Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон без його згоди. Мотивуючи свої вимоги, пояснила, що у період шлюбу з [PERSON] у них народилася дочка [PERSON], яка мешкає разом з нею. 6 серпня 2009 шлюб між ними розірвано. У теперішній час вона бажає тимчасово виїхати з дитиною за кордон для оздоровлення дитини, але відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон. Тому просила дозволити виїзд неповнолітньої дитини за кордон України без згоди батька. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивачки в судовому засіданні наполягала на задоволенні заявлених вимог. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги не визнав. Пояснив, що у позивачки є кредитна заборгованість, тому вважає, що вона, має намір переховуватися від банку за кордоном. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що у період шлюбу сторін - [INFO] у них народилась дитина - [PERSON] (а.с. 9), яка мешкає разом з позивачкою. Шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). Відповідно до положення ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. В свою чергу, згідно з п. 2 - 2 Постанови КМУ від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Позивачка бажає тимчасово виїхати з дитиною за кордон для відпочинку і оздоровлення дитини, але відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлений Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини її фізичний та духовний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року N 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами І України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Судом встановлено, що відповідач заперечує проти тимчасового виїзду дитини за кордон. Однак таке обмеження у тимчасовому виїзді за кордон та вільному пересуванні, суд вважає порушенням законних прав і інтересів неповнолітньої [PERSON], яка знаходиться на стадії формування, і набуття культурного, освітнього досвіду, в тому числі, і за межами України не зашкодить її інтересам. Тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 313 ЦК України, ст.ст. 2,4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 2 - 2 Постанови КМУ від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст.ст.7,150,141 СК України,

Outcome: approved