Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював у відповідача: з січня 1975 року по липень 1978 року слюсарем АТЦ; з травня 1981 року по лютий 1985 року підземним бурильником шпурів; з лютого 1985 року по січень 1988 року підземним вибухівником; з січня 1988 року по лютий 1992 року підземним прохідником; з лютого 1992 року по травень 1995 року майстром виробничої дільниці; з травня 1995 року по травень 1996 року слюсарем АТЦ; з травня 1996 року по жовтень 1996 року майстром АТЦ; з жовтня 1996 року по квітень 2003 року начальником АТЦ; з квітня 2003 року по жовтень 2003 року начальником госпдопоміжної дільниці АТЦ; з жовтня 2003 року по квітень 2009 року заступником начальника АТЦ; з квітня 2009 року по вересень 2009 року начальником дільниці АТЦ; з вересня 2009 року по серпень 2010 року механіком дільниці АТЦ. Внаслідок недосконалості технологічних процесів, робочих місць та конструктивних недоліків обладнання виконував роботи, пов`язані з впливом пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони перевищує ГДК, шуму, вібрації, важкої праці з навантаженням. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічні професійні захворювання: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першого ступеня). ЛН першого-другого ступеня; 2) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Причинами виникнення професійного захворювання є тривала робота в шкідливих умовах. Позивач 20.10.2010 пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності - 30%, з яких 20 % - ХОЗЛ, 10 % - туговухість, безстроково. У зв`язку з професійними захворюваннями порушено нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає Позивачу душевного болю та страждань. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 125190 грн. Представник ПРАТ «ІНГЗК» надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуття та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами. У ПРАТ «ІНГЗК» діє система управління охороною праці, яка покликана забезпечувати нормальні умови праці, знижувати вплив шкідливих виробничих факторів на організм працівників та попереджати виникнення професійних захворювань у працівників ПРАТ «ІНГЗК». Щороку відповідач впроваджує нові методи і засоби, які б сприяли покращенню умов праці своїх працівників, та витрачає на охорону праці чималі кошти, що закріплено у колективних договорах між дирекцією та трудовим колективом ПРАТ «ІНГЗК». Зазначають, що виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах, не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України. Позивач, усвідомлюючи до яких наслідків може призвести робота у шкідливих умовах, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Позивачем не доведена наявність моральної шкоди та її розмір. Крім того, позивач працював не лише у відповідача, а й на інших підприємствах. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Позивач працював у відповідача з 17 січня 1975 року по 03 липня 1978 року в автотранспортному цеху № 1 слюсарем-авторемонтником (слюсарем з ремонту автомобілів); з 26 травня 1981 року по 05 лютого 1985 року на шахті «Центральна» підземним бурильником шпурів; з 05 лютого 1985 року по 04 січня 1988 року на шахті «Центральна» підземним вибухівником; з 04 січня 1988 року по 24 лютого 1992 року на шахті «Центральна» підземним прохідником; з 24 лютого 1992 року по 04 травня 1995 року в цеху підготовки виробництва майстром виробничої дільниці; з 04 травня 1995 року по 01 травня 1996 року в цеху технологічного автотранспорту слюсарем з ремонту автомобілей; з 01 травня 1996 року по 22 жовтня 1996 року в цеху технологічного автотранспорту майстром; з 22 жовтня 1996 року по 09 квітня 2003 року начальником цеху підготовки виробництва; з 09 квітня 2003 року по 22 жовтня 2003 року в цеху технологічного автотранспорту начальником господарсько-допоміжної дільниці; з 22 жовтня 2003 року по 23 квітня 2009 року в цеху технологічного автотранспорту заступником начальника цеху; з 23 квітня 2009 року по 03 вересня 2009 року в цеху технологічного автотранспорту механіком дільниці № 7 (будівництво огороджувальних споруд хвостосховища); з 03 вересня 2009 року по 02 серпня 2010 року в цеху технологічного автотранспорту механіком дільниці № 7; 02 серпня 2010 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 28-34). Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання № 14 від 10.08.2010 проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання позивача: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першого ступеня). ЛН першого-другого ступеня; 2) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Відповідно до пункту 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи у відповідача з 17 січня 1975 року по 03 липня 1978 року слюсарем-авторемонтником (слюсарем з ремонту автомобілей) в АТЦ №1; з 10 липня 1978 року по 22 грудня 1981 року (учнем) прохідником підземного в ШБУ-3 треста «КШП»; у відповідача з 26 травня 1981 року по 05 лютого 1985 року підземним бурильником шпурів на ш. «Центральна»; з 05 лютого 1985 року по 04 січня 1988 року підземним вибухівником на ш. «Центральна»; з 04 січня 1988 року по 24 лютого 1992 року підземним прохідником на ш. «Центральна»; з 04 травня 1995 року по 01 травня 1996 року слюсарем з ремонту автомобілів ЦТА; з 23 квітня 2009 року по 02 серпня 2010 року механіком дільниці № 7 (будівництво огороджувальних споруд хвостосховища) ЦТА- підпадав під шкідливу дію підвищеної концентрації пилу в повітрі робочої зони та підвищеного рівня виробничого шуму, показники перевищували ГДР через недосконалість робочого місця. Згідно з п. 17 акту причиною професійного захворювання визнано роботу впродовж 19 років 3 місяців в умовах підвищеної концентрації пилу в повітрі робочої зони та підвищеного рівня виробничого шуму (а.с. 49-50). При первинному огляді МСЕК 20.10.2010 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 30% з 11.10.2010 безстроково, з яких 20 % - ХОЗЛ, 10 % - туговухість, групу інвалідності не встановлена (а. с. 8-9). [PERSON] з приводу професійних захворювань проходив лікування в медичних закладах з 04.06.2009 по 16.06.2009, з 05.08.2009 по 25.08.2009, з 14.10.2009 по 27.10.2009, з 09.11.2009 по 09.12.2009, з 23.12.2009 по 13.01.2010, з 09.04.2010 по 23.04.2010, з 19.07.2010 по 30.07.2010 (а.с. 10-25). При цьому суд не бере до уваги копію виписки за період з 24.06.2009 по 10.07.2009 (а.с. 26-27), оскільки лікування позивача у цей період не стосувалося встановлених професійних захворювань. Внаслідок професійних захворювань позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у позивача стійкої втрати професійної працездатності: 30 % безстроково без встановлення групи інвалідності. Суд не може погодитися із запереченнями представника ПРАТ «ІНГЗК», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійних захворювань позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили Також суд враховує вину підприємства в отриманні позивачем професійних захворювань, тривалість роботи позивача на підприємстві, наявність шкідливих умов праці, роботу у шкідливих умовах на іншому підприємстві. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 45000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial