Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом у квартирі за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 30.03.2007 року про визнання права власності. Відповідно копії особистого рахунку квартири за адресою [ADDRESS] в квартирі зареєстровані вона, її син [PERSON] , його син, її онук [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.11.1999 року. [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.05.2012 року шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано. Подружжя [PERSON] проживало в її квартирі за адресою [ADDRESS] з 2011 року, а у березні 2012 року вона дала дозвіл на їх реєстрацію в квартирі та свого онука. В травні 2012 року сім`я [PERSON] розпалась і [PERSON] припинила своє проживання в квартирі та знялась з реєстрації в ній. В червні 2012 року онук [PERSON] залишив місце своєї реєстрації. З цього часу він став проживати за місцем проживання своєї матері. Протягом всього часу допоки відповідач не досяг повноліття вона не могла звернутись з позовом про втрату користування ним житлом, що перебуває в її власності, як особою, яка не проживає в квартирі. Вона не чинила перешкод відповідачу у користуванні квартирою, але вимушена сплачувати комунальні послуги за всіх зареєстрованих в квартирі осіб, що їй дуже важко здійснювати. Крім того, вона, як пенсіонер, має право оформити субсидію для сплати комунальних послуг, але реєстрація відповідача, який не проживає в квартирі, не дає їй такої можливості. В 2019 році на її адресу стали надходити від колекторського агентства заяви про вчинення виконавчого надпису, заяви про відкриття виконавчого провадження відносно боржника [PERSON] , що хвилює її, як єдиного власника житла, до якого, як вважають кредитори відповідача, можуть пред`являти претензії. Вона не бажає бути втягнутою в кредитні зобов`язання відповідача, в зв`язку з його реєстрацією за адресою її власності. Тому вимушена була звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився та про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , в якій також зареєстровані, окрім позивачки, її син [PERSON] , та онук [PERSON] . Відповідач з 2012 року до теперішнього часу не проживає у квартирі [ADDRESS] . Ці обставини підтверджуються копією рішення від 30 березня 2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15500217 від 07 серпня 2007 року, копією особового рахунку № [NUMBER] ,копією свідоцтва про народження, актовий запис № 266, копією заочного рішення від 14 травня 2012 року, актом про не проживання від 09 квітня 2019 року (а.с. 10, 11, 12, .13, 14, 15). Крім того, згідно повідомлень Дніпровського ВП Кам`янського відділу ГУНП МВС у Дніпропетровській області (а.с. 17) та КП КМР "УКОЖФ" (а.с. 16), [PERSON] із заявами та повідомлення з приводу перешкод у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , протягом 2018-2019 років не звертався. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням позивача, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем його права на користування квартирою [ADDRESS] , внаслідок його відсутності у зазначеному жилому приміщенні без поважних причин з 2012 року, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі.

Outcome: approved