Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

позивачка звернулася до відповідачів з позовом про визнання права власності на частину житлового будинку з належними до нього з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування покликалася на те, що 10 травня 1979р. рішенням виконавчого комітету Дідушицької сільської Ради народних депутатів Стрийського району Львівської області [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку в с.Великі Дідушичі Стрийського району на виділеній під забудову земельній ділянці площею 890 кв. м. Рішенням виконавчого комітету Стрийської районної Ради депутатів трудящих від 2 серпня 1979р. за № 249 [PERSON] наданий дозвіл на проведення житлового будівництва в с. Великі Дідушичі. Будівництво будинку закінчено у 1982р. Відповідно до виписки з погосподарської книги с. Великі Дідушичі Стрийського району від 23.06.2014р. за №651 у господарстві № 271 станом на 15.04.1991р. проживали: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), який регламентував правовідносини в колгоспному дворі, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Однак, частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Оскільки, вона (позивачка) утримує житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за власні кошти та особистою працею; інші члени колгоспного двору участі працею чи коштами в господарстві двору не приймають, вважала, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мають права на частку члена колгоспного двору, тому просила суд визнати за нею право власності на 4/6 частини майна колишнього колгоспного двору - житлового будинку з належними до нього з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, позов підтримали, збільшили позовні вимоги з врахуванням того, що всі відповідачі, окрім [PERSON] не претендують на належні їм частки майна колишнього колгоспного двору та відмовляються від таких на користь неї (позивачки)., тому просила визнати за нею право власності на 5/6 частин спірного майна. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяви, в яких просили справу розглядати за їхньої відсутності, позов визнали. Відповідач [PERSON] позов заперечив, пояснив, що приймав участь у будівництві спірного житлового будинку, тому вважає, що його частка має бути значно більша ніж 1/6. Заслухавши, сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно до положень ст. ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до записів у погосподарській книзі с. Великі Дідушичі Стрийського району від 23.06.2014р. за №651 у господарстві[ADDRESS] станом на 15.04.1991р. проживали: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] З довідок, виданих виконкомом Дідушицької сільської ради Стрийського району 14.07.2014р. за №№735,737, вбачається, що головою колгоспного двору по [ADDRESS] значить [PERSON] [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Станом на 14.07.2014р. в житловому будинку на [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ст.121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх його членів. У відповідності до 123 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому і закладі, і хвороба). Відповідно п.п.7,8 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ судам слід враховувати, що відповідно до ст.55 Закону "Про власність" громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Роз'яснити судам, що передбачені Законом України "Про власність" положення щодо спільної власності громадян на майно, надбане наслідок їх спільної праці, поширюються на придбання його як при веденні особистого підсобного господарства, в тому числі членами колишнього колгоспного двору, так і в інших випадках. Згідно з цими положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім'ї і брали трудову участь у його придбанні. Таким чином судом встановлено, що спірний будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, а тому сторони, які були членами цього двору, мають право на частку в праві сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР. Оскільки станом на 15.04.1991р. у господарстві проживали 6 осіб, частка кожного з них у майні колишнього колгоспного двору становила - 1/6. Так як особи, які є сторонами у справі, не скористалися на даним їм правом - у встановленому законом порядку не оформили права власності на належні їм частки у майні колгоспного двору тепер вже колишнього; частина з них вибула з цього двору та не претендує на його частку; усі відповідачі, окрім [PERSON], відмовляються від належних їм часток у майні колишнього колгоспного двору на користь позивачки, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати за позивачкою право власності на 5/6 частин майна колишнього колгоспного двору - житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved