Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернулась в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є одноособовим власником квартири [ADDRESS]. 24.05.2005 року вона добровільно зареєструвала у своїй квартирі дружину свого сина, яка є відповідачем по справі. В подальшому 08.01.2008 року вона також зареєструвала в квартирі свого онука. Однак, позивач вказує, що [PERSON] з її сином шлюб розірвали та з вересня 2012 року і по час звернення до суду відповідач у вказаній квартирі не мешкає, а постійно перебуває і мешкає в квартирі [ADDRESS]. Однак добровільно знятись з реєстрації [PERSON] відмовляється, хоча жодних обов'язків по утриманню квартири не виконує. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представника позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином була повідомлений про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, заперечень на позов не надала. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та дослідивши матеріали справи: копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.5) відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]; згідно довідки від 18.03.2015 року виданої ТОВ «ТД Дизайн» (а.с.10) в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, на даний час у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] при цьому остання фактично не проживає за місцем своєї реєстрації. Вказана обставина підтверджується актом обстеження місця проживання (а.с.11). Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеній квартирі, доказів про вселення її у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування нею суду не представлено. При цьому, слід зазначити, що довготривалість користування зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, незалежно від того, що в окремих випадках особи, які самоуправно вселилися на жилу площу фактично вступають у договірні відносини, відкривають особистий рахунок, сплачують комунальні послуги, тощо. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До порушень права користування відносяться, наприклад, випадки самоуправного заняття приміщення в будинку власника, що належить йому на праві приватної власності. За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією відповідача в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні позивачем право власності, розпорядження нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, позивачем не ставилося. На підставі наведеного,

Outcome: approved