Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що в трудових відносинах з відповідачем вона перебуває з 01.01.2012 року, переведена на посаду лікаря-невропатолога 4-ї амбулаторії КЗ ДЦПМСД № 11 ДМР при реорганізації 20-ї міської лікарні м. Дніпропетровська. 22 листопада 2013 року звільнена з посади наказом № 314-к від 22.11.2013року.Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2014 року наказ про звільнення було скасовано, її поновлено на посаді з оплатою вимушеного прогулу. Нібито на виконання названого рішення суду відповідачем 22 вересня 2014 року виданий наказ № 188-к «Про звільнення [PERSON] та поновлення на роботі [PERSON]», відповідно до резолютивної частини якого головний лікар КЗ ДЦПМСД № 11 [PERSON] наказала поновити позивача на роботі на посаді лікаря-невропатолога амбулаторії ЗПСМ № 4 22.09.2014 року, бухгалтеріїбуло наказано виконати рішення суду. Наступного дня після отримання відповідачем по справі рішення суду про поновленняпозивача на роботі, а саме 19 вересня 2014 року вона з'явилась до приймальні ДЦПМСД № 11 ДМР [PERSON] з намаганням оформити своє поновлення на роботі узгодити графік роботи, місце роботи, графік приймання пацієнтів, номер службового кабінету та службового телефону, вручити відповідачу постанову державного виконавця про зобов'язання поновити її на посаді негайно.Секретар приймальної головного лікаря з категоричній формі відмовилась реєструвати її заяву про надання постанови АНД ВДВС МУЮ, з приводу чого позивачем були викликано два наряди міліції та надані дві заяви про злочин - невиконання рішення суду. Ще одну таку заяву вона власноруч написала ввечері того ж дня у районному відділенні міліції. Всі ці події вдень відбувалися приміщенні амбулаторії № 1 КЗ ДЦПМСД № 11 ДМР. Крім цього, пункт 3 наказу № 188-к від 22.09.2014 року по КЗ ДЦПМСД № 1 Г ДМР у частині негайної виплати позивачу однієї середньомісячної заробітної плати досі не виконаний. Таким чином, п. 1 наказу № 188-к від 22.09.2014 року по КЗ ДЦПМСД №11, виданий на виконання рішення суду від 12.09.2014 року, не відповідає тексту рішення, і тому підлягає скасуванню з дня видання, а п.3 наказу № 188-к від 22.09.2014 року по КЗ ДЦПМСД № 11, виданий на виконання рішення суду від 12.09.2014 року, виданий без мети настання правових наслідків, бо жодних дій для реалізації цього пункту наказу відповідачем вчинено не було. Крім цього, з наказом про поновлення позивача у період з 12 вересня 2014 року (дня винесення рішення суду про поновлення на роботі) по 25 вересня 2014 року (день звільнення) її ніхто не ознайомив. Намагаючись приступити до роботи, 23.09.2014 року позивач направила працедавцю телеграму з вимогою визначити графік роботи, місце роботи і таке інше, але відповіді на неї вона не отримала. Наказом № 190-к від 25.09.2014 року її звільнено з посади лікаря-невропатолога 4-ї амбулаторії нібито за прогул, за п.4 ст. 40 КЗпП України, при цьому для ознайомлення з наказом про звільнення її викликали з робочого кабінету, де вона дві години вела прийом хворих. Фактично звільнення проведено при знаходженні її на робочому місці у робочий час саме за прогул. Наказ № 190-к від 25.09.2014 року про її звільнення підписаний в.о. головного лікаря КЗ ДЦПМСД № 11 ДМР [PERSON], про повноваження якої на цей день їй нічого не відомо. При виплаті заробітної плати 25 вересня 2014 року їй не був наданий розрахунковий листок, ї нею не проведений повний розрахунок при звільненні, не надана оформлена належним чином трудова книжка. Напередодні звільнення, чинячи перепони виконанню рішення суду, інспектор з кадрів КЗ ДЦПМСД № 11 ДМР [PERSON] та секретар [PERSON] відмовилися прийняти трудову книжку позивача для оформлення поновлення на роботі, з приводу чого на місце події викликались два наряди міліції, порушене кримінальне провадження, трудова книжка була направлена працедавцю з найближчого відділення зв'язку цінним листом. Позивач зазначає, що її незаконне звільнення відбулося 25 вересня 2014 року, з цього часу вона втратила спокій і сон, усі її думки, наміри та дії були спрямовані на повернення на роботу. Звільнення за такою статтею принизило її честь, престиж та ділову репутацію серед колег як у закладі, так і місті та області, порушило її звичні життєві зв'язки. У зв'язку з вказаними обставинами, позивач просить суд скасувати наказ № 188-к від 22.09.2014 року в частині поновлення її на роботі 22 вересня 2014 року, як такий, що не відповідає рішенню суду від 12.09.2014 року, а також в частині щодо виплат, як такий, що винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також просить скасувати наказ № 190-к від 25.09.2014 року, поновити її на посаді лікаря-невропатолога КЗ ДЦПМСД №11 ДМР з 12.09.2014 року, допустити рішення до негайного виконання в цій частині, стягнути з відповідача оплату вимушеного прогулу за період з 12.09.2014 року по дату винесення рішення, стягнути моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. У судовому засіданні позивач надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, звільнення позивача відбулось відповідно до норм діючого законодавства, що позивачу було відомо, що наказом № 188-к від 22.09.2014 року роботодавця вона була поновлена на роботі, проте фактично до роботи вона приступила лише 25.09.2014 року. Звертали увагу, що позивач не має бажання працювати, на чому наголошує також і трудовий колектив відповідача.. Третя особа [PERSON] проти позову заперечувала, оскільки вважала, що наказ про звільнення позивача є законним. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про дату та час слухання справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 12 вересня 2014 року, було скасовано наказ № 314-к від 22 листопада 2013 року, яким було звільнено [PERSON] з посади лікаря-невропатолога 4-ї амбулаторії комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11» Дніпропетровської міської ради, поновлено останню на роботі на посаді лікаря-невропатолога, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19408,00 грн. 19 вересня 2014 року державним виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ [PERSON] на підставі вказаного рішення, на примусове виконання його в частині поновлення позивача на роботі, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Вказана постанова відповідачем була отримана 22 вересня 2014 року. 22 вересня 2014 року головним лікарем комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11» Дніпропетровської міської ради [PERSON] було винесено наказ № 188-к від 22 вересня 2014 року «Про звільнення [PERSON] та поновлення на роботі [PERSON]», яким позивача було поновлено на роботі на посаді лікаря-невропатолога амбулаторії ЗПСМ № 4 22 вересня 2014 року. З пояснень представників відповідача та свідків слідує, що вказаний наказ було винесено у другій половині дня 22.09.2014 року. 23 вересня 2014 року [PERSON] була направлена телеграма на адресу відповідача (а.с. 133), відповідно до змісту якої остання просила належно повідомити її завчасно за три дні куди (адреса), коли телефон керівника, яким узгодити місце та годину виходу її на роботу. Вказана телеграма була вручена 24 вересня 2014 року секретарю комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11» Дніпропетровської міської ради [PERSON]. 24 вересня 2014 року позивач звернулась до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про поновлення її на роботі. В матеріалах справи міститься акт від 24 вересня 2014 року, складений працівниками відповідача про відмову ознайомлення [PERSON] під особистий підпис з наказом про поновлення та надання трудової книжки. Також працівниками відповідача були складені акти від 22.09.2014 року, 23.09.2014 року та 24.09.2014 року про відсутність позивача на роботі, причини чого на момент складання акту вияснені не були. Як було встановлено в судових засіданнях, а також визнавалось сторонами по справі, а тому відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає, 25 вересня 2014 року позивач фактично приступила до виконання своїх обов'язків на посаді лікаря- невропатолога. Однак того ж дня, в.о. головного лікаря КЗ «ДЦПМСД №11» [PERSON] було винесено наказ № 190-к від 25.09.2014 року про звільнення [PERSON] у зв'язку з відсутністю на робочому місці 22.09.2014 року, 23.09.2014 року та 24.09.2014 року без поважних причин на підставі п. 2 ч.1 ст. 147 КЗпП України, ст. 149 КЗпП України, п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем суду не надані, будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту ознайомлення позивача з наказом № 188-к від 22 вересня 2014 року «Про звільнення [PERSON] та поновлення на роботі [PERSON]» На телеграму позивача, направлену комунальному закладу 23 вересня 2014 року та отриману ним 24 вересня 2014 року, де вона просила повідомити її про дату та час виходу її на роботе місце, відповідач будь-якої відповіді не надав. Відповідачем ні наказ про поновлення позивача на роботі, ні графік та місце роботи не оголошувався. А отже, факту відсутності працівника - [PERSON] на роботі з 22 вересня 2014 року по 24 вересня 2014 року, на думку суду, не було, оскільки остання не була ознайомлена із вищевказаним наказом про її поновлення на роботі, як того вимагає чинне законодавство, а акт про відмову про ознайомлення з вказаним наказом було складено представниками відповідача лише 24.09.2014 року, після чого позивач 25.09.2014 року фактично приступила до роботи. А тому вимоги позивача щодо скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі знайшли своє законне обґрунтування та підлягають задоволенню. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, оскільки звільнення позивача мало місце без законної підстави, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться відповідно до абз. "з" п. 1.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабміну від 08.02.95 р. № 100. Відповідно до п. 2 Порядку № 100 у разі обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки про середню заробітну плату [PERSON], яка працювала у відповідача (а.с. 172), її середньоденна (середньогодинна) заробітна плата становила 98,51 грн. Надана відповідачем довідка про середню заробітну плату не містить відомостей про розмір нарахованої заробітної плати за вересень 2014 року, тоді як обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відбувається, виходячи з середньомісячної заробітної плати, яка обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, через що суд бере до уваги наданий відповідачем розмір середньоденного заробітку - 98,51 грн.. Щодо кількості робочих днів, які повинні оплачуватися середньою заробітної платою, суд керується листом Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 р. №9884/0/14-13/13, оскільки відповідач не включив дані відомості у надану ним довідку. Таким чином, оскільки нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи (у тому числі оплата вимушеного прогулу), провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які повинні оплачуватися за середньою заробітною платою, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 9161,43 грн. (з 26 вересня 2014 року (за 2014 рік - 69 днів) по 03 лютого 2015 року (за 2015 рік - 24 дні), а отже 93 дні помножені на 98,51 грн.) Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, враховуючи ступінь важкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, його повторне незаконне звільнення, вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., що буде, на думку суду, відповідати принципам розумності та справедливості. В іншій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки останньою не надано суду належних та допустимих доказів порушення її законних прав винесенням роботодавцем наказу № 188-к від 22 вересня 2014 року «Про звільнення [PERSON] та поновлення на роботі [PERSON]» Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами. Відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача та стягнення заробітної плати позивачу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 2167,22 грн. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial