Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме просив суд поділити майно подружжя та виділити йому в особисту приватну власність мікроавтобус ГАЗ, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а відповідачу [PERSON] виділити в особисту приватну власність автомобіль Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , враховуючи різницю у вартості вказаних автомобілів стягнути із відповідача [PERSON] на його користь грошову компенсацію в розмірі 41700 грн. 00 коп. Не погодившись із позовом відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву в якій просила стягнути із позивача за первісним позовом на її користь половину вартості автомобіля СHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] в розмірі 71262 грн. 25 коп., оскільки вказаний автомобіль ними був придбаний під час шлюбу, але відчужений [PERSON] , без її згоди та відома, своєму батькові [PERSON] за умовну вартість. Також просила стягнути із позивача за первісним позовом на її користь витрати на правову допомогу. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження. 18 квітня 2019 року до суду поданий відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач категорично не погодилась із вимогою позивача про стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації у вигляді різниці вартості автомобілів. 12 червня 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду із первісним позовом. 02 липня 2019 року до суду поданий відзив на зустрічну позовну заяву. У відзиві [PERSON] зазначає про наступне, що 15 грудня 2018 року був укладений договір купівлі-продажу № 3241/2018/1231949 щодо відчуження автомобіля СHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який належав подружжю на праві спільної сумісної власності за раніше узгоджений між ними та покупцем суму у розмірі 40000 грн. [PERSON] зазначив, що відповідачу [PERSON] з самого початку був відомий факту укладення такого договору, та погоджена сума договору купівлі-продажу, сума якої цілком відповідала несправному автомобілю. В подальшому сума проданого автомобіля була порівну розподілена між позивачем та відповідачем. Позивач [PERSON] стверджував, що вказані кошти і були витрачені [PERSON] на придбання нового телефону та оплату послуг адвоката. Тому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. В судовому засіданні позивач підтримав первісний позов в повному обсязі, просив його вимоги задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Пояснення надав аналогічні змісту позову та відзиву на зустріну позовну заяву. Відповідач та її представник просили виділити [PERSON] в особисту приватну власність мікроавтобус ГАЗ, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а [PERSON] виділити в особисту приватну власність автомобіль Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , в частині стягнення компенсації різниці вказаних автомобілів відмовити, задовольнити зустрічну позовну заяву та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину вартості відчуженого автомобіля СHEVROLET AVEO, 2008 року д.н.з. [NUMBER] в розмірі 60653 грн. 00 коп. Пояснення надали аналогічну змісту зустрічної позовної заяви та відзиву на первісний позов. Суд вислухавши позивача, відповідача, та її представника, дослідивши письмові докази у справі, встановивши виниклі правовідносини та обставини справи, дійшов наступного висновку. Відповідно ч .1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК Україн и достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 13 травня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Лівобережному міжрайонному управлінні реєстрації шлюбів м.Києва, про що свідчить видане 13 травня 1995 року свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . (а.с.11) Під час спільного сумісного життя подружжям, про що вони і не заперечують, були придбані автомобілі: -Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , -мікроавтобус ГАЗ, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , -СHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . 15 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу 3241/2018/1231949 транспортного засобу СHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . (а.с. 93) Згідно п. 3.1. за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 40000 грн. Вказаний договір був підписаний двома сторонами покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] Доказів того, що [PERSON] надавала згоду на відчуження вказаного автомобіля, була присутня при укладення договору чи отримала частину коштів від продажу автомобіля суду не надано. Як вбачається, із поданого звіту суб`єкта оціночної діяльності " [PERSON] " про оцінку майна транспортного засобу СHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ринкова вартість автомобіля складає 121306 грн. 00 коп. (а.с. 70-81) Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У пунктах 19, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що спірний автомобіль СHEVROLET AVEO, 2008 року д.н.з. [NUMBER] був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, що не заперечується сторонами, проте позивач [PERSON] здійснив його продаж іншій особі без згоди позивачки, як другого з подружжя. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що на користь [PERSON] з [PERSON] підлягає стягненню Ѕ частина грошової компенсації вартості спірного автомобіля автомобіля СHEVROLET AVEO, 2008 року д.н.з. [NUMBER] в розмірі 60653 грн. 00 коп. Як вже зазначалось, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 зроблено висновок про те, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їхні спільній частковій власності. Таким чином враховуючи вищенаведені норми, не надання сторонами доказів реальної вартості спірного рухомого майна, яке підлягає поділу, суд дійшов висновку, про те, що слід визнати за кожним [PERSON] та [PERSON] право власності по Ѕ частки на: автомобіль Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та мікроавтобус ГАЗ, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час подання позову до суду позивач [PERSON] згідно квитанції від 28 грудня 2018 року сплатив судовий збір в розмірі 2502 грн. 00 коп. [PERSON] сплатила за зустрічним позовом судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією 0.0.1371271173.1 від 03 червня 2019 року. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] були частково задоволено, поділено спільне майно подружжя кожному по Ѕ частці, тому стягненню із [PERSON] на його користь підлягає 1251 грн. 00 коп. При цьому позовні вимоги по зустрічному позову [PERSON] були задоволено повністю, тому із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. А також враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України із позивача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., сплата яких підтверджена прибутковим касовим ордером № 05-04/19 від 05 квітня 2019 року, та відповідає договору № 05-04/19 про надання адвокатом правової допомоги від 05 квітня 2019 року. (а.с. 54- 57).

Outcome: partial