Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсними договорів іпотеки та про визнання права власності, в котрому після збільшення позовних вимог зазначено, що 21 серпня 2015 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, які зі слів [PERSON], та позичала для потреб її родича. Цього ж дня (21 серпня 2015 року) в рахунок забезпечення зобов"язань [PERSON], між нею та [PERSON] був укладений договір іпотеки. Відповідно до п.1 договору [PERSON] взяла у неї в борг суму в розмірі 168 170 гривень та зобовязувалась повернути її в строк до 10 травня 2018 року. [PERSON] погоджувалась з тим, що за порушення умов договору несе відповідальність в межах вартості квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 договору від 21 серпня 2015 року, [PERSON] в рахунок забезпечення виконання зобовязання по поверненню боргу у встановлений строк, передала в заставу належне їй нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS], що складається з трьох кімнат, загальною площею 73,6 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м. Нерухоме майно, яке за договором було передане [PERSON] у заставу, належить їй на підставі договору дарування квартири серія та номер 44 від 15.01.1999, видавник приватний нотаріус Березанського міського нотаріального округу Шемчук М.Ф. 21 серпня 2015 року сторони на виконання взятих на себе за договором зобовязань (пункти 2 та 5) одночасно з підписанням договору, вчинили наступні дії: [PERSON] в м. Яготин Київської області за адресою проживання позивачки по [ADDRESS], надала [PERSON] позику в розмірі 168 170 грн. строком до 10.05.2018р. та передала вказану суму грошових коштів під час підписання договору, а [PERSON] передала їй правовстановлюючі документи на предмет застави (іпотеки), а саме договір дарування квартири серія та номер 44 від 15.01.1999, видавник приватний нотаріус Березанського міського нотаріального округу Шемчук М.Ф. та технічний паспорт на квартиру, що розташована [ADDRESS]. Виконуючи умови договору, [PERSON] була готова по першій вимозі [PERSON] прибути до нотаріуса для проведення нотаріального посвідчення договору. В той же час, остання з різних причин не змогла прибути для нотаріального посвідчення договору. Як вбачається з загального змісту договору від 21.08.2015 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], між ними був укладений договір позики на суму 168 170 грн. Форма та зміст даного договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, яка передбачає, що договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо сума договору не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (на момент укладення договору приведена у цій нормі закону сума складала 170 грн.). В звязку з дотриманням форми та змісту договору позики, позивач вважає цей договір позики укладеним та створює права та обовязки для сторін. Одночасно з цим, умови договору від 21 серпня 2015 року містять положення про забезпечення своєчасності повернення позичальником [PERSON] боргу у вигляді передачі в заставу (іпотеку) позикодавцю належного позичальником на праві приватної власності нерухомого майна на умовах, що визначені в договорі від 21 серпня 2015 року. Тобто сторонами було визначено у договорі від 21 серпня 2015 року і сам зміст та порядок виконання основного зобовязання (суму позики та строк повернення) і спосіб забезпечення його виконання, а саме у випадку неповернення грошових коштів договір виконується за рахунок нерухомого майна, що є власністю [PERSON] Таким чином, умови договору від 21 серпня 2015 року частково були виконані, що вказує на фактичне укладення договору іпотеки шляхом викладення його в одному документі з договором позики. В даному випадку виконання зобовязання [PERSON] по поверненню 168 170 грн. в строк до 10.05.2018 р. було забезпечене нерухомим майном, що належить їй на праві приватної власності та залишилося у її володінні та користуванні, але у випадку не повернення позики в строк позивач отримує право виконання зобовязання по договору позики за рахунок нерухомого майна, яке забезпечувало це зобовязання. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», іпотечний договір укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню, а також має містити в собі всі істотні умови, що передбачені законом. Сторонами було дотримано зміст договору іпотеки та зазначено всі істотні умови цього договору, що підтверджується безпосередньо самим його текстом, але не було дотримано форми договору іпотеки, оскільки він був укладений в тій же формі, що і договір позики, тобто в простій письмовій формі, в той час, як закон вимагає нотаріального посвідчення договорів іпотеки. Вищевказана стаття встановлює перелік істотних умов договору іпотеки, які повинні обовязково в ньому міститися, так як відсутність будь-якої з цих істотних умов у договорі може стати підставою для визнання цього договору недійсним. Враховуючи те, що станом на 10.05.2018 р. (строк повернення позики за умовами договору) і до цього часу відповідачка не виконала взятих на себе зобовязань, вважає, що до неї повинно перейти право власності на предмет застави. 10 вересня 2017 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів. Цього ж дня (10 вересня 2017 року) в рахунок забезпечення зобов"язань [PERSON], між ними був укладений договір іпотеки. Відповідно до п.1 договору [PERSON] взяла у неї в борг суму в розмірі 180 000 гривень та зобовязувалась повернути їх в строк до 15 жовтня 2018 року. [PERSON] погоджувалась з тим, що за порушення умов договору несе відповідальність в межах вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 договору від 10 вересня 2017 року, [PERSON] в рахунок забезпечення виконання зобовязання по поверненню боргу у встановлений строк, передала в заставу належне їй нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Нерухоме майно, яке за договором було передане [PERSON] у заставу, належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.10.2012, видано Черняхівською сільською радою Яготинського району Київської області. 10 вересня 2017 року сторони на виконання взятих на себе за договором зобовязань (пункти 2 та 5 ) одночасно з підписанням договору, вчинили наступні дії: [PERSON] в м. Яготин Київської області за адресою проживання позивачки по [ADDRESS], надала [PERSON] позику в розмірі 180 000 грн. строком до 15.10.2018р. та передала вказану суму грошових коштів під час підписання договору, а [PERSON] передала їй правовстановлюючі документи на предмет застави (іпотеки), а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.10.2012, виданий Черняхівської сільської ради Яготинського району Київської області. Виконуючи умови договору, [PERSON] була готова по першій вимозі [PERSON] прибути до нотаріуса для проведення нотаріального посвідчення договору. В той же час остання з різних причин не змогла прибути для нотаріального посвідчення договору. Як вбачається з загального змісту договору від 10.09.2017 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], між ними був укладений договір позики на суму 180 000 грн. Форма та зміст даного договору відповідає вимогам ст. 1074 ЦК України, яка передбачає, що договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо сума договору не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (на момент укладення договору приведена у цій нормі закону сума складала 170 грн.). В звязку з дотриманням форми та змісту договору позики, вона вважає цей договір позики укладеним та створює права та обовязки для сторін. Одночасно з цим, умови договору від 10 вересня 2017 року містять положення про забезпечення своєчасності повернення позичальником [PERSON] боргу у вигляді передачі в заставу (іпотеку) позикодавцю належного позичальником на праві приватної власності нерухомого майна на умовах, що визначені в договорі від 10 вересня 2017 року. Тобто сторонами було визначено у договорі від 10 вересня 2017 року і сам зміст та порядок виконання основного зобовязання (суму позики та строк повернення) і спосіб забезпечення його виконання, а саме у випадку неповернення грошових коштів договір виконується за рахунок нерухомого майна, що є власністю [PERSON] Таким чином, умови договору від 10 вересня 2017 року частково були виконані, що вказує на фактичне укладення договору іпотеки шляхом викладення його в одному документі з договором позики. Відповідно до ст. 1 Закону України від 05.06.2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку». В даному випадку виконання зобовязання [PERSON] по поверненню 180 000 грн. в строк до 15.10.2018 р. було забезпечене нерухомим майном, що належить їй на праві приватної власності та залишилося у її володінні та користуванні, але у випадку не повернення позики в строк позивач отримує право виконання зобовязання по договору позики за рахунок нерухомого майна, яке забезпечувало це зобовязання. Враховуючи те, що станом на 15.10.2018 р. (строк повернення позики за умовами договору) і до цього часу відповідачка не виконала взятих на себе зобовязань, позивач вважаю, що до неї повинно перейти право власності на предмет застави. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В силу ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» вбачається, що Закон передбачає державну реєстрацію договору іпотеки, але в статті не зазначено, що вимога про державну реєстрацію є обовязковою, в звязку з чим недотримання сторонами договору умови щодо державної реєстрації договору іпотеки не має своїм наслідком визнання цього договору неукладеним, а має своїм наслідком лише те, що вимога по незареєстрованому у встановленому порядку іпотечному договору не набуває пріоритету по відношенню до інших вимог, що забезпечені цим предметом іпотеки, і зареєстровані у встановленому порядку. Тому, виходячи зі змісту ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» та ч. 2 ст. 220 ЦК України, договір іпотеки, який був укладений у простій письмовій формі може бути визнаний судом дійсним, в звязку з чим подальше нотаріальне посвідчення цього договору не вимагається. Статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Просила визнати дійсним договір іпотеки, який був укладений 21 серпня 2015 року між нею та [PERSON] одночасно з укладенням договору позики шляхом викладення обох договорів в одному документі, визнати дійсним договір іпотеки, який був укладений 10 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] одночасно з укладенням договору позики шляхом викладення обох договорів в одному документі, визнати за нею права власності на квартиру [ADDRESS] право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. В підготовче засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернувся до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка та її представник в підготовче засідання не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідачки звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги з врахуванням збільшення визнала. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, роз'яснивши процесуальні наслідки визнання позову, враховуючи, що відповідачка позов визнала та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved