Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить відшкодувати на його користь шкоду посилаючись на те, що 28.05.2013 року він звернувся до Відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області з виконавчим листом № 1-164, виданим Татарбунарським районним судом Одеської області про стягнення шкоди в розмірі 300 грн. на його користь. Позивач вказує, що 30.05.2013 року по вищевказаному виконавчому листі було відкрито виконавче провадження, яке до цього часу не виконане. Позивач вважає, що Державна виконавча служба Татарбунарського районного управління юстиції є відповідальною за фактичне невиконання рішення суду, а тому просить стягнути на його користь шкоду за рахунок Державної виконавчої служби в розмірі 10300 грн. До того ж [PERSON] зазначив, що в зв'язку з бездіяльністю державного виконавця він хвилювався, переживав, внаслідок чого змінився його звичайний спосіб життя, тому вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10000 грн. Позивач належним чином був повідомлений про розгляд його справи, а також йому було надіслано роздруківку прав та обов'язків у судовому засіданні(а.с.78,81,83). Однак у судове засідання він не з'явився, у позовній заяві просив слухати справу за його відсутності. Представник відповідача, Чакір Н.Ф. в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність в зв'язку з зайнятістю на роботі. Позовні вимоги не визнала та зазначила, що виконавче провадження про стягнення боргу в розмірі 300 грн. на користь [PERSON] було закрито на підставі п.2 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження" у зв'язку з тим, що в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутнє майно яке належить йому на праві приватної власності та відсутні інші джерела доходу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 38176856 (а.с.4) вбачається що 30.05.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Татарбунарського РУЮ Одеської області, Ющенком І.П. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1-164, виданого 01.11.2010 року Татарбунарським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] морального збитку у розмірі 300 грн. Відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, провадиться за рахунок держави (ст.56 Конституції України). Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Відповідно до ч.2 ст.86 Закону «Про виконавче провадження» шкода, заподіяна державним виконавцем громадянам при здійсненні виконавчого провадження, підлягає відшкодуванню в порядку передбаченому законом. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Між тим, згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні встановлено, що дійсно 30.05.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Татарбунарського РУЮ Одеської області, Ющенком І.П. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1-164, виданий 01.11.2010 року Татарбунарським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] морального збитку у розмірі 300 грн. Виконавче провадження про стягнення зазначеної суми було завершено на підставі ст.47 п.2 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з тим, що в ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутні майно, яке належить йому на праві приватної власності, інших джерел доходів не має, пенсію не отримує. В постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві, державний виконавець зазначив, що той має право на повторне пред'явлення виконавчого документу на виконання до відділу. Беручи до уваги відсутність об'єктивних даних про встановлення неправомірності дій державного виконавця відділу ДВС Татарбунарського РУЮ в Одеській області, суд вважає, що позивач не має права на відшкодування йому шкоди, в тому числі і моральної, яка, до речі, нічим не підтверджена, оскільки жодних доказів, які доводили б заявлені позивачем зміни в звичайному способі життя, його особисті зміни, переживання, а також інші обставини, наведених у позові, не надано. Суд вважає, що вимоги позивача є надуманими та необґрунтованими, оскільки порушень прав та інтересів заявника не доведено, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed