Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилається на те, що відповідно до договору №б/н від 06.03.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, долученого до позовної заяви. Позивач зазначає, що спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 31.10.2016 по 31.04.2017. На виконання вимог закону позивачем була направлена претензія кредитора від 22.02.2017 року до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори. 09.03.2017 року позивачем отримано відповідь Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк». Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 06.03.2011 року становить - 18 773,77 грн., яка складається з: - заборгованості за простроченим тілом кредиту. 25.02.2020 року до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] та разом з заявою було надано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 березня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі під № 3-561. Відповідно до вказаного свідоцтва, спадкоємцями після смерті [PERSON] є - [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] на свою користь суму заборгованості у розмірі 18773,77 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 03.01.2019 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити за правилами загального провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10 квітня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду клопотання з проханням розглядати дану справу без участі представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, надавши суду заяву про слухання справи у його відсутність, проти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» заперечував у повному обсязі та просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем за кредитним договором №б/н від 06.03.2011 на теперішній час погашена у повному обсязі, що підтверджується наданими до заяви квитанціями. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`яку з чим підписала Заяву №б/н від 06.03.2011 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник, [PERSON] померла, про підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 листопада 2016 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним в місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1947. (а.с.50). На час смерті [PERSON] зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не було виконано, в зв`язку з чим станом на день відкриття спадщини перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 18773,77 грн. Згідно до ст.1281ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. На виконання вимог закону позивачем була направлена претензія кредитора від 22.02.2017 року до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори. 09.03.2017 року позивачем отримано відповідь Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк». Оскільки, [PERSON] померла, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину. Аналогічні розяснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцем померлої, прийняли після неї спадщину у встановленому законом порядку та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 січня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі під № 3-35 та відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 березня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі під № 3-561 спадкоємцями після смерті [PERSON] є - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. В свою чергу, [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частини спадкового майна та на 92/300 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами після померлої [PERSON] . Однак Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину спадщини не видано. Крім того, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України вартості спадкового майна, одержаного відповідачами в спадщину після смерті [PERSON] , з урахуванням принципу змагальності сторін, встановлених ст. 12 ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду в даній справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що саме на позивача покладається доказування зазначеної обставини. За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на рахунок позивача.

Outcome: dismissed