Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. [INFO] року помер батько позивачки [PERSON]. [PERSON] був членом колгоспу ім.. Леніна Барвінківського району Харківської області. За життя він мав право на земельну частку (пай) члена к.с.п. ім.. Леніна на території Подолівської сільської ради Барвінківського району Харківської області так, як на час видачі державного акту на право колективної власності на землю, був включений до с писку до державного акту на землю. Проте, сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] не отримав, так як [INFO] року помер. В цьому зв?язку, звернувшись до суду, позивачка просила встановити факт родинних відносин з батьком та визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) в землях колишнього к.с.п. ім.. Леніна. Позивачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутність, просила позов задовольнити. Барвінківська районна державна адміністрація Харківської області, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду представника не направили, надійшла заява про слухання справи у його відсутність, проти позову не заперечував. Враховуючи що розгляд справи відбувся у відсутність сторін відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені. При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що [INFO] року [PERSON] помер. Відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], землю було п передано у колективну власність к.с.п ім.. Леніна для ведення сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Барвінківської районної ради Харківської області 22 листопада 1995 року. Під порядковим номером 128 додатку № 1 список громадян - членів колективного с сільськогосподарського підприємства до державного акту на право колективної власності на землю значить [PERSON]. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, п.11 - при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке п раво, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або п помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного законодавства на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", громадянин має право на земельну частку (пай) як член колективного сільськогосподарського підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну ділянку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити права на земельну частку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом, з метою прийняття спадщини звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на майно, що залишилось після смерті матері. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів в суді є визнання права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,а

Outcome: approved