Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що з 2010 року по 2012 рік вона разом із відповідачем проживала в незареєстрованому шлюбі від якого народилося двоє дітей, а саме син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. З 2012 року вони спільно не проживають. Діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні, а відповідач допомоги в утриманні дітей не надає, виходячи з чого позивач просила стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 516 гривень щомісячно на утримання кожної дитини, починаючи стягнення з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені вище і доповнюючи, що у неї на утриманні є ще двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, вона батьків не має і ніде не працює внаслідок догляду за малолітніми дітьми сторін. Коштів на утримання немає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши, що він ніде не працює, оскільки професії не здобув, а непрофесійної роботи не має. Ставати ж до роботи за тисячу гривень він не бачить сенсу, оскільки це не є для нього вихід. Позичати гроші не хоче. До центру зайнятості в пошуках роботи він не звертався. Заслухавши сторін та дослідивши письмові докази по справі судом встановлено фактичні обставини справи і відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що згідно Свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 19.01.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції та серії [NUMBER] виданого 13.04.2012 року. виконкомом Бобовецької сільської ради Сторожинецького району, Чернівецької області, матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є позивач, а батьком є відповідач, який у відповідності до ст.180 СК України, будучи зобов'язаним утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на їх утримання не надає і ніде не працює. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу, а згідно ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи з цього та зважаючи на те, що відповідач взагалі ніде не працює і не має доходу суд знаходить, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі є обґрунтованою. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Всі вказані обставини судом враховуються та крім цього суд бере до уваги, що статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, в сумі 1032 гривні. Діти відповідача перебувають саме в такому віці, а відповідно мають право на матеріальне забезпечення саме в такому розмірі, яке їм зобов'язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, їх батьки. Тобто, обов'язок забезпечення дітям, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дітей, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів, справедливим і можливим до стягнення із відповідача, оскільки вказаний розмір аліментів в сукупності із обов'язком матері по утриманню дітей буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум кожної дитини сторін. Заперечення ж відповідача щодо неможливості взагалі сплачувати аліменти, на думку суду є необгрунтовані, оскільки відповідач являючись молодою здоровою людиною і маючи обов'язок на утримання своїх дітей, має можливість це робити але не бажає заявляючи, що не бачить сенсу працювати за мінімальну зарплату. Статтею 188 СК України встановлено єдину підставу для звільнення батьків від обов'язку утримувати дитину, а саме якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного із батьків і забезпечує повністю її потреби, однак із досліджених в суді доказів не вбачається взагалі наявності доходу у дітей сторін, а на вказану норму відповідач не посилається. Разом з тим суд не знаходить підстав визначати мінімальний розмір аліментів, встановлений в ч.2 ст. 182 СК України, про встановлення якого просить позивач. Виходячи із аналізу положень ч.2 ст.182 та ст.ст.183, 184 СК України, очевидним є те, що встановлення мінімального розміру аліментів можливе при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері чи батька дитини, однак виходячи із позовних вимог вбачається, що позивач не просить таку частку визначити, бажаючи отримувати аліменти у твердій грошовій сумі. Судове рішення, в частині сплати аліментів в розмірі одномісячного платежу, суд допускає, згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, до негайного виконання, а судові витрати покладає на відповідача, у зв'язку з тим, що діти проживають з матір'ю.

Outcome: partial