Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у ВАТ "Коломийський завод сільськогосподарських машин" на посаді бухгалтера згідно цивільно-правової угоди. Вказує, що відповідач щомісячно здійснював їй нарахування сум заробітної плати згідно Акту виконаних робіт за угодою ЦПХ. Однак починаючи з 01 грудня 2017 року фактична виплата її заробітної плати не здійснювалась . Згідно довідки № 1/23 від 29 січня 2020 року , яка була надана їй, позивачу за місцем роботи, за період з 01.12.2017 по 01.12.2018 відповідачем нараховано та не виплачено їй заробітної плати на суму 41 694,28 грн. Зазначає, що відповідач завдав їй моральну шкоду яка обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів, тому вважає, що незаконними діями відповідачем завдано їй, позивачу моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Просить суд стягнути на її користь з відповідача ВАТ "Коломийський завод сільськогосподарських машин" заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2018 року в сумі 41 694, 28 грн. , а також моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Позивач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з явився, про день, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада України, причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав . Враховуючи заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так, судом встановлено, що 09 жовтня 2017 року між ВАТ «Коломиясільмаш» в особі керуючого санацією Зарічного І.Ф. та позивачем [PERSON] укладено цивільно-правовий договір , термін котрого з 09 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року. (а.с.62) 08 січня 2018 року між ВАТ «Коломиясільмаш» в особі керуючого санацією Зарічного І.Ф. та позивачем [PERSON] укладений цивільно-правовий договір, термін котрого з 08 січня 2018 року по 31 березня 2018 року. (а.с.63) 10 квітня 2018 року між ВАТ «Коломиясільмаш» в особі керуючого санацією Зарічного І.Ф. та позивачем [PERSON] укладений цивільно-правовий договір, термін котрого з 10 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року. (а.с.64) 11 травня 2018 року між ВАТ «Коломиясільмаш» в особі керуючого санацією Зарічного І.Ф. та позивачем [PERSON] укладений цивільно-правовий договір, термін котрого з 11 тиравня 2018 року по 31 липня 2018 року. (а.с.65) 10 серпня 2018 року між ВАТ «Коломиясільмаш» в особі керуючого санацією Зарічного І.Ф. та позивачем [PERSON] укладений цивільно-правовий договір, термін котрого з 10 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року. (а.с.66) 10 листопада 2018 року між ВАТ «Коломиясільмаш» в особі керуючого санацією Зарічного І.Ф. та позивачем [PERSON] укладений цивільно-правовий договір, термін котрого з 10 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року. (а.с.67) Згідно з п.1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Замовник доручає, Виконавець бере на себе зобовязання в строк договору виконувати такі роботи (надати послуги): бухгалтера ІІ категорії Відповідно до п. 2.1 Договору замовник за виконану роботу сплачує виконавцеві винагороду, оплата виконується не пізніше тридцяти днів з дня прийняття замовником роботи за актом Відповідно до ЦПД від 09 жовтня 2017 року за виконану роботу замовник повинен був сплатити винагороду у розмірі 8700 грн., за ЦПД від 08 січня 2018 року - 9223 грн, за ЦПД від 10 квітня 2018 року - 2900 грн, за ЦПД від 11 травня 2018 - 10700 грн., за ЦПД від 10 серпня 2018 - 14700 грн, за ЦПД від 10 листопада 2018 - 12200 грн. Крім того, умовами договору (розділ 3) передбачено матеріальну відповідальність виконавця та замовника - за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов`язань згідно з чинним законодавством . Згідно п.4 Договору - договір може бути розірвано за згодою сторін, у разі порушення зобов`язань однією зі сторін зобов`язання інша сторона має право розірвати договір в односторонньому порядку. В договорі, укладеному між сторонами, зазначено, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи та не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на отримання допомоги по соціальному страхуванню, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкові державні соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням . Замовник зобовязаний своєчасно прийняти й оплатити виконану виконавцем роботу. Відповідно до Акту виконаних робіт за угодою ЦПХ за 2017 рік [PERSON] за період з 01.12.2017 по 31.12.2017 були виконані такі роботи : обробка бухгалтерських документів, вибір даних по нарахуванню заробітної плати працівникам заводу і виписка довідок для призначення пенсій у Пенсійний Фонд України. Роботи виконані в необхідному обсязі у встановлені терміни, сторони претензій не мають. Роботи виконані на суму 2 900 грн.(а.с.10) Аналогічні роботи виконані по Акту до угоди за період з 01.01.2018 по 31.01.2018 на суму 3423,64 грн. (а.с.11) , по Акту до угоди за період 01.02.2018 по 28.02.2018 на суму 2900 грн (а.с.12) , по Акту до угоди за період 01.03.2018 по 31.03.2018 на суму 2900 грн (а.с.13), по Акту до угоди за період 01.04.2018 по 30.04.2018 на суму 2900 грн (а.с.14) , по Акту до угоди за період 01.05.2018 по 31.05.2018 на суму 2900 грн (а.с.15), по Акту до угоди за період 01.06.2018 по 30.06.2018 на суму 2900 грн (а.с.16), по Акту до угоди за період 01.07.2018 по 31.07.2018 на суму 4900 грн (а.с.17), по Акту до угоди за період 01.08.2018 по 31.08.2018 на суму 4900 грн (а.с.18), по Акту до угоди за період 01.09.2018 по 30.09.2018 на суму 4900 грн (а.с.19), по Акту до угоди за період 01.10.2018 по 31.10.2018 на суму 4900 грн (а.с.20), по Акту до угоди за період 01.11.2018 по 30.11.2018 на суму 6100 грн (а.с.21), по Акту до угоди за період 01.12.2018 по 31.12.2018 на суму 6100 грн (а.с.22) Як видно з довідки про заборгованість № 1/23 від 29.01.2020 р., виданої відповідачем ВАТ «Коломиясільмаш» [PERSON] не виплачено станом на 01.01.2020 р. суму 41 694,28 грн(а.с.47) Підстави несплати наданих послуг чітко визначені в розділі 3 Договору, а саме передбачена відповідальність замовника за невиконання або неналежне виконання покладених на нього зобов`язань відповідно до чинного законодавства. У цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327 ЦК України). Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. В ч.1 ст. 903 ЦК України чітко вказано, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Характерною відмінністю трудового та цивільно -правового договорів є те, що в цивільно-правових договорах має місце рівність сторін і за цивільно-правовим договором оплачується не процесс праці, а його результат, який визначається після закінчення роботи та оформляється актами здавання-приймання виконаних робіт(послуг),на підставі яких здійснюється їх оплата.Особа, що виконує роботу на підставі такого договору, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку,вона самаорганізовує свою роботу і виконує її на власний ризик.Тобто, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами,а метою договору є отримання певного матеріального результату. Отже, за цивільно - правовим договором, в даному випадку договором надання послуг, оплачується готовий результат наданої виконавцем послуги. На відміну від трудового договору, розмір винагороди за виконану роботу (надану послугу) визначається у договорі (підряду чи про надання послуг). При цьому розмір винагороди не залежить від розміру мінімальної заробітної плати. Строк оплати також зазначається у договорі. Договір відповідно до положень ч.1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами у погодженому сторонами вигляді у тому числі і стосовно розміру винагороди та порядку її виплати. Статтею 905 ЦК України чітко встановлено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Ззідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Пунктом шостим частини першої статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого,справедливість, добросовісність та розумність. Фактично , заявляючи вказані вимоги позивач [PERSON] посилається на те, що їй неправомірно не виплачено відповідачем грошову винагороду за ту роботу (надані послуги) , яку виконала на замовлення відповідача за період з 01.12.2017 по 01.12.2018 року. Як встановлено судом вище згадані договора були цивільно-правовими та оплата за надані послуги позивачу повинна була проводитися на підставі актів виконаних робіт. Тому, вимога щодо стягнення заборгованості по заробітній платі не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач надавала послуги відповідачу за договорами, оплата, за якими проводилася згідно актів приймання-передачі виконаних робіт. Крім того, умовами договорів передбачено розмір оплати за договором (винагороду) та чітко встановлено обов`язок замовника по закінченню надання послуг на підставі акту виконаних робіт здійснити оплату послуг згідно суми вказаної в акті виконаних робіт .( розділ 2 договору) Отже, суд доходить висновку, що замовником відповідачем ВАТ «Коломиясільмаш» безпідставно та необгрунтовано,належним чином не виконані обов язки по оплатів виконаних позивачем за вищезгаданими Договорами робіт виконавця, що є підставою для покладення на нього обов`язків щодо виконання умов договору за п. 2.1. Враховуючи надану відповідачем довідку про заборгованість перед позивачем, суд вважає за можливо, виходячи з принципів розумності та справедливості, добросовісності та обовязковості виконання договору, враховуючи принцип верховенства права, права на справедливий захист порушених прав судом, положення ст. 5 ЦПК України, задовольнити вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача несплаченої оплати за виконані роботи\\ надані послуги. Отже, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг були порушені права та законні інтереси позивача, у зв`язку з чим заборгованість відповідача за договорами повинна бути стягнута на користь позивача. Вимог про застосування наслідків просторочення виконання грошового зобов`язання позивач суду не заявляла. Що стосується вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то суд зазаначає наступне. Відповідно до ч.1ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`з наступними змінами судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В даному випадку позивачем жодним чином не конкретизовано, в чому саме полягала моральна шкода, крім того, умови укладеного між сторонами договору взагалі не передбачають такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди у випадку порушення умов договору.За такого, у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищевикладених мотивів. Відповідно до ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави. В зв`язку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь держави 840,80 грн. судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. На підставі наведеного та ст.ст.327,626,628-629,901,903 ЦК України,

Outcome: partial