Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач просить поновити його на роботі на посаді інженера управління освіти, молоді та спорту Ярмолинецької райдержадміністрації; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.06.2015 р., стягнути 5000 грн. моральної шкоди. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 24.10.2014 р. він працював на посаді інженера управління освіти, молоді та спорту Ярмолинецької райдержадміністрації, а в квітні 2015 р. він був попереджений про наступне звільнення у звязку із скороченням займаної ним посади відповідно до наказу №52 від 26.03.2015 р.. 03.06.2015 р. позивач отримав копію наказу №47-к від 02.06.2015 р. «Про звільнення [PERSON]Ю.». 23.09.2015 р. подав заяву про уточнення (по-суті, збільшення) позовних вимог, якою додатково просив зобовязати відповідача виплатити йому середній заробіток до дати фактичного поновлення на роботі. Покликається на те, що його посада інженера управління освіти, молоді та спорту є його першим робочим місцем як молодого спеціаліста, на якій він пропрацював менше двох років, що суперечить ч. 1 ст. 197 КЗпП, ст. 7 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні». Наказ №52 від 26.03.2015 р. «Про скорочення чисельності працівників установ управління освіти, молоді та спорту Ярмолинецької районної державної адміністрації» був виданий без попереднього внесення відповідних змін до штатного розпису управління, що суперечить п. 1.4. Положення про управління освіти, молоді та спорту Ярмолинецької районної адміністрації. Вбачає також у діях відповідача ознаки переслідувань по політичним мотивам, оскільки вважає себе громадським активістом, який виступає з критикою чиновників різного рівня. В судових засіданнях позивач позов підтримав. Ствердив, що до 27.06.2014 р. він навчався в Хмельницькому національному університеті денно на факультеті інженерної механіки. Угода про підготовку молодих спеціалістів між ХНУ та Ярмолинецькою РДА не укладалась, направлення на роботу не видавалось, перед отриманням диплому позивач подав університету довідку від фізичної особи підприємця про згоду на працевлаштування позивача. Однак, наміру працювати там він не мав і за пропозицією заступника директора Новосільської ЗОШ після проходження співбесіди з начальником управління освіти, молоді та спорту Ярмолинецької районної державної адміністрації 23.10.2014 р. був прийнятий на роботу. Визнав, що протягом роботи неодноразово був відсутній без документально підтверджених поважних причин на робочому місці, однак, лише у двох випадках щодо цих фактів складались акти. Оскільки такі акти про прогули датовані невдовзі після проявів його громадської ініціативи щодо керівництва Новосільської ЗОШ, вважає їх повязаними із політичним переслідуванням. Представники відповідачів позов заперечили. Ствердили, що кваліфікація позивача (як інженера) не відповідала займаній посаді (інженер-будівельник), однак, позивач не пройшов курсів підвищення кваліфікації. Під час роботи позивач неналежно виконував свої обовязки, неодноразово вчиняв прогули, однак, враховуючи громадську позицію позивача, відповідачі тривалий час не вживали заходів до належного реагування. Ініціатива скорочення чисельності та штату працівників належить не відповідачу, а вищестоящому керівництву і це не повязано із громадською позицією позивача. Зазначили, що відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 27.06.2007 р. №162/06/187-07 протягом строку попередження працівників про звільнення продовжує діяти штатний розпис, затверджений на поточний календарний рік. Покликаються на відсутність у позивача переваг при звільненні та наявність повноважень у начальника управління здійснювати звільнення працівників. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив наступне. 27.06.2014 р. [PERSON] отримав диплом про закінчення Хмельницького національного університету та здобуття кваліфікації магістра металорізальних верстатів і систем, що підтверджується дипломом ХМ№47273865. Угода про підготовку молодих спеціалістів між ХНУ та Ярмолинецькою РДА не укладалась, направлення на роботу не видавалось. На підставі заяви позивача від 22.10.2014 р., наказом начальника управління освіти, молоді та спорту Ярмолинецької райдержадміністрації №206 від 23.10.2014 р. «Про прийняття [PERSON]Ю.», позивача прийнято на роботу на посаду інженера. Відповідний запис був зроблений у трудову книжку. У відповідності до довідки №375 від 26.08.2015 р., заробіток [PERSON] за період з грудня 2014 р. по травень 2015 р. склав 10777,44 грн.. Наказом начальника управління від 26.03.2015 р. №52 «Про скорочення чисельності працівників установ управління освіти, молоді та спорту Ярмолинецької районної державної адміністрації», у звязку із дефіцитом бюджетних коштів та на підставі листа управління фінансів Ярмолинецької райдержадміністрації №109 від 14.02.2015 р., наказано скоротити ряд посад, у т.ч. посаду інженера управління з 01.06.2015 р.. На виконання вказаного наказу управлінням було скеровано звернення №369 від 26.03.2015 р. голові первинної профспілкової організації управління освіти, молоді та спорту, на яке листом №4 від 30.03.2015 р. було отримано згоду профспілкової організації на скорочення [PERSON], який обіймав посаду інженера. Звільнення [PERSON] було також погоджено головою Ярмолинецької райдержадміністрації відповідно до листа №278 від 02.03.2015 р.. Попередженням №390 від 01.04.2015 р. про майбутнє звільнення під розписку був повідомлений [PERSON]. Наказом №47-к від 02.06.2015 р. «Про звільнення [PERSON]Ю.», позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Від підпису на даному наказі позивач відмовився, що засвідчено комісійно. Згідно із п. 1 ст. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно із ч. ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. З матеріалів справи вбачається, що вказані положення були дотримані. Позивач не покликався неможливість переведення його на іншу роботу, затримку в розрахунку при звільненні тощо. Позивач покликається на порушення його переважного права у залишенні на роботі як молодого спеціаліста, якому повинно бути створене робоче місце на період не менше двох років. Згідно із ч. 3 ст. 42 КЗпП України, перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим, ніж зазначені в цій статті, категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно із ч. 1 ст. 197 КЗпП України, працездатній молоді - громадянам України віком від 15 до 28 років після закінчення або припинення навчання у загальноосвітніх, професійних навчально-виховних і вищих навчальних закладах, завершення професійної підготовки і перепідготовки, а також після звільнення зі строкової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу або альтернативної (невійськової) служби надається перше робоче місце на строк не менше двох років. Аналогічне положення міститься і в ст. 7 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні». Зазначеним спростовується покликання представників відповідача на відсутність будь-яких переваг у молодих спеціалістів протягом двох років роботи, у т.ч. у звязку із відсутністю державного замовлення на підготовку даного спеціаліста. Водночас, не заслуговує на увагу і посилання позивача на порушення цих норм і неможливість його звільнення з управління протягом двох років. Зазначеними вище положеннями встановлено обовязок надати працездатній молоді на строк не менше двох років лише перше робоче місце. З матеріалів справи вбачається, що робоче місце на посаді інженера управління освіти, молоді та спорту (на яке позивач був прийнятий 23.10.2014 р.) у позивача не є першим. Так, на підставі заяви від 01.09.2014 р. наказом №29 від 01.09.2014 р. позивач був прийнятий на посаду керівника гуртка «Туризм і краєзнавство» КЗ «Ярмолинецький районний Будинок дитячої та юнацької творчості» з 01.09.2014 р. і звільнений з тої посади наказом №16 від 14.07.2015 р. «Про звільнення [PERSON]Ю.». Зазначене звільнення (теж на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України) позивач не оскаржував. Факт такого працевлаштування [PERSON] спочатку замовчував від суду. Та обставина, що в наказі №29 від 01.09.2014 р. зазначено, що [PERSON] прийнятий на роботу за сумісництвом і що про таку роботу не здійснено запис до трудової книжки, до уваги не приймається, оскільки, як було визнано самим позивачем у судових засіданнях, до вказаної дати жодної іншої роботи він не мав та, окрім того, як вбачається з заяви [PERSON] від 01.09.2014 р., він просив директора КЗ «Ярмолинецький районний Будинок дитячої та юнацької творчості» прийняти його на роботу не за сумісництвом. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 48 КЗпП України, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. Відтак, неналежне виконання роботодавцем зазначених приписів не впливає на характер праці [PERSON] в КЗ «Ярмолинецький районний Будинок дитячої та юнацької творчості» як основної. При цьому, [PERSON] не згадував про наявність у нього іншої роботи і в заяві від 22.10.2014 р. на адресу управління освіти, молоді та спорту, чим обумовлені відповідні записи у трудовій книжці. З урахуванням наведеного, при звільненні [PERSON] з посади інженера управління освіти, молоді та спорту положення ст. 197 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» порушені не були. Не заслуговують на увагу покликання позивача на процедурні порушення при внесенні змін до штатного розпису, який не був змінений на дату видачі наказу №52 від 26.03.2015 р. «Про скорочення чисельності працівників установ управління освіти, молоді та спорту Ярмолинецької районної державної адміністрації», оскільки такі не ґрунтуються на законодавстві. Норми п. п. 1.4., 5.3. Положення про управління освіти, молоді та спорту Ярмолинецької районної державної адміністрації», затвердженого розпорядженням №624/2012-р від 17.12.2012 р., відповідно до якого штатний розпис затверджує голова райдержадміністрації за пропозиціями начальника управління, не вимагає внесення змін до штатного розкладу на дату прийняття загального наказу про скорочення чисельності та штату працівників. Законодавство не забороняє внесення відповідної зміни до штатного розпису на дату фактичного звільнення працівника. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що саме у таку дату штатний розпис і був змінений (з 03.06.2015 р.), посада, яку обіймав позивач, була виключена і замість неї не включалось посади з аналогічними функціями. Цей штатний розпис затверджений в.о. Ярмолинецької райдержадміністрації. Управління є юридичною особою (п. 1.4. Положення), начальник управління, відповідно до п. 5.3. Положення з урахуванням змін, внесених розпорядженням №140/2013-р від 17.07.2013 р., подає пропозиції голові райдержадміністрації щодо прийняття на роботу та звільнення з роботи, з урахуванням погодження цих пропозицій самостійно здійснює добір кадрів та видає відповідні накази. Погодження пропозиції щодо звільнення [PERSON] було отримано згідно листа №278 від 02.03.2015 р.. Повноваження начальника управління приймати на роботу та звільняти працівників випливають і з п. п. 2.19., 2.22. Посадової інструкції начальника управління освіти, молоді та спорту Ярмолинецької районної державної адміністрації. При цьому, правомірність прийняття [PERSON] на роботу наказом начальника управління представником позивача не заперечувалась. Зазначеним спростовуються покликання представника позивача щодо відсутності повноважень у начальника управління звільняти позивача. При цьому, до уваги не приймаються покликання представників відповідача щодо неодноразових прогулів позивача, невиконання ним посадових обовязків, оскільки такі дії відповідача не були причиною та підставою його звільнення. Не вбачається з матеріалів справи доказів на підтвердження покликань позивача щодо його політичного переслідування. Так, позивач визнав, що не одноразово був відсутній на робочому місці, відлучаючись у власних справах і не повідомляючи про це керівництво, у т.ч. у дати, станом на які були складені акти про відсутність працівника на робочому місці. Посада позивача при скороченні була не єдиною, а лише однією із цілого переліку, зазначеного у наказі №52 від 26.03.2015 р. «Про скорочення чисельності працівників установ управління освіти, молоді та спорту Ярмолинецької районної державної адміністрації». Вважаючи себе громадським активістом, позивач субєктивно оцінює значення суспільного резонансу від своїх звернень, спрямованих проти керівництва Новосільської ЗОШ 1 3 ст., як таке, що могло б призвести до переслідувань його з політичних мотивів. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100. Згідно із п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Однак, у звязку із відсутністю підстав для поновлення на роботі, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та спрямовані на майбутнє вимоги про зобовязання здійснити таку виплату до дати фактичного поновлення на роботі. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ч. ч. 1 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оскільки порушення прав позивача не знайшло підтвердження у матеріалах справи, зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed