Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що з 24 вересня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2013 року було розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться нею, не виявляє бажання піклуватись про дитину. У зв'язку з наведеним просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації 27 вересня 2017 року відповідачу було надано термін строком на шість місяців для налагодження відносин з малолітньою донькою та розпочати виконувати свої батьківські обов'язки. Протягом вказаного строку відповідач не намагався налагодити відносини із дитиною, виконання батьківських обов'язків не розпочав, у зв'язку з чим на засіданні Комісії від 14 березня 2018 року, на яке відповідач не з'явився, прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Представник позивача [PERSON] підтримала позовну заяву, просила її задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у ній. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання". Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації до суду не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримав у повному обсязі висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 20 березня 2018 року № 2258/41/3/103, просив прийняти рішення згідно чинного законодавства України, виходячи із інтересів дитини. Свідок [PERSON] показав, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з позивачем та приймає участь у вихованні доньки позивача та вважає її своєю донькою. Останній раз бачив відповідача чотири року, коли останній приходив до дитини у неналежному вигляді. Свідок [PERSON] показала, що є хрещеною мамою [PERSON], вихованням якої займаються мати [PERSON] та її цивільний чоловік [PERSON]. Відповідача вона бачила досить давно. Крім того, малолітня [PERSON] відповідача не згадує. 20 жовтня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. 03 серпня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 24 вересня 2010 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2013 року було розірвано (а.с. 13). Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.12). Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини. 13 березня та 13 вересня 2018 року позивач зверталася до Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про невиконання відповідачем батьківських обов»язків з 2013 року та надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.84-85, 93-94). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом не встановлено будь-яких перешкод у спілкуванні відповідача з малолітньою дитиною, що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Домобудівник-7» від 20 травня 2017 року (а.с. 14) та листом Дніпровського Управління поліції Головного управління Національно поліції у м. Києві від 10 січня 2018 року № п-97/125/50-2018 (а.с. 46). За змістом висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав про позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], який з 2013 року вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям та здоров'ям, інтересами, не бере участь у фізичному, духовному та моральному розвитку, матеріально не допомагає. Крім того, у вересні 2017 року відповідачу було надано термін строком на шість місяців для налагодження відносин з малолітньою донькою та розпочати виконувати свої батьківські обов'язки, яким він не скористався. Тому вважають за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 49-50). Цей висновок узгоджується з іншими доказами у справа, зокрема, з наданими документами та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили невиконання відповідачем батьківських обов»язків щодо малолітньої дитини. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про засідання комісії питань захисту прав дитини, а також про розгляд справи в суді, не надав одного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об'єктивно могли би бути враховані судом під час ухвалення судового рішення. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо (а.с.15). Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. Отже, вище наведені встановлені обставини в своїй сукупності вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відсутність будь-яких виняткових обставин чи обставин щодо покращення ситуації. Тому суд приходить висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved