Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", в особі свого представника [PERSON], який звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи про те, що 13 вересня 2006 року відповідач [PERSON] уклала кредитний договір № б / н та отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань, станом на 03 грудня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 18 068 гривень 82 копійки, яка складається з наступного: 2 935 гривень 91 копійка заборгованість за кредитом, 15 132 гривні 91 копійка - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 5 790 гривень 12 копійок, яка була задоволена рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року, якою з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» різниця становить 12 278 гривень 70 копійок. А також штрафи відповідно до п. 8. 6 умов та правил надання банківських послуг : 500 гривень 00 копійок - штраф фіксована складова, 613 гривень 94 копійки - штраф процентна складова. В судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства «Приватбанк», що діє на підставі довіреності № 6550 - К - О від 18 травня 2017 року ( а. с.41) [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні заявленого позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного провадження, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 Цивільного процесуального Кодексу України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, з містом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як слідує з матеріалів цивільної справи та встановлено в ході судового розгляду справи, що 13 вересня 2006 року відповідач [PERSON] уклала кредитний договір № б / н, та отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань, станом на 03 грудня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 18 068 гривень 82 копійки, яка складається з наступного : 2 935 гривень 91 копійка заборгованість за кредитом, 15 132 гривні 91 копійка - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 5 790 гривень 12 копійок, яка була задоволена рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року, якою з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ Приватбанк різниця становить 12 278 гривень 70 копійок. А також штрафи відповідно до п. 8. 6 умов та правил надання банківських послуг : 500 гривень 00 копійок - штраф фіксована складова; 613 гривень 94 копійки - штраф процентна складова. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент (зменшити або збільшити ) кредитний ліміт Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника, щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п. 3. 3 Умов та правил надання банківських послуг. ( а. с. 12 - 17 ) Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/j складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Права користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного Кодексу України. Згідно цієї статті Цивільного Кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/jз розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції по картрахункам . Відповідно до ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки . ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надавши Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг. - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання. за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимог у Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку, Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів а межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень 00 копійок + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст., ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 Цивільного Кодексу України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 615 Цивільного Кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до п. 5.6 «Правил користування платіжною карткою», Боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку в вчасності з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/page.s/70/позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. На підставі п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг», Банк мас право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/naaes/70/. а також інших умов обслуговування рахунків Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п. 4.6 «Умов та правил надання банківських послуг» Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання ), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 5.7 «Правил користування платіжною карткою », Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язання в цілому, або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Згідно п. 5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» У разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. Відповідно до п. 5.5.1 «Правил користування платіжною карткою» За несвоєчасне виконання боргових обов'язків (використання простроченого Кредиту та Овердрафту) Власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 9. і 2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 257 Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 Цивільного Кодексу України встановлена спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 267 Цивільного Кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Тому позовні вимоги в частині стягнення пені у зв'язку зі спливом позовної давності, необхідно стягувати в межах три річного строку позовної давності, тобто починаючи з 30 січня 2015 року, оскільки з позовними вимогами до суду позивач звернувся 08 лютого 2018 року ( а. с. 27 ), що становить 15 132 гривень 19 копійок - які нарахував позивач необхідно відняти 10 123 гривні 36 копійок, які виходять за межі строку позовної давності. Таким чином сума, яка підлягає до стягнення становить 5 009 гривень 55 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позовні вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colderv. theUnitedKingdom), п.п. 28-36. SeriesA № 18). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом». Згідно ст. ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданихучасникамисправиабовитребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках. Збираннядоказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крімвипадків, встановленихцим Кодексом. Суд має право збиратидокази, щостосуються предмета спору, з власноїініціативилише у випадках, коли ценеобхідно для захистумалолітніхчинеповнолітніхосібабоосіб, яківизнані судом недієздатнимичидієздатністьякихобмежена, а також в іншихвипадках, передбаченихцим Кодексом. Учасниксправирозпоряджаєтьсясвоїми правами щодо предмета спору на власнийрозсуд. Таке право маютьтакож особи, в інтересахяких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не маютьпроцесуальноїдієздатності. У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейського суду з прав людини , від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « ХіроБалані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEXLTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROPMOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір. На відставі вищевикладеного та

Outcome: partial