Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до Висп'янської сільської ради Івано-Франківської області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на сторні відповідача - обласного комунального підприємства Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння в частині визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння за [PERSON] та про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року У позовній заяві зазначено, що внаслідок смерті [PERSON], який помер [INFO] року відкрилася спадщина за законом. До складу спадщини входить 1/3 частина житлового і господарських будівель за [ADDRESS] Позивачка прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем у домоволодінні [ADDRESS] де проживає і на даний час. Оформити у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину домоволодіння, як спадкоємиця за законом не має можливості через відсутність правовстановлюючого документа на домоволодіння, оскільки свідоцтво про право власності на 1/3 частину домоволодіння було видано [PERSON] після його смерті. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б претендували на спадкове майно немає, оскільки її рідна сестра - [PERSON] від оформлення спадкових прав відмовилася на її користь. Просила позов задовольнити, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS] яке видане 29 березня 2004 року Висп'янською сільською радою Рогатинського району в частині визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння за [PERSON], який помер [INFO] року. Визнати за нею, [PERSON], [INFO], уродженкою та жителькою с.Любша Рогатинського району Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] - право власності на 1/3 частину домоволодіння вартістю 15740,33 грн., а саме - 1/3 частину житлового будинку загальною площею 45,3 м2, житловою 32,6 м2, 1/3 частину комори загальною площею 11,4 м2, 1/3 частину стодоли загальною площею 26,6 м2, що розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Пояснила, що на час смерті [PERSON] її довірителька проживала разом із ним у житловому будинку. Прийняла спадщину, вступила в оперативне володіння і розпорядження спадковим майном. У подальшому звернулася до Рогатинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину. Однак оформити спадкові права у нотаріальній конторі можливості немає через відсутність правовстановлюючого документа на домоволодіння., оскільки документ на право власності спадкодавцю [PERSON] було видано вже після його смерті. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, немає. ЇЇ рідна сестра спадщини не прийняла, відмовилася від спадщини на користь її довірительки. Просила позовні вимоги задовольнити. Сільський голова Висп'янської сільської ради позовні вимоги визнав повністю, не заперечував щодо задоволення позову, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у відсутності представника відповідача. Відповідно до вимог ст.27 ЦПК України, участь у судових засіданнях - це право, а не обов'язок сторін по справі. Третя особа - обласне комунальне підприємство Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації явку представника у судове засідання не забезпечили і не повідомило суд про причини його неявки у судове засідання, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялося належним чином та у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши доводи представника позивачки, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року в с.Любша Рогатинського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 23 грудня 1997 року виконавчим комітетом Висп'янської сільської ради. З технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], що інвентаризаційна вартість будівель становить 47 221 грн. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 29 березня 2004 року Висп'янською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, домоволодіння [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожному. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Висп'9янської сільської ради №33 від 11 листопада 2003 року. Відповідно до довідки №555, виданої 18 листопада 2015 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації. станом на 29 березня 2004 року (момент здійснення права власності) до складу домоволодіння входили - житловий будинок загальною площею 45,3 м2, житловою 32,6 м2, комора загальною площею 11,4 м2, стодола загальною площею 26,6 м2. На момент здійснення обстеження 25.11.2015 року встановлено, що технічні характеристики об'єкта не змінилися. Факт родинних відносин між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] документально підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER], виданими 16 грудня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, де у графах батьки [PERSON] та [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON]. Державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори 12 грудня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документа на домоволодіння. Свідоцтво на право власності [PERSON] видано після його смерті. Крім того, у постанові зазначено, що станом на 12 грудня 2015 року із заявами про прийняття спадщини, заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] інші спадкоємці, крім [PERSON] до Рогатинськоїь районної державної нотаріальної контори не зверталися і свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Стаття 1 протоколу до Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод" 1950 року (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно дост.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. За змістом ст. 25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та нести цивільні обов'язки є правоздатністю. Зміст правоздатності складає сукупність тих цивільних прав та обов'язків, які можуть мати фізичні особи. Цивільна правоздатність є невіддільною від самого існування людини, виникає в момент народження і припиняється зі смертю. Судом встановлено, що право власності на нерухоме майно, державна реєстрація права власності проведена після смерті [PERSON], а тому позов про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно підлягає до задоволення. Згідно роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. За статтею 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (статті 529, 530 ЦК УРСР). У судовому засіданні встановлено, що спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] не було. Спадкоємцями другої черги є рідні сестри спадкодавця: позивачка [PERSON] та [PERSON], яка відмовилася від оформлення спадкових прав на користь позивачки, що підтверджується її нотаріально посвідченою заявою. [PERSON] прийняла спадщину, втупивши у володіння спадковим майном, у 2006 році звернулася до Рогатинської районної державної нотаріальної контори, де 21 березня 2006 року була відкрита спадкова справа після смерті брата [PERSON], який помер [INFO] року. Станом на 12 грудня 2015 року із заявами про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], інші спадкоємці, крім [PERSON] не зверталися Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. За приписами ст. ст.59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. За ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS] яке видане 29 березня 2004 року Висп'янською сільською радою Рогатинського району в частині визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння за [PERSON], який помер [INFO] року слід визнати недійсним та визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою та жителькою с.Любша Рогатинського району Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] - право власності на 1/3 частину домоволодіння вартістю 15740,33 грн. - 1/3 частину житлового будинку загальною площею 45,3 м2, житловою 32,6 м2, 1/3 частину комори загальною площею 11,4 м2, 1/3 частину стодоли загальною площею 26,6 м2, що розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року.

Outcome: approved