Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення. В своїй заяві посилався на те, що 07.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CVH0GK00000185, за умовами якого Банком видано Позичальнику кредитні кошти в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими Договором та строком дії до 04.06.2021 року. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 27.06.2006 року № CVH0GK00000185, посвідчений 27.06.2006р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О., зареєстрованим в реєстрі за № 265, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 337,20 кв.м., житловою площею 135,00 кв.м. Банк за Кредитним договором зобов'язання виконав належним чином, здійснивши видачу кредиту на визначених Кредитним договором умовах, однак Позичальником взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними належним чином не виконано, тому Банком подано до суду позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки. 02.09.2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівці постановлено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 337,20 кв.м., житловою площею 135,00 кв.м., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». На виконання ст. 40 ч.2 ЗУ «Про іпотеку», 23.12.2014 року Позивачем направлено Відповідачам вимоги про добровільне звільнення будинку, що перебуває в іпотеці Банку. Однак, вимога Банку залишена Відповідачами без задоволення, незважаючи на те, що вони отримані 03.01.2015 року. Просив виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), що знаходиться в [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача Зюлковська Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Також пояснила, що відповідачі не підпадають під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки площа будинку іпотечного майна є 337,20 кв.м., тобто більшою ніж передбачено даним законом. Крім того, у відповідача є інше житло, у підтвердження чого надала копію договору купівлі-продажу жилого будинку від 21.04.2001 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась та надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.85). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились повторно, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином повістками, про поважні причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що 07.06.2006 року між ЗАТ КБ«ПриватБанк», правонаступником якого виступає ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CVH0GK00000185, за умовами якого Банком видано Позичальнику кредитні кошти в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими Договором та строком дії до 04.06.2021 року (а.с.4-5). В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 27.06.2006 року № CVH0GK00000185, посвідчений 27.06.2006р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О., зареєстрованим в реєстрі за № 265, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 337,20 кв.м., житловою площею 135,00 кв.м. (а.с.6-9). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а за приписами ст. 615 цього ж кодексу, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 02 вересня 2014 року Шевченківський районний суд м. Чернівці по справі 727/8933/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалив рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за договором № CVH0GK00000185 від 07.06.2006 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 337,20 кв.м., житловою площею 135,00 кв.м. (а.с. 10-11). 22 жовтня 2014 року Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області рішення Шевченківського районного суду від 02. Вересня 2014 року, залишено без змін (а.с. 54-55). 23 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав відповідачам вимогу про звільнення житлового будинку в місячний термін в зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, які отримані 03 січня 2015 року (а.с. 13-15). В житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою ПП «Регіон-Центр» від 04.03.2014 року (а.с.48). Згідно з ч.3 ст. 109 Житлового кодексу УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 40 ч. 2 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У відповідності до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки позивачем були виконані усі вимоги, передбачені ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ч.3 ст.109 Житлового кодексу УРСР для примусового виселення мешканців, а саме, наявне рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідачам було направлено повідомлення про добровільне виселення з житла, тому наявні правові підстави для виселення відповідачів з квартири. Відповідно до Ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 року «Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки». Також слід зазначити, що норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується на дані правовідносини, оскільки згідно договору іпотеки № CVH0GK00000185 від 07.06.2006 року, загальна площа житлового будинку переданого [PERSON] в іпотеку складає 337,20 кв.м. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Висновок суду ґрунтується на усних поясненнях представника позивача, та всіх наявних в справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка. Таким чином, суд вважає за необхідне виселити в примусовому порядку [PERSON], [PERSON], [PERSON], з житлового будинку [ADDRESS] Стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 243,60 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення доказів в розмірі 121,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved