Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та інші просять визнати мережу водопостачання, прокладену по вулицям Нагірній, Прибережній, Медиків у с. Станишівка, Житомирського району, вартістю 120464 грн. 65 коп. їх спільною сумісною власністю, а також визнати незаконною та скасувати технічну документацію (проект водопостачання та каналізування), щодо підключення житлового будинку відповідача до цієї мережі і відключити останнього від водопостачання. Вимоги мотивують тим, що вся мережа побудована за кошти лише позивачів, у тому числі і та частина яка, проходить по земельній ділянці відповідача до будинку [PERSON] за погодженням з попереднім власником. Проте відповідач, як новий власник ділянки, без згоди [PERSON] підключився до мережі, чим порушив право власності позивачів. Представник [PERSON] у суді позов підтримала. З посиланням на «Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селах України», наполягала, що [PERSON], для підключення до спірної мережі підробив підпис [PERSON], про те, що начебто останній дає згоду на підключення до мережі, що проходить по земельній ділянці [PERSON] Стверджувала, що водопровідна мережа є саме спільною сумісною власністю позивачів, оскільки побудована за їх гроші та частки кожного з них не визначені. Право власності є непорушним. Захистити своє право власники можуть лише в суді. Решта позивачів у письмових заявах до суду позов підтримали, просили справу розглядати без їх участі. Ухвалу суду про їх обов»язкову явку до суду проігнорували. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що за договором купівлі - продажу, він є власником земельної ділянці по [ADDRESS]. Саме [PERSON] порушує його право власності, оскільки всупереч розробленому проекту, провів водопровідну мережу до свого будинку, через його земельну ділянку, про що у договорі не було зазначено. Вважає твердження [PERSON], що без його згоди відповідач не може користуватися водопровідною мережею безпідставним. Просив відмовити у задоволенні позову. Представники Підприємства позов визнали частково. Вказували, що КП «Житомирводоканал» не є власником спірної водопровідної мережі. Однак наполягали, що технічна документація на підключення [PERSON] до водопровідної мережі відповідає технологічним та санітарним нормам. Дефектів в ній не має, а тому не має жодних законних підстав для відключення відповідачі від водопостачання. Підтвердили, що [PERSON] побудував водопровідну мережу до свого будинку без дотримання проектної документації, через земельну ділянку відповідача. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини Суд розглядає позов у межах позову на засадах змагальності та диспозитивності. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.12 ЦК передбачає, що особа вільно та на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права».Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як убачається зі справи, за договором купівлі-продажу від 30.05.2001 відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,12 га., призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. 26.12.2012 [PERSON] зареєстрував своє право власності на житловий будинок(а.с.96-97). До житлового будинку на підставі розробленої та узгодженої технічної було відведено водопровід (а.с.123-124). [PERSON], колишній власник цієї земельної ділянки пояснив, що спірна мережа водопостачання була побудована, і за його участю. Проте земельною ділянкою займався його тесть, який дозволив [PERSON] провести трубу по своїй ділянці, яку у подальшому продали [PERSON]. Вимога позивачів про визнання за ними права сумісної власності на водопровідну мережу не відповідає визначеному способу захисту цивільних прав. Так відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 60 - 74 СК України); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду"); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 ЗУ"Про особисте селянське господарство"). Наведене кореспондується і з роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВССУ №5 від 27.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Доказів на підтвердження створення спільної сумісної власності позивачі суду не надали.. Окрім цього жодний з позивачів не надав суду і доказів про фінансування спірної мережі власними коштами. До того ж, зі схеми водопроводу (а.с. 72) вбачається. що до нього підключено не лише будинки позивачів, а й інші ділянки. В розумінні ст. 14 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання» зміна форми власності або перехід права власності на системи питного водопостачання (крім об'єктів централізованого питного водопостачання) здійснюється в порядку, передбаченому законом, за умови, що це не призведе до порушення режиму функціонування відповідних систем питного водопостачання або їх частин, погіршення якості питної води та умов надання послуг споживачам, у тому числі збільшення тарифів на послуги водопостачання і водовідведення. Таких доказів суду також не представлено. Згідно з ч.3 ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Твердження представника [PERSON], що була надана згода попереднього власника на використання його земельної ділянки для будівництво водопроводу, належними та допустимими доказами не доведена. Зокрема усупереч ст.ст. 98, 99 ЗК України, ст.401 ЦК договір про земельний сервітут не укладався. До того ж відповідно до затвердженого проекту, водопостачання будинку [PERSON] повинно було забезпечуватися поза земельною ділянкою [PERSON](а.с. 99-108). Виходячи зі змісту вказаних статей, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а особа, яка бажає користуватися чужою земельною ділянкою, має право вимагати встановлення земельного сервітуту. Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі ВССУ від 24.10.2012 (справа №6-35858св12). Таким чином, суд вважає слушними доводи відповідача [PERSON], про те, що саме право користування [PERSON] його земельною ділянкою для прокладення водопровідної мережі до його будинку належним чином не посвідчене. У матеріалах справи міститься також заява [PERSON] на ім'я керівника ВУ водопровідно-каналізаційного господарства про те, що він не заперечує проти підключення до водопостачання будинку [ADDRESS] (будинок [PERSON]) Позивачі оспорювали справжність підпису на даній заяві, з цього приводу призначалась почеркознавча експертиза, що не була проведена. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 ЦПК України). На думку суду, вимоги позивачів, окрім того, що необґрунтовані, є несправедливими по відношенню до відповідача. Позивачі посилаються на дозвіл попереднього власника земельної ділянки на прокладання водопровідної мережі через неї, однак, в той же час, заперечують право нового власника на користування водопроводом.

Outcome: dismissed