Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду з уточненою позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 14 805 грн 04к. за період часу 2012-2013 роки /а.с.18/. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON]зазначила, що працює у відповідача за наказом №70-к від 21.04.1986 року на посаді інспектора по кадрам. Відповідач неправомірно не виплачує заробітну плату за 2012-2013 роки нараховану плату. Позивач не прибула в судове засідання, завчасно надала заяву в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України про розгляд справи за її відсутності, підтримала уточнені позовні вимоги, та наполягали на їх задоволенні на підстав наявних в матеріалах справи доказів /а.с.18/. В судове засідання представник відповідача не прибув, завчасно надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.158 ЦПК України /а.с.59-60/ та письмові заперечення, за якими позовні вимоги визнав частково, з викладених у них обставин і підстав /а.с.33-35/. Ухвалою суду від 03.03.2015 року позовні вимоги [PERSON] залишені без розгляду в частині стягнення компенсації і індексації за несвоєчасно виплачену заробітну плату/а.с.45/. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З обставин, наведених у позовній заяві, які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що [PERSON] працює у відповідача за наказом №70-к від 21.04.1986 року на посаді інспектора по кадрам. За звітом про виплату заробітної плати за 01.08.2012 р.-31.12.2013 р. по виплаті позивачу заробітної плати рахується заборгованість у сумі 14 805 грн 04к. /а.с.19/. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Ст.115КЗУпП іст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено порядок та умови виплати заробітної плати. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем не оспорюються обставини щодо не дотримання останнім згаданих вимог законодавства та умов колективного договору, і додаткового доведення в розумінні ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують. Така затримка виплати частини заробітної плати не була обумовлена відповідачем виключними обставинами, з якими ст. 64 Конституції України пов'язує можливість обмеження конституційних прав і свободи людини і громадянина, яким є право на своєчасне отримання винагороди - воєнним або надзвичайним станом. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди захищається законом. Згідно ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Право на своєчасне одержання винагороди визначене Конституцією України в якості однієї з основних конституційних гарантій особи. Це вказує на істотність такого права, а відповідно, на істотність порушення прав працівника-позивача. А відтак, суд приходить до висновку про невиконання відповідачем вимог ст. 115 КЗпПУ, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" та обґрунтованість вимог [PERSON] і їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved