Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області з уточненим позовом до ліквідаційної комісії УДАІ ГУМУВС України в Одеській області про стягнення грошової суми у розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.03.2013 року позивача було звільнено з посади спеціаліста 1-ої категорії відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування м.Южне та Комінтернівського району. 27.03.2013 року комісією УДАІ ГУМВС України в Одеській області позивачу під особистий підпис були вручені копія наказу про звільнення №35 від 27.03.2013 року та трудова книжка. На день звільнення позивача з посади у нього не були використані чергові відпустки за 2011 то 2013 року, в день звільнення він знаходився на робочому місці, тобто з позивачем не було проведено остаточного розрахунку в день звільнення. Позивач в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги. Представник ліквідаційної комісії УДАІ ГУМУВС України в Одеській області до судового засідання не з'явився, надавши до суду заяву згідно якої просить справу розглядати в його відсутність згідно наданих письмових заперечень в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнений позов необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 20.09.2011 року [PERSON] був прийнятий на посаду спеціаліста 1-ої категорії відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування м.Южне та Комінтернівського району підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці (а.с.26). 27.03.2013 року [PERSON] було звільнено з посади спеціаліста 1-ої категорії відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування м.Южне та Комінтернівського району за п.3 ст.40 КЗпП України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього) на підставі наказу №49 від 27.03.2013 року УДАІ ГУМВС України в Одеській області, що підтверджується копією відповідного наказу (а.с.6). При звільненні [PERSON] отримав тільки заробітну плату за березень 2013 року, яка була йому нарахована в розмірі 2285,33 грн. та виплачена 26.03.2013 року в розмірі 1849,75 грн. Після звільнення [PERSON] був здійснений перерахунок, та виявлена переплата в розмірі 184,88 грн. за період з 28.03.2013 року по 31.03.2013 року, тобто за два дні. Згідно наказу УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 10.04.2013 року №42 о/с з 01.01.2013 були встановлені нові посадові оклади, в зв'язку із зміною розміру мінімальної заробітної плати та здійснений перерахунок в квітні 2013 року. Згідно перерахунку на момент звільнення [PERSON], тобто 27.03.2013 року заборгованість [PERSON] перед УДАІ ГУМВС України в Одеській області складає 12,94 грн. (а.с.57-58). Згідно листа УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 21.10.2014 року №7/к-873 [PERSON] чергові відпустки за 2011, 2013 роки не надавались. Відповідно до ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Тобто при звільненні [PERSON] УДАІ ГУМВС України в Одеській області не виплатило грошову компенсацію за не використані ним дні відпусток за 2011, 2013 роки, що підтверджується листом УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 21.10.2014 року №7/к-873 (а.с.9), довідкою про доходи №7/ф-156 від 21.10.2014 року (а.с.10), листом УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 30.03.2015 року №1315 (а.с.57-58). Згідно листа №7/к-873 від 21.10.2014 року [PERSON] надавались чергові відпустки за 2012 рік з 03 грудня по 26 грудня 2012 року (а.с.9). Згідно ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ст.24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 року). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (ст.73 КЗпПУ), які припадають не період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. За ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Довідку про розмір середнього заробітку позивача відповідач до суду не надав. За таких обставин, суд вираховує розмір середньої заробітної плати на підставі наступного. Позивач перебував у трудових відносин з УДАІ ГУМВС України в Одеській області в період з 20.09.2011 року по 27.03.2013 року, за цей період він використав 24 календарних дні з 03.12.2012 року по 26.12.2012 року, та залишось 12 днів невикористаної відпустки. Сума сумарного заробітку позивача за останні перед наданням відпустки 12 місяців становить 30 030,72 грн. Кількість календарних днів за вказаний період становить 365 днів (за мінусом 10 днів святкових на рік згідно ст.73 КЗпП). Середньоденна заробітна плата позивача складає 84,59 грн. (30 030,72 : 355). Компенсація за невикористані дні щорічної відпустки становить 1015,08 грн. (84,59 х 12). Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до змісту Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року №13 не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заработної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках передбачених законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, [PERSON] був звільнений 27.03.2013 року. Отримав в січні 2013 року заробітну плату в розмірі 2285,33 грн., в лютому 2013 року - 2394,15 грн. Число відпрацьованих робочих днів складає 41. Отже, розмір середньоденної заробітної плати складає 114,13 грн. (4679,48 грн. : 41 робочих днів). З 27.03.2013 по 13.09.2017 року минуло 947 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 108081,11 (114.13 грн. х 947 робочих днів). Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст.47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме - в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги по даній цивільній справі доведеними та обґрунтованими, отже - такими, що підлягають задоволенню у вказаній вище судом частині, але в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст.ст.11, 31 ЦПК України. Виходячи з цього, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1080,81 грн. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов [PERSON] до ліквідаційної комісії УДАІ ГУМУВС України в Одеській області про стягнення грошової суми у розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку необхідно задовольнити в повному обсязі, стягнувши з УДАІ ГУМУВС України в Одеській області на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 108081,11 грн. без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

Outcome: approved