Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач отримує від позивача житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території на підставі Договору № 82 від 09.10.2013 р. на утримання квартири, однак у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги за період з 01.07.2012 р. по 01.08.2018 р. на загальну суму 28 686,87 грн., що є предметом позовних вимог з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 14 107,48 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 2 230,79 грн. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.11.2018 р. вказані позовні вимоги були задоволені. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.02.2019 року задоволено заяву відповідача [PERSON] про перегляд вищевказаного заочного рішення суду, рішення скасоване, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу надано строк для подання до суду відзиву на позовну заяву з усіма письмовими доказами, що підтверджують заперечення проти позову. 04.04.2019 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що у зв`язку із допущеною помилкою у розрахунку заборгованості, було здійснено перерахунок, заборгованість відповідача за період з 01.07.2012 року по 01.08.2018 року складає 11 937,05 грн. На вказану суму за період з 01.10.2015 року по 01.08.2018 року нараховані збитки від інфляції - 1 318,06 грн. та 3% річних - 449,70 грн. Таким чином загальний розмір заборгованості складає 13 704,81 грн. 15.04.2019 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому зазначила, що вона договір з позивачем на утримання будинку та прибудинкової території не укладала та не підписувала, тому між нею та позивачем відсутні зобов`язальні правовідносини. У період з грудня 2016 року по липень 2018 року у квартирі позивач не проживала, а тому не споживала у повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Щодо нарахування індексу інфляції та 3% річних вважає їх незаконними, оскільки у неї відсутні будь які зобов`язання перед позивачем, а тому і відсутні підстави для нарахування вказаних штрафних санкцій. 18.06.2019 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач повинна здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги незалежно від наявності чи відсутності укладеного договору, тимчасове не проживання в квартирі не може бути підставою для звільнення від сплати житлово-комунальних послуг, якщо відповідач не повідомила письмово заявою виконавця послуг про свою відсутність. Відповідач такої заяви КП "Житло-Сервіс" не подавала. Власник зобов`язаний утримувати належне йому майно, тому у позивача наявні підстави для застосування ст. 625 ЦК України. Нарахування вартості послуг відповідачу здійснювалося на підставі розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради. Справу просила розглядати у її відсутність. 22.07.2019 року [PERSON] подала заперечення, в яких не визнала заявлені позовні вимоги. В судовому засіданні 24.07.2019 року представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві, подав суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки заборгованість нарахована за період з 01.07.2012 року по 01.08.2018 р., тобто частина вимог поза межами трирічного строку позовної давності. В розгляді справи була оголошена перерва до 30.09.2019 в зв`язку із закінчення робочого часу. В судове засідання 30.09.2019 року сторони не прибули. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у її відсутність. Відповідач та її представник у судове засідання також не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятість в іншому судовому засіданні та клопотання про долучення до справи доказів. Протокольною ухвалою суду від 30.09.2019 року суд ухвалив у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи відмовити, провести розгляд справи у відсутність сторін. Також суд ухвалив відмовити у долученні до справи поданих представником відповідача доказів, оскільки вони були подані з порушенням порядку встановленого ч. 3 ст. 83 ЦПК України строку. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу 30.09.2019 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вислухавши представника відповідача, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно п. 2.1 Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», первинно затвердженого розпорядженням КМДА від 19.07.2000 року із подальшими змінами та перереєстрацією, Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових території, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій. (а.с. 21-30) На підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 10.01.2008 № 3 Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» передано на обслуговування жилий будинок на вул. Дніпровська Набережна, 19-В (а.с. 7). 09.10.2013 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та [PERSON] , яка на підставі свідоцтва про право власності від 26.12.2007 р. є власником квартири [ADDRESS] , укладено Договір № 82 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку, а Споживачем - своєчасна оплата цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим Договором. (а.с. 10-11). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (в редакції від 2004 року), послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (в редакції 2004 року), оскільки спільні правовідносини виникли ще у 2012 році, а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Посилання відповідача та її представника на положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09.11.2017 року суд вважає безпідставним, оскільки вказаний Закон набув чинності лише 01.05.2019 року. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачено право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Підстави несплати також чітко визначені законом. Відповідно до положення статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Твердження відповідача про те, що договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території вона не підписувала, не підтверджено належними доказами. А посилання на те, що підпис у договорі не її, так як у паспорті у неї зовсім інший підпис, суд не приймає до уваги, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування вказаних обставин. Крім того, на даний час договір є чинним, не припиненим та не розірваним. Також не можуть бути підставою для визнання відсутності обов`язку відповідача щодо сплати коштів за утримання будинку та прибудинкової території, твердження відповідача про те, що у період часу з грудня 2016 року по липень 2018 року вона не проживала у квартирі, оскільки власник зобов`язаний нести витрати за утримання належного йому майна, крім того, відповідач не подала до позивача відповідну заяву про її відсутність у квартирі. Таким чином, суд вважає доведеним необхідність сплати відповідачем коштів на утримання будинку та прибудинкової території. Так, згідно наданих розрахунків за період з 01.07.2012 р. по 01.08.2018 р. у відповідача виникла заборгованість по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 13 704,81, яка складається із: заборгованість по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території - 11 937,05; нарахованого індексу інфляції за період з 01.10.2015 р. по 01.08.2018 р. в сумі 1 318,06 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період в сумі 449,70 грн. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг є обґрунтованим та таким, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Заявлене представником клопотання про застосування строків позовної давності не може бути задоволене судом з огляду на наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим, статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, який не був спростований відповідачем, у період з 01.07.2012 року по 01.07.2018 року здійснювалися наступні проплати: січень 2013 - 2 394,05 грн. квітень 2013 - 958,13 грн., жовтень 2013 - 620,55 грн., листопад 2013 - 648,89 грн., січень 2014 - 398,56 грн., березень 2014 - 677,81 грн., травень 2014 - 367,75 грн., червень 2014 - 1 322,75 грн., серпень 2014 - 772,45 грн., вересень 2014 - 372,45 грн., жовтень 2014 - 644,90 грн., листопад 2014 - 372,45 грн., грудень 2014 - 455,37 грн., лютий 2015 - 372,45 грн., березень 2015 - 744,90 грн., вересень 2015 - 1 698,80 грн., жовтень 2015 - 2 116,45 грн., листопад 2015 - 2 619,15 грн., березень 2016 - 750,00 грн., квітень 2016 - 444,00 грн., травень 2016 - 372,45 грн., вересень 2016 - 1000,00 грн., жовтень 2016 - 900,00 грн., грудень 2016 - 500,00 грн., березень 2017 - 541,03 грн., травень 2017 - 541,03 грн., листопад 2017 - 1541,03 грн. Здійснення вказаних оплат свідчить про визнання відповідачем свого боргу та вказує на переривання перебігу позовної давності. З позовом до суду позивач звернувся у вересні 2018 року, таким чином строки позовної давності позивачем не пропущені. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, враховуючи ціну позову, заявлену позивачем, суд у порядку ст. 141 ЦПК України, вважає стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Питання щодо повернення позивачеві зайво сплаченого судового збору може бути вирішено за клопотанням позивача відповідно до закону. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved