Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.11.1990 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них є двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, зокрема і через втрату до останнього почуття любові. Шлюбні відносини між ними давно припинені. Вона намір влаштувати життя з іншим чоловіком. Збереження шлюбу суперечить її інтересам. За таких обставин збереження сім'ї вважає неможливим, а тому бажає шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]", судові витрати вирішити відповідно до закону. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи здійснювати у відсутність позивача. Відповідно до відповіді на відзив, що міститься в матеріалах справи, позивач вкалала, що на задоволенні позову наполягає, оскільки має бажання влаштувати своє особисте життя, що потребує розірвання шлюбу, примирення між нею та відповідачем не може бути. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до відзиву на позовну заяву, що міститься в матеріалах справи, відповідач вказав, що позов не визнає, проти розірвання шлюбу заперечує, вважає, що збереження шлюбу відповідатиме його та позивача інтересам, а також інтересам їх дітей, хоча останні є повнолітніми. Вказує, що кохає свою дружину та хоче зберегти сім'ю. Суд вважає можливим, відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянути справу у відсутность учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб від 10.11.1990 серія [NUMBER] (а.с. 7), сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцт про народження від 08.06.1991серія [NUMBER] (а.с.8) та від 15.09.1997 серія [NUMBER] (а.с.9). Спільне життя сторін не склалось. Наданий сторонам строк для примирення до позитивних результатів щодо збереження шлюбу та покращення взаємовідносин не призвів. Причинами розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, бажання позивача створити сім'ю з іншим чоловіком. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст.ст. 110-113 СК України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, наміру зберегти сім'ю не має, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а отже, вимога позивача про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища "[PERSON]" є законною та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved