Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності за [PERSON] на квартиру №38 по пр.. Леніна ,7 в м.Олександрії Кіровоградської області в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 07.09.2002 року та [PERSON], яка померла 17 травня 2015 року. Свої вимоги мотивує тим,що після смерті спадкодавців відкрилася спадщина на належне їм майно- квартиру №38 по пр.. Леніна ,7 в м.Олександрії Кіровоградської області. Дана квартира належала спадкодавцям на праві приватної спільної власності на житло на підставі Свідоцтва на право власності на житло , виданого 5 березня 1993 року виконкомом Олександрійської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 04 березня 1993 року №455 . [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом. За життя 23.04.1999 року [PERSON] та [PERSON] склали заповіти, посвідчені приватним нотаріусом [PERSON], згідно яких заповіли все своє майно позивачу. Після відкриття спадщини позивач звернувся в нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини на дану квартиру , але йому було відмовлено в видачі свідоцтва, так як право власності спадкодавців на дану квартиру не зареєстроване у встановленому порядку , про що свідчать постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.11.2015 року . Тому позивач вимушений звернутися для захисту своїх прав до суду. Представник позивача позов підтримав і просить його задоволити. Представник відповідача Олександрійської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з явився , направив клопотання про розгляд справи в його відсутність , не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача , суд вважає ,що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини . Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 07 вересня 2002 року помер [PERSON], а 17 травня 2015 року померла [PERSON] . Після їх смерті відкрилася спадщина на належне їм майно- квартиру №38 по пр.. Леніна ,7 в м.Олександрії Кіровоградської області. Дана квартира належала спадкодавцям на праві приватної спільної власності на житло на підставі Свідоцтва на право власності на житло , виданого 5 березня 1993 року виконкомом Олександрійської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 04 березня 1993 року №455 . [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом. За життя 23.04.1999 року [PERSON] та [PERSON] склали заповіти, посвідчені приватним нотаріусом [PERSON], згідно яких заповіли все своє майно позивачу. Після відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивач [PERSON] 07.09.2002 року подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини і відповідно до ст. 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) прийняв спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи. А після відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивач [PERSON] 11.06.2015 року подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини і відповідно до ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину після її смерті , що підтверджується копією спадкової справи. Позивачу було відмовлено в видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, так як право власності спадкодавців на дану квартиру не зареєстроване у встановленому порядку , про що свідчать постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.11.2015 року . Згідно архівних довідок Олександрійського КМБТІ № 219 та № 221 від 18.11.2015 року квартира №38 по пр.. Леніна ,7 в м.Олександрії Кіровоградської області дійсно не зареєстрована за спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] . Однак, лише відсутність факту державної реєстрації майна перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі.Зареєструвати право власності після смерті власника неможливо , так як згідно Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень « державна реєстрація прав здійснюється на підставі заяви власника або уповноваженої ним особи. Можливості реєстрації прав власника на підставі заяви спадкоємців законом не передбачено. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що в 1993 році в результаті приватизації квартири №38 по пр.. Леніна ,7 в м.Олександрії Кіровоградської області спадкодавці отримали свідоцтво про право власності на житло і технічний паспорт на квартиру, але в Олександрійському МБТІ право власності не зареєстрували , так як не знали , що це необхідно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Цивільний Кодекс України 1963 року, чинний на час виникнення у спадкодавців права на отриману ними в власність квартиру в результаті приватизації , не пов язував момент виникнення права власності на нерухоме майно із його державною реєстрацією. Оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може , то суд вважає за можливе визнати за ним право власності на спадкове майно

Outcome: approved