Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що під час дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП) винним в якій за рішенням суду було визнано відповідача, забезпеченому позивачем транспортному засобу були спричинені механічні пошкодження. В подальшому позивач виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування, у зв`язку з чим в останнього виникло право вимоги, про стягнення суми страхового відшкодування з відповідача, який добровільно здійснити такий розрахунок відмовився. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, просив розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував /а.с. 100/. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглянути справу у його відсутність, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, відзив на позовну заяву не надавав, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.02.2017 в м. Києві по вул. Ревуцького, 22 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача. В результаті зазначеного ДТП, автомобіль марки «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] , який застраховано позивачем /а.с. 44-52/, та належить ТОВ «Астеллас Фарма», отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 14.04.2017, відповідача визнано винним у зазначеному вище ДТП /а.с. 55/. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зазначене ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобілю, було складено звіт № 0036 від 20.02.2017 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку завданого автомобілю марки «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] , складає 79564,93 грн. /а.с. 56-71/. За умовами договору страхування, страхова компанія відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на підставі рахунку №БА-0020340 від 13.02.2017 /а.с. 72/, позивачем було сплачено страхове відшкодування, відповідно до страхового акту № 148920 від 15.02.2017 в розмірі 73708 грн. /а.с. 74/, що підтверджується платіжним дорученням № 2518 від 06.03.2017 року /а.с. 75/. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як вбачається з положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оцінюючи належність та допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved