Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 109540 грн. за кредитним договором № НЕТ0АN02190724 від 06.09.2007 та судові витрати у розмірі 2102.00 гривні судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.09.2007 [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір № НЕТ0АN02190724 та отримав кредит у розмірі 48398.98 грн. на термін до 05.09.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі, що встановлений договором. Через порушення відповідачем умов договору позивач у 2011 році звернувся до Чаплинського районного суду Херсонської області з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, шляхом звернення стягнення на майно боржника. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 26.09.2011 року №2-670/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , проживаючого по [ADDRESS] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 123651/сто двадцять три тисячі шістсот п`ятдесят одна/ гривна 42 копійки, шляхом звернення стягнення на предмет застави. Вказує, що винесення рішення Чаплинським районним судом Херсонської області від 26.09.2011 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час, вказане рішення не виконано боржником. Відповідач за період з 14.07.2011 року по 15.05.2020 року має заборгованість у розмірі 109540.31 грн, яка складається з: 94681.83 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 14858.48 грн. - 3% річних від простроченої суми, які позивач просить стягнути на свою користь. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши під час звернення до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки; відзиву на позов не подав. Зі згоди позивача, висловленої під час звернення до суду, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так судом встановлено, що 06.09.2007 року між ВАТ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № heт0AN02190724. За умовами договору № heт0AN02190724, Банком був виданий відповідачеві кредит у сумі 62374.05 гривень під 16.08 % річних, терміном на 84 місяці, на купівлю транспортного засобу, а відповідач зобов`язався робити щомісячні платежі до погашення суми кредиту. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та сплату нарахованих процентів у період з 21 по 28 число кожного місяця рівними частинами, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом готівкових перерахувань. Останній платіж та сплата процентів за користування Кредитом здійснюється не пізніше 05 вересня 2014 року. За порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми Кредиту, своєчасної сплати відсотків за користування Кредитом, комісійних винагород Позичальник зобов`язувався сплатити на користь Банку пеню в розмірі 2.92 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості. В забезпечення повернення виданого кредиту, 06.09.2007 р. був укладений договір застави рухомого майна № heт0AN02190724 між ВАТ "ПриватБанк" в особі філії Чаплинське відділення ХФ «ПриватБанку» та відповідачем [PERSON] в якому предметом застави виступив транспортний засіб марки «DAEWOO», модель «NEXIA», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі [NUMBER] , що належав на праві власності відповідачеві. Внаслідок порушення умов договору та несвоєчасного внесення коштів в рахунок оплати договору кредиту та його складових, позивач у 2011 році звернувся до Чаплинського районного суду Херсонської області з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, шляхом звернення стягнення на майно боржника. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 26.09.2011 року №2-670/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , проживаючого по [ADDRESS] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошову суму заборгованості за відсотками і пені станом на 30.06.2011 року у загальному розмірі 123651/сто двадцять три тисячі шістсот п`ятдесят одна/ гривна 42 копійки, шляхом звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки «DAEWOO», модель «NEXIA», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі [NUMBER] , що належав на праві власності [PERSON] , та продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. На даний час, вказане рішення не виконано боржником. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач за період з 14.07.2011 року по 15.05.2020 року має заборгованість у розмірі 109540.31 грн., яка складається з наступного: 94681.83 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 14858.48 грн. - 3% річних від простроченої суми. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Так, статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. У відповідності до положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла правового висновку про те, що звернення з позовом про стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У такому випадку право банку нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення заборгованості згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Зазначена правова позиція була сформульована і в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Великої Палати Верховного Суду, яка розглянувши спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (у тому числі й процентів за кредитом, нарахованих після спливу визначеного договором строку кредитування), дійшла висновків, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В цій постанові Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється: - після спливу визначеного договором строку кредитування; - у разі пред`явлення до позичальника вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Судом встановлено, що позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись у 2011 році до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 26.09.2011 року. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , яке останній належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України Отже, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат є такими, що підлягають задоволенню. Оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, судовий збір в розмірі 2102,00 грн. з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача. На підставі ст.ст. 4, 5, 12, 13, 89, 141, 197, 259, 263-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: approved