Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради та просив встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , а саме з 2011 року по до часу прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначив, що він починаючи з 2011 року проживав разом із померлою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як одна сім`я без реєстрації шлюбу, були пов`язані між собою спільним побутом, за спільні кошти оплачував комульні послуги, купував продукти харчування та облаштовував технікою квартиру в якій вони проживали. [PERSON] тривалий час тяжко хворіла на онкологічне захворювання та мала інвалідність групи перша Б, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого від 02.10.2017р., виданою Комунальною установою «Міська клінічна лікарня № 1», індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 366/189 від 22.02.2017р., складеною Спеціалізованою онкологічною медико- соціальною експертною комісією № 1 та Довідкою серії 12 ААА № 296213 від 22.02.2017р. Також позивач зазначив, що з березня місяця 2014 року через свою хворобу [PERSON] не мала змоги працювати, потребувала постійного стороннього догляду та піклування, не мала змоги ані самообслуговуватися, ані займатися трудовою діяльністю. Внаслідок чого, позивач постійно доглядав за хворою цивільною дружиною, надавав фінансову та моральну підтримку . [INFO] [PERSON] померла, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області складено актовий запис від 28 жовтня 2017 року за № 10968 та видано свідоцтво про смерть від 28 жовтня 2017 року серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка їй належала на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 20 грудня 2001 року за № 15-6581, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради. 19 квітня 2018 року позивач він, в шестимісячний термін, звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.Я. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом відкрито спадкову справу за № 1/2018 щодо майна померлої. Листом приватного нотаріуса від 27 квітня 2018 року за № 101/02-14 йому було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що відсутні підтверджуючі обставини про факт спільного проживання однією сім`єю з померлою, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою. Справа на підставі авторозподілу надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шкамерди К.С. Ухвалою суду від 14 травня 2019 року відкрито провадження по даній справі. У зв`язку з повторним авторозподілом на підставі наказу від 16 вересня 2019 року №50-ос/с голови суду про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси судді Шкамерди К.С. у зв`язку із закінченням терміну відрядження вказана цивільна справа передана судді Свяченій Ю.Б. для розгляду по суті. Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено розгляду справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 09 грудня 2019 року. У підготовче засідання 09 грудня 2019 року з`явився представник відповідача. До суду від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, з підстав зайнятості в іншому судовому процесі. Підготовче засідання відкладено на 15 січня 2020 року. У підготовче засідання 15 січня 2020 року з`явився представник відповідача. До суду від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, з підстав зайнятості в іншому судовому процесі. Підготовче засідання відкладено на 09 березня 2020 року. Підготовче засідання 09 березня 2020 року відкладено на 06 травня 2020 року, з підстав неявки сторін по справі. До суду від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, з підстав зайнятості в іншому судовому процесі. Підготовче засідання 06 травня 2020 року відкладено на 23 червня 2020 року, з підстав неявки сторін по справі. До суду від представника позивача т від представника відповідача надійшли заяви про відкладення розгляду справи, з підстав запровадження на території України карантинних заходів. У підготовче засідання 23 червня 2020 року з`явився представник відповідача. До суду від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі позивача та його представника, та просила закрити підготовче засідання та призначити розгляд справи по суті. Представнику відповідача роз`яснені права та обов`язки. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 вересня 2020 року. У судове засідання 29 вересня 2020 року з`явився представник відповідача. Позивач та його представник у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав. Оголошено перерву на 10 грудня 2020 року. До суду від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі позивача та його представника, та просила закрити підготовче засідання та призначити розгляд справи по суті. Представнику відповідача роз`яснені права та обов`язки. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 вересня 2020 року. У судове засідання 10 грудня 2020 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити, пояснивши, що [PERSON] починаючи з 2011 року проживав разом із померлою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як одна сім`я без реєстрації шлюбу. Вони були пов`язані між собою спільним побутом, за спільні кошти оплачував комульні послуги. [INFO] [PERSON] , померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . [PERSON] позбавлений можливості отримати свідоцтво про спадщину, з підставі того, що відсутні документи про підтвердження спільного проживання однією сім`єю з померлою [PERSON] , тому представник позивача просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , а саме з 2011 року по день смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з тим, що позивачем не надано до суду належних доказів спільного проживання позивача зі [PERSON] як одна сім`я, в матеріалах справи відсутні докази ведення спільного господарства та здійснення піклування позивачем за [PERSON] . Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, заслухавши думки представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що Одеським міський відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області складено актовий запис від 28 жовтня 2017 року за № 10968 та видано свідоцтво про смерть від 28 жовтня 2017 року серія [NUMBER] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 20 грудня 2001 року за № 15-6581, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради. 19 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.Я. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом відкрито спадкову справу за № 1/2018 щодо майна померлої. Листом приватного нотаріуса від 27 квітня 2018 року за № 101/02-14 позиву було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим з відсутністю у спадкоємця документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, а також факт проживання однією сім`єюз померлою [PERSON] без реєстрації шлюбу. Факт про встановлення якого просить позивач має для нього юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України). За змістом статті 1264 ЦК Україниу четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» під час вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/38043/17 у постанові від 05 червня 2019 року. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Зі змісту Закону вбачається, що місцем проживання особи вважається місце її державної реєстрації у встановленому законом порядку. Відповідно до роз`яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Також п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Відповідно до Листа ВСУ від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» доказами по справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Позивачем до суду не надано доказів, того, що він починаючи з 2011 року проживав разом з померлою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були пов`язані між собою спільним побутом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, ні в судовому засіданні, ні в матеріалах справи не міститься доказів того, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] як одна сім`я починаючи з з 2011 року по до часу прийняття спадщини після смерті [PERSON] яка померла [INFO] . З урахуванням вищевикладеного суд приходить відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed