Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивачка [PERSON], інтереси якої згідно договору представляє [PERSON], звернулася в суд з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом до відповідачів Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], де третьою особою на стороні відповідачів є приватний нотаріус Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В. Посилається на те, що [INFO] року в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок по [ADDRESS]; житловий будинок по [ADDRESS]; земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 1,4198 га (державний акт [NUMBER]). На день смерті [PERSON] проживала одиноко, власних дітей не мала, є її рідною сестрою, а тому спадкоємцями на день її смерті були - вона та її рідний брат [PERSON]. За її заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. відкрита спадкова справа щодо спадкування за законом за померлою [PERSON]. Її рідний брат, [PERSON] заяви про прийняття спадщини за [PERSON] до перебігу строку прийняття спадщини не подавав, станом на день її звернення до суду він помер. Отже, вона є єдина спадкоємиця другої черги за законом. Зазначила, що звернулася до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та запропоновано отримати підтвердження родинних зв'язків із [PERSON] з органів РАЦСу. Проведеною за зверненням уповноваженого нею представника перевіркою державного реєстру актів цивільного стану громадян встановлено що будь-яка інформації щодо актового запису про народження [PERSON] відсутня, книги державної реєстрації про народження за 1937 - 1943 роки за зазначеним населеним пунктом збереглися частково. Таким чином, родинні відносини з [PERSON] будь-якими актами цивільного стану громадян, за винятком відхиленої приватним нотаріусом посвідки про народження серія [NUMBER], підтвердити не видається можливим. Вказаний факт можуть підтвердити свідки. Крім цього, при відмові приватним нотаріусом Штефюк Н.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS], через відсутність документів, які посвідчують право власності [PERSON] на вказаний об'єкт нерухомості. Будівництво вказаного будинку було здійснено [PERSON] на підставі дозволу наданого останній рішенням виконавчого комітету Замостянської сільської ради н/д від 20.07.1990 року на відведеній під забудову земельній ділянці загальною площею 0,08 га та у відповідності до розробленого та затвердженого рішенням виконавчого комітету Вижницької районної ради н/д №55 від 14.11.1990 року будівельного паспорту. Однак, здійснивши будівництво вказаної будівлі упродовж 1990 року, [PERSON] даний житловий будинок в експлуатацію не здала та правовстановлюючий документ на вказаний об'єкт нерухомості не одержала та відповідно не зареєструвала. Окрім цього, при відмові приватним нотаріусом Штефюк Н.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було усно повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно земельну ділянку загальною площею 1,4198 га, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 29.12.2012 року [NUMBER], а також на житловий будинок по [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі рішення Вижницького районного суду від 27.04.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.12.2005 року № 9232299, у зв'язку із наявністю заповіту [PERSON] від 22.10.2007 року щодо заповідання майнових прав на користь [PERSON], [INFO]. Таким чином, здійснене [PERSON] у заповіті особисте розпорядження щодо заповідання на випадок смерті [PERSON] частини спадкового майна - земельної ділянки, яка належить їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 28.01.1997 року, виданого на підставі рішення Вижницької РДА від 05.02.1997 року, на момент відкриття спадщини втратило силу, оскільки право власності [PERSON] на вказаний об'єкт цивільних прав було припинено та останньою одержано право власності на новий об'єкт цивільних прав - земельну ділянку площею 1,4198 га, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 29.12.2012 року. Вважає, що відповідно до ч.4 ст.1236 ЦК України заповіт [PERSON] щодо заповідання на випадок смерті [PERSON] прав на земельну ділянку, що посвідчуються Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 28.01.1997 року, на момент відкриття спадщини - є не чинним. Таким чином, наявні підстави для захисту її прав в судовому порядку та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку загальною площею 1,4198 га, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 29.12.2012 року № [NUMBER]. З аналогічних підстав, підлягає захисту в судовому порядку її право власності на житловий будинок по вулиці Шевченка № 47 в с. Слобода- Банилів Вижницького району, який належав [PERSON] Просить встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], встановивши, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] Визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], який належав померлій [INFO] року [PERSON]. Визнати за [PERSON], право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], який належав померлій [INFO] року [PERSON]. Визнати за [PERSON], право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,4198 га, кадастровий номер [NUMBER], належну [PERSON] на підставі акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 29.12.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №732051041009796, в порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри [PERSON], яка померла [INFO] року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, послався на обставини викладені в позові, підтримав письмові пояснення та відповідь на відзив, просив позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача Слобода-Банилівської сільської ради не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Слобода-Банилівської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав відзив, де зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, позивачем не надано доказів неможливості встановлення факту родинних відносин шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану через органи РАЦСу, неможливості розгляду справи в порядку окремого провадження у зв'язку із наявністю спору про право. Позивач зазначає, що вона та її брат [PERSON] є спадкоємцями другої черги, не зазначає чи наявні чи відсутні інші спадкоємці другої черги, які також мають право на спадкування. Позивач стверджує, що за її заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В. відкрита спадкова справа щодо спадкування за законом за померлою [PERSON], однак доказів реєстрації її заяви в Спадковому реєстрі, а звідси і своєчасного прийняття нею спадщини позивачем до позовної заяви не надано. Доказів того, що [PERSON] помер і не прийняв спадщину до позовної заяви не додано, відомостей про його спадкоємців, до яких переходить право на прийняття належної йому частки у спадщині у порядку спадкової трансмісії. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, які підтверджують неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житлові будинки в нотаріальній конторі, а заявлений позов є передчасним, оскільки Позивач не надав доказів прийняття спадщини, а звідси і можливості звертатися до суду з даним позовом. Зазначив, що заповіт від 22 жовтня 2007 року є чинним на даний час, він не змінений і не скасований спадкодавцем [PERSON] за життя, в ньому чітко визначено волевиявлення померлої щодо заповітного розпорядження своєю земельною ділянкою площею 1,4198 га, що розташована в м.Вашківці, Вижницького району Чернівецької області, на користь [PERSON], право власності на земельну ділянку [PERSON] отримала за життя, і підтверджувалось Сертифікатом на право власності земельну ділянку, виданого Вижницькою районною державною адміністрацією 28 січня 1997 року, і не припинялось внаслідок зміни правовстановлюючого документа на державний акт про право на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого 29.12.2012 року відділом Держкомзему у Вижницькому району Чернівецької області, який був виданий за життя [PERSON] внаслідок виділу земельної ділянки в натурі. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікат про право на земельну частку (пай) отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі на місцевості відповідно до законодавства. Сертифікати про право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Такий спосіб захисту цивільних прав як визнання заповіту не чинним, діючим цивільним законодавством відповідно до ст. 16 ЦК України, та в розумінні ст. 1247, 1257 ЦК України, не передбачено, відповідно підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Відповідачу [PERSON] не зрозуміло, яке він відношення має до спадщина, що переходить до Позивача, за законом, оскільки заповітом від 22.10.2007 охоплюється лише земельна ділянка, а звідси і можливість стягнення з нього судових витрат по позовних вимогах, які не мають до нього жодного відношення. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, підтримала письмовий відзив, просила в задоволенні позову відмовити. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В. не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили факт родинних відносин між померлою [INFO] року [PERSON] та [PERSON], як рідних сестер. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Судом встановлено, що [INFO] року померла - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Серія [NUMBER], виданого [INFO] року виконавчим комітетом Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №09. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]; земельна ділянка площею 1,4198 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту, Вашківецької сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, кадастровий номер [NUMBER]. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ.«А» з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], 1990 року побудови, вартістю 577069,00 грн. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ.«А» з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] 1928 року побудови, вартістю 4302,00 грн. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.04.2005 року визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили. З копії висновку про вартість майна від 27.02.2018 року вбачається, що ринкова вартість об'єкту оцінки (проведена порівняльним методом) житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS], що належить на праві приватної власності покійній [PERSON], станом на 27 лютого 2018 року становить 49572,00 грн. З довідки-характеристики виданої Вижницьким РБТІ №3/30 від 07.03.2018 року вбачається, що [PERSON] була власником житлового будинку, літ.А, загальною площею 32,20 кв.м., житловою площею 15,80 кв.м., з належними до нього надвірними будівлями сарай літ.Б, сарай літ.В, який розташований в [ADDRESS] на підставі рішення сесії сільської ради VI скликання №36-12/12 від 25.05.2012 року. На підтвердження позивачкою [PERSON] позовних вимог щодо встановлення факту родинних відносин надано наступні докази: Копія посвідки про народження [PERSON], Серія [NUMBER] виданої Вашківським бюро ЗАГС, актовий запис №3 від 02.02.1940 року вбачається, що [INFO] року в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON], [PERSON]. Копія свідоцтва про народження [PERSON], Серія [NUMBER], виданого 23.02.1966 року в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №14 з даних якого вбачається, що [INFO] року в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №14 вбачається, що народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON], [PERSON]. Копія свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER], виданого 09.03.1973 року в м.