Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеною заявою, якою просила визнати за нею право власності на земельну ділянку № 237, площею 0,4796 га, що знаходиться на території садового товариства "Дачне" Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, як за спадкоємицею за законом після смерті батька. У судове засідання сторони не з'явились, проте як від позивача так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідача позов визнав. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 22 травня 2011 року помер батько позивача [PERSON] (а.с.8). Після смерті останнього відкрилась спадщина, яка, зокрема, складається із земельної ділянки № 237, площею 0,4796 га, що знаходиться на території садового товариства "Дачне" Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, яка обліковувалась за останнім згідно земельно-облікових даних щодо реєстрації прав власності (а.с.14). Позивач є єдиною спадкоємицею до майна її померлого батька (а.с.26). Постановою нотаріуса від 6 травня 2016 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане і спірне у даній справі нерухоме майно, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього (а.с.6-7). За таких обставин позивач вказує, що вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз встановлених судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності, дає підстави суду для задоволення позову, адже як встановлено, спадкодавець за життя був фактичним власником спірної у даній справі земельної ділянки, однак за життя належним чином оформити своє право власності на неї не встиг, у звязку з чим позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна, і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності, позивача, як спадкоємця за законом після смерті батька, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 551,20 гривня, з відповідача на користь позивача. Окремо суд звертає увагу сторін на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved