Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказала, що 13 жовтня 2006 року вони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції в Чернівецькій області, про що було зроблено актовий запис № 102 Зазначає, що [INFO] під час шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 30 березня 2007 року, актовий запис № 580. Вказує на те, що 11 листопада 2009 року рішенням Путильського районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами було розірвано, на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що розмір стягуваних аліментів є недостатній, оскільки в силу свого віку, дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та оздоровлення. Вказує на те, що на утриманні у позивачки перебуває ще одна неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , Просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Новоселицьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 17.08.2006 р. на користь [PERSON] , [INFO] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 11 листопада 2009 року з 300,00 (триста) гривень до 2500,00 (двох тисяч п`ятсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Та просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача Поляк М [PERSON] В. та позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилися, через канцелярію представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на сайті судової влади. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30.03.2007 року, актовий запис № 580, [PERSON] [INFO] являється донькою сторонами по справи. Батьками записані батько [PERSON] , мати [PERSON] . Судом встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Судом встановлено, що згідно рішенням Путильського районного суду від 11.11.2009 року шлюб між сторонами було розірвано, на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що згідно довідки № 856 від 11.10.2019 року за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судом встановлено, що згідно довідок, які містяться при матеріалах позовної заяви в позивача [PERSON] погіршився стан здоров`я. Згідно ст. 180 СК України «батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п.п.17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, підставою для звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів відповідно до положень ст.192 СК України є зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення, або поліпшення стану здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як на підставу для збільшення розміру аліментів позивач посилається на зміни в законодавстві та те, що збільшились потреби в навчанні, розвитку та іншому. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому необхідно зазначити, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, інфляційні процеси, не є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів в розумінні ст. 192 Сімейного кодексу України, оскільки законодавцем, зокрема ч.2 ст.184 Сімейного кодексу України, передбачена індексація розміру аліментів, визначених судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі. ЗУ "Про Державний бюджет на 2019 рік" прожитковий мінімум, для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року складає 2027 грн, з 1 липня - 2118 грн, з 1 грудня - 2218 грн. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. При визначені розміру аліментів, суд враховує матеріальний та сімейний стан позивача та відповідача, законодавче встановлення розміру аліментів на дитину, а тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі розмірі 1200 гривень, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача, позивача у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Згідно з частиною другою зазначеної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано наступні документи: - копію витягу з договору № 6/19 про надання юридичної (правничої) допомоги від 08.01.2019 року укладеного між [PERSON] та\~ Адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери»; - копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги; - попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла та очікує понести у зв`язку із розглядом справи від 23.10.2019 року Разом з цим в матеріалах справи відсутні платіжні документи про оплату послуг правової допомоги в сумі 4845 грн., тобто відсутні докази понесення заявлених до стягнення витрат. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення витрат на правничу допомогу, що відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 року у справі №9901/264/19. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.ст. 180, 182, 184, 192 СК України, ст.ст. 12, 13, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial