Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся в інтересах [PERSON] до Голосіївського районного суду м. Києва з вказаною заявою, в якій просив встановити факт народження дитини чоловічої статі - [PERSON] , яка народилась [INFO] у місті Луганськ, Луганської області, Україна: мати - [PERSON] [INFO] , громадянка України, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] , громадянином України. В обґрунтування заяви представник вказав, що [INFO] [PERSON] народила дитину - хлопчика. Однак, отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження, у відповідності до ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", у зв`язку з цим, вона вимушена звернутися до суду та просить встановити факт народження дитини. Заявник та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. Представник подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі заявника. При цьому зазначив, що вимоги заяви підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] на час народження дитини перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , укладеним 08.11.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1173. З копії медичного свідоцтва про народження № 4 від 27.09.2021 року, вбачається, що [PERSON] народила [INFO] хлопчика, вагою 3380 грамів. Відповідно до положень ст. 146 СК України ім`я дитини визначається за згодою батьків. На теперішній час [PERSON] та [PERSON] як батьки визначили ім`я своєї народженої дитини як [PERSON] . Згідно листа Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 985/0/208-21 від 22.04.2021 року під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Таким чином, на теперішній час відсутня можливість для реєстрації факту народження [PERSON] та відповідно, отримання свідоцтва про народження. Зі змісту наданих [PERSON] доказів на підтвердження факту народження дитини вбачається, що зазначені документи підтверджують факт народження [PERSON] , який народився [INFO] в Луганській міській багатопрофільній лікарні № 3. Пунктами 2,3 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Також, суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Підставою звернення заявника до суду є неможливість реєстрації факту народження дитини. В силу положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Положеннями ст. 317 ЦПК України, визначено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. За змістом ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливе задовольнити заяву представника [PERSON] в інтересах [PERSON] та встановити факт народження дитини чоловічої статі - [PERSON] , яка народилась [INFO] у місті Луганськ, Луганської області, Україна.

Outcome: approved