Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В позові посилається на те, що відповідно до вимог ст.1262 ЦК України, вона є спадкоємцем за законом другої черги після смерті її брата [PERSON], так як інших спадкоємців на спадкове майно за законом або заповітом, які б в установленому законом порядку і встановлений спосіб прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. Спадкова справа у нотаріальній конторі не відкривалась, оскільки їй було відмовлено через пропуск строку на прийняття спадщини. Тому Позивачка просить визначити додатковий строк три місяці для подання заяви про отримання спадщини після смерті її брата [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач в позовній заяві вказує, що тільки в липні 2017 року приїхала в Україну і тому вважає, що тривале перебування за кордоном перешкоджало їй своєвчасно звернутися до Державної нотаріальної котори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом. Одночасно зазначає в позовній заяві, що оплачувала похорони свого брата, а її чоловік займався організацією похорон за її кошти. Представники позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити, зазначили що [PERSON] проживає та працює в Канаді, законодавства, яке регулює спірні правовідносини не знає і через це пропустила встановлений законом термін для прийняття спадщини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Обгрунтування позивачки про поважність причин пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини визнала недостатніми для задоволення позову з огляду на вимоги ст.1272 ЦКУ. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Позивач по справі [PERSON] є сестрою померлого [PERSON], після смерті якого просить суд визначити їй додатковий строк на прийняття спадщини. Позивач на час відкриття спадщини не проживала зі спадкодавцем, а проживала за кордоном. Відповідач у справі [PERSON] є сином померлого [PERSON], а отже у відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України входить у першу чергу спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач у встановлені законом строки не звернулась до Державної нотаріальної контори через те, що знаходилась за кордоном і тільки в липні 2017 року за твердженнями її представників, приїхала на територію України. Про те, що може звернутись з заявою про прийняття спадщини через Посольство України за кордоном не знала, як пояснив її представник в судовому засіданні. Відповідно до п. 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Відповідно до п. 3.2. вказаної глави порядку, для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Відповідно до п. 3.11 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. Відповідно до п. 1, 2 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 06.09.2017 року розглянув справу № 6-496цс17, предметом якої був спір про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. ВСУ висловив таку правову позицію. Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Враховуючи наведені положення законодавства за спірними правовідносинами та судову практику, суд вважає, що єдиною підставою для поновлення пропущеного строку є поважність причин його пропуску. Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які в свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, всупереч вказаним вимогам закону, позивачем та його представником не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що причини пропуску строку прийняття спадщини були поважними. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] слід відмовити. На підставі викладено, відповідно ст. ст. 1220, 1222, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", куруючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed