Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання кредитного договору частково недійсним, визнання недійсним договору страхування, зобов`язання вчинити певні дії. В позовній заяві зазначила, що 09 липня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] була укладена Угода про надання кредиту №501160913, обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом (Позичальником) публічної пропозиції банку. Відповідно до договору Банк на умовах споживчого кредиту надав Позичальнику 28600,00 грн., в тому числі 25000,00 грн. на власні потреби та 3600,00 грн. на страховий платіж по Договору добровільного страхування ризиків позичальника №006.501160913.111 від 09.07.2019р., зі сплатою 0.01% річних за користування кредитом, на строк до 09.07.2021 року. Вказаним договором також передбачено обов`язок оплати Позичальником послуг з розрахунково-касового обслуговування, а саме за період з 5-го місяця користування Кредитом по 24-й місяць користування Кредитом - 4,3% від суми кредиту, за розрахунково-касове обслуговування відповідно в терміни та в розмірах, визначених Додатком №1 до Угоди «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг». Також встановлена комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки Відповідача згідно з Тарифами, які розміщені на сайті банку та є невід`ємною частиною кредитного договору. А також на вимогу Банку встановлено обов`язкове «добровільне страхування» від ризиків, в т.ч. і втрати здоров`я у страховій компанії, яка належить відповідачу. Обов`язковою умовою видачі кредиту є сплата страхового платежу у сумі 3600,00 грн. Відповідно до ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», не допускається надання супутніх послуг, в тому числі страхування, без надання вибору. Такий вибір не був їй запропонований. Без будь-якого вибору їй надали супутню послугу - страхування ризиків позичальника. Вказана супутня послуга до договору кредиту надана в порушення норм Закону України «Про споживче кредитування», є обмеженням прав, та несправедливою умовою договору. Продаж послуги зі страхування відбувся в місці укладення кредитного договору, однак послугу з прийняття документів на страхову виплату їй не надали, із чого позивач вбачає нерівність сторін договору страхування та ухилення Відповідачів від виконання його обов`язків за Кредитним договором та Договором страхування. Крім того, на суму страхової виплати відповідач нарахував щомісячну комісію у розмірі 4,3% щомісячно, таким чином, отримавши подвійну вигоду - від продажу послуги по страхуванню 3600,00 грн. та комісії із розрахунку (3600,00*4,3%)*20міс=3096,00 гри. У затверджених тарифах ПАТ «Альфа банк» відсутня комісія за РКО в розмірі 4,3% за кожен місяць від суми виданого кредиту «Максимум». Тобто, такі тарифи не затверджувались Правлінням Відповідача, а тому є протиправними, а договір укладений представником з перевищенням повноважень. Тому позивач просила суд: визнати частково недійсним Кредитний договір №501160913 від 09.07.2019 р., а саме: в частині сплати щомісячної комісії в розмірі 4,3% від початкової суми кредиту та стягнення страхового платежу щодо страхування ризиків позичальника; зобов`язати АТ «Альфа банк» провести перерахунок її кредитних зобов`язань за кредитним договором №501160913 від 09.07.2019 р., визнати недійсним комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника №006.501160913.111 від 09.07.2019 року, зобов`язати ПрАТ «СК «Альфа Страхування» повернути сплачені кошти по договору добровільного страхування ризиків позичальника №006.501160913.111 від 09.07.2019 року. Відповідач АТ «Альфа-Банк» надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив. У відзиві зазначив, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Як видно з Оферти від 09.07.2019 саме позивач звернулась до АТ «Альфа\--Банк» із пропозицією укласти Кредитний договір і саме вона в Оферті запропонувала його істотні умови, в тому числі ті, з якими вона в даний час раптом не погоджується. Підстави, передбачені ст. 215, 203 ЦК України відсутні. Вказує, що позивач навмисно намагається перекрутити норми чинного законодавства, хибно тлумачачи їх на свою користь, та посилаючись на норми, що втратили законну силу на момент виникнення спірних правовідносин. Закон України «Про споживче кредитування» та Закон України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору з Позивачем, вже не містили жодних посилань про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Умови кредитування, погоджені сторонами у Кредитному договорі повністю відповідають умов чинного законодавства (в тому числі законодавства у сфері захисту прав споживачів), які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Сторони добровільно погодили всі пункти вчиненого правочину і позивач сумлінно виконує всі умови договору, чим фактично надала та продовжує надавати згоду своїми діями на вищевказані умови, в тому числі і в частині сплати комісії. Матеріалами справи доведено, що позичальник ознайомилася з умовами споживчого кредиту, в тому числі щодо нарахування комісії, що підтверджується її підписом. Позивачем не було доведено недобросовісності в діях відповідача АТ «Альфа-Банк» і невідповідність нормам законодавства умов договору про надання кредиту. Не може вважатись недобросовісним та несправедливим те, можливість застосування чого законодавець прямо передбачив у профільному Законі - ЗУ «Про споживче кредитування». При цьому згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Закон України «Про споживче кредитування» є пріоритетним у спірних правовідносинах. Крім того, укладаючи кредитний договір, будь-яка сторона повинна уважно з`ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Жодних зауважень чи застережень від позивача на момент укладання та підписання договору не було. Підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки, зазначені у договорі. У жодному документі, який є складовою частиною Кредитного договору не міститься вимоги щодо укладення договору страхування саме з ПАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування», більш того, звертаючись до Банку з Офертою, [PERSON] в ній вказала номер та дату договору страхування, що був нею вже укладений на момент вчинення правочину з банком. У позовній заяві позивач сама визнає, що на офіційному веб-сайті банку «є декілька акредитованих страхових компаній, в тому числі і ті, які не перебувають у власності відповідача», що повністю відповідає вимогам ст. 20 ЗУ «Про споживче кредитування». Неотримання нею страхових виплат від страхової компанії не може свідчити про недійсність кредитного договору. Стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що Кредитний договір містить несправедливі умови, що волевиявлення позивача не було вільним, що вона не розуміла значення своїх дій та не керувала ними, також відсутні докази введення її в оману, наявності стороннього тиску та впливу щодо підписання умов договору. Тому позивач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Інші клопотання та заяви з процесуальних питань сторонами суду не подавались. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 09 липня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-банк» та [PERSON] було укладено угоду про надання кредиту №501160913 шляхом підписання наступних документів. Так, 09 липня 2019 року [PERSON] звернулась до АТ «Альфа-Банк» з офертою на укладення Угоди про надання кредиту №501160913, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 46). Згідно вказаної оферти [PERSON] пропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання кредиту, обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для Угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб, що укладений нею та Банком. Умови для укладення угоди зазначені наступні: тип кредиту - «кредит готівкою», сума кредиту - 28600,00 грн., процентна ставка - 0,01% річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 24 міс. Крім того, згідно пункту 1 оферти, [PERSON] зазначила, що під час користування кредитом вона пропонує Банку надавати їй послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: (а) за надання Кредиту 0.00% від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті на укладення Угоди без ПДВ, (б) за обслуговування Кредиту: за період з 1-го місяця по 4-й місяць користування кредитом - 0.00% від суми Кредиту, зазначеної в цій Оферті без ПДВ; за період з 5-го місяця користування кредитом по 24-й місяць користування Кредитом - 4,30 % від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору, та розміщені на сайті Банку: www.alfrbank.com.ua. Дата повернення Кредиту - 09.07.2021 року. Для повернення заборгованості за Угодою пропонує використовувати рахунок № [NUMBER] , відкритий у Банку. Кредит надасться Позичальнику для: - власних потреб. Розмір - 25000,00 гривень, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346; - оплата страхового платежу в розмірі 3600,00 гривень згідно з умовами комплексного Договору добровільного страхування ризиків Позичальника №006.501160913.111 від 09.07.2019 року. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ "СК «Альфа Страхування" № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк» (а.с.46). 09 липня 2019 року [PERSON] та представником АТ «Альфа-Банк» було підписано Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», яка містила анкетні дані [PERSON] , прохання відкрити поточні рахунки на її ім`я у гривні, а також повідомлення про підтвердження акцепту Публічної пропозиції та укладення Договору з АТ «Альфа- Банк», на умовах, викладених в Публічній пропозиції та Додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці Банку www.alfabank.ua (а.с.46, зворот). 09 липня 2019 року представником АТ «Альфа-Банк» підписано Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501160913, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно якої АТ «Альфа-Банк» приймає пропозицію [PERSON] на укладення угоди про надання кредиту №501160913 від 09 липня 2019 року , обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.10). Акцептом повідомлено про прийняття наступних умов споживчого кредиту: тип кредиту - «кредит готівкою», сума кредиту - 28600,00 грн., процентна ставка 0,01% річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 24 міс. За час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме: (а) за надання Кредиту 0.00% від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті на укладення Угоди без ПДВ; (б) за обслуговування Кредиту: за період з 1-го місяця по 4-й місяць користування кредитом - 0.00% від суми Кредиту, зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ; за період з 5-го місяця користування кредитом по 24-й місяць користування Кредитом - 4,30 % від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору. Вони вказані на сайті Банку: www.alfrbank.com.ua. Також 09 липня 2019 року сторонами було підписано Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501160913 від 09.07.2019 року, що містить «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг». У графіку також зазначено, що підпис позичальника свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування (а.с. 47). Із вказаного Графіку вбачається розрахунок суми щомісячного платежу за кредитом, що включає суму кредиту, відсотків та комісію за розрахунково-касове обслуговування щомісячно. Зокрема, як визначено графіком, щомісячний платіж за розрахунково-касове обслуговування, починаючи з 09 грудня 2019 року, становить 1229,80 грн. Розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної вартості з врахуванням всіх супутніх послуг за Угодою про надання кредиту №501160913 від 09 липня 2019 року передбачено повернення кредиту в розмірі 28600 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 2,57 грн., платежі за розрахунково-касове обслуговування 24596,00 грн., реальна процентна ставка 129,24 %, загальна вартість кредиту - 53198,57 грн. Як передбачено ч.1 та ч.2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферта), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепт). Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Оскільки відповідачем прийнято пропозицію (оферту) позивача, позивачу надано акцепт та надано кредитні кошти, судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на день укладення сторонами оскаржуваної угоди, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". При цьому вказана редакція Закону не містить частини четвертої, якою була передбачена заборона на встановлення в договорі про надання споживчого кредиту будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів, тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Пунктом 3 частини 1 ст.1 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачалось, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності) враховуються для цілей обчислення реальної річної процентної ставки за споживчим кредитом. Слушним також є посилання відповідача у відзиві на позов на положення статей 2 та 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якими передбачена така форма витрат позичальника як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. А тому така форма витрат як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та може бути погоджена сторонами у Кредитному договорі. Таким чином Законом України «Про споживче кредитування» або іншими нормативними актами на час виникнення спірних правовідносин не було встановлено заборони включення до договорів про надання споживчих кредитів умов щодо сплати комісії, комісійної винагороди банку чи інших подібних платежів. Аналізуючи оскаржувані умови Угоди про надання кредиту №501160913 від 09 липня 2019 року, укладеної [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», суд встановив, що пунктом першим вказаної угоди одночасно передбачено сплату комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування, а саме за обслуговування кредиту за період з 5-го місяця користування кредитом по 24-й місяць користування Кредитом у розмірі 4,30 % від суми кредиту, зазначеної в Оферті та погодженої Акцептом, та сплату комісійної винагороди за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку в розмірі згідно діючих Тарифів Банку. Таким чином вказаним пунктом договору передбачено сплату комісійної винагороди за тарифами банку за конкретні послуги, що надаються банком, як то: переказ коштів, приймання готівки, зарахування на рахунки в Банку. Які саме послуги розуміють сторони під застосованим ними терміном «за обслуговування кредиту», угода інформації не містить. Визначення терміну «розрахунково-касове обслуговування» надано в п.1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», згідно якого: розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Таким чином Угодою про надання кредиту №501160913 від 09 липня 2019 року передбачено подвійну сплату комісії банку позичальником, що жодним чином не відповідає інтересам позичальника та свідчить про дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Частиною 4 ст. 18 вказаного Закону передбачено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Законодавством, що діяло на час укладення договору, не заборонено включення до загальної вартості кредиту комісії та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця. Але відсутність законодавчо встановленої заборони встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту не може бути підставою для встановлення умов договору, які є явно несправедливими, оскільки сплата комісії «за розрахунково-касове обслуговування, пп. (б) - за обслуговування кредиту» в розмірі більшому, ніж встановлені банком відсотки, яка сплачується в твердій сумі щомісячно, незалежно від здійснених погашень, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Оспорений пункт договору «за розрахунково-касове обслуговування» відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором. Без опису в чому полягає надана послуга, при тому, що договором передбачено, що за переказ коштів, та приймання готівки на рахунки Банку сплачується комісійна винагорода, яка передбачена тарифами банку, вказана умова, на думку суду, є несправедливою та такою, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Угода про надання кредиту №501160913 в частині умов про сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 4,3% суперечить вимогам актів цивільного законодавства, а саме вимогам частини першої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Оскільки вказана оскаржувана умова Угоди про надання кредиту суперечить вимогам актів цивільного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання частково недійсним договору №501160913 в частині сплати щомісячної комісії в розмірі 4,3% від початкової суми кредиту. Інші підстави для визнання оскаржуваного договору у вказаній частині недійсним свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли. Щодо вимог про визнання недійсним вказаного вище договору в частині стягнення страхового платежу щодо страхування ризиків позичальника суд встановив наступне. Ні оферта на укладення угоди про надання кредиту, ні акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, а відповідно і угода про надання кредиту №501160913 не містять умов стягнення страхового платежу щодо страхування ризиків позичальника. Зазначеним спростовуються посилання позивача в її позовній заяві на те, що обов`язковою умовою видачі кредиту є сплата страхового платежу у сумі 3600 грн. При цьому посилання в оферті та акцепті на те, що Угода про надання кредиту №501160913 від 09 липня 2019 року, обслуговування Кредитної картки та Відкриття відновлювальної кредитної лінії є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, а підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб, суд до уваги не бере з наступних підстав. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони не додали до матеріалів справи такий доказ як Договір про банківське обслуговування фізичних осіб, частиною чого згідно вказаних вище оферти та акцепту є Угода про надання кредиту №501160913. Посилання на те, що діюча редакція вказаного вище договору розміщена за адресою: www.alfabank.com.ua свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли, оскільки за вказаною адресою розміщено Публічну пропозицію АТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (в тому числі в редакції, що діяла з 20 січня 2019 року по 12 лютого 2020 року). Але публічна пропозиція на укладення договору не є самим договором, який пропонується укласти. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Альфа-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Як у оферті, так і у заяві про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» не передбачена така умова видачі кредиту, як укладення договору страхування або сплата страхового платежу у сумі 3600 грн. Передбачений угодою про надання кредиту порядок виплати позивачу одержаних в кредит коштів, а саме: для власних потреб - 25000 грн. шляхом переказу на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк», для оплати страхового платежу - 3600 грн. згідно з умовами комплексного Договору добровільного страхування ризиків позичальника №006.501160913.11 від 09.07.2019 року - шляхом переказу коштів на рахунок ПрАТ «Альфа-Страхування» № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-банк», - також не є умовою видачі кредиту, а лише передбачає порядок надання таких кредитних коштів. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним вказаного вище договору в частині стягнення страхового платежу. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, кошти, одержані відповідачем від позивача на виконання зобов`язання згідно Угоди про надання кредиту №501160913, які мали бути зараховані як погашення кредиту або відсотків, але які зараховані на погашення комісії за недійсною частиною договору, на підставі ст. 216 ЦПК України підлягають поверненню позивачу [PERSON] . Такий спосіб захисту права позивача як перерахунок її заборгованості за кредитом в повній мірі відповідає завданням цивільного судочинства та є належним способом захисту прав позивача. На підставі викладеного, у зв`язку з частковим визнанням кредитного договору недійсним позовні, вимоги про зобов`язання ПАТ «Альфа-банк» провести перерахунок кредитних зобов`язань [PERSON] також підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника, суд встановив наступне. 09 липня 2019 року ПрАТ «СК «Альфа страхування», що діє в договорі як страховик, та [PERSON] , що діє в договорі як страхувальник та застрахована особа, уклали комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника №006.501160913.111. Даний договір укладений шляхом підписання страхувальником та страховиком заяви (акцепту) про прийняття пропозиції (оферта №2) укласти комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника №006.501160913.111 від 09.07.2019 року (а.с.48). Згідно вказаної заяви (Акцепту) вигодонабувачем є Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Згідно п. 2.1. вказаного договору предметом цього договору є при добровільному страхуванні від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби (на умовах частини Б Договору) - майнові інтереси, що не суперечать закону, і пов`язані з життям, працездатністю застрахованої особи. Як підставу для визнання даного договору недійсним позивач зазначає, що така супутня послуга як обов`язкове «добровільне страхування ризиків позичальника» надана їй в порушення норм Закону України «Про споживче кредитування», є обмеженням її прав та несправедливою умовою договору. Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування» укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб. Згідно п. 3 ч.2 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування» до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належить договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит. Оскаржуваний договір добровільного страхування ризиків позичальника №006.501160913.111 від 09 липня 2019 року також спрямований на забезпечення виконання споживачем [PERSON] зобов`язань за Угодою про надання кредиту №501160913, а тому є договором про надання супутніх послуг. Згідно ч.3 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право укласти договір про надання додаткових чи супутніх послуг з обраною ним третьою особою, включеною до переліку тих, які відповідають вимогам кредитодавця (за наявності такого переліку), крім випадків, коли відповідну послугу може надати лише кредитодавець. Перелік третіх осіб, які відповідають вимогам кредитодавця, розміщується на офіційному веб-сайті кредитодавця або на інформаційних стендах, доступ до яких є вільним для споживачів, у всіх приміщеннях кредитодавця, включаючи філії та відділення, що здійснюють споживче кредитування. На вимогу споживача такий перелік має бути наданий йому в письмовій чи електронній формі за його вибором. Кредитодавець у встановленому ним порядку має право визначати перелік третіх осіб, які відповідають його вимогам та можуть надавати споживачам додаткові чи супутні послуги, пов`язані з укладенням договору про споживчий кредит. Кредитодавець на своєму офіційному веб-сайті зобов`язаний забезпечити оприлюднення, вільний доступ та своєчасне оновлення інформації про вимоги до осіб, які надають додаткові та супутні послуги, та до відповідних договорів, що приймаються кредитодавцем у якості забезпечення за кредитом та/або укладення яких є умовою надання (подальшого обслуговування) кредиту, а також розмістити на ньому правила співпраці кредитодавця з такими особами. Як зазначила в позовній заяві позивач, з чим погодився у відзиві відповідач, відповідач АТ «Альфа-Банк» має декілька страхових компаній - партнерів, про що зазначено на його сайті. Також на сайті позивача викладено чек-лист з вимогами до договорів страхування. Але вказані вимоги викладені лише до страхування окремих видів договорів: страхування авто КАСКО (п.1 чек-листа), страхування майна (п.2 чек-листа), страхування від нещасного випадку в рамках іпотечного кредитування (п.3 чек-листа), титульного страхування в рамках іпотечного кредитування (п.1 чек-листа) (а.с.17-18). Вимоги до договорів страхування ризиків позичальника за іншими договорами банком не встановлювалися. Докази наявності таких вимог сторонами суду не надані. На підставі викладеного суд приходить до висновку що позивач не була обмежена у праві вибору страхової компанії. Подальше виконання або невиконання однією із сторін договору його умов не є підставою для визнання договору недійсним згідно приписів ст. 203 та ст. 215 ЦПК України. Інші доводи позивача, наведені нею на підтримання своїх вимог про визнання договору недійсним, свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли. На підставі викладеного, оскільки судом не встановлено обмеження позивача при укладенні договору добровільного страхування, або іншого порушення вимог закону при його укладенні, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника №006.501160913.11 від 09 липня 2019 року та про зобов`язання ПрАТ «Альфа-Банк» повернути позивачу сплачені нею кошти. Таким чином позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, позивач на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, з відповідача пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог (задоволено дві позовні вимоги немайнового характеру) на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп. (840 грн. 80 коп. х 2 = 1681 грн. 60 коп.). Судові витрати в частині вимог, в задоволенні яких судом відмовлено, необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: partial