Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2011 року, мають сина [PERSON] [INFO], їхня сім'я розпалася, відповідач допомоги на утримання дитини не надає, вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому потребує матеріальної допомоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, та стягнути аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ відповідача щомісячно. В суді позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмове клопотання щодо відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку з його хворобою. Згідно приписів ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, до клопотання не додано жодних доказів про поважність причин неявки відповідача до суду, крім того, відповідачем надано письмові заперечення на позов з копіями документів, а тому суд вважав за можливе з врахуванням думки позивача провести розгляд даної справи без участі відповідача. Вислухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2011 року, мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини. Згідно довідки КП Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 7, позивачка проживає та зареєстрована разом з дитиною [ADDRESS]. В судовому засіданні також встановлено, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами по справі, з пояснень позивача встановлено, що рішення суду про розірвання шлюбу від 12.11.2014 року на даний час ще не набрало законної сили, копію позовної заяви про розірвання шлюбу відповідач додав до своїх письмових заперечень на позов. За ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 цього Кодексу за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Як пояснила позивач, домовленості між нею та відповідачем щодо розміру аліментів на утримання дитини не досягнуто. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатним за віком та станом здоров'я, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Відповідно до вимог ст.183 СК України суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дитини-1/4 частину заробітку /доходу/ відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач в письмових запереченнях на позов вказує на те, що він забезпечував сім'ю матеріально, після того, як вони припинили спільне проживання, сама позивач перешкоджає йому приймати участь у вихованні дитини та її матеріальному утриманні. Але ці твердження судом не можуть прийматися до уваги, оскільки таких доказів суду не надано, крім того, сам відповідач згідно ст.158 СК України має право звернутися до органу опіки та піклування для визначення способів його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Відповідно до ст.159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Посилаючись на протиправну поведінку позивача, сам відповідач до органу опіки та піклування щодо визначення способів його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею не звертався, а зазначені ним обставини не є підставою для звільнення його від сплати аліментів на утримання дитини. Позивач просила суд стягнути з відповідача також аліменти на її особисте утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частини його заробітку /доходу/. Відповідач в письмових запереченнях на позов просить суд відмовити в позові щодо стягнення аліментів на утримання бувшої дружини посилаючись на те, що вона вводить суд в оману, оскільки в позовній заяві про розірвання шлюбу вона вказувала на те, що почала працювати. Але суд виходить з наступного. За ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, відповідно до ч.ч.4,6 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, для задоволення вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, подання суду доказів того, що вона потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право на аліменти дружини-матері виникає за умови, що чоловік може надавати їй матеріальну допомогу. Як вказано вище, відповідач є працездатним за віком та станом здоров'я, отже, він є спроможним надавати матеріальну допомогу позивачці на її особисте утримання. Жодних доказів суду для спростування цих висновків не було надано. За ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку /доходу/ другого з подружжя і /або/ у твердій грошовій сумі. Таким чином, з врахуванням наведеного суд вважає з можливе визначити розмір аліментів на утримання позивачки -1/4 частину заробітку /доходу/ відповідача. За ст.ст.79,191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі-за подання позовів про стягнення аліментів. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved