Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що 06 травня 2014 року постановою головного державного виконавця ВДВС Ямпільського РУЮ відповідно до примусового виконання виконавчого листа №153/2301/13-ц виданого 30.04.2014 року Ямпільським районним судом Вінницької області про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 199825 грн., що за офіційним курсом становить 25000 доларів США, було накладено арешт на його майно у ході виконання виконавчого провадження серії ВП №43188649. Таким чином, було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження житлового будинку та надвірних будівель, які розташовані по [ADDRESS] і які належали [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування. Вказав, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року було визнано недійсним договір дарування від 15.10.2008 року житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS], що укладений між [PERSON] та [PERSON] Зазначив, що після визнання апеляційним судом Вінницької області договору дарування недійсним, він являється власником житлового будинку й надвірних будівель, які розташовані по [ADDRESS], однак немає можливості провести державну реєстрацію на будинок. Тому, він змушений звернутися до суду із даним позовом і просити суд постановити рішення, яким зобов'язати ВДВС Томашпільського РУЮ Вінницької області зняти арешт та оголошення заборони на відчуження з житлового будинку й надвірних будівель, що по [ADDRESS], який був накладений 06.05.2014 року постановою головного державного виконавця ВДВС Ямпільського РУЮ Вінницької області по виконавчому провадженню серії ВП №43188649 номер запису про обтяження 5576086, а також скасувати державну реєстрацію на право власності на житловий будинок та надвірні будівлі по [ADDRESS] належні на праві власності [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву за вхід.№2723 від 05.05.2015 року та за вхід.№3703 від 11.06.2015 року, в яких просить суд справу слухати без його участі у зв'язку із поганим станом здоров'я, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву за вхід.№3704 від 11.06.2015 року, в якій просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити у повному обсязі. Представник відповідача ВДВС Томашпільського РУЮ Вінницької області у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву за вих..№2811 від 20.04.2015 року, в якій просить суд справу слухати без участі представника відділу у зв'язку з завантаженістю у роботі, у вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву за вхід.№2726 від 05.05.2015 року, в якій просить суд справу слухати в його відсутність у зв'язку із неможливістю бути присутнім у судових засіданнях з причин зайнятості на роботі, заперечує проти задоволення позовних вимог і просить суд у позові відмовити. Вивчивши надані матеріали справи та дослідивши письмові докази наданні сторонами, суд приходить до наступного: Із досліджених судом письмових доказів - Договору купівлі-продажу від 10 квітня 1995 року судом встановлено, що [PERSON] придбав житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 15.10.2008 року. Із Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.05.2014 судом встановлено, що головним державним виконавцем ВДВС Ямпільського РУЮ у зв'язку із примусовим виконанням виконавчого листа №153/2301/13-ц про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 199825 грн., що за офіційним курсом НБК становить 25000 доларів США, накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON], а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження судом встановлено, що накладено арешт на майно [PERSON] у межах суми звернення стягнення 199825 грн. Із рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року судом встановлено, що даним рішенням визнано недійсним договір дарування від 15 жовтня 2008 року житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS], що укладено між [PERSON] та [PERSON] Із Ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2015 року судом встановлено, що відкрито касаційне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON], про визнання договору дарування недійсним, дану справу витребувано із Ямпільського районного суду Вінницької області та зупинено виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року до закінчення касаційного провадження у справі. Із заяви [PERSON] адресованої начальнику ВДВС Томашпільського РУЮ від 25.02.2015 року та відповіді на даний лист в.о.начальника ВДВС Томашпільського РУЮ вих..№4101 від 15.05.2015 року судом встановлено, що відповідачеві [PERSON] роз'яснено про те, що згідно п.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт майна чи коштів боржника може бути знято лише за рішенням суду. Відповідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заявляючи позовні вимоги до відповідача [PERSON], позивач [PERSON] у порушення вимог статтей 10, 11, 60 ЦПК України не надав суду переконливих доказів, що його права на володіння та розпорядження майном - житловим будинком із надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS], порушенні саме відповідачем [PERSON], а натомість надав докази про накладення арешту та заборони відчуження житлового будинку державним виконавцем. Тому, із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача [PERSON] необхідно відмовити, так як останнім право позивача [PERSON] щодо користування та розпорядження майном - житловим будинком, не порушувалось, тобто, у зв'язку із недоведеністю заявлених позовних вимог до відповідача [PERSON] Що ж стосується порушення прав позивача відповідачем ВДВС Томашпільського РУЮ Вінницької області, то суд приходить до наступного: Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. За ч.5 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Частиною першою статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У пункті 20 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» вказано - «Частиною першою статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно». Із врахуванням вище викладеного, позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до ВДВС Томашпільського РУЮ Вінницької області, які є публічно-правовими, однак із посиланням на норми ЦПК України. Тобто, позивач [PERSON] вибрав не вірний спосіб захисту своїх прав, що є наслідком зловживанням свого права, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити. Окрім того, суд звертає увагу позивача на те, що ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2015 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON], про визнання договору дарування недійсним, а також зупинено виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року до закінчення касаційного провадження у справі. Тому, суд приходить до висновку, що позивач передчасно звернувся до суду із позовом про зняття арешту та заборони відчуження житлового будинку, який розташований по [ADDRESS]. Отже, із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити у цілому.

Outcome: dismissed