Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідачки, мотивуючи тим, що відповідачка перешкоджає йому брати участь у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON]. Мирно вирішити спір сторони не змогли. Позивач декілька разів приходив за адресою проживання відповідачки та сина з метою побачитись з сином та поспілкуватись з ним, але відповідачка не допускає його до дитини. Позивач звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.27.04.2017р. комісія вирішила та визначила день зустрічей позивача з малолітнім сином вівторок та четвер з 17.00 год до 19.30 год., перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця з 15.00 год. До 19.00 год. За взаємною згодою батьків. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити та зобовязати відповідачку не чинити перешкод у побаченнях з сином та встановити дні та години побачень з сином без присутності матері. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, суду пояснила, що жодних перешкод позивачу не чинить і не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 12 серпня 2012 року. Син [PERSON] 12 серпня 2012 року проживає з матірю [PERSON] за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Тролейбусна, 14/44. Як вбачається із витягу з рішення служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.04.2017 року №264, позивачу встановлено порядок участі у вихованні сина [PERSON], 12.08.2012року народження: вівторок та четвер з 17.00 год. до 19.30 год., перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця з 15.00 год. До 19.00 год. за взаємною згодою батьків (а.с.10). Отже, підлягає до задоволення вимога позивача про зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди та не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні та участі у вихованні сина [PERSON], [INFO]. Відповідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Статтями 15, 16 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд бере до уваги те, що хлопчик проживає з відповідачкою, яка його виховує, свого батька хлопчик знає, проте відповідачка не хоче посприяти більш тісному контакту сина з батьком та всяко цьому перешкоджає. Враховуючи те, що рішенням служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.04.2017 року №264, порядок позивача у вихованні сина визначено, а саме: вівторок та четвер з 17.00 год. до 19.30 год., перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця з 15.00 год. до 19.00 год. за взаємною згодою батьків, що відповідає інтересам самої дитини. А тому суд не вбачає необхідності у зміні порядку участі позивача у вихованні та вільному спілкуванні з дитою та вважає , що [PERSON] слід становити аналогічний порядок участі у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO] як встановлено рішенням Івано-Франківського МВК від 27.04.2017 року №264 "Про розгляд питань органу опіки та піклування". Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60 61 ЦПК України,

Outcome: partial