Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Представник КП «Теплопостачання міста Одеси» »звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги опалення та гарячого водопостачання. Згодом представником позивача було надано заяву про уточнення позовних вимог. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що КП «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру під [ADDRESS], в якій проживає відповідач. У зв'язку із тим, що відповідачем оплата послуг з опалення та гарячого водопостачання сплачувалась частково за нею утворилась заборгованість в розмірі 6907,10 гривень. Крім цього представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні 14.01.2014 року представник позивача заявлені уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач -[PERSON] у судове засідання з'явилася, у задоволені уточненого позову просила відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що жодного договору про надання послуг гарячої води та теплопостачання з позивачем не укладала, опалення до квартири не надходило. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що КП «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру під [ADDRESS], в якій проживає та є відповідальним квартиронаймачем відповідач, про що свідчить довідка (виписка з домової книги про склад сім'ї та прописку) (а.с.6). У відповідності до розрахунку КП «Теплопостачання міста Одеси» відповідач має заборгованість за послуги опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2010 року по 01.12.2013 року у розмірі 6907,10 гривень, і в порушення вимог Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р., не здійснювала оплату за опалення та гаряче водопостачання у повному обсязі. Згідно приписів ст. 67 Житлового кодексу УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу УРСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.. 162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Встановлення тарифів є компетенцією відповідних органів влади та місцевого самоврядування. Статтею 162 ЖК України визначено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У відповідності до п.18,20 «Правил надання послуг по централізованому опаленню, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених КМ України від 21.07.2005 року №630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів(норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання з боку однієї сторони, друга сторона, згідно ст.. 15,16 Цивільного Кодексу України та ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України може звернутися до суду з захистом своїх порушених прав. Враховуючи, що позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а відповідач, в порушення своїх вимог зобов'язань несвоєчасно здійснювала оплату за надані послуги та має заборгованість, суд вважає данні обставини достатніми для звернення до суду. Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон N 1875-ІУ від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону N 1875-ІУ від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. З, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору,виборі контрагентів та погоджені умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. З ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону N 1875-ІУ від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону N 1875-ІУ від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. З ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" (далі - постанова N 529). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону N 1875-ІУ від 24 червня 2004 року, постанови N 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, суд приходить до висновку, що обовязок укласти типовий договір про надання послуг з теплопостачання покладено у тому числі на відповідачку. Враховуючи викладене, посилання відповідачки на відсутність договору між нею та позивачем є необгрунтованим. Посилання відповідачки щодо не отримання нею опалення у квартирі, суд оцінює критично, оскільки відповідно до реєстру нарахувань та оплат по особовому рахунку боржника [NUMBER] [PERSON] двічі сплачувалися послуги на суму 3589,63 гривень та 1727,00 гривень, що спростовує її пояснення щодо неотримання нею послуг з боку позивача, а також не надано інших доказів, які б підтверджували відсутність теплопостачання в її квартирі. Крім того, КП «Теплопостачання міста Одеси» 16.05.2012р., звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію на опалення та гарячу воду з [PERSON]. Судом було задоволено заяву про видачу судового наказу та стягнуто 4347,57 грн. В подальшому наказ № 1512/6568/2012 було скасовано 27.07.2012р., за заявою відповідача, тому у Позивача є право звернутися до суду в позовному порядку, а заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки строки позовної давності не було пропущено позивачем. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону, відповідачем не у повному обсязі сплачувалися послуги з опалення та гарячого водопостачання, уточнені позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання -є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,40 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача - КП «Теплопостачання міста Одеси». Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. У даному випадку на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,40 гривень. Судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судове рішення по справі є актом, яким підтверджується наявність або відсутність спірних правовідносин, його конкретний зміст і в такий спосіб спірні правовідносини перетворюються в безспірні, підлягаючими примусовому виконанню. Судове рішення - це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Outcome: approved