Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» про визнання протиправними дії, порушення прав споживача, повернення вкладу та процентів, стягнення 3% річних та стягнення моральної шкоди. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 27 липня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу строком до 27 червня 2014 року. Відповідно до умов договору позивачем було передано банку грошові кошти в розмірі 690000,44 гривень. Договором була встановлена процентна ставка на суму вкладу в розмірі 20,8% річних. 19 червня 2014 року позивач звернувся до відповідача с письмовою заявою щодо повернення вкладу з відсотками 27 червня 2014 року. Але відповідач ніяких дій щодо повернення вкладу не здійснив. Позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення коштів та роз'яснення можливості їх отримання. 25 липня 2014 року позивач отримала лист відповідача, згідно якого кошти вкладу перераховані на рахунок вкладів, які позивач може отримати за наявності готівкових коштів в касі банку та вказав щодо тимчасових незручностей в банку про повернення вкладів. Позивач вважає дії відповідача незаконними просить стягнути з нього грошові кошти в сумі вкладу 690000,44 гривень та процентів на суму 11695 гривень, також просить стягнути заборгованість за донарахованими процентами за фактичне користування банком грошовими коштами позивача в розмірі 21193,14, 3% річних в сумі 3056,70 гривень та моральну шкоду в розмірі 25000 гривень та судові витрати понесені позивачем в сумі 250 гривень за сплачений судовий збір за вимоги про стягнення моральної шкоди. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, надав письмову згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно з вимогами ст. 74, 77 ЦПК України, про, що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки /а.с. 43/, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавав, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. Крім того, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України - суд зважаючи на наявність законних підстав приходить до висновку про можливість у відповідності до вимог ст.169 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову на підставі наданих сторонами доказів, без вислуховування особистих пояснень відповідача по справі. Судом досліджені докази по справі: Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - договором банківського вкладу /а.с. 11-13/, згідно якого підтверджуються зобов'язання сторін по справі щодо виконання умов укладеного між ними договору; - квитанціями /а.с. 14-16/, згідно якого підтверджується зарахування позивачем коштів на рахунок банківського вкладу в розмірі 690000,44 гривень; - заяви позивача /а.с. 17, 18/, згідно якого позивач зверталася до банку щодо зняття вкладу по завершенню строку договору; - відповідь банку /а.с. 21/, згідно якого підтверджується відмова відповідача повернути вклад позивачу; - копія паспорту позивача /а.с 23-24/, згідно якої підтверджується її особа та місце реєстрації та проживання; Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1060 ЦК України Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно зі ст. 1073 ЦК України У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27 березня 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди „ розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ст. 36 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банки зобов'язані формувати резервний фонд на покриття непередбачених збитків по всіх статтях активів та позабалансових зобов'язаннях. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини. 27 липня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу строком до 27 червня 2014 року. Відповідно до умов договору позивачем було передано банку грошові кошти в розмірі 690000,44 гривень. Договором була встановлена процентна ставка на суму вкладу в розмірі 20,8% річних. 19 червня 2014 року позивач звернувся до відповідача с письмовою заявою щодо повернення вкладу з відсотками 27 червня 2014 року. Але відповідач ніяких дій щодо повернення вкладу не здійснив. Позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення коштів та роз'яснення можливості їх отримання. 25 липня 2014 року позивач отримала лист відповідача, згідно якого кошти вкладу перераховані на рахунок вкладів, які позивач може отримати за наявності готівкових коштів в касі банку та вказав щодо тимчасових незручностей в банку про повернення вкладів. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими частково обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Суд вважає доведеним невиконання відповідачем своїх зобов'язань, що підтверджується матеріалами справи. Обов'язок повернути грошові кошти не заперечується і самим відповідачем. Суд вважає дії відповідача щодо неповернення вкладу позивачу на його вимогу протиправними, безпідставними, незаконним та такими що суперечать вимогам договору укладеному між сторонами та вимогам законів України. Оскільки судом встановлена протиправна поведінка відповідача щодо неповернення вкладу позивачу, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення суми вкладу та процентів підлягають задоволенню, також суд вважає підлягаючими задоволенню вимоги щодо стягнення 3% річних та суми донарахованих процентів за час фактичного користування грошовими коштами, перевіривши розрахунок позивача, суд вважає, що він здійснений відповідно до вимог закону та рекомендацій Верховного суду України та розраховані суми підлягають стягненню на користь позивача. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд не знаходить підстав для задоволення цієї вимоги виходячи з наступного. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним договором та Книгою п'ятою "Зобов'язальне право" Цивільного кодексу України, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами. Вимоги позивача в частині стягнення витрат понесених нею при сплаті судового збору не підлягають задоволенню згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки ці вимоги стосувалися вимог про стягнення моральної шкоди, в якій суд відмовив. Судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 525, 526, 530, 611, 623, 625, 1060, 1073 ЦК України, ст. 2, 36 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial