Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вона з відповідачем перебуває з 11.09.2012 року у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочку - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, при цьому відповідач ухиляється від добровільного утримання дітей, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини заробітної плати (доходу), але не менше встановленого Законом мінімуму. Також позивачка просить звільнити її від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 29.10.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - [PERSON] . Ухвалою суду від 16.11.2020 року позовну заяву залишено без руху та позивачці надано строк для усунення недоліків. 01.12.2020 року на адресу суду від позивачки надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 08.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.03.2021 року ухвалою суду визнано обов`язковою явку в судове засідання позивачки [PERSON] при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та відкладено судове засідання для виклику позивачки в судове засідання для дачі особистих пояснень та надання відповідачу строку для подання відзиву на позов. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судовому засіданні позовну заяву підтримала у повному обсязі та просить її задоволити з підстав наведених у ній. Надала до суду довідку Замисловицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 09.09.2021 року № 1072 з якої вбачається, що неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач в судові засідання 06.07.2021 року та 10.09.2021 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується матеріалами справи. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідач відзив на позов до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до п. п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11.09.2012 року у виконкомі Замисловицької сільської ради Олевського району Житомирської області, за актовим записом № 1, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 4-5). Відповідно до довідки Замисловицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 09.09.2021 року № 1072 [PERSON] , 1994 року народження, проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] та на її утриманні знаходяться неповнолітні діти: син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.89 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідачем у судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів, того що він на даний час забезпечує дітей, надає їм матеріальну допомогу або того, що діти знаходяться на його утриманні.Слід зазначити, що ухвалою суду від 24.03.2021 року було відкладено судове засідання по справі, оскільки відповідач у судовому засіданні 24.03.2021 року заперечував відносно задоволення позову, а тому просив відкласти судове засідання у справі та надати йому строк для подання відзиву на позовну заяву, проте станом на дату розгляду справи відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов та сам він не з`явився до суду для дачі особистих пояснень. Судом достовірно встановлено, що договору про участь в утриманні дітей батьки між собою не укладали, між позивачкою та відповідачем не узгоджений розмір аліментів, а тому згідно положень Сімейного кодексу України відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітніх дітей, надавати їм необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів, які сплачуються з усіх видів заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналогічні обставини викладені в п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, чим ставить їх у складне матеріальне становище та порушує їх право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітніх дітей повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, однак у меншому розмірі ніж заявлено позивачкою у позові, а саме: в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача до повноліття сина [PERSON] ,тобто до [INFO] , а потім в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача до повноліття дочки [PERSON] , тобто до [INFO] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно. Суд враховує положення сімейного законодавства, яким визначено, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження (ч. 5 ст. 183 СК України), що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину. Згідно до ч.1 ст.191 СК України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду 29.10.2020 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, отже згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved