Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим № 6476, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 29 червня 2017 року щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 листопада 2010 року в розмірі 102 549.19 гривен. Свої вимоги мотивує тим, що 15.11.2010 року вона, [PERSON], звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк" для оформлення платіжної картки, у зв'язку з чим подала відповідну заяву. Стверджує що платіжною картою користувалася рівно один рік, після чого строк її дії закінчився, та більше позивач карткою не користувалася. 18 лютого 2018 року, позивачці зателефонував Старший державний виконавець Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Желясков Олександр Степанович, та повідомив, що 15 лютого 2018 року відносно позивачки [PERSON] було відкрите виконавче провадження № 55792240 на підставі виконавчого напису № 6476 від 29 червня 2017 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 55792240, матеріалами нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису, позивач вважає, що виконавчий напис за реєстровим №6476 від 27 червня 2017 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] не сплаченої у строк за кредитним договором № б/н від 15 листопада 2010 року заборгованості у розмірі 102 549.19 гривен. Ухвалою суду від 14.05.2018 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 09.07.2018 року (а.с.8-29). Представник відповідача подав клопотання про відкладення підготовчого засідання, просив надати додатковий час для надання відповідачем письмових доказів (а.с.42-44). Наступне підготовче засідання було призначено на 01.08.2018 року (а.с.46, 47). 25.07.2018 року відповідач надіслав додаткові докази на підтвердження своїх заперечень (а.с.51-63). Ухвалою суду від 01.08.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.68). У відповіді на відзив, яка надійшла до суду поштовим листом 02.08.2018 року (а.с.70-77), хоча була відправлена 27.07.2018 року (а.с.78), тобто ще до закриття підготовчого засідання, позивачем заявлено клопотання про витребування доказів: - у АТ «Приватбанк» засвідчених належним чином, що ним були подані нотаріусу для отримання виконавчого напису усі передбачені законом документи; - у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича оригінали, або належним чином засвідчені копії нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису (а.с.74). Ухвалою суду від 05.09.2018 року дане клопотання було задоволено, та витребувано докази (а.с.88-89). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] про дату та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином (а.с.31, 37 49, 50, 80, 81, 91, 92) в судове засідання не прибули, від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі (ас.30, 32-33, 83-84). Надіслали відповідь на відзив (а.с.70-74), вказуючи на те, що: - відповідачем порушено приписи ст.178 ЦПК України; - предметом розгляду даної справи є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №6476 на стягнення несплаченої в строк за кредитним договором б/н від 15.11.2010 року заборгованості, а не стягнення заборгованості за договором. Але відповідач не надав ніяких доказів існування між позивачем та відповідачем кредитних правовідносин, а також доказів, які могли би переконати суд, що відповідач, перед вчиненням виконавчого напису нотаріусом, надав останньому документи, які б підтверджували існування, а також безспірність заборгованості; - оскаржуваний виконавчий напис від 29.06.2017 року № 6476 вчинено з грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, і відповідачем пропущено строк, на протязі якого відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Відповідно до Постанови Ради Міністрів України від 12.10.19876 року №483, для одержання виконавчого напису подаються, оригінал документа, по якому провадиться стягнення; засвідчена стягувачем виписка з особового рахунку боржника з зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. Однак, відповідач не надав жодних доказів, що ним були подані вищевказані документи нотаріусу під час вчинення зазначеного виконавчого напису. Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений належим чином (а.с.38-39). Позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити та подав письмовий відзив на позов (а.с.40-41) У відзиві свої заперечення представник відповідача обґрунтовував тим, що для вчинення виконавчого напису за кредитним договором відповідачем було подано виписку з рахунку боржника із зазначенням строків її погашення із відміткою стягувача про непогашення боргу за кредитним договором. Вважає, що всі необхідні документи нотаріусу для вчинення виконавчого напису були подані та свідчили про безспірність заборгованості, а тому у нотаріуса не було підстав для відмови у видачі виконавчого напису. Також надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника (а.с.64). Крім того, відповідач надіслав на адресу суду документи, витребувані судом, що надавалися приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису (а.с.125-126, 127-147). Треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.36, 48, 82, 93), надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.34-35, 65-66). Болградський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином (а.с.47, 69, 90). Подав заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.94). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. 15.11.2010 року [PERSON] (а.с.8), звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» для оформлення платіжної картки, у зв'язку з чим подала відповідну заяву. Стверджує що платіжною картою користувалася рівно один рік, після чого строк її дії закінчився, та більше позивач карткою не користувалася. 29.07.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Р.О. Швець було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6476 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не виплачених у строк відповідно до умов 15.11.2010 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.03.2017 року грошових коштів у розмірі 102 549.19 гривен (а.с.10). В судовому засіданні досліджено матеріали надані на запит суду приватним виконавцем Швець Р.О. Київського міського нотаріального округу в повному обсязі (а.с.111-123), з яких слідує, що ПАТ «Приватбанк» надав приватному нотаріусу для вирішення питання вчинення виконавчого напису такі документи: заяву з проханням вчинити виконавчий напис на копії Кредитного договору № б/н від 15.11.2010 року для стягнення боргу частинами за вищевказаним кредитним договором на суму 102 549.19 гривен, копія анкети-заяви на ім'я [PERSON], розрахунок заборгованості, копія письмової вимоги про усунення порушень на ім'я [PERSON] без дати її складання, копія списку згрупованих поштових відправлень. Навіть в своїй заяві ПАТ «Приватбанк» зазначає, що надає нотаріусу не оригінал договору, а його копію, хоча відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин подаються: -оригінал кредитного договору; -засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, у порушення зазначених вимог стягувачем не надано нотаріусу виписки з рахунку боржника, хоча і є посилання на нею у додатках до заяви, однак з досліджених документів, наданих нотаріусом Швець Р.О. вбачається, що надано було розрахунок заборгованості, який не є випискою з розрахунку. 15.02.2018 року старшим державним виконавцем Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 6476 від 29.06.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 282 522.90 гривен (а.с.10). З наданих Болградським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області матеріалів, засвідчених належним чином виконавчого провадження № ВП 55792240 вбачається, що державному виконавцю взагалі для виконання надано лише виконавчий напис та розрахунок заборгованості (а.с.94-110). За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п.2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Як вбачається із анкети-заяви, письмову форму договору становить анкета-заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Привалами надання банківських послуг, а також Тарифами, нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано лише частину договору анкету-заяву, і то в копії, а Пам'ятку клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, які є частиною договору, нотаріусу не були надані. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Стягувачем надано розмір заборгованості в сумі 102 549.19 гривен, що станом на 31.03.2017 року складається з: заборгованості за тілом кредиту - 8 776.10 гривен; заборгованості за відсотками - 84 998.98 гривен; заборгованості з пені та комісії - 3 414.62 гривен; заборгованості по штрафам (фіксована частина) - 500.00 гривен, заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 4 859.49 гривен (а.с.115-120). Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Установлено, що при зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмір повної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором включено і розмір пені та комісії, який заявником нарахований поза межами річного строку спеціальної позовної давності (як вбачається із розрахунку заборгованості стягнення проводилось за період з 15.11.2010 року), та стягнення відсотків проводилось з порушенням трирічного строку позовної давності за період з 15.11.2010 року. Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. Заперечення банку про те, що Закон України «Про нотаріат» не покладає на нотаріуса обов'язок щодо перевірки наявності безспірної заборгованості, є необґрунтованими, так як вони суперечать вищенаведеним нормам матеріального права. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про нотаріат», яким не передбачено звернення боржника із заявою про застосування позовної давності. Згідно п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. З огляду на вищенаведене суд доходить до висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Саме з цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704.80 гривен.

Outcome: approved