Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 15.11.2012 р. на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва. Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що починаючи з 2011 р. відповідач не проживає з нею та малолітніми дітьми, не спілкується з ними, не приймає участі у вихованні, не утримує їх, рішення суду про стягнення аліментів не виконується. Крім того, позивач зазначає, що відповідач є отримувачем коштів, як соціальної допомоги на дітей, від Фонду соціального страхування «Tornos» в Швейцарії, але зазначені кошти він використовує на власний розсуд, виключно на свої потреби, дітям зазначена допомога не надходить. Оскільки батько самоусунувся від виконання батьківських обов»язків, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав. Представник позивача подала до суду заяву, відповідно до якої підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та надала згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлявся судом шляхом направлення судового доручення про вручення судових документів. Представник Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, надавши висновок з приводу наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований у відділі [PERSON] Локль, Республіки кантону Невщатель Швейцарської Конфедерації. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15.11.2012 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В ході розгляду справи про розірвання шлюбу судом встановлено, що [PERSON] з грудня 2011 р. не проживає спільно з [PERSON], не веде з нею спільне господарство. Зазначені обставин на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню у даному спорі. Згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що з моменту припинення між сторонами шлюбних стосунків відповідач не цікавиться життям дітей, станом здоров»я, вихованням, не спілкується з ними. Вихованням малолітніх дітей займається позивач, створює їм належні умови для життя та розвитку, дбає про їх здоров»я. 30.08.2012 р. Голосіївським районним судом м.Києва було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 14990 гривень. Рішення про стягнення аліментів з [PERSON] було вручено останньому, що підтверджується листом Міністерства Закордонних Справ та Співробітництва Королівства Марокко. Незважаючи на вручення відповідачу рішення, яким [PERSON] зобов»язано сплачувати щомісяця аліменти на утримання дітей, дане рішення не виконується і кошти в рахунок сплати аліментів на користь позивача не перераховуються. Крім того, як встановлено судом, і це підтверджується інформацією, наданою Фондом соціального страхування «TORNOS» SA Mercer SA [PERSON] є отримувачем виплат на дитину - [PERSON], і зазначені кошти не можуть перераховуватись на рахунок матері без згоди батька. Така згода не надавалась. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15.10.2013 р. суд визначив місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], з їх матір»ю. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] в період з 2012 р. по березень 2015 р. державний кордон України не перетинав. Зазначена інформація підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.64-4647є0є15-15 від 03.04.2015 р. Згідно з відповіддю ПАТ «Укртелеком», яка надана на виконання ухвали суду про витребування доказів, вхідних міжнародних телефонних дзвінків абоненту № 044 5259330, що є номером позивача, з № 212628176575 (номер відповідача) за період з 01.04.2012 р. по 18.02.2015 р. технічним обладнанням не зафіксовано. Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Голосіївського району м.Києва» неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] спостерігаються в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Голосіївського району м.Києва» і за медичною допомогою зверталась лише мама дітей, під час надання медичної допомоги батько дітей був відсутній. Відсутність участі у вихованні дітей з боку батька також підтверджується довідками та психологічними характеристиками дітей, наданими з місця навчання та виховання. Зазначені обставини підтверджуються представником Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, оскільки вони були встановлені під час розгляду заяви позивача про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] Комісія за результатами розгляду заяви прийшла до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він бездіяльний у вирішенні проблем дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не задовольняє потреби в належному спілкуванні, не утримує дітей. Підстави позбавлення батьківських прав визначено ст. 164 СК України. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обгрунтованими, доведеними належними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі в доход держави.

Outcome: approved