Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку надалі вточнив, про виселення відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку із квартири за [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не виконує зобов'язання за кредитним договором за № ODMLGK01420328 від 17 липня 2007 року, у зв'язку з чим рішенням суду було звернуто стягнення на цю квартиру у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, однак проживання відповідачів у квартирі негативно впливає на ціну квартири та перешкоджає реалізації предмету іпотеки. Відповідачі у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, заперечень проти позову не надали. Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради заперечив проти задоволення позовних вимог у зв'язку з тим, що у спірній квартирі зареєстрована та мешкає малолітня дитина відповідачів [PERSON], [INFO]. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 17 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на цей час - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] був укладений кредитний договір за № ODMLGK01420328, за яким позивач надав відповідачеві кредит у сумі 40000 доларів США, зі сплатою 10,08 % річних, з кінцевим терміном повернення 15 липня 2027 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором за № ODMLGK01420328 від 17 липня 2007 року, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на цей час - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] було укладено договір іпотеки за № ODMLGK01420328 від 17 липня 2007 року, відповідно до умов якого для своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, іпотекодавець заставляє іпотекодержателю належну йому на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 липня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобов'язання щодо надання [PERSON] кредитних коштів. Позичальник [PERSON] свої зобов'язання з повернення кредиту в обумовлені кредитним договором строки не виконав, внаслідок чого, станом на 18 квітня 2011 року, у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 71652 долари 17 центів США, що за курсом НБК, станом на 18.04.2011 року, еквівалентно 570867 грн. 17 коп. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20 травня 2011 року позовні вимоги ПАБ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. 11 червня 2013 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено додаткове рішення, за яким у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № ODMLGK01420328 від 17 липня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з частиною 3 статті 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 01 серпня 2013 року за вих. № 30.1.0.0/2-159 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило досудову вимогу іпотекодавцю [PERSON] про порушення забезпеченого обтяження зобов'язання та про попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі ухилення від погашення заборгованості. Відповідач разом зі своєю сім'єю вказане житлове приміщення добровільно не звільняє. Згідно з довідкою КП «ЖКС «Вузівський» за № 97 від 14 лютого 2014 року, у квартирі за [ADDRESS], зареєстровані та мешкають: [PERSON], його дружина [PERSON] та малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1, 4 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції Генеральної Асамблеї ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЦК України, на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 177 СК України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Орган опіки Київської районної адміністрації Одеської міськї ради дозволу на вчинення правочинів від малолітньої дитини не надавав та заперечує проти виселення дитини з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Outcome: dismissed