Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що з 29.10.2006 по 11.08.2008 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилася донька [PERSON], [INFO]. В даний час дитина проживає з позивачем, яка матеріально утримує та належним чином піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток не надає. Позивач, з метою покращення здоров'я дитини, її фізичного та духовного розвитку та розширення світогляду, бажає здійснювати виїзди з нею за кордон, однак через відсутність дозволу батька на виїзд дитини за кордон, не може цього зробити. Відповідач в даний час знаходиться за кордоном у Сполучених Штатах Америки, хоч і рахується зареєстрованим в [ADDRESS]. Намірів повертатись до України у нього немає. Також, відповідач не має можливості надати передбачену законодавством України довіреність на право виїзду дитини за кордон, завірену консулом тієї країни, де він перебуває. При цьому, жодних вагомих аргументів щодо того, чому він не може цього зробити не надає. Зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон з метою оздоровлення та відпочинку, позивач звернулася до суду з даним позовом, у якому просить надати дозвіл на тимчасові виїзди терміном до одного календарного місяця з неповнолітньою [PERSON], [INFO], за кордон у всі країни світу без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON], до досягнення [PERSON], [INFO], 16-річного віку, тобто до [INFO]. Дозволити [PERSON] або її офіційному представнику без згоди батька [PERSON], оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України у всі країни світу до досягнення нею 16-річного віку, тобто до [INFO]. В підготовче засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просить справу розглянути у її відсутність. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутність, позов визнає. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування при виконкомі Тульчинської міської ради просить розглянути справу у відсутність представника Тульчинської міської ради, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Тульчинського РУЮ 18.04.2007 (а.с. 9). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 17.05.2018, серії [NUMBER] (а.с. 8), шлюб між сторонами розірвано 11.06.2008, про що складено актовий запис №95. Відповідно до довідки Тульчинської міської ради № 687 від 03.01.2018 (а.с. 13) неповнолітня [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Тульчинської міської ради №02-34-1642 від 20.12.2018 (а.с. 12), до складу сім'ї за вищевказаною адресою входять: [PERSON], [INFO], тобто позивач, та [PERSON], [INFO]. Довідка Тульчинської міської ради № 02-34-3557 від 20.12.2018 (а.с. 10) підтверджує, що на утриманні позивача [PERSON] знаходиться дочка [PERSON], 2007 року народження. Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства "Тульчинський центр первинної медико-санітарної допомоги" Тульчинської міської ради № 61 від 25.02.2019 (а.с. 33), неповнолітня [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку з приводу захворювання верхних дихальних шляхів. Дитина потребує кліматичного та бальнеологічного санаторно-курортного лікування в природніх зонах розташування хвойних дерев та морів з вмістом природньої солі. Згідно довідки Холодівської сільської ради Тульчинського району № 510 від 27.12.2018 (а.с. 14) та №44 від 19.02.2019 (а.с. 19), відповідач [PERSON] зареєстрований на території даної сільської ради, однак фактично не проживає з 2011 року. Також згідно довідки Тульчинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області № 65 від 19.12.2018 (а.с. 11), виконавчих проваджень про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача на виконанні не перебуває. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка страждає на захворювання верхніх дихальних шляхів, в зв'язку з чим потребує санаторно-курортного лікування. Позивач, на утриманні якої перебуває дитина, з метою її лікування, оздоровлення та розширення світогляду, бажає здійснити з нею виїзди за кордон, однак, такі виїзди без згоди батька дитини здійснити не можливо. Відповідач не має можливості надати позивачу належним чином оформлену згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; - якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; - у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п'ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред'явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). Таким чином, з аналізу наведеної законодавчої норми, слідує, що тимчасовий виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без згоди та супроводу другого з батьків, можливий, зокрема, у разі пред'явлення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У Постанові від 04.07.2018 Верховний Суд при розгляді справи № 712/10623/17 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, посилається також, на міжнародне законодавство про права дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом, при вирішенні справи враховується, що неповнолітня донька сторін - [PERSON], [INFO], не досягла 16-річного віку, страждає на захворювання верхніх дихальних шляхів, в зв'язку з чим потребує лікування та оздоровлення. Позивач з цією метою бажає виїздити з нею за кордон, однак зробити цього не може через відсутність нотаріально посвідченої згоди батька дитини, який в свою чергу, перебуваючи за кордоном, не має можливості належним чином оформити таку згоду на тимчасовий виїзд дитини. Враховуючи вказані обставини, визнання відповідачем позову, інтереси дитини, а також те, що в інший спосіб, ніж шляхом звернення до суду, позивач не має можливості отримати дозвіл на тимчасовий виїзд з дитиною за кордон з метою її лікування та оздоровлення без згоди на те батька дитини, беручи до уваги, що судом під час розгляду справи не встановлено будь-яких обмежень чи заборон щодо виїзду дитини за кордон без згоди батька, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та оформлення відповідних документів з метою такого виїзду. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що позивач у позовній заяві, не ставить питання про відшкодування судових витрат - судового збору в розмірі 768,40 грн., сплаченого при поданні позову до суду (а.с. 1), суд залишає дані судові витрати за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved