Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просила визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] разом з нею. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 28.04.2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON] [INFO]. З 2016 року вони з відповідачем стали проживати окремо, донька залишилась проживати з нею. Дитина має ряд захворювань та перебуває на диспансерному обліку у невролога та інфекціоніста. Участь у вихованні та матеріальна допомога для доньки від відповідача не здійснювалась. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкові від 20.03.2017 року їх шлюб з відповідачем було розірвано та з відповідача стягнені аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини з усіх видів доходу. Згідно медичних довідок стан дитини є досить нестабільним, кожного року необхідно проводити медичний огляд та низку досліджень. Відповідач жодної участі у цьому не приймає. Також вона не може зареєструвати дитину за місцем проживання, оскільки для цього потрібна згода батька. Вона направляла лист на адресу відповідача з проханням надати письмову згоду для реєстрації доньки за новою адресою. Вищевказаний лист був проігнорований відповідачем. В зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивачка надала до суду заяву с проханням розглядати справу за її відсутності, позов просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, за наявними в матеріалах справи доказами. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила винести рішення з урахуванням наданого висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір'ю. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєтрованому шлюбі з 28.04.2012 року, який було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 20.03.2017 року. Також на підставі зазначеного рішення з [PERSON] стягненні аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку до повноліття дитини. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист та Комінтернівським ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області було відкрито виконавче провадження № 53817049. Згідно довідки Комінтернівського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області № 15233/14.4-28 від 27.06.2017 року зазначено, що з 25.01.2017 року по 16.06.2017 року [PERSON] не отримувала від [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] Згідно наданих медичних документів дитина [PERSON] [INFO] перебуває на обліку в КЗОЗ ХМДП № 12, страждає на ряд захворювань та потребує періодичного медичного обстеження та лікування. [PERSON] 24.07.2017 року надсилала на адресу відповідача лист з проханням надати згоду на реєстрацію місця проживання дитини. Зазначений лист був отриманий [PERSON] 04.08.2017 року, відповідь на лист відсутня. Згідно висновку Департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей № 661 від 15.11.2017 року, в інтересах дитини Управління служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначення місяця проживання малолітньої [PERSON] [INFO], разом з матір'ю [PERSON]. Відповідно до ст. 141 СК України, і мати, і батько дитини мають рівні права та обов'язки щодо дитини, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991р., у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається матері. Тим більш, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. Таким чином суд, виходячи із встановлених обставин по справі, інтересів дитини, висновку органу опіки та піклування, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, вважає правильним задовольнити вимоги позивачки щодо встановлення місця проживання малолітньої дитини разом з нею, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми судового збору за подачу позовної заяви, суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved