Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати право користування житловим приміщенням, квартирою № 167 по вулиці Калиновій, 80, у місті Дніпрі, також визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 74 в частині вирішення питання про надання в користування [PERSON] та членам його сімї квартири [ADDRESS], визнати недійсним ордер від 03 березня 2015 року № [NUMBER], виданого [PERSON] із сімєю у складі трьох чоловік на право зайняття житлового приміщення квартири [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що вона перебуваючи тривалий час у близьких, дружніх відносинах з [PERSON] та [PERSON], на прохання останніх, у 1998 році вселилася до їхньої квартири [ADDRESS]. Та з цього часу проживала в зазначеній квартирі разом. На протязі всього часу сумісного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні платежі за спільні кошти і були членами однієї сім'ї. Після смерті [PERSON] у 2000 році продовжувала мешкати у квартирі № 167 з [PERSON], вели спільне господарство та жили однією сімєю. Рішенням суду [PERSON] була визнана недієздатною і позивач була призначена опікуном над нею. Позивач до теперішнього часу проживає в квартирі № 167, несе тягар по її утриманню та не зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням. Вважає себе такою, що вселилась до квартиронаймача як член сімї останнього, тому має право користування спірним житловим приміщенням. Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 74 видано ордер № [NUMBER] від 03.03.2015 року, яким вирішено питання про надання спірного житлового приміщення в користування відповідачу [PERSON] та членам його сімї, а саме, квартири за адресою [ADDRESS]. Вказане рішення виконавчого комітету порушує права та законні інтереси позивача, як особи, що має право користування цим житловим приміщення, та було винесено з порушенням норм житлового законодаства, оскільки ордер виданий не на вільне житлове приміщення. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення її без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування своїх позовних зазначив, що він та члени його сімї дружина та син, були зареєстровані в [INFO] з 05.03.2015 року на підставі ордеру виданого за рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року за № 74. В подальшому позивачем було укладено з КП «Жилсервіс-9» ДМР договір №23/200 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на виконання зазначеного договору 02.04.2015 ним здійснено оплату послуг КП «Жилсервіс-9» ДМР на суму 247 грн. 30 коп. за період трьох місяців 2015 року, а також здійснено оплату боргу за комунальні послуги перед КЖЕП №23 за особовим рахунком №61300 (закріплений за приміщенням за адресою: [ADDRESS]) на суму 1 624 грн. 21 коп. за період з квітня 2012 року до квітня 2015 року. 03.04.2015 позивачем разом зі співробітниками КП «Жилсервіс-9» ДМР було здійснено вихід до вказаної квартири з метою відкриття дверей квартири, зміни замків, вжиття заходів до забезпечення майна, яке могло знаходитись у житловому приміщенні. Однак, по прибутті до квартири було виявлено, що двері та замки до квартири змінено. Зі слів сусідів було зясовано, що у квартирі №167 буд. №80 на вул. Калиновій у м. Дніпрі проживає позивач по справі. Відповідачем було зясовано, що [PERSON] проживає у вказаній квартирі на підставі усної згоди колишніх квартиронаймачів, остання в добровільному порядку відмовилась покинути зазначену квартиру. Таким чином,на думку відповідача, позивач [PERSON] порушує його право користуватись житлом, належним йому за ордером на жиле приміщення - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також порушує права користування житлом членам його сімї через, що він та його родина вимушені винаймати житло. У звязку з цим просить суд усунути йому перешкоди у користуванні жилим приміщенням - квартирою №167 у будинку №80 на вулиці Калиновій у місті Дніпрі шляхом виселення [PERSON], [INFO], без надання їй іншого жилого приміщення. Представники позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Проти зустрічного позову заперечували, оскільки вважали, що позивач набула права користування житловим приміщенням відповідно до закону Відповідач [PERSON] проти первісного позову заперечував, оскільки вважав, що позивач не набула права користування спірним житловим приміщенням, бо вселилась в нього з порушенням чинного законодавства, крім того, зберігала за собою право користуватись іншим житловим приміщенням, де була зареєстрована. Просив у позові відмовити. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради, до суду не зявився, надав письмові заперечення проти позову, згідно яких вважав, що позивачем не було дотримано встановленого порядку вселення в квартиру, тому просив у позову відмовити. Представник відповідача - виконкому Дніпропетровської міської ради до суду не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON]О до суду не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи - комунального підприємства «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради проти первісних позовних вимог заперечував. Щодо підстав зустрічного позову, будь-яких пояснень не надав. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної в м.Дніпрі ради в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, зустрічний позов вважав обґрунтованим, оскільки порушуються права малолітньої дитини на користування житловим приміщенням. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради №244/13 від 19.08.2005 року у звязку зі смертю основного квартиронаймача квартири [ADDRESS] [PERSON], зроблено зміни в договорі найму вказаного житлового приміщення та укладено договір найму з [PERSON]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2007 року [PERSON],[INFO], було визнано недієздатною та призначено [PERSON], позивача по справі, опікуном над [PERSON] Згідно пояснень допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивач ще у 1998 році на прохання [PERSON] та [PERSON] вселилася до їхньої квартири [ADDRESS] та з цього часу проживала в зазначеній квартирі разом, оскільки [PERSON]П хворіла та була останній час до своєї смерті лежачою, а [PERSON]М була інвалідом з дитинства по психічному захворюванню, тому вони не могли самостійно себе обслуговувати, а позивач здійснювала належний догляд за ними. На протязі всього часу сумісного проживання вони вели спільне господарство, сплачували комунальні платежі за спільні кошти і були членами однієї сім'ї. Після смерті [PERSON] у 2000 році позивач продовжувала мешкати у спірній квартирі з [PERSON], оскільки за своїм психічним станом остання не могла себе обслуговувати та її не можна було залишати наодинці, вели спільне господарство та жили однією сімєю. У подальшому позивач стала опікуном [PERSON], та продовжувала мешкати з нею в одній квартирі. Після смерті підопічної [PERSON] до теперішнього часу проживає в квартирі № 167, несе тягар по її утриманню та не зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2013 року встановлено факт проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON], яка померла 04 липня 2012 року. Згідно ст. 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обовязки опікуна. Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна. Відповідно до п.4.3 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету Україїни у справах молоді та спорту, Міністерством освіти України, Міністерством охорони здоровя України, Міністерства праці та соціальної політики України N 34/166/131/88 від 26.05.99 року, зареєстрованого в Міністрестві юстиції України 17.06.1999 року за N 387/3680, опікун повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього. Стаття 3 СК України визначає, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ст. 65 ЖК України квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Таким чином суд прийшов до висновку, що позивач вселилась до спірного житлового приміщення як член сімї наймача та його опікун на законних підставах, спірне житлове приміщення було постійним місцем її проживання, вона тривалий час вела з наймачем [PERSON] спільне господарство. Доказами дотримання встановленого порядку при вселенні [PERSON] в спірне житлове приміщення та постійного місця проживання останньої та ведення з наймачем спільного господарство, та тривалість часу їх проживання, крім доказів, зазначених вище, підтверджено актом від 04 грудня 2014 року, складеного за участю сусідів [PERSON], [PERSON] завіреного підписом директора КП «Жилсервіс-9» ДМР [PERSON] про проживання позивача [PERSON] у квартирі [ADDRESS], та актом від 11 червня 2015 року складеного представниками КП «Жилсервіс-9» ДМР про проживання позивача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] завіреного підписом директора КП «Жилсервіс-9» ДМР [PERSON] Також, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. Отже, право членів сімї на жиле приміщення виникає не у звязку з реєстрацією, а за наявності відповідних обставин. Виходячи із положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. Отже, з огляду на вищевикладені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом щодо визнання за нею права користування житловим приміщенням - квартирою № 167 в будинку №80 по вул. Каліновій в місті Дніпрі, є законними та обґрунтованими. Також, судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 74, відповідачу [PERSON] та членам його сімї, надана квартира [ADDRESS] На підставі вказаного рішення відповідачу [PERSON] та членам його сімї було видано ордер № [NUMBER] від 03.03.2015 року, на зайняття спірного житлового приміщення. У судовому засіданні встановлено, що позивач є особою пенсійного віку, у якості члена сім'ї та опікуна померлого наймача була вселена до квартири [ADDRESS], де постійно проживала разом із наймачем та в силу вимог ст. ст. 64, 65 ЖК України набула права користування житловим приміщенням, а тому оскаржуване рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 74, на підставі якого було надано дане житлове приміщення в користування [PERSON] та членам його сімї, прямо впливає на права за законні інтереси позивача по справі, позбавляючи її можливості реалізовувати своє право користування спірним житловим приміщенням Вказане рішення виконавчого комітету від 19.02.2015 року № було винесено з порушенням норм ЖК України, що є підставою для визнання незаконним зазначеного рішення в частині надання в користування [PERSON] та членам його сімї квартири [ADDRESS] з огляду на наступне. Зазначене оспорюване рішення виносилось з огляду на вимоги ст. 46 ЖК України щодо позачергового надання житлового приміщення відповідачу [PERSON], в той час як згідно рішення спільного засідання адміністрації, житлово-побутової комісії, профспілкового комітету незалежної профспілки прокуратури міста Дніпропетровська від 22.12.2014 року, не вбачається право відповідача [PERSON] на позачергове отримання жилого приміщення з підстав, передбачених ст. 46 ЖК України, п.47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР. Належних та допустимих доказів протилежного відповідачами суду не надано. Також, відповідно до ч. 2\~ст. 58 ЖК України\~ордер на вселення у жиле приміщення може бути видано лише на вільне жиле приміщення, а згідно зі\~ст. 59 ЖК України\~ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним, зокрема, у разі порушення прав інших громадян на зазначене в ордері жиле приміщення. На думку суду, визнання ордеру недійсним з тих мотивів, що він виданий на зайняте приміщення, може мати місце в тому разі, коли останнє було зайняте правомірно, крім того, відповідно до вимог статті 58 Житлового кодексу Української РСР ордер на вселення в приміщення може бути видано тільки в тому випадку, якщо жиле приміщення є вільним не тільки юридично, а й фактично. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач у якості члена сімї та опікуна померлого наймача була вселеною до квартири [ADDRESS], постійно проживала разом із наймачем у спірній квартирі та в силу ст. ст. 64, 65 ЖК України набула права користування житловим приміщенням, тому спірне житлове приміщення не було вільним у розумінні ч.2 ст. 58 ЖК України, а видача ордера на зайняття спірного житлового приміщення відповідачу [PERSON], його дружині, [PERSON] та сину, [PERSON], порушує права та законні інтереси позивача та, як наслідок, є безумовною підставою для визнання оспорюваного ордеру недійсним. В силу приписів п. 10 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 21 ЦК України, способом захисту порушеного цивільного права та інтересу є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки зазначеним рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 74 вирішено питання про надання спірного житлового приміщення в користування [PERSON] та членам його сімї квартири [ADDRESS], вказане рішення в цій частині порушує права та законні інтереси позивача, як особи, що має право користування цим житловим приміщенням, що є підставою для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 74 в частині надання в користування [PERSON] та членам його сімї квартири [ADDRESS]. Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, що встановлені судом, а саме визнання за позивачем права користування спірним житловим приміщенням, визнання незаконним рішення виконавчого комітету щодо надання [PERSON] та членам його сімї спірного житлового приміщення, а також визнання недійсним ордеру на зайняття відповідачем та членами його сімї спірного житлового приміщення, суд визнає безпідставними зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення. Суд також не приймає до уваги заперечення проти позову представників іншого відповідача та третіх осіб, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами..

Outcome: approved