Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Чорноморської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на самочинно реконструйований (перебудований) об'єкт нерухомого майна, виділ в натурі частки зі спільної власності. Позивач посилається на те, що 22 липня 1970 року на підставі договору купівлі-продажу № 4-1730 Позивач [PERSON] придбав ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] 18 червня 1998 року [PERSON] придбав іншу ? частину вищезазначеного житлового будинку. Отже, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] по ? за кожним. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 травня 2006 року було визнано право власності за Позивачем на самочинно збудоване нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS], що складається веранда літ. «а», «а1», гараж літ. «З», літня кухня літ. «Д», тамбур літ. «д», сарай літ. «Е», підвал літ. «з», вбиральня літ. «Ж» та самовільне збільшена житлова на 7,3 кв.м. Право власності було належним чином зареєстровано в БТІ м. Іллічівська, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. Крім того, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,059 га, кадастровий номер [NUMBER] по ? за кожним. При таких обставинах, оскільки позивачу належить на праві власності ? земельної ділянки та розташований на ній житловий будинок, останній вирішив здійснити реконструкцію (перебудову) об'єкту нерухомого майна шляхом, а саме були знесені наступні будівлі літ. «Д» - літня кухня, літ. «д» - тамбур, літ. «Е» - сарай, літ «В» - вбиральня, та самовільно побудовано літ. «Л» - сарай. На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] та складається: з житлового будинку літ. «А»: «1» - веранда, площею 3,5 кв.м, «2-1» - коридор, площею 22,6 кв.м., «2-2» житлова кімната, площею 21,1 кв.м., «2-3» житлова кімната, площею 16,2 кв.м., «2-4» санвузол, площею 5,5 кв.м., «2-5» кухня, площею 11,1 кв.м., «2-6» житлова кімната, площею 17,6 кв.м., «2-7» житлова кімната, площею 24,4 кв.м., «2-8» житлова кімната, площею 24,6 кв.м., загальна площа 146,6 кв.м., житлова 103,9 кв.м.; з господарських будівель та споруд: вбиральня літ «Ж», гараж літ. «З» з підвалом, сарай літ «Л», ворота № 1, огорожа № 2, дворове покриття № 1. Крім того, позивач просить здійснити виділ в натурі частки зі спільної власності, а саме виділити в натурі наступне нерухоме майно: з житлового будинку літ. «А»: «1» - веранда, площею 3,5 кв.м, «2-1» - коридор, площею 22,6 кв.м., «2-2» житлова кімната, площею 21,1 кв.м., «2-3» житлова кімната, площею 16,2 кв.м., «2-4» санвузол, площею 5,5 кв.м., «2-5» кухня, площею 11,1 кв.м., «2-6» житлова кімната, площею 17,6 кв.м., «2-7» житлова кімната, площею 24,4 кв.м., «2-8» житлова кімната, площею 24,6 кв.м., загальна площа 146,6 кв.м., житлова 103,9 кв.м.; з господарських будівель та споруд: вбиральня літ «Ж», гараж літ. «З» з підвалом, сарай літ «Л», ворота № 1, огорожа № 2, дворове покриття № 1., обґрунтовуючи дану позовну вимогу тим, що згідно експертному висновку № 796\\2017 є технічна можливість саме такого поділу. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з'явився, однак подав заяву про визнання позову і просив справу розглянути у відсутності їх представника. В судове засідання третя особа не з'явилася, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Суд, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 22 липня 1970 року на підставі договору купівлі-продажу № 4-1730 Позивач [PERSON] придбав ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-11). 18 червня 1998 року гр.. [PERSON] придбав іншу ? частину вищезазначеного житлового будинку. Отже, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] по ? за кожним.(а.с. 26). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 травня 2006 року було визнано право власності за позивачем на самочинно збудоване нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS], що складається веранда літ. «а», «а1», гараж літ. «З», літня кухня літ. «Д», тамбур літ. «д», сарай літ. «Е», підвал літ. «з», вбиральня літ. «Ж» та самовільне збільшена житлова на 7,3 кв.м. (а.с. 12-14). Право власності було належним чином зареєстровано в КП «БТІ» м. Іллічівська, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,059 га, кадастровий номер [NUMBER] по ? за кожним, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30.09.2013 року. (а.с. 16-26). Згідно технічного паспорту виданого КБ «Бюро технічної інвентаризації» міста Іллічівська 14.03.202 року, інвентаризаційна справа 2635, технічні характеристики об'єкта нерухомого майна, що є предметом позову відповідають заявленим позовним вимогам. Згідно висновку експерта [PERSON] (ТОВ «БУДЕКСПЕРТ-Т») № 796/2017, будівля, що розташована за адресою: [ADDRESS] відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (а.с. 27-43). Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст.16 ЦК України, серед способів захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідност.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 2ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов в частині визнання права власності самочинно реконструйований (перебудований) об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] та складається: з житлового будинку літ. «А»: «1» - веранда, площею 3,5 кв.м, «2-1» - коридор, площею 22,6 кв.м., «2-2» житлова кімната, площею 21,1 кв.м., «2-3» житлова кімната, площею 16,2 кв.м., «2-4» санвузол, площею 5,5 кв.м., «2-5» кухня, площею 11,1 кв.м., «2-6» житлова кімната, площею 17,6 кв.м., «2-7» житлова кімната, площею 24,4 кв.м., «2-8» житлова кімната, площею 24,6 кв.м., загальна площа 146,6 кв.м., житлова 103,9 кв.м.; з господарських будівель та споруд: вбиральня літ «Ж», гараж літ. «З» з підвалом, сарай літ «Л», ворота № 1, огорожа № 2, дворове покриття № 1 підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про виділ в натурі частки зі спільної власності суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 364 ЦК Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній ре єстрації. Позивач виявили бажання виділити йому в натурі частину житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно експертному висновку № 796\\2017 є наступна технічна можливість виділу частки позивача в натурі з житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами (з урахуванням самочинно збудованих) що розташована за адресою: [ADDRESS]: [PERSON] виділяється: з житлового будинку літ. «А»: «1» - веранда, площею 3,5 кв.м, «2-1» - коридор, площею 22,6 кв.м., «2-2» житлова кімната, площею 21,1 кв.м., «2-3» житлова кімната, площею 16,2 кв.м., «2-4» санвузол, площею 5,5 кв.м., «2-5» кухня, площею 11,1 кв.м., «2-6» житлова кімната, площею 17,6 кв.м., «2-7» житлова кімната, площею 24,4 кв.м., «2-8» житлова кімната, площею 24,6 кв.м., загальна площа 146,6 кв.м., житлова 103,9 кв.м.; з господарських будівель та споруд: вбиральня літ «Ж», гараж літ. «З» з підвалом, сарай літ «Л», ворота № 1, огорожа № 2, дворове покриття № 1. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно ст.. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Частка, яку просить виділить в натурі Позивач є відокремленою, тому її виділ в натурі можливий. При виділенні в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється. У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду (лист Верховного Суду України від 01 липня 2013 року "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ"). На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження, у зв'язку з чим суд вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі. Розмір судового збору за подання до суду позовних заяв немайнового характеру визначається п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України " Про судовий збір " від 08.07.2011 року № 3674-VІ та на час розгляду справи становить 640,00 грн. Стягнути з позивача на користь держави.

Outcome: approved