Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу, що здійснює досудове розслідування, в його обґрунтування посилаючись на те, що 6 грудня 2006 року його незаконно затримав за підозрою у скоєнні злочину, у порядку ст.115 КПК України, по кримінальній справі № 36061032, слідчий з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській Заставський I.A. Відповідно до протоколу про затримання особи підозрюваної в скоєнні злочину від 06.12.2006 року, слідчий Заставський I.A. затримав його і направив до СІЗО на три доби. 08 грудня 2006 року постановою слідчого Заставського I.A. позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 12 грудня 2006 року постановою слідчого його було притягнуто до кримінальної справи № 36061032 в якості обвинуваченого за ч.4 ст.190 КК України. 18 грудня 2006 року постановою слідчого Заставського I.A. було накладено арешт на майно позивача. 12 лютого 2014 року постанова слідчого від 17.02.2007 року скасована постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська і направлена прокурору Дніпропетровської області. 25 березня 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зобов'язано прокуратуру Дніпропетровської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які встановлені відповідно до постанови Індустріального районного суду від 12 лютого 2014 року по справі № 202/939/14-к. 26 березня 2014 року відомості були внесені до ЄРДР за № 42014040000000218 і розпочато досудове розслідування. 04 липня 2014 року заступником прокурора Дніпропетровської області була скасована як незаконна постанова слідчого з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області Заставського І.A. від 12.12.2006 року про притягнення позивача, як обвинуваченого, до кримінальної справи № 36061032. 02 вересня 2014 року постановою заступника прокурора Дніпропетровської області скасовано запобіжний захід відносно позивача, а також тією ж датою скасовано арешт, накладений на майно позивача. Позивач наголошує на тому, що він з 06.12.2006 року по 21.01.2014 року був обвинувачений у кримінальній справі та знаходився під карним переслідуванням, з яких 3 доби він знаходився під вартою, а потім з 12.02.2014 року до 02.09.2014 року. До нього незаконно було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з 08.12.2006 року до 02.09.2014 року. Його майно знаходилось під арештом з 18.12.2006 року по 02.09.2014 року. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року позивачу було відшкодовано моральну шкоду за період з 06.12.2006 року до 28.07.2010 року. З 28 липня 2010 року по 21 січня 2014 року він офіційно перебував під карним переслідуванням. З 12 лютого 2014 року, коли постановою Індустріального районного суду була скасована постанова від 17.02.2007 року про припинення кримінального переслідування відносно позивача, він знову мав статус обвинуваченого, оскільки були чинними постанова слідчого Заставського ІА. від 12.12.2006 року про притягнення позивача як обвинуваченого до кримінальної справи №36061032, а також постанова від 08.12.2006 року про обрання запобіжного заходу та постанова від 18.12.2006 року про арешт майна, до 02 вересня 2014 року, коли постановами заступника прокурора Дніпропетровської області було скасовано запобіжний захід відносно позивача та арешт майна. Позивач вважає, що його права порушені незаконними діями та бездіяльністю слідчого Заставського І.А. за період з 28.07.2010 року по 21.01.2014 року, а також з 12.04.2014 року по 04.07.2014 року, а тому позивач просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку відкритого в Державній казначейській службі України в установленому порядку для забезпечення списання в безспірному порядку коштів державного бюджету моральну шкоду в сумі 63830,20 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні повністю, оскільки вважав, що позивач не знаходився під карним переслідуванням у зазначений ним період, крім того, не обґрунтував визначення ним розміру моральної шкоди. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Правовою основою діяльності міліції є Конституція України, Закон України "Про міліцію" та інші законодавчі акти України. Законом України "Про міліцію" передбачено, що міліція в Україні - це державний озброєний орган державної виконавчої влади, а працівники міліції є представниками державного органу виконавчої влади. Особи, які постійно чи тимчасово здійснюють функції представників влади, є службовими особами. Відповідно до положень ст.ст. 1, 24 Закону України «Про міліцію» міліція є органом державної виконавчої влади і її фінансування і матеріально-технічне забезпечення здійснюється за рахунок засобів республіканського і місцевих бюджетів. Розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за управління бюджетними коштами асигнуваннями, контроль за дотриманням бюджетного законодавства здійснює Державне казначейство України. Частиною 2 ст. 95 Конституції України встановлено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове їх спрямування визначаються законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Судом встановлено, що 12 грудня 2006 року постановою слідчого по ОВС СВ з РОВС та ЗЗОГ СУ УМВС України Заставського І.А. позивача по справі було притягнуто в якості обвинуваченого за ч.4 ст.190 КК України по кримінальній справі № 36061032. Постановою цього ж слідчого від 08.12. 2006 року позивачу обрана міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд по даній кримінальній справі. 18 грудня 2006 року постановою слідчого Заставського I.A. було накладено арешт на майно позивача. У січні 2014 року на адресу позивача було направлено постанову від 17.02.2007 року про закриття кримінального переслідування відносно позивача у кримінальній справі №36061032. 12 лютого 2014 року постанова слідчого від 17.02.2007 року скасована постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська і направлена прокурору Дніпропетровської області. 25 березня 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зобов'язано прокуратуру Дніпропетровської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які встановлені відповідно до постанови Індустріального районного суду від 12 лютого 2014 року по справі № 202/939/14-к. 26 березня 2014 року відомості були внесені до ЄРДР за № 42014040000000218 і розпочато досудове розслідування. 04 липня 2014 року заступником прокурора Дніпропетровської області була скасована як незаконна постанова слідчого з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області Заставського І.A. від 12.12.2006 року про притягнення позивача, як обвинуваченого, по кримінальному провадженні №42014040000000218. 02 вересня 2014 року постановою заступника прокурора Дніпропетровської області скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відносно позивача, а також постановою вказаної посадової особи від тієї ж дати скасовано арешт, накладений на майно позивача. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, Управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої незаконними діями, встановлено факт перебування позивача під карним переслідуванням з 06.12.2006 року по 17.02.2007 року, а з урахуванням його обізнаності про постанову від 17 лютого 2007 року, до 28 липня 2010 року, з яких три доби провів під вартою. Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини, судом встановлено, що позивач продовжував з 28.07.2010 року по 4.07.2014 року перебувати під карним переслідуванням. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною 2 статті 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Частинами 4,5 ст.3 Закону встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Згідно з вимогами ст.ст. 1, 4, ч.2., ч.3 ст.13 вказаного Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням обставин справи в межах, передбачених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичних та моральних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної страти громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду. Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам у сукупності, виходячи із засад розумності та справедливості, зважаючи на характер та обсяг страждань, яких завдано позивачу внаслідок вимушених змін у його житті та його виробничих стосунках, необхідності витрати зусиль та часу для відновлення попереднього стану, заподіяними позивачу внаслідок обмеження його свободи шляхом обрання йому запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та арешту майна, суд вважає стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10 000 гривень з державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з рахунку Державної казначейської служби України. Згідно із ст.88 ЦПК України cудові витрати розподілу не підлягають та відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial