Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач, як власник транспортного засобу, який було пошкоджено в наслідок ДТП, звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, який в процесі розгляду справи уточнював, про стягнення страхового відшкодування у розмірі 23710 грн., пені за невиконання умов договору у розмірі 568,09 грн., пені за прострочення платежу у розмірі 1326,89 грн., інфляційні нарахування у розмірі 2745,12 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 800 грн., у зв'язку із знаходженням транспортного засобу на штрафному майданчику у розмірі 200 грн., кошти необхідні на відновлення зору у розмірі 40 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.08.2013 року о 15:30 год. з вини водія [PERSON], який керував автомобілем АЗЛК-2140, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], сталося дорожньо-транспортна пригода в наслідок якої, автомобіль ВАЗ 2109, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу отримав механічні пошкодження, а самому позивачу були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді множинних дрібних шкірних ран обличчя, волосистої частини голови та травму правого ока. З метою визначення суми матеріального збитку, позивачем проведено автотоварознавче дослідження, згідно до якого просив стягнути суму матеріальних збитків разом з додатковими витратами пов'язаними з ДТП. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована у ПрАТ «УОСК», просив стягнення провести зі страхової компанії. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], обґрунтування позовних вимог підтримала у повному обсязі, розмір неустойки за невиконання умов договору уточнила, надавши розрахунок від розміру простроченої суми, яка складає 24 510 грн. З урахування наведеного, просила стягнути пеню за невиконання умов договору у розмірі 568,09 грн. В судове засідання представник відповідача Сорочан В.В. надіслав заперечення, згідно до яких ПрАТ «УОСК» не визнає позовні вимоги [PERSON] через неповідомлення протягом 3-х робочих днів про настання ДТП, у зв'язку з чим, за позовом повинна відповідати особа, яка завдала збитків, тобто [PERSON] Висуваючи вимоги про стягнення вартості транспортного засобу, який в наслідок ДТП фізично знищений, позивач не наводить залишкову вартість автомобіля, що унеможливлює розрахунок дійсної шкоди завданої ДТП. Відповідач зазначає, що за позовом жодним чином не доведено розмір шкоди заподіяної здоров'ю, 5% від якої становить заявлена ним сума моральної шкоди. Третя особа та його представник [PERSON], позовні вимоги визнали у повному обсязі, наполягаючи на стягненні заподіяної шкоди з відповідача по справі, оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи була забезпечена полісом ПрАТ «УОСК». Суд, з'ясувавши обґрунтування правової позиції сторін, ознайомившись із письмовими запереченнями відповідача ПрАТ «УОСК», дослідивши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], з огляду на наступні підстави. Так, постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.10.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. За обставинами правопорушення встановлено, що 30.08.2013 року приблизно о 15:30 год., [PERSON] керуючи транспортним засобом, автомобілем АЗЛК 2140, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], рухаючись по вул. Готфейській в Жовтневому районі м. Маріуполя при виїзді на перехрестя з вул. Артема не надав перевагу у русі автомобілю ВАЗ 2109, державний номерний реєстраційний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим порушив п.16.11.Правил дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а водіїв травмовано. Наведені обставини завдання шкоди, не підлягають додатковому доказуванню та аналізу при розгляді судом даної цивільної справи, відповідно до вимог ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України). З огляду на заперечення відповідача, спірним при розгляді судом даної справи є питання цивільно-правової відповідальності учасника ДТП - [PERSON] та страхової компанії, якою було застраховано цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу. За загальними правилами відшкодування заподіяної джерелом підвищеної небезпеки матеріальної шкоди,відповідно до вимог ст. ст. 1166, 1187 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у постанові № 4 пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. За змістом положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. Правовідносини у сфері страхування регулюються главою 67 Цивільного кодексу України та Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Так, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування»). Відповідно до полісу № АС/6092851 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правову відповідальність водія у період часу з 07.08.2013 року по 06.08.2014 року застраховано ПрАТ «УОСК». Забезпечуваним транспортним засобом за вказаним договором є автомобіль «АЗЛК 2140», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким [PERSON] керував в момент ДТП. Відповідно до умов вказаного договору страхування, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Відповідно до ст. 988 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик, зокрема зобов'язаний: - протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; - при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно із роз'ясненнями, наданими у Постанові № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку. В обґрунтування своїх заперечень ПрАТ «УОСК» зауважує, що [PERSON] не подано оформлену відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заяву про виплату страхового відшкодування, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування позивачу. Проте с такими посилання відповідача суд погодитись не може з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України ст. 25 Закону України «Про страхування» страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону). Дії страховика після отримання повідомлення про страховий випадок врегульовані ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пунктів 34.1, 34.2 зазначеної правової норми страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів (враховуючи день отримання письмового повідомлення про страховий випадок), зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо у визначений строк аварійний комісар або експерт не з'явився, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому випадку страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. Після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування (п. 36.1 ст. 36 Закону). При цьому пунктом 36.3 ст. 36 Закону передбачено, що в разі, якщо особа, яка має право на отримання відшкодування, не задоволена рішенням страховика щодо виплати страхового відшкодування, вона має право подати позов до суду щодо відшкодування шкоди в установленому законом порядку. В матеріалах справи міститься копія повідомлення [PERSON] про подію з забезпеченим транспортним засобом від 13.12.2013 року, з якою останній звертався до ПрАТ «УОСК» з метою отримання страхового відшкодування. Крім того позивачем долучено до матеріалів справи копії його заяв, з якими [PERSON] звертався до Генерального директора ПрАТ «УОСК» з метою отримання страхового відшкодування у зв'язку із ДТП. Так, зокрема, в матеріалах справи містяться копії заяв [PERSON] з відміткою про отримання цих заяву повноваженими особами ПрАТ «УОСК», з яких вбачається, що заяву щодо відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП [PERSON] подав до ПрАТ «УОСК» 24.01.2014 року. Відповіддю на скаргу від 11.04.2014 року, [PERSON] повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок ДТП через неповідомлення страховика у визначений договором строк. Враховуючи викладені положення діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає необґрунтованою відмову відповідача - ПрАТ «УОСК», у виплаті [PERSON] суми страхового відшкодування, заподіяної у наслідок ДТП матеріальної шкоди його транспортному засобу. Оскільки, наведеними вимогами Закону регламентовано обов'язок саме застрахованої особи повідомити свого страхувальника про настання страхового випадку, в даному випадку цей обов'язок покладався на [PERSON], що наділяє відповідача правом регресної вимоги в обсязі виконаних зобов'язань. Відповідно до звіту №308 про оцінку транспортного засобу від 25.12.2013 року, розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «ВАЗ 2109», державний реєстраційний номер [NUMBER], на момент проведення дослідження складає 23 210 грн. Приходячи до таких висновків експерт зауважує, що вартість поновлювального ремонту наведеного транспортного засобу складає 34 810,56 грн., проте відповідно до п. 8.2 «Методики товарознавчої експертизи» здійснювати поновлювальний ремонт вказаного транспортного засобу недоцільно з економічної точки зору, з огляду на що вартість матеріальної шкоди приймається рівною його ринкової вартості, яка складає 23 210 грн. В обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог [PERSON] про виплату матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортному засобу ПрАТ «УОСК», посилається на норму ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 15 постанови № 4 пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону № 9596-ВР і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно із договором страхування. Розмір франшизи встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та не може перевищувати 2 % від ліміту відповідальності страховика. Враховуючи викладене з ПрАТ «УОСК» на користь [PERSON] підлягає стягненню страхове відшкодування вартості заподіяної його транспортному засобу матеріальної шкоди у розмірі 23 210 грн. та витрати, пов'язані з оплатою послуг евакуатора у розмірі 500 грн., та перебування на штрафному майданчику у розмірі 200 грн., які [PERSON] було сплачено відповідно до копії товарного чеку №3008/4 від 30.08.2013 року та квитанцій №128815, 128816 від 03.09.2013 року, які міститься у матеріалах справи. Розмір франшизи, за полісом № АС/6092851 визначено в у розмірі 1 000 грн., яка підлягає вирахуванню з суми страхового відшкодування матеріальної шкоди завданої в наслідок ДТП. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення штрафних санкції за несвоєчасне виконання умов договору, суд виходить з роз'яснень викладених в п.4 постанови пленуму ВВСУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» згідно до яких положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Вимогами ст.992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової вплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Посилання позивача на вимоги п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в обґрунтування стягнення пені на прострочення виплати страхового відшкодування є безпідставним, оскільки наведені вимоги Закону регламентують виплату безспірної суми страхового відшкодування, яка визнана страхувальником, або доведена рішення суду. Зволікання зі сплатою зазначеної регламентної виплати, тягне накладення на страховика пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. З огляду на те, що відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, підстави для нарахування пені, відсутні. З аналогічних підстав не підлягають задоволенню й позовні вимоги [PERSON] про стягнення інфляційної складової, яка є мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбачено ст.. 625 ЦК України, враховуючи деліктний характер спірних правовідносин. Щодо позовних вимог про стягнення з ПрАТ «УОСК» страхового відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, пов'язаної із пошкодженням здоров'я позивача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині враховуючи наступне. Відповідно до п. 25 постанови № 4 пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом ІІІ Закону № 1961-ІV. При вирішенні спорів про страхове відшкодування у наведених вище випадках суди повинні застосовувати положення Закону України від 23.09.1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та враховувати роз'яснення, надані у постанові Пленуму ВСЕ від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 23 Закону № 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: - шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; - шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; - моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Згідно із п. 24.1 ст. 24 наведеного Закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. В обґрунтування позовних вимог в частинні стягнення коштів на лікування, позивачем надана довідка медичного центру «Адастра» від 30.08.2013 року, згідно до якої визначена контузія правого ока та травматична ерозія роговиці. Зазначена довідка не може бути прийнята судом до уваги, оскільки при її складанні лікарем не було зазначено анкетні данні хворого, що позбавляє можливості оцінити її, як доказ стану здоров'я позивача. За медичним свідоцтво моряка від 24.05.2014 року, перевірено зір [PERSON] та визначено відхилення правого ока, але за медичним висновком позивач визнаний придатним для роботи моряком. Постановою від 16.09.2013 року слідчого СВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України було закрито кримінальне провадження № 12013050290000368 від 31.08.2013 року за відсутністю у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Досудовим розслідуванням було встановлено, що в результаті ДТП водію [PERSON] були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді множинних дрібних шкірних ран обличчя та волосистої частини голови, травма правого ока. З огляду на наведене суд вважає, що у матеріалах справи відсутні об'єктивні докази, які свідчать, що погіршення стану здоров'я позивача та підтверджують витрати на лікування за поставленим діагнозом, з огляду на що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з ПрАТ «УОСК» страхового відшкодування на відновлення пошкодженого зору у розмірі 400000 грн. Позовні вимог [PERSON] про стягнення з ПрАТ «УОСК» моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. задоволенню не підлягають, враховуючи наступне. Відповідно ст. 23 ч.2 п.1,2 Цивільного Кодексу України (далі за текстом ЦК України) моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. У частині 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 26-1 Закону № 1961-ІV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Враховуючи той факт, що відповідно до наданих медичних документів, не підтверджено наявність матеріальної шкоди заподіяної здоров'ю тому, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення з ПрАТ «УОСК» моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Згідно із ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрат, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України. При цьому, згідно із ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене до судових витрат у вказаній цивільній справі відносяться: витрати, понесені [PERSON] з оплати звіту про оцінки вартості матеріальної шкоди спричиненої власнику транспортного засобу у розмірі 800 грн.; судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду із даним позовом у розмірі 799, 91 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд вважає за доцільне стягнути з ПрАТ «УОСК» на користь [PERSON] у розмірі, пропорційно до задоволених позовних вимог, витрати з оплати товарознавчого звіту, а також витрат, пов'язаних з перебуванням транспортного засобу на штрафному майданчику, та судовий збір, оскільки ці витрати підтверджені відповідними товарними чеками, копії яких містяться у матеріалах справи. Для визначення розміру судових витрат, належних до стягнення на користь [PERSON], суд виходить з наступного розрахунку: загальний процент задоволених позовних вимог [PERSON] складає 29,24 % (заявлено до стягнення матеріальної та моральної 78 350,1 грн., підлягає стягненню за рішенням суду 22 910 грн.). Враховуючи наведений процент щодо задоволених позовних вимог [PERSON], відповідно до ст. 88 ЦПК України: - загальна сума судових витрат, пов'язаних з проведенням оцінки матеріальної шкоди спричиненої транспортному засобу, яка підлягає стягненню, складає 233,92 грн. (розрахунок: 800 грн. помножити на 29,24 поділити на 100 %); - сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] складає 233,89грн. (розрахунок: 799, 91 грн. помножити на 29,24 поділити на 100 %). На підставі ст. ст. 22, 23, 1167 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з подальшими змінами та доповненнями), постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з подальшими змінами та доповненнями),

Outcome: partial