Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до суду та просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на іі користь 14616,00 грн. страхового відшкодування пов'язаного із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника покійному [PERSON], 14616,00 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 20 червня 2014 року близько 13-00 год. сталася дорожньо-транспортна пригода під час якої [PERSON], керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись в смузі для руху в напрямку до смт. Клавдієво, в напрямку до автодороги «Київ-Ковель» скоїв наїзд на її батька - [PERSON], котрий від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Слідчим управлінням ГУМВС України у Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ц.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014110000000190. Постановою старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ ГСУ МВС в Київській області від 03.09.2014 року кримінальне провадження закрите в зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6846594, останній мав виплатити страхове відшкодування, проте вказаного обов'язку не виконав, що стало підставою для звернення з позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що шкода, завдана позивачу була заподіяна з вини [PERSON], який порушив вимоги п.п. 4.7,4.8,4.10,4,14(а), 4.14(б) Правил дорожнього руху, в зв'язку з чим на підставі ч.5 ст.1187 відповідач має бути звільнений від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду. Суд, заслухавши представників сторін дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч.2 ст.1187 ЦКУ). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Стаття 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає відшкодування страховиком шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, так: - п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; - п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; - п. 27.3. - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; - п. 27.4. - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Стаття 6 вказаного Закону передбачає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судовим розглядом встановлено, що 20 червня 2014 року близько 13 год. 00 хв. на автодорозі «Клавдієве-Бабинці» сталася дорожньо-транспортна пригода під час якої водій [PERSON], керуючи автомобілем DAEWOO LANOS» [NUMBER], рухаючись в смузі для руху в напрямку до смт. Клавдієво, в напрямку до автодороги «Київ-Ковель» скоїв наїзд на пішохода [PERSON], котрий від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Вказана подія є страховим випадком. Постановою старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ ГСУ МВС в Київській області від 03.09.2014 року кримінальне провадження закрите в зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. З мотивувальної частини вказаної постанови вбачається, що дорожньо - транспортна пригода сталася з вини [PERSON], який порушив вимоги п.п. 4.7,4.8,4.10,4,14(а), 4.14(б) Правил дорожнього руху. З наданого позивачем витягу з бази МТСБУ вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у Відповідача відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6846594 Пунктом 3 даного Договору (Полісу) встановлено, що страхова сума за шкоду завдану життю і здоров'ю потерпілих становить 100000,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач 30.08.2016 року повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся з заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити уповноваженого представника [PERSON] Проте листом від 08.11.2016 року позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Завдавач зкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність у відповідача, а відтак з ТОВ «СК «Альфа Гарант» має бути стягнута моральна та матеріальна шкода. Позивачем, яка внаслідок ДТП втратила найближчу людину - батька, належними та допустимими доказами обґрунтовано розмір матеріальної та моральної шкоди, розмір якої відповідає вимогам ст. 27.4 та 27.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а відтак позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Щодо заперечень відповідача, то суд зазначає наступне. Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. В даному випадку, на думку суду, мала місце груба необережність потерпілого, що полягала у нехтуванні правилами безпеки руху, тому доводи відповідача про необхідність застосування ч.5 ст.1187 ЦК України є неспроможними з огляду на вищевикладене. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги [PERSON], то, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача мають бути стягнуті судові витрати, понесені позивачем в сумі 4000 гривень, розмір яких узгоджується з статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: approved