Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач вказує на те, що [INFO] померла його тітка по материнській лінії споріднення - [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . За життя, [PERSON] , склала заповіт на ім`я позивача, якому заповіла належну їй Ѕ частину житлового будинку, що в [ADDRESS] . Іншу Ѕ частину даного житлового будинку позивач успадкував по смерті своєї матері [PERSON] Враховуючи смерть власника будинку та обставини, за яких у позивача відсутня можливість зареєструвати право власності на нерухоме майно, він вимушений звернутись до суду з проханням визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Також зазначив, що на момент смерті зі спадкодавицею не проживав, до нотаріуса у встановлений законодавством строк за місцем відкриття спадщини не звертався, спадкову справу відкрито за заявою сина спадкодавці [PERSON] , спадкоємця за законом, за місцем її смерті в м. Долина Івано-Франківської області. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник Любарської селищної ради у судове засідання на розгляд справи не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно довідки Бердичівського міжміського бюро технічної інвентаризації № 1369 від 03 вересня 2018 року, житловий будинок [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року належить на праві особистої власності [PERSON] - Ѕ ідеальна частина житлового будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого Любарською Держнотконторою 26.09.1991 року № 827; [PERSON] - Ѕ ідеальна частина житлового будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого Любарською Держнотконторою 01.08.1984 року № 779. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 138132832 від 18.09.2018 року - Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності та зареєстрована за [PERSON] . Згідно заповіту, посвідченого 22 жовтня 1992 року, Одончуком О. В ., державним нотаріусом Любарської державної нотаріальної контори, [PERSON], мешканка [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй Ѕ частину житлового будинку на праві особистої власності, що знаходиться в [ADDRESS] , яке на день її смерті буде їй належати, з чого б таке не складалось, та де б воно не знаходилось заповіла племіннику [PERSON] . [INFO] року в м. Долина, Долинського району, Івано-Франківської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , актовий запис № 160. З паспорта громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що позивач, [PERSON] з 19 червня 1996 року по 18 липня 2012 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Долинської міської ради № 1811, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до дня смерті, [INFO] . З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові права та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54951612 від 31.01.2019 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] , волинською міською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа. У відповідності до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до змісту статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , після смерті його тітки [PERSON] , яка померла [INFO] та заповіла йому належну їй Ѕ частину житлового будинку, до нотаріуса у встановлений законодавством шестимісячний строк не звертався, оскільки, як він зазначив у судовому засіданні вважав, що заповіт складено не коректно. Також як зазначив сам позивач та як встановлено із матеріалів справи разом із спадкодавицею на час смерті він не проживав. Також встановлено, що спадкова справа по смерті [PERSON] , заведена за місцем її смерті в м. Долина Івано-Франківської області за заявою її сина [PERSON] Тобто, судом встановлено, що позивач у встановлений законом строк заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини не подавав, разом із спадкодавицею не проживав, а тому відповідно строк для прийняття спадщини пропустив і у відповідності до ст. 1272 ЦК України вважається таким, що спадщину не прийняв, про що не заперечував і сам позивач. Відтак, на підставі вищевикладеного суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed