Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 7,3200 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, кадастровий номер 4423388200:10:001:0049, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ №137549, виданого 11.04.2006 Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15 лютого 2008 року. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 15.02.2008 померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеної земельної ділянки. Він, як спадкоємець першої черги за законом, в установлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу [PERSON], але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку). В позасудовому порядку реалізувати своє право на спадщину за законом він не може, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, про дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив ухвалити на розсуд суду. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позовних вимог ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.02.2008 померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД № 148944, виданим 18.02.2008 Танюшівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис №04 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,3200 га (кадастровий номер 4423388200:10:001:0049) на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №137549, виданого 11.04.2006 Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області (а.с.14). Належність земельної ділянки спадкодавцю також підтверджується довідкою №19-28-0.4-460/15-17, виданою 15.02.2017 Відділом Держгеокадастру у Новопсковському районі Луганської області, згідно якої [PERSON] дійсно отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №137549, про що свідчить запис в книзі реєстрації державних актів від 11 квітня 2006 року за реєстраційним номером 010641600255 (а.с.13). Як вбачається з довідки Відділу Держгеокадастру у Новопсковському районі Луганської області №19-28-0.4-512/15-17 від 21.02.2017 вартість вищезазначеної земельної ділянки №141 (рілля) станом на 01.01.2017 з урахуванням коефіцієнту індексації 4,796 складає 219088,88 грн. (а.с.15). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно приписів статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON], яка померла 15.02.2008, була матірю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД №380462, виданим повторно виконавчим комітетом Новопсковським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Луганській області 13.12.2016, актовий запис №13 від 07.05.1948 (а.с.8). Згідно довідки №1033, виданої 07.12.2016 виконавчим комітетом Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, [PERSON], [INFO], яка померла 15.02.2008, була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. На день смерті з нею був зареєстрований та проживав син -[PERSON], [INFO] (а.с.9). Таким чином, судом встановлено, що позивач, [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом, який фактично прийняв спадщину, інші спадкоємці, які у встановлений законом строк прийняли спадщину або мають право на обовязкову частку в спадщині, відсутні. Представник [PERSON], [PERSON], 13 грудня 2016 року звернулася до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.12.2016 приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу [PERSON] представнику позивача [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку після [PERSON], яка померла 15.02.2008 у звязку з відсутністю оригіналу документу, який би підтверджував належність земельної ділянки спадкодавцю (а.с.11). Спадкова справа №59966886 (номер у нотаріуса 313/2016) після [PERSON] заведена приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу [PERSON] 13.12.2016, що підтверджується витягом про реєстрації в Спадковому реєстрі №46138459 від 13.12.2016 (а.с.10). З неї вбачається, що єдиним спадкоємцем після [PERSON], яка померла 15.02.2008, є позивач [PERSON] Відповідно до п.1 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 серпня 208 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як розяснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~ Аналізуючи наведені правові норми, правовідносини та обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Так, обґрунтованими є твердження позивача, що він є спадкоємцем першої черги за законом після [PERSON], померлої 15.02.2008. Інших спадкоємців, або спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині та у встановлений строк звернулись із заявами про прийняття спадщини чи прийняли її шляхом фактичного вступу у володіння, не встановлено. Позивач прийняв спадщину, так як подав заяву до нотаріальної контори, але не отримав свідоцтво про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку та отримав нотаріальну відмову в оформленні спадкових прав. Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги наявність у позивача права на вирішення спору щодо отримання права на спадкування у судовому порядку, факт неможливості вирішити це питання у позасудовому порядку, наявність відповідної відмови у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи.

Outcome: approved