Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання спільним майном подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що вона та [PERSON] спільно проживали без реєстрації шлюбу з 2005 року, а в офіційному шлюбі перебувала з 27.03.2010 року по 12.12.2015 року. В період з 2005року по 2007 рік сторони проживали в м. Одеса, були пов'язані спільним побутом, мали спільні права та обов'язки, притаманні подружжю. Під час спільного проживання позивач [PERSON] передала кошти для завдатку попередньому власнику будинку [ADDRESS]. Лише в 2008 році відповідач [PERSON] оформив договір купівлі-продажу на своє ім'я. На цей час позивач з дітьми проживає за зазначеною адресою, та після розлучення відповідач у будинку не проживає, місце знаходження його не відомо. Тому позивач [PERSON] просить суд; - встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між нею [PERSON] та [PERSON] з 2005 року. - визнати будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю - [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] надала суду письмову заяву, якою підтримала свій позов, просила його задовольнити та розглянути справу за її відсутності проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи є відповідні докази, причин неявки суду не повідомив, про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутність не просив. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідача за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. 25 липня 2017 року, відповідно до ст. 225 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Перевіривши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорту, позивач зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.3). Згідно довідки про проживання, за зазначеною вище адресою проживають діти позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.03.2010 року (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано з 12.12.2015 року (а.с.6). Відповідно до заяв осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], знайомих з сторонами про праві [PERSON] та [PERSON] надані пояснення та ствердження що сторони з 2005 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в м. Одесі на вул. Корольова, а після з 2007 року за адресою; [ADDRESS] (а.с. 24-26). На підставі ч.2 ст. З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК. За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК України. Відповідно до ст.69 ч.І СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 ч.І СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.368 ЦК України майно, яке придбано під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п.5 ч. І ст.256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом), крім того, важливою складовою є відсутність спору про право. До заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції) заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Статтями 258, 259 ЦПК України передбачено з якою метою необхідно встановити певний юридичний факт, оскільки він породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав. Суд вважає, що встановлення факту спільного проживання позивачки [PERSON] та [PERSON] пов'язується з визнанням права власності на майно а саме на будинок [ADDRESS], який вони придбали в період їх спільного проживання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає до задоволення. Правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Крім того, цією ж статтею передбачено компенсацію інших судових витрат, в тому числі на правову допомогу. Розмір судового збору за подання до суду позовних заяв майнового характеру визначається п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VІ та на час подання становить 640,00грн.

Outcome: approved