Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення та виселення, посилаючись на те, що 21 грудня 2006 року [PERSON] уклав кредитний договір № HACOGK01270079, згідно умов якого отримав кредит у розмірі 47700 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20 грудня 2026 року. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 04 лютого 2011 року виникла заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 76415 гривень 99 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 40474 гривні 71 копійка; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 22631 гривні 41 копійки; заборгованість по комісії за користуванням кредитом у розмірі 1537 гривень 10 копійок; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 11772 гривні 77 копійок. В зв'язку з чим просить в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором звернути стягнення на предмет застави, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу по справі шляхом продажу вищевказаної квартири з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Крім цього просить надати повноваження, необхідні для здійснення продажу спірної квартири, виселивши відповідача та інших осіб, які зареєстровані та мешкають за вказаною адресою зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб та стягнувши з відповідача по справі судові витрати, понесені при подачі позовної заяви до суду у розмірі 892 гривні 66 копійок. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенню. Крім цього в своїй заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача по справі не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі та зрозумілі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, але надав суду свою заяву в якій просить слухати справу у відсутності представника органу опіки та піклування та представника служби у справах дітей. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріалами справи встановлено, що 21 грудня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", який є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № HACOGK01270079. Предметом укладеного між сторонами договору є надання Банком Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів в сумі 47700 гривень з терміном повного погашення заборгованості по наданих кредитних ресурсах до 20 грудня 2026 року з оплатою по процентній ставці 16,8% процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.1.1. кредитного договору позичальник зобов'язався щомісяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 652 гривні 08 копійок. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами, винагорода та комісії. Стаття 546 Цивільного кодексу України встановлює види забезпечення виконання зобов'язання та зазначає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. За змістом п. 1.3. кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава нерухомості (іпотека). В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору між позивачем та відповідачем 21 грудня 2006 року був укладений договір іпотеки № HACOGK01270079, який посвідчено приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 6002. Згідно з умовами іпотечного договору [PERSON] який є іпотекодавцем, було передано позивачу, який є іпотекодержателем, в іпотеку чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 78,10 кв.м., житловою площею 50,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 11 іпотечного договору узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 40750 гривень. Право власності на предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21 грудня 2006 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим № 5997 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 21.12.2006 року за № 1814922. За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частина 2 вказаної норми серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків на першому місці зазначає договір та інші правочини. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, відповідач зобов'язана виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов'язані за таким договорами. Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, здійснивши видачу кредиту на визначених кредитним договором умовах. Проте, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся Банком із застереженням про звернення стягнення на іпотечне майно. Однак, відповідач вимоги позивача залишив поза увагою, і на час розгляду справи в суді не здійснив погашення кредитної заборгованості. Таким чином, у зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх кредитних обов'язків, станом на 04 лютого 2011 року загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем складає 76415 гривень 99 копійок, яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 40474 гривні 71 копійки, суми заборгованості по відсоткам у розмірі 22631 гривні 41 копійки, суми заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 1537 гривень 10 копійок та заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та комісії в сумі 11772 гривні 77 копійок. Розрахунок загальної суми заборгованості по кредитному договору, що підлягає до сплати боржником станом 04.02.2011 року перевірений судом, та відповідає умовам укладеного між сторонами договору. Зазначений розрахунок заборгованості не оспорюється відповідачем по справі. Згідно ст. 572 ЦК України, ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку» кредитор (іпотекодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавець) забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Також, ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Аналогічні положення чинного законодавства позивачем та відповідачем [PERSON] було погоджено в п. 16.7 іпотечного договору, відповідно до умов якого іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов основного зобов'язання, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтетних платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в т. ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває також, якщо іпотекодержатель, відповідно до основного зобов'язання (Кредитного договору), заявить іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку, а іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання. Пунктом 22 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в умовах цього договору. Відповідно пункту 16.7.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором кредиту вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до п. 27 іпотечного договору позивач за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Позивач, з посиланням на вимоги ст. 38 Закону України «Про іпотеку» просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на спірну квартиру, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. За змістом ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час укладення між сторонами іпотечного договору) договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Згідно п. 16.7.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором вони не будуть виконані. В пункті 27 іпотечного договору від 21.12.2006 року укладеному між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», сторони дійшли згоди про те, що задоволення вимог здійснюється шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Виходячи з положень частини 2 статті 16 ЦК України, частини 3 статті 33, статті 36, статті 38 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмету іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, а також враховуючи те, що зміст іпотечного договору вказує на те, що сторони передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, як можливість продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій його частині, та приймає рішення про задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Щодо позовних вимог про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані в спірній квартирі з їх зняттям з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Судом, задоволена заява представника позивача про витребування довідки з місця проживання відповідача. Згідно повідомлення КП «ЖУК» за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: відповідач - [PERSON], як наймач та члени сім'ї: син - [PERSON], [INFO], донька -[PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO], дружина - [PERSON], [INFO] та внук [PERSON], [INFO]. Позивач не прохав залучити у якості відповідачів - членів родини відповідача. Тому і прохання позивача про виселення відповідача та інших осіб, що зареєстровані або проживають у житловому приміщенні, що знаходиться у іпотеці, - не може бути задоволено, оскільки суд розглядає вимоги тільки у межах заявлених позовних вимог з визначеним колом осіб. Питання відповідності Закону укладеного договору, що підлягає нотаріальному посвідченню, не було предметом спору по цій цивільній справі. У зв'язку із наведеним суд вважає, що члени родини відповідача не мали право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітніх дітей в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач [PERSON] та члени його родини, на думку суду, не підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки, до вирішення питання набранням законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому суд ураховує, що згідно з ч. 4 ст.ст. 9, 109 ЖК України, ст.ст.39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому Законом; суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Але примусове виселення, на думку суду, може здійснюватися тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки і іпотекодержатель звернувся до Державної виконавчої служби за примусовим виконанням рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. А отже, вимога вимога позивача про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані в спірній квартирі з їх зняттям з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню. Згідно статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатив державне мито у сумі 772 гривні 66 копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень. За таких обставин, суд стягує з відповідача [PERSON] судові витрати, які були понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial