Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що після одночасної смерті їх спільних батьків 8.08.2007 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] успадкували їх частини приватизованої квартири і на даний час є співвласниками квартири [ADDRESS] в розмірі 1/2 частини, що належить кожній із них. Витрати по оплаті житлово-комунальних послуг несе тільки позивач, відповідач не бажає сплачувати вартості 1/2 частини спожитих житлово-комунальних послуг. За період з 1.03.2015 року по 28.02.2018 року позивач сплатила як свою частку вартості спожитих житлово-комунальних послуг, так і за частку відповідача в розмірі 35 582 грн. 24 коп. Тому просить стягнути у судовому порядку половину від цієї суми разом з 6 482 грн. 71 коп. інфляційних втрат та 1051 грн. 53 коп. 3%-річних. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що останніх 18 років вона не проживає в спірній квартирі, а мешкає в Житомирській області, м. Бердичеві, де має своє житло і з 2010 року постійно там працює державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Житомирській області. В спірну квартиру позивач відповідача не допускає, тому саме позивач і повинна сплачувати всі житлово-комунальні послуги. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними сестрами між собою. З 2008 року вони є співвласниками квартири [ADDRESS] в розмірі 1/2 частини, що належить кожній із них, на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 8.01.2002 року, виданного відділом приватизації державного житлового фонду Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації (а.с.13), свідоцтв про право на спадщину за законом від 4.04.2008 року за №335982; №335983; №335984; №335985 (а.с.9-12). Як наголошує ч.1-3, ст.66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. За правилами ч.1, ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до ч.1, ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Дані правовідносини між сторонами по справі повинні регулюватись Цивільним Кодексом України та Законом України „Про житлово-комунальні послуги", оскільки вони виникли та діють між суб`єктами цивільних правовідносин з приводу витрат на оплату житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири. За правилами п.1; 3, ч.1, ст.1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Як зазначає п.5, ч.3, ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частина 1, ст.32 цього ж Закону України вказує, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд приймає до уваги пояснення відповідача, що вона останніх 18 років не проживає в спірній квартирі [ADDRESS] , а мешкає в Житомирській області, м. Бердичеві, де має своє житло і з 2010 року постійно там працює державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Житомирській області (а.с.47; 48-51), її син [PERSON] , [INFO] відвідує дошкільний навчальний заклад №28 м. Бердичева з 28.03.2016 року по даний час (а.с.52), що підтверджено документально. Однак суд не може покласти в основу рішення показання відповідача, що позивач чинила їй перешкоди у користуванні спірним житлом, оскільки хоч рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5.07.2018 року, залишеного в силі Постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2018 року, було зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою, але вказані судові рішення не містять періоду та часу вчинення таких перешкод, а також доказів, які вказане підтверджують, тому суд позбавлений можливості встановити період, який не підлягає до оплати відповідачкою (а.с.107-111). Як передбачено ч.3, ст.156 ЖК України повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. За змістом ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] є співвласницею спірної квартири і зобов`язана нести витрати по управлінню, утриманню та збереженню спільного нерухомого майна (квартири) відповідно до її частки (1/2 частина квартири), тому вона повинна сплачувати витрати на утримання будинку, прибудинкової території та опалення, що відноситься до управління, утримання та збереження спільного майна, як передбачено ст.360 ЦК України. Інші комунальні послуги, такі як холодне та гаряче водопостачання та водовідведення, оплата за електроенергію, газ, телекомунікаційні послуги, тощо, не підлягають оплаті відповідачкою, оскільки вона в порядку ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" не є споживачем даних послуг, так як тривалий час проживає в іншому місті поза межами м. Києва, що підтверджено документально. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні в їх сукупності, оглянувши в судовому засіданні оригінали квитанції, наданих позивачем за вказаний період, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на утримання будинку, прибудинкової території та опалення за період з 1.03.2015 року по 28.02.2018 року в розмірі 7 250 грн. 05 коп., що складає 1/2 частини від сплаченої позивачем суми за вказаний період, а саме: оплата на утримання будинку, прибудинкової території (січень 2015 року - 76,90 грн.; лютий-березень 2015 року - 358,07 грн.; квітень, травень, червень 2015 року - по 226,33 грн.; серпень 2015 - березень 2016 року - по 205,49 грн.; травень 2016 року - 205,49 грн.; червень 2016 року - 226,33 грн.; липень - серпень 2016 року - по 205,49 грн.; лютий 2-17 року - 300 грн.; березень 2017 року - 277,40 грн.; квітень - травень 2017 року - по 205,49 грн. ) та опалення (березень 2015 року - 2604 грн.; жовтень 2015 року - 552,57 грн.; листопад 2015 року - 1089,45 грн.; грудень 2015 року - 298,38 грн.; січень 2016 року - 692,43 грн.; лютий 2016 року - 687,09 грн.; березень 2016 року - 599,57 грн.; квітень 2016 року - 265,85 грн.; 3 квитанції за лютий - березень 2017 року - 1200,22 грн.; 600 грн.; 1320,47 грн.). В задоволенні решти суми необхідно відмовити. Як регламентує ч.2, ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не є боржником перед позивачем і між ними відсутні будь-які договірні або боргові відносини, тому відповідач не зобов`язана сплачувати позивачу індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, як передбачає ч.2, ст.625 ЦК України. За таких обставин в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення 6 482 грн. 71 коп. інфляційних втрат та 1051 грн. 53 коп. 3%-річних необхідно відмовити.

Outcome: partial