Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27.09.2018 року у розмірі 29326,89 грн. станом на 17.07.2020 року та судові витрати по справі у розмірі 2102,0 грн. Свої вимоги мотивує тим, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», далі - Умови, опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення. 27 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 27 вересня 2018 року. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Станом на 01 червня 2020 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п. 5.16 п. 5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 01 червня 2020 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит став у формі «на вимогу». У порушення зазначених умов договору відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 29326,89 грн., через що позивач змушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.33). Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 12 листопада 2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 32). У судове засідання відповідач не з`явився, проте в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки подав до суду відзив на позовну заяву. Згідно наданого відзиву на позовну заяву відповідач просив у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості відмовити повність, провадження у справі закрити. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як встановлено у судовому засіданні, 27 вересня 2018 року відповідач звернувся до AT «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 27 вересня 2018 року. (а.с. 7) У заяві зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що підписавши анкету-заяву він підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому договором. Як зазначає позивач, згідно наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.09.2018 року, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 29326,89 грн. (а.с.5-6). На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, копію паспорту [PERSON] , ідентифікаційний номер [PERSON] . Відповідно до п.п 2.1. п. 2 Розділу І Умов - Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування Платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов Договору в тому числі, платіжної систем MasterCard, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України. Пунктами 4.3., 4.8.1. Розділу І Умов встановлено, що Клієнт погоджується з тим, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими Клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами Банку через Мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, розмір кредитного ліміту є істотною умовою договору. Як вбачається з позовної заяви, позивач посилається на те, що на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 25000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Однак, з доданих до позовної заяви документів не вбачається відомостей про отримання відповідачем зазначеної суми кредиту, а також яку саме карту отримано відповідачем, тобто розмір кредитного ліміту, який є істотною умовою договору не підтверджується жодним документом. Аналізуючи Анкету - заяву від 27.09.2018 року вбачається, що вона не містить вказівки про кредитний ліміт, який встановлено [PERSON] , можливість нарахування відсотків і комісії, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ "Універсал Банк" пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив стягнути заборгованість за договором про надання банківських послуг у розмірі 29326,89 грн. в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 29326,89 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 0 грн. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором, посилався на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових рахунків та загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток (Monobank) і Тарифи (далі - Умови і правила надання банківських послуг і Тарифами), як невід`ємні частини спірного договору. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що Умови і правила надання банківських послуг, які долучено до позову, надавались для ознайомлення відповідачу та він погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо можливості нарахування комісії, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача - не може бути належним і допустимим доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що встановлено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. На підтвердження зазначеного, суд приймає до уваги відзив відповідача на позовну заяву, який підтверджує той факт, що надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів, які долучені до матеріалів справи, не місять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору та не може бути належним та допустимим доказом. Отже враховуючи вище зазначене, відсутні підстави вважати що сторони обумовили у письмовому вигляді суму та ліміт кредитного договору, які крім того відсутні у анкеті-заяві. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03.07.2019 р. по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила надання банківських послуг і Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача, змінювалися самим позивачем у період із часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг із Умов і правил надання банківських послуг і Тарифів, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин і без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про кредитний ліміт, сплату комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг і Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Умови і правила надання банківських послуг і Тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами, шляхом підписання заяви. Отже, анкета-заява від 27.09.2018 року не містить вказівки про кредитний ліміт та суми кредиту, яка була отримана відповідачем, можливість нарахування відсотків і комісії, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Інших доказів, які б підтверджували отримання відповідачем, зазначеної у позовній заяві суми, кредиту позивачем взагалі не долучено до матеріалів позовної заяви. За таких обставин, зваживши та проаналізувавши у сукупності наведені вище докази, які подано позивачем, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді кредитний ліміт, можливість нарахування відсотків і комісії, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Вказані висновки суду узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17. Крім того, суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості за договором №б/н від 27.09.2018 року, згідно якого вбачається, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 29326,89 грн., заборгованість за пенею та комісією становить - 0,0 грн., оскільки, згідно посилання позивача у позовній заяві зазначено, що відповідач отримав кредит у розмірі 25000,0 грн., при цьому у позовній заяві відсутні будь які докази про нарахування заборгованості за пенею та комісією. Тому суду не зрозуміло складові нарахування заборгованості за тілом кредиту у розмірі 29326,89 грн. (на підставі чого збільшилась нарахована сума). Суд, у свою чергу, повинен мати можливість перевірити правильність нарахування заборгованості, відсотків, пені, штрафу, суми які є похідними від дати прострочення платежу, однак позивач позбавив суд такої можливості визначити існуючу заборгованість за тілом кредиту. У відповідності до ст.ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч.1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, надані позивачем докази не дозволяють безсумнівно встановити, який кредитний ліміт було вирішено надати відповідачу, оскільки тільки в позовній заяві вказано про розмір кредиту в 25000 грн., а в заяві взагалі не визначено кредитний ліміт, при цьому, суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, оскільки відсутні вихідні дані, зокрема про дату збільшення чи зменшення кредитного ліміту та його використання позичальником. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів змагальності та диспозитивності, АТ «Універсал Банк» на підтвердження вимог позову обмежився доданими до позовної заяви копіями розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27.09.2018 року, анкетою-заявою, витягом з Умов обслуговування розрахунків фізичної особи, копією паспорту [PERSON] , копією ідентифікаційного коду відповідача. При цьому в матеріалах справи відсутні таблиця обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту на які позивач посилається у позовній заяві, як на складові, які складають між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг, тим самим самоусунувся від доведення та обґрунтування належними доказами своїх позовних вимог. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, які подано сторонами, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами позовні вимоги, а тому позов не підлягає задоволенню. Судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed