Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визначити для неї, громадянки Російської Федерації, строк для відчуження часток земельних ділянок, які належать їй на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом. Свої вимоги мотивує тим, що 07.08.2019 отримала три свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, розташовані на території Великоберізківської сільської ради Середино-Будського району Сумської області, а саме: на 1/3 земельної ділянки загальною площею 2,0972 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5924480400:07:000:0325, яка належала її померлій матері на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №636166, виданого Великоберізківською сільською радою Середино-Будського району Сумської області 06.12.2002; на 1/3 земельної ділянки загальною площею 1,0621 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5924480400:07:000:0324, яка належала її померлій матері на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №731385, виданого Великоберізківською сільської радою Середино-Будського району Сумської області 06.12.2002; на 1/3 земельної ділянки загальною площею 3,4277 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5924480400:07:000:1045, яка належала її померлій матері на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №731102, виданого Великоберізківською сільської радою Середино-Будського району Сумської області 06.12.2002. Коли позивачка з метою оформлення договору дарування отриманих у спадщину земельних ділянок звернулась до державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко О.І., їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як пропущено річний термін для відчуження земельної ділянки, передбачений п.4 ст.81 ЗК України. Позивачка є громадянкою Російської Федерації та протягом року після набуття права власності не встигла розпорядитися земельними ділянками у встановлений законодавством строк, оскільки не була обізнана з вимогами чинного законодавства України, та не встигла до закінчення строку отримати паспорт громадянина Російської Федерації через карантинні обмеження. Таким чином, позивачка вважає, що пропустила річний строк для реалізації земельних ділянок з поважних причин. Позивачка подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, а також зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Великоберізківська сільська рада Середино-Будського району Сумської області свого представника у підготовче засідання не направила, але подала до суду заяву, в якій позов визнає та просить розглянути справу без участі представника. Треті особи, [PERSON] та [PERSON] , до зали суду не з`явились, проте подали заяви, в яких проти позовних вимог не заперечували та просили розглянути справу без їх участі. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України при визнанні позову у підготовчому засіданні ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.206 цього ж Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що 07.08.2019 позивачкою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №4-616 була успадкована 1/3 частка земельної ділянки, загальною площею 2,0972 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Сумська область, Середино-Будський район, Великоберізківська сільська рада, кадастровий номер 5924480400:07:000:0325, яка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №636166, виданого Великоберізківською сільською радою Середино-Будського району Сумської області 06.12.2002, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №321 /а.с.7, 8/. Того ж дня було зареєстроване право власності останньої на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176670701 від 07.08.2020/а.с.9/. 07.08.2019 позивачкою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №4-614 була успадкована 1/3 частка земельної ділянки, загальною площею 1,0621 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Сумська область, Середино-Будський район, Великоберізківська сільська рада, кадастровий номер 5924480400:07:000:0324, яка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №731385, виданого Великоберізківською сільською радою Середино-Будського району Сумської області 06.12.2002, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №320 /а.с.10, 11/. Того ж дня було зареєстроване право власності останньої на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176643655 від 07.08.2020 /а.с.12/. 07.08.2019 позивачкою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №4-618 була успадкована 1/3 частка земельної ділянки, загальною площею 3,4277 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Сумська область, Середино-Будський район, Великоберізківська сільська рада, кадастровий номер 5924480400:07:000:1045, яка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №731102, виданого Великоберізківською сільською радою Середино-Будського району Сумської області 06.12.2002, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №319 /а.с.13, 14/. Того ж дня було зареєстроване право власності останньої на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176690255 від 07.08.2020 /а.с.15/. З викладеного вбачається, що позивачка являється власником вищезазначених земельних ділянок та є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта [NUMBER] , виданого 17.07.2020 /а.с.5/. Позивачка звернулась до державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори із заявою про посвідчення договору дарування отриманих у спадщину земельних ділянок. Проте державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як [PERSON] пропустила річний строк для відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, передбачений п.4 ст.81 ЗК України /а.с.16/. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч.1 ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. За змістом ст.41, 64 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 5 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства. Водночас, ч.4 ст.81 Земельного кодексу України, допускається можливість отримання такими особами земель (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення у спадщину, але з умовою їх наступного відчуження протягом року. Відповідно до ст.145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду. Тобто, землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише тільки громадянину України. З огляду на вищевикладене, право власності позивачки на земельні ділянки виникло з моменту державної реєстрації даних земельних ділянок, а саме, з 07.08.2020, та з даного моменту розпочалось обчислення річного строку для їх добровільного відчуження. В той же час необхідно зазначити, що відповідно до приписів пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, не допускається: купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Суд бере до уваги, що станом на час розгляду вказаного спору Верховною Радою України закон про ринок земель не прийнятий, а тому наразі відсутнє законодавче врегулювання порядку відчуження земель з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», а також відсутній ринок земель вказаного цільового призначення. Таким чином, чинним законодавством України не передбачена заборона на продовження строку для відчуження земельної ділянки згідно з ч.4 ст.81 Земельного кодексу України. При цьому прямої правової норми, яка б регулювала порядок поновлення судом передбаченого ч.4 ст.81 ЗУ України строку, законодавство України не містить, тому суд у відповідності з вимогами ч.2 ст.8 Цивільного кодексу України може за аналогією закону застосувати положення ст.251 та ч.3 ст.1272 ЦК України. Відповідно до норми ст.127 ЦПК України, суд наділено повноваженнями щодо поновлення чи продовження строків, встановлених законом, за умови визнання причин його пропуску поважними. Стаття 17 Закону України "Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Ільхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Позивачка є громадянкою Російської Федерації. Набула право власності на вказані земельні ділянки 07.08.2019 року. Однак, не мала можливості своєчасно виконати встановлений ч.4 ст.81 ЗК України обов`язок щодо відчуження земельної ділянки через закінчення строку дії паспорта громадянина РФ та неможливістю його своєчасного отримання через карантинні обмеження. З урахуванням зазначених обставин суд вважає, що позивач пропустив встановлений законом строк для відчуження земельних ділянок з поважної причини. Відповідач Великоберізківська сільська рада Середино-Будського району Сумської області не зверталась до суду з позовною заявою про примусове відчуження вказаних земельних ділянок, позовні вимоги визнала. Таким чином, враховуючи неврегульованість чинним законодавством правовідносин щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка є власністю іноземця, що унеможливлює її відчуження позивачкою в терміни, визначені чинним законодавством, беручи до уваги, що законодавством не встановлено заборони на продовження строку для укладення договору відчуження земельної ділянки іноземцем, суд вважає, що надання додаткового строку на реалізацію майна не суперечить діючому законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб, а тому вважає за можливе надати громадянці Російської Федерації, [PERSON] , додатковий строк для відчуження земельних ділянок. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved