Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивачка 20.11.2018року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2017року відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700гривень. Вказує, що відповідно до даного вироку суду відповідач [PERSON] 17.12.2016року о 20.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у її (позивача) будинку, наніс останній один удар рукою по обличчі та кілька ударів ногами по ногах, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді травматичного зламу альвеолярного відростка верхньої щелепи, крововилив на слизовій верхньої губи, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також саден на ногах, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження. Стверджує, що внаслідок удару в обличчя їй були зміщені зуби та зламана ортопедична конструкція, на заміну якої нею витрачено 10000 гривень. Отже неправомірними діями відповідача їй було завдано матеріальної шкоди на суму 10000гривень. Крім того, їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичних стражданнях внаслідок фізичного болю, перебуванні на лікуванні, негативних переживаннях, емоційної напруги, почуття приниження та образи. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює у 5000гривень. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача в її користь 10000гривень матеріальної шкоди та 5000 гривень моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглянути у її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Ухвалою суду від 21.05.2019року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивача, яка не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2017року у справі №448/1743/16-к, який набрав законної сили, [PERSON] (відповідача у справі) визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700гривень. Даним вироком суду встановлено, що 17.12.2016року о 20.00 год. [PERSON] , знаходячись у житловому будинку [PERSON] (позивача у справі), що за адресою: [ADDRESS] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку із [PERSON] , під час якої, на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс останній один удар рукою по обличчю та кілька ударів ногами по її ногах, чим спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді травматичного зламу альвеолярного відростка верхньої щелепи, крововиливу на слизовій верхньої губи, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також саден на ногах, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження. Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до наведених положень ЦПК України, вищевказані обставини заподіяння позивачу [PERSON] тілесних ушкоджень, а також винність відповідача [PERSON] у їх спричиненні, що встановлено у вироку Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2017року, який набрав законної сили та є обов`язковим для суду, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Судом також встановлено, що внаслідок вищевказаних неправомірних дій відповідача [PERSON] позивач [PERSON] зазнала втрат на лікування (стоматологічні послуги) у розмірі 10000гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи кошторисом виконаних робіт по наданих стоматологічних послугах пацієнту [PERSON] складеним Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-медична фірма «Авіценна М». Відповідно до п. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.1,2 ст.22.ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини про те, що в результаті неправомірних дій відповідача [PERSON] було завдано майнову шкоду позивачу [PERSON] і така шкода спричинена з вини відповідача, беручи до уваги те, що сума майнової шкоди у розмірі 10000гривень підтверджена наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами та не спростована відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму майнової шкоди у розмірі 10000гривень. Окрім стягнення майнової шкоди позивач просить стягнути з відповідача в її користь 5\~000 гривень моральної шкоди. Так, відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до вимог п.5 та п.9 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] заподіяна моральна шкода, оскільки вона перенесла фізичний біль та стрес в зв`язку з спричиненими їй тілесними ушкодженнями та лікуванням, а також витрачала свій час та моральні зусилля, спрямовані на захист порушеного права. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності вищевказані негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, ступінь вини відповідача і його майновий стан, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити та для відшкодування\~завданої позивачу\~ [PERSON] \~моральної шкоди стягнути з відповідача [PERSON] в її користь 5000гривень. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved