Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачів, в якому просять визначити розміри часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:024:0323 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0475 га за адресою [ADDRESS] , припинити право власності [PERSON] на частину земельної ділянки та визнати за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки. Ухвалою від 22 березня 2021 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися.13 квітня 2021 року [PERSON] та 19 квітня 2021 року [PERSON] подали суду заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Згідно з ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленоиу статтею 206 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що земельна ділянка площею 0,0475 га з кадастровим номером 5610100000:01:024:0323 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 30 вересня 2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27482790 від 30 вересня 2014 року (номер запису про право власності 7173067). На вказаній земельній ділянці розташоване домоволодіння, що належало на праві спільної часткової власності [PERSON] в розмірі 24/100 частки; [PERSON] в розмірі 285/1000 частки; [PERSON] в розмірі 285/1000 частки та [PERSON] в розмірі 19/100 частки, про що свідчать договір дарування частини домоволодіння від 16 березня 2006 року, договір дарування від 23 січня 1995 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10247959 від 30 березня 2006 року. 8 травня 2014 року [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй частку 24/100 домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21399017 від 8 травня 2014 року. Право власності на частку земельної ділянки позивач [PERSON] не оформила в зв`язку з відсутністю на той час виготовленого свідоцтва про право власності на земельну ділянку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Спадкоємцями його майна, в тому числі 19/100 частку домоволодіння та частку у земельній ділянці, є його діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які в установлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. 16 грудня 2020 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна, за умовами якого належні [PERSON] 19/100 частка житлового будинку з надвірними буділями та спорудами та частка земельної ділянки для обслуговування вказаного будинку по [ADDRESS] перейдуть на підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] 22 січня 2021 року державний нотаріус Першої рівненської державної нотаріальної контори Гайдук В.О. роз`яснила спадкоємцю [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку без попереднього визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.369 ЦК). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно з положеннями ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч.1 ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. У зв`язку із набуттям права власності на 24/100 частини житлового будинку на підставі договору дарування від 8 травня 2014 року до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок, пропорційно до розміру її частки у праві власності на житловий будинок, а для попереднього власника [PERSON] таке право припинилося. Відповідно до ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. За нормами п."г" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про судову практику в справах про захист права власності на інші речові права" № 5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житлови будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Беручи до уваги, що житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований на спірній земельній ділянці, належить співвласникам на праві спільної часткової власності, частки кожного співвласника у праві спільної власності на земельну ділянку є пропорційними до часток у праві власності на домоволодіння. За змістом ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Таким чином, оскільки визнання відповідачами позову не суперечать закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, іншого способу захисту прав позивачів немає, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved