Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.11.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2080/82/64799, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 440000, 00 грн. в строк по 23.11.2017 року (включно) зі сплатою 13,5 % річних. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується заявами на видачу готівки від 27.11.2007 року та випискою по рахунку 14.05.2009 року, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої з 14.05.2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, в зв»язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Крім того, відповідно до п.2 даної додаткової угоди, тимчасово на період з 14.05.2009 року до 14.05.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до цієї додаткової угоди та її невід»ємною частиною. Також, 23.11.2007 року, з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, було укладено договір іпотеки між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] Відповідно до п.3.1 цього договору, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, загальною площею 51,50 кв.м., жилою площею 29,80 кв.м., що розташована: [ADDRESS], що належить іпотекодавцям в рівних частках кожному на паві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим Українською біржею «Десятинна» від 14.12.1999 року за реєстровим номером 3814-Б/758, архівна копія якого видана Державним архівом м.Києва 26.10.2007 року, зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна, реєстраційне посвідчення [NUMBER] від 02.11.2007 року та записано в реєстрову книгу № д.1021-161 за реєстровим номером 6122. Як вказує позивач, позичальник не виконує належним чином свої грошові зобов»язання за кредитним договором, не здійснює щомісячні платежі в сумах та строки відповідно до умов, передбачених кредитним договором. 11.12.2015 року позичальнику було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов»язань за вих. № 114-0-0-00/15-58579, якою було зобов»язано у 60-ти денний термін достроково повернути всю суму заборгованості, а також, було направлено вимогу поручителю про усунення порушень основного зобов»язання за вих. № 114-0-0-00/15-58583, якими було зобов»язано повернути всю суму заборгованості, однак, у встановлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Загальна сума заборгованості за кредитним договором № 014/2080/82/64799 від 23.11.2007 року станом на 16.02.2016 року складає 766702, 23 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 416268, 38 грн., в тому числі прострочена заборгованість - 273911, 76 грн.; заборгованість за відсотками - 350433, 85 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 350280, 30 грн. Зазначена сума заборгованості визначена на 16.02.2016 року та щоденно збільшується шляхом нарахування штрафних санкцій, які нараховуються згідно умов кредитного договору. Позичальник не виконує свої зобов»язань належним чином, а саме, відповідно до графіку погашення. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 5750, 27 грн. з кожного. Представник позивача в судове засідання не з»явився, на адресу суду надійшла заява, в якій позивач просить провести судовий розгляд за відсутності представника позивача, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.66). За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду судом повідомлені належним чином За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідачі належним чином повідомлені про розгляд справи, причин своєї неявки в судове засідання не повідомили, а тому суд визнав причини їх неявки неповажними та вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача в своїй заяві. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 23.11.2007 року між позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2080/82/64799, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 440000, 00 грн. в строк по 23.11.2017 року (включно) зі сплатою 13,5 % річних (а.с.18-23, 24,25-27, 28, 29-31). Відповідно до п.5.1 кредитного договору, відповідач [PERSON] зобов»язалась здійснювати безготівковими платежами або готівкою в касу кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту та остаточне погашення кредиту до 12.11.2017 року (включно) на рахунок; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів у попередньому місяці на рахунок; сплату комісій в сумах та строки згідно з додатками № 2, 3 кредитного договору. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується заявами на видачу готівки та випискою по рахунку (а.с.14, 15-17). Також, 23.11.2007 року, з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, між позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до п.3.1 якого, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, загальною площею 51,50 кв.м., жилою площею 29,80 кв.м., що розташована: [ADDRESS], що належить іпотекодавцям в рівних частках кожному на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим Українською біржею «Десятинна» від 14.12.1999 року за реєстровим номером 3814-Б/758, архівна копія якого видана Державним архівом м.Києва 26.10.2007 року, зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна, реєстраційне посвідчення [NUMBER] від 02.11.2007 року та записано в реєстрову книгу № д.1021-161 за реєстровим номером 6122 (а.с.37-42, 47-51). 14.05.2009 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість відповідача перед позивачем, встановивши, що станом на дату укладання цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 412133, 52 грн.; розмір заборгованості, строк сплати якої настав, складає 4719, 04 грн. та 4719,04 грн. - заборгованість з погашення процентів. Згідно п.1.3 цієї додаткової угоди, з 14.05.2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв»язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Також, відповідно до п.2 даної додаткової угоди, тимчасово на період з 14.05.2009 року до 14.05.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до цієї додаткової угоди та її невід»ємною частиною (а.с.32-33, 34-36). Позивачем свої зобов'язання за кредитним договором виконано в повному обсязі, в той, як відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість. 11.12.2015 року відповідачу [PERSON] було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов»язань за вих. № 114-0-0-00/15-58579, якою було зобов»язано у 60-ти денний термін достроково повернути всю суму заборгованості, а також, було направлено вимогу поручителю про усунення порушень основного зобов»язання за вих. № 114-0-0-00/15-58583, якими було зобов»язано повернути всю суму заборгованості. Вказані вимоги залишені відповідачами без реагування (а.с.43-44, 45-46). Станом на 16.02.2016 року заборгованість відповідача [PERSON] складає 766702, 23 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 416268, 38 грн., в тому числі прострочена заборгованість - 273911, 76 грн.; заборгованість за відсотками - 350433, 85 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 350280, 30 грн. (а.с.9-13). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порядку ст. 589 ЦК України, ст.ст. 12,33 Закону України «Про іпотеку», за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставного майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення мають місце в ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.п.6.1, 6.2 договору іпотеки, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: а) усі боргові зобов»язання, не сплачені позичальником (іпотекодавцем), в тому числі заборгованість по овердрафту; б) вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов»язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотеко держателем в зв»язку з реалізацією його прав за цим договором. Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: а) несплати позичальником (іпотекодавцем) іпотеко держателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, яку встановлено в кредитному договорі; б) порушення іпотекодавцем будь-якого із його зобов»язань за ст.5 цього договору; в) інших обставин, передбачених чинним законодавством України, кредитним договором і цим договором. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вказаний порядок надсилання вимоги про усунення порушень умов кредитного договору позивачем був дотриманий та на виконання вказаних вимог закону позивачем на адресу відповідачів було надіслано вимоги про усунення порушень, що підтверджується матеріалами справи (а.с.43-44, 45-46). Проте, вказані у вимозі порушення відповідачами усунуто не було. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим. 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-VII), відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку. Статтею 3 Закону зазначено, що цей закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (будуть нараховані) на таку основну суму заборгованості. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов»язання (п.2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов»язання, а не звільнення від його виконання. Відтак, мораторій на стягнення майна, установлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов»язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року №6-57цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів. Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та правових норм, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, в то час, як договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки. При таких обставинах, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/2080/82/64799 від 23.11.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], яка станом на 16.02.2016 року складає 766702,23 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 416268,38 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 273911, 76 грн.; заборгованість за відсотками - 350433, 85 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 350280, 30 грн.; звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 51, 50 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожному на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому Українською біржею «Десятинна» від 14 грудня 1999 року за реєстровим номером 3814-Б/758, архівна копія якого видана Державним архівом м.Києва 26.10.2007 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна, реєстраційне посвідчення [NUMBER] від 02 листопада 2007 року та записано в реєстрову книгу № д.1021-161 за реєстровим № 6122, шляхом продажу на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 5750, 27 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved