Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

покликаючись на те, що відповідач не відшкодувала понесені позивачем на її навчання витрати - державні кошти, представник позивача [PERSON] у поданій до суду 14 грудня 2020 року позовній заяві просить стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати за навчання в аспірантурі КНТЕУ за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року на загальну суму 16 408 гривень 29 копійок та судовий збір в розмірі 2 102 гривні 00 копійок. У відзиві відповідач зазначила, що 17 серпня 2018 року написала заяву про відрахування з університету за власним бажанням з 01 жовтня 2018 року, мотивом якої стало те, що університет не надав нормальної можливості здійснювати написання дисертаційного дослідження. Стверджує, що стипендію не отримувала, була позбавлена вибору керівника наукового дослідження, який був нав`язаний їй кафедрою, як і тема дисертаційного дослідження, яка не викликала у неї наукового інтересу. Пояснює, що належно виконувала індивідуальний план наукової роботи, а єдиною підставою для її відрахування було виключно власне бажання, а тому відсутні підстави для відшкодування вартості навчання. Вказує, що університетом не доведено та ніяк не підтверджено факту виплати науковому керівнику відповідних коштів, факту того, що остання дійсно відпрацювала 50 годин в якості наукового керівника, не конкретизовано та не підтверджено будь-якими документами загальноуніверситетські витрати. Крім цього, відповідачем не здійснено розрахунку за формулою, передбаченою Методикою розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта №346 від 20 травня 2013 року, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що жодних порушень при відрахуванні відповідача з аспірантури допущено не було, КНТЕУ свої зобов`язання перед відповідачем виконував відповідно до умов договору, однак [PERSON] належним чином не виконала покладені на неї договором обов`язки, а тому має відшкодувати понесені університетом витрати - державні кошти, що були затрачені на її навчання. Крім цього, не погоджується з посиланням відповідача щодо ненадання нормальної можливості для написання дисертаційного дослідження, оскільки університет жодним чином не позбавляв відповідача звернутися на кафедру із заявою змінити наукового керівника чи тему дисертаційного дослідження, а [PERSON] таким правом не скористалася. Пояснює, що наданий суду розрахунок витрат грунтується саме на Методиці №346 від 20 травня 2013 року, є належним та допустимим доказом, КНТЕУ в розумінні ст.2 БК України є розпорядником бюджетних коштів, а навчання аспірантів є витратами КНТЕУ, що пов`язані з навчанням, отже кошти підлягають поверненню до загального фонду державного бюджету через зазначені у позові рахунки університету, просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі. У запереченнях відповідач вказує, що, оскільки норми Порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти №261 від 23 березня 2016 року не передбачають підстав для відшкодування коштів за навчання на аспірантурі у зв`язку з відрахуванням за власним бажанням, то і підстав для стягнення відповідних коштів не існує. Крім цього, вказує, що станом на дату підготовки заперечень Єдиний державний реєстр судових рішень не містить жодного судового рішення щодо застосування норм абз.5 п.10 Порядку - уся існуюча судова практика щодо стягнення з аспірантів коштів в якості відшкодування вартості навчання грунтується виключно на нормах Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів №309 від 01 березня 1999 року. Вважає, що доводи позивача про те, що стягнені у неї кошти підлягають перерахуванню до загального фонду державного бюджету, не можуть бути сприйняті судом, оскільки подібне перерахування коштів здійснюється виключно на підставі та у порядку, визначеному чинним законодавством України, яке передбачає подібну компенсацію коштів виключно за однієї умови - бажання відрахованого аспіранта повторно навчатись за державним замовленням. Просить у задоволенні позову відмовити через недоведеність обставин, на які посилається позивач. Всіх учасників справи відповідно до ст.ст.128-130\~ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах представник позивача просить справу слухати у його відсутність, відповідач у судове засідання не з`явилася. Зважаючи на те, що їх явку не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку учасників цивільного процесу, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних осіб та у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Встановлено, що наказом Київського національного торговельно-економічного університету №2683 від 14 вересня 2017 року відповідач [PERSON] з 01 жовтня 2017 року зарахована до аспірантури університету зі спеціальності 073 - менеджмент, за державним замовленням на очну (денну) форму навчання та призначено наукового керівника д.е.н. проф. [PERSON] .. 26 вересня 2017 року між КНТЕУ в особі проректора з наукової роботи [PERSON] та [PERSON] укладено Договір 19/17-А/в про підготовку здобувача вищої освіти ступеня доктор філософії за рахунок коштів державного бюджету, термін навчання з 01 жовтня 2017 року до 30 вересня 2021 року, форма навчання вечірня, спеціальність 073 - менеджмент. На засіданні Вченої ради КНТЕУ від 26 жовтня 2017 року було затверджено тему дисертаційної роботи відповідача "Корпоративне управління підприємством". На засіданнях кафедри менеджменту та вченої ради факультету економіки, менеджменту та психології 19 березня 2018 року та 21 березня 2018 року було ухвалено рішення про виконання частини індивідуального плану роботи за І півріччя 2017/2018 н.р. аспіранта [PERSON] . 17 вересня 2018 року від [PERSON] надійшла заява про відрахування з аспірантури університету за власним бажанням з 01 жовтня 2018 року. На засіданнях кафедри менеджменту та вченої ради факультету економіки, менеджменту та психології 17 вересня 2018 року та 19 вересня 2018 року було розглянуто вищезазначену заяву відповідача та рекомендовано відрахувати [PERSON] - аспіранта 1 року очної (вечірньої) форми навчання за власним бажанням. Наказом КНТЕУ №3590 від 08 жовтня 2018 року "Про відрахування аспірантів" відповідача [PERSON] було відраховано з аспірантури з відшкодуванням вартості навчання до 01 листопада 2018 року з обов`язковим поданням у відділ аспірантури і докторантури документів, які підтверджують здійснення платежу; виселити [PERSON] з гуртожитку № [NUMBER] кім.88 з 01 жовтня 2018 року. Позивачем 25 жовтня 2018 року відправлено відповідачу лист №2786/21 з повідомленням про відрахування з аспірантури та зазначено про необхідність відшкодувати вартість навчання в аспірантурі у розмірі 16 408 грн. 29 коп., який отримано особисто відповідачем 13 листопада 2018 року. Згідно розрахунку на навчання [PERSON] в аспірантурі за період з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року, затвердженого проректором з наукової роботи [PERSON] , позивачем понесено витрати на загальну суму 16 408 грн. 29 коп., а саме: на оплату праці (код економічної класифікації видатків бюджету 2110) - 11 566 грн. 50 коп., нарахування на оплату праці (КЕКВ 2120) - 2 544 грн. 63 коп., загальноуніверситетські витрати (КЕКВ 2200, 3110, 3130) - 2 297 грн. 16 коп.. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до п.3 ч.2 ст.61 Закону України «Про вищу освіту» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, здобувачами вищої освіти є, зокрема, аспірант - особа, зарахована до вищого навчального закладу (наукової установи) для здобуття ступеня доктора філософії. Згідно з ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Укладений між\~сторонами договір\~відповідає вимогам\~Закону,\~оскільки визначені\~у ньому\~умови проходження\~навчання сторонами\~погоджені та\~підписані,\~що свідчить\~про добровільне\~волевиявлення сторін\~і про\~погодження ними\~усіх його\~умов.