Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача коштів на утримання їх малолітньої доньки. Свої позовні вимоги , мотивує тим , що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 14.09.2014 року в виконавчому комітеті Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області, актовий запис №07. З відповідачем в них в шлюбі народилась одна дитина : дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Протягом одного року вони разом з відповідачем не проживають, вони втратили один до одного почуття любові та поваги, так як не зійшлися з відповідачем характерами, не можуть знайти компромісу в їх стосунках, що супроводжується постійними сварками . Вважає, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, а тому просить розірвати шлюб укладений між ними . Відповідач життям сімї зовсім не цікавиться, коштів на утримання дитини не надає, про заробітки відповідача їй нічого не відомо. У власності донька нічого не має, будь-яких самостійних доходів не отримує. На даний час вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною та отримує кошти на утримання дитини щомісячно в розмірі 860 грн. 00 коп. Хоча відповідач і не працює офіційно , але є працездатним , має мінливий заробіток , а тому позивачка бажає отримувати аліменти у твердій грошовій сумі . Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], 02.03.2015 в твердій грошовій сумі в розмірі - 1000 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Позивачка в судове засідання не прибула, однак на адрес суду подала письмову заяву, в якій просить суд шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], 02.03.2015 в твердій грошовій сумі в розмірі - 1000 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Окрім того просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення . Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому, судом вирішено проводити заочний розгляд справи за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.09.2014 року в виконавчому комітеті Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області, актовий запис №07, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ №236968 . Від шлюбу у них народилась одна дитина: [PERSON], [INFO]. З копії свідоцтва про народження дочки вбачається, що позивачка є її матірю, а відповідач її батьком. З довідки виданої Магерівською селищною радою №1172 від 17.10.2016 року , вбачається що [PERSON], [INFO] разом з дочкою [PERSON], [INFO] проживає без реєстрації в смт.Магерів по вул.Сонячній, 10 , Жовківського району. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст.110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідач в жодне судове засідання не прибув , хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. А відтак, суд вважає, що відповідач проявив байдужість до збереження сімї. З позовної заяви позивачки та матеріалів справи відомо, що подружжя остаточно визначились і збереження шлюбу не бажають, фактично тривалий час, як припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства, і поновлювати такі позивачка не має наміру. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сімї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства, втратили одне до одного почуття любові та поваги, сімя фактично не існує, примирення між сторонами неможливе. А відтак, на думку суду, позов слід задоволити та розірвати шлюб. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд враховує те, що дитина проживає разом з матірю, а відтак, знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно свого обовязку по утриманню доньки не виконує, тому, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує : - стан здоровя та матеріальне становище дитини, яка не хворіє, майна у власності не має, самостійних доходів не отримує; - стан здоровя та матеріальне становище її матері позивачки по справі, яка не хворіє, будь-яких інших доходів не отримує , окрім допомоги по догляду за дитиною в розмірі від 860,00 грн.; - стан здоровя та матеріальне становище її батька відповідача по справі і платника аліментів, який не хворіє, місце праці судом не встановлено, однак є працездатним та має мінливий місячний дохід, а відтак, може надавати допомогу на утримання малолітньої доньки. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Так, позивач просить стягувати з відповідача в її користь на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Проте у позовній заяві позивачка зазначає, що відповідач не працює офіційно, тобто має нерегулярний мінливий дохід, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти у зазначеній нею сумі. Суд вважає, що стягнення з останнього аліментів в розмірі 1 000 грн. 00 коп. щомісячно на утримання неповнолітнього сина буде значно погіршувати відповідача матеріальне становище. Так, позивач просить постановити рішення про стягнення аліментів з відповідача у визначеній твердій грошовій сумі, однак не доводить наявність отримання відповідачем мінливих доходів, або одержання їх в натурі в розмірах достатніх для щомісячної сплати ним аліментів в певній визначеній ним сумі. Позивач не надав суду доказів щодо можливості відповідача надавати утримання малолітній донці у визначеному нею розмірі. Враховуючи обовязок батьків утримувати своїх неповнолітній дітей, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" і розяснення, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків його заробітної плати /доходів/, а також з врахуванням на час винесення рішення по справі розміру мінімальної заробітної плати /1 450 грн. 00 коп./, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. А відтак, суд приходить до висновку, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки , повинен бути визначений в твердій грошовій сумі в розмірі 725,00 грн. щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, до зміни матеріального становища сторін. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частки вимог. Тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позивачем позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved