , щодо нього було незаконно порушено кримінальну справу № 06280423 за ч. 1 ст. 122 КК України, за нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] , яку направлено для проведення розслідування в Замостянський РВ УМВС. Про порушення кримінальної справи щодо нього було видано відповідну довідку [PERSON] , який, в свою чергу, надав вказану довідку до Замостянського районного суду м. Вінниця в справі № 2-113/07 як доказ вини позивача. 26 березня 2007 року, на підставі звинувачення позивача [PERSON] у кримінальному злочині, Замостянським районним судом м. Вінниця у справі № 2-113/07 було прийняте рішення про його виселення з квартири [ADDRESS] , де зазначено, що «в зв`язку з нанесенням тілесних ушкоджень [PERSON] відносно [PERSON] порушена кримінальна справа, яка на даний час розслідується», «суд дійшов до висновку про виселення [PERSON] зі спірної квартири без надання іншого житла, оскільки він створює неможливі умови для проживання в кімнаті [PERSON] , в зв`язку з чим порушена кримінальна справа» (ст. 5 рішення суду). Вказує, що 07 грудня 2007 року слідчим було винесено постанову по кримінальній справі № 06280423 про притягнення його як обвинуваченого та пред`явлено йому обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. В подальшому 05 листопада 2008 року позивача було примусово виселено із вказаної квартири, а на квартиру накладено арешт. А 08 листопада 2016 року постановою старшого слідчого Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області кримінальне провадження за матеріалами кримінальної справи № 06280423, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудового розслідування під №12014020010002390 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, було закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину. За вказаних обставин позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилаючись на положення ст.ст. 56, 62 Конституції України, ст.ст. 1 - 5, 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та відповідне положення про застосування даного закону, просить суд постановити рішення про повернення йому займаного ним раніше житлового приміщення, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с. 1 - 2 т. 1, а.с. 73 - 74 т. 2). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07.02.2018 визначено підсудність даної справи Вінницькому районному суду Вінницької області (а.с. 17 т. 1). 12.02.2018 ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі (а.с. 20 т. 1). Представником відповідача Вінницького міського суду Вінницької області Гудемчук Н.Й. було надано відзив на позов, в якому не заперечуючи обставин, викладених в позові, зазначає, що дійсно рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 26.03.2007 було частково задоволено позов, суд вирішив виселити [PERSON] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житла. Рішення набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 17.07.2007, неодноразово оскаржувалося [PERSON] за нововиявленими обставинами, однак заяви задоволені не були. Оскільки вищевказане рішення суду є чинним, винесеним на підставі дослідження відповідних доказів, позивач не має права на відшкодування шкоди у спосіб, який ним обрано, крім того Вінницький міський суд Вінницької області є неналежним відповідачем в даній справі, а тому просить в частині вимог до Вінницького міського суду Вінницької області позов залишити без розгляду (а.с. 28 - 33 т. 1). Позивачем було надано суду відповідь на відзив, де позивач зазначає, що в його задоволенні слід відмовити, оскільки рішення суду про його виселення прийняте саме з врахуванням порушеної кримінальної справи щодо нього, наполягає саме на обраному способі захисту своїх прав, та оскільки Вінницький міський суд Вінницької області створений внаслідок ліквідації Замостянського, Ленінського та Староміського районних судів м. Вінниця та є їх правонаступником, він не заявляє вимог про перегляд вказаного рішення суду, яким його було виселено, тому просить відмовити у вказаних в відзиві на позов вимогах (а.с. 46 - 50 т. 1). В подальшому ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. від 06.06.2018 за клопотанням представника відповідача Вінницького міського суду Вінницької області провадження в справі було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, відмовлено (а.с. 99 - 101 т. 1). Та ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.08.2018 вищевказану ухвалу скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, вказано, що суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб і з огляду на це прийняти рішення про задоволення позову чи про відмову у задоволенні позову (а.с. 158 - 160 т. 1). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І. від 26.09.2018 справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 169 - 170 т. 1). Представником відповідачаВінницького міського суду Вінницької області було повторно подано до суду відзив на позовну заяву, яким представник просить відмовити в задоволенні позову в зв`язку з тим, що позивачу кімната у відповідному гуртожитку на праві власності не належала, його було виселено із займаного приміщення на підставі рішення суду, яке є чинним та не скасованим, тому підстави для відшкодування позивачу шкоди, на яку він посилається, на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», та в обраний ним спосіб (а.с. 181 - 185 т. 1). Вінницькою місцевою прокуратурою також було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому прокурор просить залишити позовну заяву без розгляду, а провадження в справі закрити, зазначено, що відповідач вважає заявлені вимоги безпідставними та необгрунтованими, оскільки органами прокуратури будь-яких дій відносно квартири, що є предметом позову, не вчинялося, а підстав застосування до позивача Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» немає (а.с. 200 - 203 т. 1). У відповідь на відзиви відповідачів позивачем було надано відповіді на відзив, де позивач на спростування викладених у відзивах обставин вказує, що вважає їх незаконними, такими, що грунтуються на недостовірній інформації та вважає їх доказом змови проти нього (а.с. 207 - 212, 213 - 217 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.11.2018 суддею Бондаренко О.І. позов залишено без розгляду в зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с. 220 - 221 т. 1). В подальшому постановою Вінницького апеляційного суду від 17.01.2019 вищевказану ухвалу від 14.11.2018 було скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 22 - 23 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.02.2019 суддею Бондаренко О.І. задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 38 - 39 т. 2). Та ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.03.2019 суддею Бондаренко О.І. задоволено заяву про самовідвід, справу передано для розгляду іншому судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України (а.с. 60 - 61 т. 2). 22.03.2019 згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею обрано суддю Васильєву Т.Ю., 27.03.2019 ухвалою суду справу прийнято до розгляду, позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 65 т. 2). На усунення недоліків поданої позовної заяви позивачем надано позовну заяву, викладену ним українською мовою, тому ухвалою суду від 04.04.2019 продовжено розгляд справи та призначено підготовче засідання (а.с. 75 т. 2). 06.05.2019 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області розглянуто наявні в матеріалах справи клопотання, в задоволенні клопотання Вінницького міського суду Вінницької області про закриття провадження в справі відмовлено, в задоволенні клопотання Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області про залишення позову без розгляду та закриття провадження в справі відмовлено, задоволено клопотання позивача та залучено до участі в справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] та [PERSON] , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 89 - 90 т. 2). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 192 ЦПК України, подав до суду письмові пояснення щодо позову, згідно яких просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю його вимог. Вказує, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця позивач [PERSON] був примусово виселений з кімнати гуртожитку та втратив відповідно право користуватися нею без надання іншого житла на підставі саме рішення в цивільній справі, та в подальшому [PERSON] внаслідок приватизації отримав вказану кімнату у власність, після чого вона стала квартирою, яку після смерті [PERSON] успадкував його син [PERSON] , який, в свою чергу, продав її [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 18 листопада 2016 року. Зазначає, що на даний час займана у 2007 році [PERSON] кімната [ADDRESS] втратила свій статус кімнати в гуртожитку та набула нового статусу - квартири в житловому будинку за вказаною адресою, що виключає можливість надання її в такому статусі на сьогодні у користування позивача як кімнати в гуртожитку із розміщеним у ній ліжко - місцем, крім того позивач ніколи не користувався приміщенням саме як квартирою, вона не передавалась йому на будь-якій правовій підставі як квартира, він лише мав право на ліжко - місце в кімнаті гуртожитку. Також вважає, що оскільки [PERSON] був виселений із займаного приміщення на підставі чинного рішення суду, майно, яке є предметом позову, ніколи не належало позивачу, арешт на це майно в кримінальному провадженні не накладався, тому підстави для повернення позивачу такого майна, які вказані в позові, відсутні (а.с. 108 - 112 т. 2). Також під час судового розгляду ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.09.2019 було відмовлено в задоволенні чергового клопотання відповідача Вінницької місцевої прокуратури про закриття провадження в справі (а.с. 154, 162 т. 2). В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Вважає, що шкоду йому завдано судовим рішенням про виселення, яке ухвалене на основі кримінальної справи щодо нього, оскільки кримінальна справа була закрита в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, його було безпідставно виселено з займаного приміщення, вважає, що спосіб захисту порушених прав відповідає завданій йому шкоді і відповідачі в справі визначено ним вірно, так як внаслідок дій держави його було виселено, тому саме держава в особі відповідачів має повернути йому займане раніше приміщення у вигляді квартири [ADDRESS] . Претензій до [PERSON] , який є на даний час власником квартири, він не має та не вбачає в його діях злочинних намірів, так як його виселили внаслідок незаконних дій органів прокуратури, які безпідставно порушили щодо нього кримінальну справу, та суду, який взяв до уваги кримінальну справу щодо нього та на її підставі виселив із займаного ним приміщення. Представник відповідача Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області в судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, оскільки Вінницьким міським судом вже розглядалась справа, яка на її думку, є спором між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а саме про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, заявлений позивачем [PERSON] до Державної казначейської служби України, справа № 127/6381/17. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] та його представник в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних в поясненнях на позовну заяву, оскільки встановлені обставини виселення позивача із займаного ним приміщення не дають підстав для застосування до даних правовідносин Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», крім цього, позивачем не доведено існування в нього права власності на предмет позову, а саме на квартиру [ADDRESS] . 18.11.2016 [PERSON] на законних підставах став власником даної квартири, а саме на підставі договору купівлі-продажу, тому не може бути позбавлений права власності за заявленими вимогами позивача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] в судовому засіданні також заперечив проти задоволення позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, його батько за життя оформив право власності на спірну квартиру, після його смерті він оформив свої спадкові права і розпорядився спадковим майном на власний розсуд, а саме продав її [PERSON] , будь-які претензії до нього з боку позивача вважає безпідставними. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Сторонами не заперечується, що прокуратурою Замостянського району м. Вінниці в 2006 році було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за причинення тілесних ушкоджень [PERSON] , що також підтверджується листом від 13 липня 2006 року прокурора Замостянського району м. Вінниця Дудчика М.У. (а.с. 4). Згідно копії рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 26 березня 2007 року у справі № 2 - 113/07 за позовом [PERSON] до МКП ЖЕК № 4, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Вінницького міськвиконкому про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням; за позовом [PERSON] до Вінницького міськвиконкому, МКП ЖЕК № 4, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання такими що втратили право користування жилим приміщенням, виселення, укладення договору найму житлового приміщення; за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування жилими приміщенням, виселення, визнання права на приватизацію, в тому числі, було вирішено виселити [PERSON] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житла. Вказане рішення набрало законної сили 17 липня 2007 року відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 17 липня 2007 року та згідно матеріалів справи не було змінено чи скасовано. Даним рішенням щодо [PERSON] було встановлено, що згідно довідки ЦІНІ «Інфракон» від 15.09.1993 дана згода на його проживання в гуртожитку [ADDRESS] . Спірна кімната на момент вселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мала статус гуртожитку, вказані особи вселялись на підставі рішень профкому, забезпечувались меблями, постільною білизною, але надати вказані документи, на підставі яких проводилось заселення вищезгаданих осіб немає можливості через їх відсутність, та суд дійшов висновку про виселення [PERSON] з спірної кімнати без надання іншого житла, оскільки він створює неможливі умови для проживання в кімнаті [PERSON] , його б`є, в зв`язку з чим порушена кримінальна справа (а.с. 5 - 7, 36 - 38 т. 1). З копії Акту опису й арешту майна від 05 листопада 2008 року, державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 2 - 113/07, виданого Замостянським районним судом м. Вінниці про виселення [PERSON] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житла, було проведено опис майна, що належить боржнику [PERSON] , на описане майно накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним (а.с. 8 - 9 т. 1). Постановоюстаршого слідчого Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 08 листопада 2016 року кримінальне провадження (за матеріалами кримінальної справи № 06280423), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014020010002390 від 08 квітня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, щодо заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] , закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину (а.с. 10 - 11 т. 1). Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 03.06.2008 відмовлено [PERSON] в перегляді вищевказаного рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.03.2007 за нововиявленими обставинами, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2008. В подальшому ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 03.06.2010 також відмовлено прокурору Вінницької області, який діяв в інтересах [PERSON] , в перегляді за нововиявленими обставинами цього ж рішення суду, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15.07.2010. Та відповідно ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22.03.2011 залишено без змін ухвалу Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.02.2011 про відмову в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд цього ж рішення за нововиявленими обставинами (а.с. 39 - 46 т. 1). Згідно копії договору купівлі-продажу від 18.11.2016 [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , дана квартира налажела продавцю [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 37 т. 2). Згідно копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2017 у справі № 127/6381/17, судом розглядався позов [PERSON] до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, яким позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 390 400 грн. (а.с. 126 - 135 т. 2). Рішення в даній справі було переглянуто Верховним Судом (а.с. 155 - 159 т. 2), що позивачем не заперечується, та нагалошено на тому, що вказана справа була розглянута за участі інших сторін та про інший предмет, оскільки в ній позивач просив відшкодувати завдану моральну шкоду, а в даній справі просить повернути йому вилучене майно в натурі, та саме дані відповідачі, на думку позивача, є належними відповідачами та зобов`язані повернути позивачу вказану квартиру. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно статтей 56, 62 Конституції України, на які посилається позивач, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Законом). Відповідно до положень статті 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Згідно ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до п. 2 ст. 3 даного Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Тобто вказаним Законом визначено внаслідок яких дій підлягає відшкодуванню завдана шкода, в яких випадках та в якому вигляді, в тому числі, яке саме майно підлягає поверненню. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач був виселений не з квартири, а із кімнати [ADDRESS] , набуття ним права саме на квартиру, яка є предметом позову за даною позовною заявою, позивачем не доведено. Виселення позивача відбулося за результатами розгляду цивільної справи при здійсненні судом правосуддя, а не в ході кримінального провадженнявідносно позивача, яке було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. При цьому, акт опису й арешту майна, наданий позивачем, було складено державним виконавцем під час виконання виконавчого листа, виданого за вищевказаним рішенням Замостянського районного суду м. Вінницівід 26 березня 2007 року, а не в ході кримінального провадження, та виселення відбувалося саме з кімнати, а не квартири, яке саме майно було описано та арештовано при виконанні рішення суду не зазначено. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 березня 2011 року №2-рп/2011 зазначив, що давати оцінку процесуальним діям суддів щодо розгляду конкретної судової справи може лише апеляційна і касаційна інстанції при перегляді судових рішень. Також згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 березня 2017 року (справа № 6-3139цс16), законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 26 березня 2007 року, згідно якого позивача було виселено із займаної ним кімнати, є чинним, та суд при розгляді даної справи не може надавати оцінку правильності чи неправильності винесення вищевказаного рішення суду. Доводи позивача свідчать про незгоду з ухваленим у справі судовим рішенням та зводяться до переоцінки доказів у справі, що не належить до компетенції Вінницького районного суду Вінницької області. Таким чином, оскільки позивача було виселено із займаного житлового приміщення на підставі чинного рішення суду, а не в рамках кримінального провадження щодо нього, незаконного арешту вказаного майна під час провадження щодо нього позивачем не доведено, відсутні підстави для застосування до даних правовідносин Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та оскільки в силу ст. 1176 ЦК України, за завдану шкоду, у випадку її встановлення, відповідає саме держава, заявлені вимоги до вказаних відповідачів є безпідставними. Крім цього, незаконність рішення в цивільній справі щодо позивача, встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, не встановлено. Тому суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог до вказаних відповідачів, а також необґрунтованість пред`явлених позивачем вимог про повернення йому квартири [ADDRESS] , оскільки правові підстави для захисту прав позивача у визначений позивачем спосіб відсутні. Згідно ч. 5 ст. 265 ЦПК України, в рішенні суду має бути зазначено висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити повністю. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Тому оскільки ухвалою суду в даній справі від 11.02.2019 було накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вжиті заходи забезпечення позову слід скасувати. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed