Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви), покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №51 по вул.Б.Хмельницького в с.Радохінці Мостиського району Львівської області, належав його матері [PERSON], яка померла 26.08.2001року. Вказує, що за життя мати склала заповіт, яким усе своє майно заповіла йому (позивачу). Однак,\~в позасудовому\~порядку отримати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину на\~вищевказане спадкове\~майно не\~має можливості,\~оскільки мати\~за життя\~не оформила\~право власності\~на даний\~будинок, у звязку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. Крім того, зазначає, що після смерті матері він здійснив самовільну добудову мансарди до вищевказаного житлового будинку без належного дозволу та затвердженого проекту. Проте, згідно технічного висновку за результатами обстеження даного житлового будинку, вказана будівля відповідає вимогам Державних будівельних норм і придатна до експлуатації. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №51 по вул.Б.Хмельницького в с.Радохінці Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 26.08.2001року, з мансардою як самочинним будівництвом. В підготовче засідання позивач не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області у підготовче засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в підготовче засідання не зявився, проте подав до суду копію спадкової справи №387/2012 після смерті [PERSON], та заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, в підготовче засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №51 по вул.Б.Хмельницького в с.Радохінці Мостиського району Львівської області належав колгоспному двору, головою якого та одноосібним членом, яка станом на 15.04.1991року не втратила та зберегла право на частку в майні такого, була [PERSON] (мати позивача [PERSON]С.), яка померла 26.08.2001року. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123\~ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України\~«Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, [PERSON] за життя набула право власності на майно зазначеного колгоспного двору в цілому, проте таке належним чином не оформила, правовстановлюючі документи на дане майно відсутні. 26.08.2001року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] Як вбачається із матеріалів спадкової справи №387/2012, за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 20.04.2001року, яким усе своє майно заповіла сину [PERSON] (позивачу у справі), який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до\~ст.549 ЦК України\~в редакції 1963 року вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті матері. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім позивача, немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Крім того, як видно із копії технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №51 по вул.Б.Хмельницького в с.Радохінці Мостиського району Львівської області позивач у 2011році здійснив самовільну добудову мансарди до вищевказаного житлового будинку в результаті чого загальна площа будинку збільшилася на 74,0кв.м., житлова на 54,8 кв.м. Разом із цим, згідно технічних висновків за результатами обстеження будівлі садибного (індивідуального) житлового будинку на вул.Хмельницького, 51, в с.Радохінці Мостиського району Львівської області на відповідність будівельним нормам і правилам ПП Кархут від 08.08.2018року (кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури АЕ №000546 від 31.07.2012року), вказана будівля відповідає вимогам Державних будівельних норм і придатна до експлуатації. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією заповіту [PERSON] від 20.04.2001року; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.10.2012року; листом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №02-18 від 02.08.2018року; виписками з по господарських книг за 1986-1990роки та 1991-1995роки; копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №51 по вул.Б.Хмельницького в с.Радохінці Мостиського району Львівської області; копією спадкової справи №387/2012 після смерті [PERSON]; копією технічних висновків за результатами обстеження будівлі садибного (індивідуального) житлового будинку на вул.Хмельницького, 51, в с.Радохінці Мостиського району Львівської області на відповідність будівельним нормам і правилам ПП Кархут від 08.08.2018року та іншими матеріалами справи. Відповідно до п.4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~2004 року Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини щодо спадкоємства виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями\~Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно\~ст. 524 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог\~ст. 548 цього кодексу\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560,\~561\~цього\~кодексу\~спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.3 та ч.5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Крім того, враховуючи те, що позивач здійснив самовільну добудову мансарди до вищевказаного житлового будинку і така добудова здійснена з дотриманням будівельних і технічних норм та правил, не порушує права чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на вищевказаний житловий будинок з добудовою мансарди в цілому. Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved