Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом в якому просила визнати договір дарування від 24.11.1992 року на 1/2 частку домоволодіння № 13 по вулиці Краснодонській в м. Кіровограді, посвідчений Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстровій книзі № 80 запис № 15335 недійсним; скасувати реєстрацію вказаного договору; визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного домоволодіння, витребувавши його з чужого добросовісного законного володіння. Позов обґрунтовано тим, що згідно рішення народного суду м. Кіровограда від 29.11.1972 року вона є власницею 1/2 частини домоволодіння № 13 по вулиці Краснодонській в м. Кіровограді. Співвласником цього домоволодіння, відповідно до вказаного рішення, є її чоловік [PERSON], який помер 01.02.1993 року. Рішенням суду їй та померлому чоловікові виділено в користування по 1/2 частці вказаного домоволодіння і земельної ділянки біля нього, відповідач погоджувався з таким поділом, але нею не проведена реєстрація рішення в органах БТІ. Вказаною обставиною скористався чоловік і подарував ціле домоволодіння, як свою, так і її частку, їх синові [PERSON]. Про вказаний договір дарування вона не знала, думала, що син оформив на себе лише половину домоволодіння, належного померлому батькові, претензій до сина не мала, надавала йому кошти на ремонт своєї частки домоволодіння. Нещодавно, 26.05.2016 року, дізналась, що син є власником всього домоволодіння. До цього часу зверталась до відділу реєстрації Кіровоградської міської ради, де їй повідомили, що відсутня жодна реєстрація вказаного домоволодіння. В процесі скандалу з сином їй були нанесені ним тілесні ушкодження і з цього приводу вона зверталась до поліції, ушкодження зафіксовані актом від 29.04.2016 року. Будь-які документи у неї відсутні. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали уточнення до позову, згідно яких просять: визнати договір дарування № 2-6733 від 24.11.1992 року на 1/2 частку домоволодіння № 13 по вулиці Краснодонській в м. Кіровограді, посвідчений Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстровій книзі № 80 запис № 15335, вчинений від імені [PERSON] на користь [PERSON] недійсним; скасувати реєстрацію вказаного договору; визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного домоволодіння; усунути перешкоди в користуванні вказаною часткою, витребувавши його з чужого добросовісного законного володіння та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, надав суду заперечення та посилаючись на вказані в них обставини, просив відмовити в задоволенні позову. Представники третіх осіб в судове засідання не з"явивлись, про час та місце слухання справи повідомлялись, представник ОКП "Кіровоградське обласне об"єднане бюро технічної інвентаризації" надала заяву про розгляд справи без їх участі, представник відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно причини неявки не сповістив. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи по вулиці Краснодонська, 13 м. Кіровограда, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON], що мешкає в м. Кіровограді по вулиці Краснодонській, 13 та [PERSON], що мешкає в с. Ставки Вінницької області, 24 листопада 1992 року укладено договір дарування будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Кіровограді по вулиці Краснодонській, 13 і належить дарителю на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого 19.11.1992 року Кіровоградським міськомунгоспом та зареєстрованого Кіровоградським БТІ за № 153135/80. Згідно з вимогами статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що цивільні відносини між сторонами виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне при вирішенні даної справи застосувати положення Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, які також кореспондують вищезазначені норми. Зокрема, ст. 243 ЦК (в редакції 1963 року) визначено, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування є реальним і вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Статтею 153 ЦК (в редакції 1963 року) визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в у потрібній у належних випадках формі за всіх істотних умов досягнуто згоди. Істотними умовами є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди. 24 листопада 1992 року цей договір посвідчено [PERSON], державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 2-6733. Момент вчинення правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов»язується з державною реєстрацією. Така умова передбачалась і вимогами статті 128 ЦК (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна виникає з моменту його реєстрації та передачі цього майна. Вказаний договір дарування, відповідно до вимог діючого законодавства, зареєстрований в Кіровоградському обласному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується архівною довідкою № 24284 від 26.05.2016 року (а.с. 85 інвентаризаційної справи). Судом встановлено, що [PERSON] помер 01.02.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Кіровоградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 13.06.2016 року, актовий запис № 334. Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON] [PERSON] позивач знала про договір дарування ще під час похорону [PERSON], приїздила в м. Кіровоград рідко, жодних перешкод їй не вчинялось і на даний час її приймуть як матір. Претензій до житла вона не мала, як не мала наміру жити в Кіровограді. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів щодо належності їй половини вказаного будинку та права власності на нього, а відтак, і права на витребування цього майна із чужого добросовісного володіння, а також наявності перешкод у користуванні. Позивачкою не заперечується той факт, що відповідач є законним володільцем вищезазначеного будинку, обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що рішенням народного суду м. Кіровограда від 29.11.1972 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння, позов задоволено та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння по вулиці Краснодонській. 13 м. Кіровограда, виділивши їй в користування кімнату 1-4 площею 15,40 кв.м, 1-3 площею 6,80 кв.м, сіни 1-2 площею 3,40 кв.м, зобов»язавши закласти двері із сіней 1-2 до веранди 1-1, а також зробити вхідні двері із сіней 1-2 в двір домоволодіння. Визначено частку і відповідачу та поділено земельну ділянку. Відповідно до вимог статей 227, 244 ЦК УРСР в редакції 1963 року реєстрація рішення суду не проведена в органах БТІ, право власності за позивачкою не зареєстровано, як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Кіровограді вулиця Краснодонська, 13 був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого міськкомунгоспом 19.11.1968 року, згідно рішення міськвиконкому від 26.08.1968 року № 1536 (а.с.1 інвентаризаційної справи). Вказані обставини зазначені самою позивачкою в позовній заяві та визнаються її представником в судовому засіданні. Як визначалось статтею 101 ЦК УРСР в редакції 1963 року в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Враховуючи вказане, судом приймаються до уваги пояснення представника відповідача ті обставини, що з липня 1980 року позивач зареєстрована та проживає в [INFO], де одержала службове житло. Скориставшись своїм правом, відповідно до норм діючого на той час законодавства, приватизувала квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11.01.1999 року. З врахуванням вказаних обставин, норм статей 101, 153, 227, 243, 244 ЦК УРСР в редакції 1963 року, 638, 717, 722 ЦК України, суд враховує заяву представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності позивачем щодо заявлених позовних вимог та відмовляє в його задоволенні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивачки.

Outcome: dismissed