Чернівці, актовий запис №581 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.03.1970 року, прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON]. Копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №00020126339 від 11.05.2018 року з даних якого вбачається, що за результатами проведеної перевірки актовий запис про народження [PERSON], [INFO], уродженки с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, не виявлено. Книги державної реєстрації актів про народження за 1937-1943 роки за зазначеним населеним пунктом збереглися частково. Довідка Слобода-Банилівської сільської ради №120 від 21.12.2017 року з даних якої вбачається, що [PERSON], на момент смерті [INFO] року зареєстрована та проживала у власному будинку в [ADDRESS] Разом з нею на день смерті ніхто не був зареєстрований, та не проживав. За наявними фактичними даними виконкому Слобода-Банилівської сільської ради спадкоємцями за законом 1-ої черги є її рідний брат [PERSON], [INFO] та рідна сестра [PERSON], [INFO]. Відомостей про коло інших спадкоємців виконкому сільської ради невідомо. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт родинних відносин між померлою [INFO] року [PERSON] та позивачкою [PERSON], як рідних сестер. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що факт родинних відносин між померлою [INFO] року [PERSON] та позивачкою [PERSON], як рідних сестер, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення факту родинних відносин необхідно позивачці для оформлення спадкових прав. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог позивачки [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], судом встановлено наступне. При зверненні з даним позовом до суду позивачка посилається на загальні вимоги щодо спадкування за законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.. Відповідно до ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. З матеріалів спадкової справи №78/2017 року до майна померлої [INFO] року [PERSON] вбачається, що 21 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], зазначивши, що крім неї спадкоємцем другої черги за законом, є брат [PERSON], який проживає в с.Брусниця, Кіцманського району. 25.12.2017 року приватним нотаріусом Штефюк Н.В. направлено повідомлення [PERSON] щодо його права на частку у спадковому майні після смерті [PERSON], однак у встановлений законом термін [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки заяви до нотаріальної контори не подав. З довідки Брусницької сільської ради №268 від 07.11.2018 року вбачається, що [PERSON], який мешкав в с.Брусниця по вулиці Брусницькій, Кіцманського району Чернівецької області - помер [INFO] року, а/з №20 від 12.04.2018 року. [PERSON] не звертався до виконавчого комітету із заявами стосовно спадщини після смерті рідної сестри [PERSON] У [PERSON] є рідний син - [PERSON], 1960 року народження, який проживає в [ADDRESS]. З відповіді приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. №175/02-14/78-2017 від 04.06.2017 року вбачається, що приватним нотаріусом повідомлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку ст.1262 ЦК України після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, оскільки не доказано родинний зв'язок з спадкодавцем. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Як видно з представлених доказів, житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], по плану забудови під літ. «А» - 1990 року побудови та житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] по плану забудови під літ. «А» - 1928 року побудови знаходяться в сільському населеному пункті, придатність житлових будинків для проживання ніким не оспорюється. Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об'єктів нерухомості є необов'язковим. Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що: позивачка [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON]; позивачка [PERSON] у встановлений законом шестимісячний термін звернулась до приватного нотаріуса Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]; крім позивачки [PERSON] спадкоємцем за законом другої черги був [PERSON], рідний брат померлої, який спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, [INFO] року - помер, інших осіб, які мають право на обов'язкову частку не має; позивачці [PERSON] приватним нотаріусом не видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, оскільки не підтверджено родинний зв'язок з спадкодавцем. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що існують об'єктивні обставини, які перешкоджають у видачі нотаріусом свідоцтв про право на спадщину за законом, а тому підлягають судовому захисту і позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. Що стосується позовних вимог позивачки [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,4198 га, кадастровий номер [NUMBER], судом встановлено наступне. За життя, а саме 22 жовтня 2007 року [PERSON] залишила розпорядження, а саме, земельну ділянку площею 2,0 га, що розташована в м.Вашківці, Вижницького району Чернівецької області, належну їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії [NUMBER], виданого Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області 28.01.1997 року на підставі рішення №71 Вижницької райдержадміністрації від 05.02.1997 року, заповіла [PERSON], [INFO], що підтверджується копією заповіту, посвідченого 22.10.2007 року приватним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Штефюк Н.В., зареєстровано в реєстрі за №8757. Відповідач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, 12.02.2018 року подав до приватного нотаріуса Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка складається із земельної ділянки площею 2,0 га, що розташована на території м.Вашківці, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією заяви. З копії державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 29.12.2012 року вбачається, що [PERSON] була власником земельної ділянки, площею 1,4198 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за межами населеного пункту Вашковецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, виданого на підставі розпорядження Вижницької РДА №177 від 15.03.20112 року. На спростування позовних вимог стосовно визнання права власності на земельну ділянку за позивачкою [PERSON] та на підтвердження заперечень проти позову представником відповідача було надано наступні докази. Відповідь відділу у Вижницькому районі Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області №0-24-0.170-1962/101-18 від 31.10.2018 року з даних якої вбачається, що відповідно до п.6 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 29.12.2012 року. Копія розпорядження надається із технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колгоспу ім..О.Кобилянської на території Вашківецької міської ради. Копію розпорядження Вижницької РДА №177 від 15.03.2012 року «Про затвердження технічної документації про передачі земельних часток (паїв)в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON].» з даних якого вбачається, що розпорядженням затверджено [PERSON], яка проживає в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, технічну документацію по передачі земельних часток (паїв)в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колгоспу ім.О.Кобилянської на території Вашківецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, за межами населеного пункту. Надано безоплатно у власність земельну ділянку [PERSON] площею 1,4198 га (рілля) із земель запасу Вашківецької міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться за межами населеного пункту. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. На підставі ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1, 2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно ст.3 ЦК України у якості засад цивільного законодавства визнано неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права шляхом звернення до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до вимог ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. У відповідності до ст.152 ч.3 п.а ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав. Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Статтею 3 Закону визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. Відповідно до ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради чи районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Відповідно до положень п.24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що: [PERSON], була членом колгоспу «ім.О.Кобилянської», її право на земельну частку (пай) було підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серії [NUMBER], виданого Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області 28.01.1997 року на підставі рішення №71 Вижницької райдержадміністрації від 05.02.1997 року; при посвідченні заповіту станом на 22 жовтня 2007 року [PERSON], не зверталась із заявою про виділення належної їй частки у натурі; в заповіті [PERSON] вказала, що заповідає [PERSON] саме земельну ділянку, яка на той час не була виділена в натурі, а не право на частку (пай); 15.03.2012 року [PERSON] розпорядженням Вижницької РДА №177 від 15.03.2012 року було затверджено технічну документацію про передачу земельної частки (паю)в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колгоспу ім.О.Кобилянської на території Вашківецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, за межами населеного пункту, а саме земельну ділянку площею 1,4198 га (рілля), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 29.12.2012 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER]; інших земельних ділянок [PERSON] у власності не мала. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме, земельну ділянку площею 1,4198 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за межами населеного пункту Вашковецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, оскільки на думку суду спадкодавець [PERSON] залишаючи заповітне розпорядження заповіла [PERSON] земельну ділянку, а не право на частку (пай), яку за життя оформила у встановленому законом порядку та отримала державний акт, що є її правом, інших земельних ділянок у власності не мала, заповіт є чинним, в судовому порядку його недійсність не встановлена, а тому право на спадкування вказаної земельної ділянки має право особа, яка зазначена в заповіті, а саме [PERSON] Таким чином позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на спадкове майно за законом, а саме, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,4198 га, кадастровий номер [NUMBER], задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1, п.3, ч.2 ч.10 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У зв'язку з викладеним, суд стягує з відповідача Слобода-Банилівської сільської ради на користь позивачки [PERSON] понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 6971,21 грн. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Позивачкою [PERSON] при подачі позову до суду визначено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в сумі 12000,00 грн. та надано договір про надання правової допомоги від 02.01.2018 року між адвокатами [PERSON], [PERSON] та позивачкою [PERSON] На підтвердження понесених позивачкою судових витрат за надання правничої допомоги, представником позивачки не надано жодних документів (додаток до договору із зазначенням суми гонорару адвоката, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З урахуванням встановлених обставин справи та вказаних правових норм, суд приходить до висновку, що в стягненні з відповідачів на користь позивачки судових витрат необхідно відмовити. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] під час судових дебатів подано розрахунок витрат по договору №49 від 08.10.2018 року, який міститься в матеріалах справи, що становлять 5000,00 грн., однак вказані витрати не підтверджені оригіналами документів, тобто належними та допустимими доказами, а тому не підлягають стягненню з позивачки [PERSON] на користь [PERSON]

Outcome: partial