overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване в с. Шарки Рокитнянського району по вул. 8 Березня, 77, що складається із житлового будинку 1940 року забудови, загальною площею 67,40 кв.м., позначеного літерою "А", погрібу під частиною будівлі, веранди, сараю- позначеного літерою "Б", колодязю питного під № 1, огорожі під № 2, загальною інвентаризаційною вартістю 48612 грн. у порядку спадкування за заповітом.\~В обгрунтування свого позову посилається на те, що 07.02.2012 року померла його тітка [PERSON].\~ [PERSON] склала заповіт. До складу спадкового майна входить вищевказане домоволодіння. Зазначає, що у судовому порядку поновив строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] та звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак не може його отримати оскільки державна реєстрація права власності за спадкодавцем [PERSON], на вказаний будинок не проводилась. Сторони, будучи викликаними в попереднє судове засідання не зявилися, але подали до суду заяви з яких вбачається, що представник позивача вимоги свого довірителя підтримує повністю, відповідач визнає та просять суд справу розглянути у їх відсутності. Відповідно до ч.4 ст.130, ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із доданих до позовної заяви доказів вбачається, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї тітки [PERSON], яка померла 07.02.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. З копії технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що в с. Шарки Рокитнянського району по вул. 8 Березня, 77 знаходиться житловий будинок загальною площею 67,40 кв.м. 1940 року побудови з господарськими спорудами. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення вимог позивача. На підставі ст. ст. 392, 1216, 1218, 1233 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку , що розташована в м. Бобровиця , по вул. Ворошилова ,17 , площею 0, 0621 га , цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Свої вимоги обгрунтовує тим, що між ним та [PERSON] 21.02.2002 року був укладений договір довічого утримання , відповідно до якого житлдовий будинок в м. Бобровиця по вул. Ворошилова , 17 перейшов йому у власність. Право власності позивач оформив на себе належним чином. 07.04.2015 року [PERSON] померла . Серед документів, які залишилися після її смерті позивач виявив Державний акт про право власності на земельну ділянку , виданий на ім"я [PERSON] Чому так сталося, що Державний акт на земельну ділянку під належним йому житловим будинком виданий на ім"я [PERSON] йому невідомо . Відповідно до ч.3 ст. 120 ЗК України у разі переходу права влвасності на будинок від однієї особи до іншої , право на земельну ділянку переходить на умовах на яких вона належала попередньому власнику. В зв"язку з вищевикладеним просить визнати за ними право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився , але надійшла письмова заява в якій просять розгляд проводити в відсутність представника. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено , що 21.02.2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання , відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] конкретно визначене майно-житловий будинок з надвірними будівлями , який розташований в м. Бобровиця по вул. Ворошилова, 17 , а [PERSON] прийняв даний будинок. 22.02.2002 року [PERSON] зареєстрував будинок в БТІ за реєстровим номером 3975 , про що зроблено запис в реєстрову книгу № 22. Вказані обставини підтверджуються копією договору довічного утримання , на якому мається реєстровий напис БТІ (а.с.7). Відповідно до наданого договору [PERSON] передала у власність будинок та надвірні будівлі, земельна ділянка не є предметом даного договору. Отже земельна ділянка не перейшла в користування позивача , вона залишилася в користуванні [PERSON] , яка приватизувала її в 2008 році , що не суперечить положенням ст. ст.81,116 ЗК України . Після її смерті на земельну ділянку , що перебувала у власності [PERSON] відкрилася спадщина . Позивач не є родичем [PERSON] , а тому не має права на спадкування даного майна, отже його вимога щодо визнання за ним права власності не підлягає задоволенню. В даному випадку положення ст.ст. 120 ЗК України та ст.377 ЦК України не застосовуються. На підставі вищезазначеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить зобов"язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності квартирою, що знаходиться за адресою [ADDRESS], шляхом зобов"язання його звільнити квартиру посилаючись на те, що після отримання спірної квартири у власність відповідач продовжує безпідставно користуватися квартирою, та на вимогу про звільнення квартири не реагує, і таким чином порушує право позивача на вільне користування приватною власністю. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з"явився, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Повідомлений про день час і місце розгляду справи належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про повернення судової повістки за терміном зберігання. У відповідності до ст.197 ЦПК України в зв"язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Згідно вимог ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.02.2010 року, позивач є власником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований та проживає відповідач по справі. 09.06.2016 року позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про звільнення вказанної квартири, однак відповідач продовжує безпідставно користуватися спірною квартирою. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення даного позову в повному обсязі. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить надати додатковий строк, терміном - 2 місяці , для подання заяви про прийняття спадщини , що складається з земельної ділянки на території Красносілківської сільської ради, за заповітом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] року . Пропустила строки звернення до нотаріальної контори , так як проживає у іншій місцевості - Київській області , має похилий вік , страждає на гіпертонічну хворобу. Своєчасно подала заяву про прийняття спадку до приватного нотаріуса по місцю свого проживання , але , як з»ясувалося пізніше , необхідно було звертатися до нотаріуса за місцем проживання та смерті спадкодавця. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав , надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представники відповідачів в судове засідання не з"явилися , надали заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши представника позивача , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню . В судовому засіданні було встановлено , що на користь позивача від імені [PERSON] , що помер [INFO] року (а.с. 7), було посвідчено заповіт 13.08.2013 року секретарем Бірківської сільської ради за реєстром № 69 про заповідання всього належного на день смерті майна (а.с.8). Постановою державного нотаріуса Голобородько О.В. (а.с.6) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв"язку з пропуском строків звернення до нотаріальної контори. Позивач зверталася з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про прийняття спадку після смерті [PERSON] (а.с. 9), що зареєстровано в реєстрі №727 від 23.09.2013 року. Згідно витягів з погосподарських книг Красносілківської сільської ради (а.с. 26-27) [PERSON] проживав на території сільської ради з 1977 року , а з 1996 року по день смерті [INFO] року проживав одиноко . Згідно витягів з Спадкових реєстрів (а.с.24-25) спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася , останній зареєстрований від його імені заповіт за № 69 від 13.08.2013 року Бірківською сільською радою. Відносини, що склалися між сторонами суд відносить до спадкових правовідносин та вважає за необхідне керуватися главою 87 ЦК України" Здійснення права на спадкування ". Згідно ст.1272 ч.3 ЦК України - за позовом спадкоємця , який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини , суд може визначити додатковий термін для подання заяви про прийняття спадку. Так як позивач є належним спадкоємцем за заповітом , пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин ,оскільки своєчасно помилково звернувся з заявою про прийняття спадку по місцю свого проживання , а не смерті спадкодавця , має похилий вік , проживає у іншій місцевості , пропущений строк є незначним , а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати договір оренди автомобіля та стягнути з відповідача борг. В обгрунтування позову зазначив, що 11.11.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір № 804 оренди автомобіля марки Iveco модель Evrocargo, 1997 року випуску, державний номер [NUMBER] строком на 12 місяців, зі сплатою орендної плати щомісячно в сумі 6000 грн. Відповідач ухиляється від виконання зобов"язань, використовуючи вищезазначений автомобіль, жодного разу не сплатив орендну плату. Представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав повністю та просив стягнути з відповідача 60 000 грн. - заборгованість по орендній платі, 6 287,76 грн. - пені, 14 376 грн. - суми встановленого індексу інфляції за весь час прострочення плати та 671,18 грн. - 3% річних від простроченої суми, а всього 81 334,94 грн. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся по місцю своєї реєстрації. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 11.11.2014 року між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено договір № 804 оренди автомобіля марки Iveco модель Evrocargo, 1997 року випуску, державний номер [NUMBER] строком на 12 місяців, якій посвідчений нотаріально. Згідно умов договору п.11 відповідач зобов'язалася сплатити позивачу за оренду автомобіля 72 000 грн. Щомісячний платіж становить 6000 грн. до 5 числа кожного місяцю. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, порушуючи вимоги законодавства та умови договору, відповідач не виконав зобов'язання в установлений строк. Жодного разу орендний платіж не сплатив. Згідно пункту 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Пунктом 9 договору передбачено, що договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі несплати орендної плати протягом трьох місяців. Відповідач порушив вимоги договору, орендну плату не сплатив і тому є всі підстави до розірвання договору оренди. Ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимоги кредитора, зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З розрахунком, який наданий позивачем, суд згоден і тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 26 травня 2006 року. Мотивує заяву тим, що подружнє життя не склалося через протилежні погляди на ведення господарства. Подальше примирення неможливе. Шлюбні відносини припинено понад рік. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить інтересам позивача. З урахуванням положень ст. 274 ЦПК України при відкритті провадження вирішено провести розгляд цієї справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився. В позові просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнала. Просила суд після розірвання шлюбу присвоїти дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223 ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності сторін. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Між сторонами зареєстровано шлюб 26 травня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). Подружжя має спільну неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Строк на примирення надавати недоцільно, оскільки жоден з подружжя цього не бажає. Таким чином, суд вважає встановленим, що збереження сім`ї в подальшому неможливо, шлюб сторін існує формально, суперечить інтересам обох з подружжя. Тому суд приходить до висновку, що шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд відновлює відповідачу її дошлюбне прізвище " [PERSON] ". На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою , зареєстрований 19.10.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 125. Свої вимоги мотивує тим , що від спільного проживання у них народився син : [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки з відповідачкою не склалися тому, що, у них несумісні характери, протилежні погляди на життя на роль кожного з подружжя у сім'ї. З відповідачкою вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак до суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча про день і час слухання справи була належним чином повідомлена, однак до суду подала заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить справу розглядати в її відсутність. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище "[PERSON]". Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачкою необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує чиїх - небудь прав та інтересів. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.10.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 125 ( а.с. 5). Від спільного проживання у сторін народився син : [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки позивача з відповідачкою не склалися тому, що,у них несумісні характери, протилежні погляди на життя на роль кожного з подружжя у сім'ї.Сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, оскільки доведено, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище "[PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі; від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей. Зазначив, що вони мають різні характери та погляди на життя і сімю. Вказане привело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Також, зазначив, що вони припинили проживати разом і не ведуть спільного господарства. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач до суду не зявилася, надала суду заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги визнала повістю. Також в заяві просить залишити їй шлюбне прізвище "Засуха". Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 12.10.2012 р. між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 286, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 135659 (а.с. 5). Сторони є батьками дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ОК № 228793 від 03.01.2013 р., [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ОК № 261832 від 18.02.2014 р. (а.с. 6, 7). Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачу необхідно залишити шлюбне - "Засуха". Враховуючи викладене,

Outcome: approved