Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок літ «А-1», загальною площею 58,10 кв.м, житловою площею 27,70 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та матері [PERSON] , яка померла [INFO] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постійно мешкає у спірному домоволодінні, збудованому її батьком - [PERSON] , який помер [INFO] , при цьому за життя право власності на вказаний будинок у встановленому законом порядку не оформив. Після смерті батька спадкоємицею першої черги за законом стала його дружина - [PERSON] , яка також є матір`ю позивача, та яка фактично прийняла спадщину. [PERSON] померла [INFO] . Позивач постійно мешкала разом з матір`ю та була зареєстрована у даному домоволодінні, а тому вона є спадкоємицею першої черги. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок позивач не має можливості, оскільки нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2019 року за заявою [PERSON] витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що проти позову не заперечує. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 26 червня 1992 року зареєстрована та мешкає у будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого Харківським РВ УМВСУ у Харківській області 26 грудня 2000 року. Згідно з\~копією технічного\~паспорта,\~виготовленого 25\~березня 2019\~року на\~замовлення [PERSON] ,\~будинок садибного\~типу з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~складається з: житлового будинку літ. «А-1», 1976 року забудови, загальною площею 58,10 кв.м, житловою площею 27,70 кв.м, веранди «а», ганку «а1», літньої кухні літ «Б», сараю літ. «В», погрібу літ. «Д», огорожі № 1-6, колодязя літ. «К1», вигрібної ями літ. «Я1», замощення «I». Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № С-256 від 20 вересня 2019 року за архівними матеріалами бюро встановлено, що первинну інвентаризацію житлового будинку літ. «А-1», що мав колишню адресу [ADDRESS] ) було проведено в 1966 році за замовленням [PERSON] , але право власності на вказаний будинок не було оформлено та в бюро не зареєстровано. Будь-які матеріали щодо закріплення чи відведення земельної ділянки в бюро відсутні. При поточній інвентаризації об`єкту за адресою: [ADDRESS] у 1989 році було зафіксовано знищення вищезазначеного будинку шляхом повного зносу та про інвентаризовано домоволодіння, що складається з 3-х житлових будинків (літ. «А-1», «Б-1», «Д-1»), будь-які дозвільні документи до бюро не були надані. \~ \~ \~ \~У подальшому було проведено інвентаризацію вказаного домоволодіння (по фактичному розташуванню), як два окремих: буд літ. «А-1» та «Б-1» за адресою: [ADDRESS] , а будинок [ADDRESS] » за адресою: [ADDRESS] (при цьому було змінено літровку з «Д-1» на «А-1»). Рішення виконкому щодо зміни адреси в матеріалах справи відсутні. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] постійно мешкав у спірному домоволодінні з моменту його побудови, тобто з 1976 року, проте право власності на нього не зареєстрував. Згідно з абз. 3 ч. 2\~ст.\~331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.\~3 Закону України\~від 1\~липня 2004\~року "Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст.\~3\~зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На час побудови спірного будинку державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі- Інструкція), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Відповідно до ст.1 розділу 1 цієї Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводило бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючих документів. Також, відповідно до листа Державного комітету із будівництва, архітектури і житлової політики України від 23.03.1999 №12/5-126 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості, на які відсутні акти введення в експлуатацію» вимоги про акти введення в експлуатацію розповсюджуються на об`єкти нерухомості, які зведені після 05.08.1992, тому в даному випадку акт введення в експлуатацію не є обов`язковим. За таких обставин, [PERSON] набув право власності на спірний житловий\~будинок літ. «А», розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області 25.09.2019, актовий запис №160, [PERSON] помер [INFO] , після нього відкрилась спадщина. З інформації, наданої Харківським обласним державним нотаріальним архівом вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований у [ADDRESS] , за документами за 1987 2000 роки, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва на спадщину від спадкоємців до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданного 25 жовтня 1968 року Височанським сел. РАЦС сел.Високий Харківського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] з 25 жовтня 1968 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємицею першої черги за законом стала його дружина - [PERSON] . Відповідно до\~ст. 524 ЦК УРСР\~(у редакції 1963 року), яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Згідно зі\~ст. 529 ЦК УРСР\~(у редакції 1963 року) спадкоємцями за законом першої черги є діти, батьки та дружина спадкодавця в рівних частках кожний. Відповідно до вимог ст.ст.\~548,\~549 ЦК УРСР\~(у редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, дружина померлого [PERSON] [PERSON] , яка на день його смерті мешкала разом з ним у спірному домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Даний факт ніким та нічим не спростовано, встановлення даного\~факту\~має для позивача\~юридичне значення, так як впливає на реалізацію його спадкових прав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області 22 грудня 2018 року, актовий запис № 197, [PERSON] померла [INFO] . На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується адресною карткою, згідно з якою у будинку також зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , - з 25.10.1991 по 15.03.2017, [PERSON] , [INFO] , - з 26.06.1992 по теперішній час. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок літ «А-1», загальною площею 58,10 кв.м, житловою площею 27,70 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Все належне спадкодавцю майно, відповідно до ст.1218 ЦК України, входить до складу спадщини, є об`єктом спадкування після його смерті. За своє життя [PERSON] ніяких заповітів не залишала, тому у разі відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом, згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України, після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Височанською селищною радою Харківського району Харківської області 23 лютого 1976 року, актовий запис № 28. За інформацією Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 26 жовтня 2019 після померлої [INFO] [PERSON] , яка проживала на день смерті у [ADDRESS] із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавиці звернулась дочка померлої - [PERSON] Заяви від інших спадкоємців до держнотконтори не надходили. Відповідно до ст.1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] , її дочка [PERSON] , спадщину прийняла, згідно з вимогами ч. 3 ст. 1268, ч. 2 ст. 1270 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт спільного проживання доньки [PERSON] із спадкодавцем підтверджується відмітками у паспортах та адресною довідкою. Оскільки спірний житловий будинок є об`єктом спадкування (майном померлого) після його смерті, входить до складу спадщини згідно з приписами ст. 1218 ЦК України, відповідно позивач має право претендувати на право власності на це майно у порядку спадкування за законом у разі прийняття ним спадщини при відсутності інших спадкоємців, які її також прийняли. Позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на спірне спадкове майно, оскільки, як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою Першою держаною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 24 вересня 2019 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно з підстав відсутності документів, що стверджують факт наявності права власності та його державної реєстрації на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно з положеннями п.п.4.14, 4.18 глави 10 розділу І Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22.02.2012 року за N 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположними свобод фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У той же час право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). Згідно зі статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено у нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за законом. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у\~постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», враховуючи те, що позивач фактично прийняв спадщину, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, при цьому спадкове майно було набуте спадкодавцем [PERSON] правомірно, а сам факт відсутності правовстановлюючого документу не може вважатись відсутністю права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання за позивачем [PERSON] права власності на житловий будинок літ. «А-1», 1976 року забудови, загальною площею 58,10 кв.м, житловою площею 27,70 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають задоволенню. Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за доцільне залишити судові витрати за позивачем.

Outcome: approved