\~Жодних претензій\~до позивача\~з приводу\~його умов\~або укладення\~договору з\~порушеннями вимог\~закону,\~відповідач не\~пред`являв. Зазначений висновок\~узгоджується і\~з положенням\~ст.204\~ЦК України,\~яка закріплює\~презумпцію правомірності\~правочину і\~означає,\~що вчинений\~правочин вважається\~правомірним,\~тобто таким,\~що породжує,\~змінює або\~припиняє цивільні\~права і\~обов`язки,\~доки ця\~презумпція не\~буде спростована,\~зокрема,\~на підставі\~рішення суду,\~яке набрало\~законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Згідно з розділами 2, 3 Договору про підготовку здобувача вищої освіти ступеня доктор філософії за рахунок коштів державного бюджету №19/17-А/в від 26 вересня 2017 року університет зобов`язується за рахунок державних коштів забезпечити якісну підготовку аспіранта згідно з індивідуальним науковим планом роботи відповідача, а останній зокрема, зобов`язується: виконувати вимоги законодавства України з питань підготовки науково-педагогічних кадрів, Статуту, Правил внутрішнього розпорядку в університеті, Положення про підготовку здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії в КНТЕУ, накази ректора та ін. (пункт 3.2.1); у разі відрахування за підстав, визначених у п.п.2-9 п.4.1. Договору, відшкодувати понесені університетом затрати-збитки (п.3.2.10). Згідно з п.п.2 п.4.1. договору аспірант може бути відрахований за власним бажанням. Відповідно до п.4.2. договору аспірант, який був зарахований до аспірантури за рахунок коштів державного бюджету (за державним замовленням) і відрахований з підстав, визначених підпунктами 2-9 пункту 4.1, відшкодовує затрати-збитки (державні кошти, що були затрачені на навчання, а саме, кошти, що були затрачені на виплату стипендії; кошти, що були затрачені на оплату за проведення навчальних дисциплін та наукових семінарів; кошти, що були затрачені на виплату заробітної плати науковому керівнику та інші витрати, що були затрачені на підготовку даного аспіранта) у тридцятиденний термін. Система економічної класифікації видатків бюджету, яка призначена для чіткого розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними характеристиками операцій, які здійснюються відповідно до функцій держави та місцевого самоврядування. Відповідно до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 333 від 12 березня 2012 року: «Оплата праці» має код економічної класифікації видатків 2110; «Нарахування на оплату праці» - код 2120; «Використання товарів і послуг» - код 2200; «Придбання обладнання і предметів довгострокового код 3110; «Капітальне будівництво (придбання)» - код 3120; «Капітальний ремонт» - код 3130. Відповідно до Методики розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року №346 розраховується орієнтовна середня вартість підготовки за державним замовленням, зокрема, одного аспіранта за освітньо-кваліфікаційним рівнем, науковим ступенем, спеціальністю, напрямом підготовки, галуззю знань, видом економічної діяльності (для професійно-технічного навчального закладу), професією та формою навчання з урахуванням мінімальних економічно обґрунтованих витрат для їх підготовки державними і комунальними професійно-технічними навчальними закладами, вищими навчальними закладами І-ІV рівня акредитації, науковими установами і закладами післядипломної освіти на плановий рік та два бюджетні періоди, що настають за плановим роком. Таким чином, зазначені та понесені позивачем витрати відносяться до поточних видатків (витрат) загального фонду державного бюджету. КНТЕУ в розумінні статті 2 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобовязань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету. Отже, витрати за навчання в аспірантурі КНТЕУ внаслідок порушення, зокрема, умов угоди підлягають поверненню до загального фонду державного бюджету через зазначені у позові (казначейські) рахунки Університету. Так, суд оцінюючи повно, всебічно докази по справі, враховуючи те, що відповідач [PERSON] доводи позивача належними та допустимими доказами не спростувала, її відраховано з аспірантури КНТЕУ за власним бажанням, суд вважає, що позов є підставний і підлягає до задоволення по суті. Задовольняючи позов, суд також враховує, що відповідач навчалась за державним замовленням, яке фінансується з коштів Державного бюджету України, яке [PERSON] не завершила, а тому наявні всі підстави для стягнення з відповідача понесених університетом витрат - державних коштів, що були затрачені на її навчання в аспірантурі КНТЕУ за період з 01 жовтня 2018 року до 30 вересня 2019 року на загальну суму 16 408 грн. 29 коп.. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved