Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,9 кв. м., житловою площею 27,1 кв. м. та належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 29.11.2000 року в рахунок погашення загальної заборгованості за кредитними договорами № CNL-200/428/2006 від 01.12.2006 року, № CNL-200/456/2007 від 02.03.2007 року у розмірі згідно з рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № CNL-200/428/2006 від 01.12.2006 року у розмірі 454218 грн. 75 коп.; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що буде встановлена в ході виконавчого провадження. Свої вимоги мотивує тим, що 01.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» згідно договору про відступлення права вимоги від 24.02.2012 року правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір №CNL-200/428/2006. Згідно умовами кредитного договору банк здійснив видачу кредитних коштів відповідачу [PERSON] в сумі 23000,00 доларів США. Дані зобов'язання відповідачами не виконуються, у зв'язку з чим, згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.06.2016 року задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №CNL-200/428/2006 від 01.12.2006 року в розмірі 354218 грн.75 коп. та судового збору у розмірі 3654 грн.00 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, підтримання позовних вимог у повному обсязі та не заперечення проти ухвалення судом заочного рішення в справі. Відповідачі у судове засідання не з'явились, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. У судовому засіданні 06.08.2018 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували в повному обсязі. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову та в ході судового розгляду справи. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 01.12.2006 року між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] (далі Іпотекодавці) було укладено договір Іпотеки №PCNL-200/428/2006, за умовами якого Іпотекодавці в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №CNL-200/428/2006 від 01.12.2006 року передали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м. Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.06.2016 року задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №CNL-200/428/2006 від 01.12.2006 року в розмірі 354218 грн.75 коп. та судового збору у розмірі 3654 грн.00 коп. 24.02.2012 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір відступлення права вимоги №б/н, за яким банк передав та відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав належних банку за договорами забезпечення, включаючи але не обмежуючи правом звертати стягнення на заставне майно, у тому числі і за договором іпотеки №PCNL-200/428/2006 року. Згідно частини 2 п.1.1 Кредитного договору №CNL-200/428/2006 від 01.12.2006 року банк надає Позичальнику Кредит у Розмірі та Валюті, визначеній у Частині №1 цього Договору, а Позичальник приймає Кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому Договорі. Відповідно до Частини №1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 23000,00 доларів США на споживчі цілі, строком до 01.12.2016 року з відсотковою ставкою 13,99 % річних. 01.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки № РCNL-200/428/2006. Згідно п. 3.1, 3.2 Договору іпотеки, предметом іпотеки за цим договором є квартира [ADDRESS], що належить іпотекодавцям на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності б/н від 29.11.2000 року, виданого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради на підставі розпорядження № 8029-р від 28.11.2000 року, та зареєстрованого в КП «Миколаївське МБТІ» 30.11.200 року в книзі 109, номер запису 1882, реєстраційний номер 16809522. Яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 43,9 кв. м., житловою площею 27,1 кв. м. Предмет іпотеки становить 13529,00 грн. Так, згідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Виконання цивільних обов'язків здійснюється у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Ч. 2 ст. 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Частиною 6 ст. 20 вказаного Закону, передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року,не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Судом встановлено, що кредит відповідачам був виданий в іноземній валюті. Крім того рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.06.2016 року по справі № 320/12956/14-ц з [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитними договорами. Можливість вирішення питання щодо реструктуризації заборгованості за кредитними договорами, внесення змін до кредитних договорів щодо порядку погашення кредиту та процентів врегульована статтями 6, 12, 13 Цивільного кодексу України, за якими сторонам цивільних правовідносин надане право врегулювати свої правовідносини в договорі на власний розсуд. 29 грудня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено меморандум про співробітництво у сфері врегулювання спірних відносин, відповідно до якого сторони взаємно погодили, що підписання даного Меморандуму направлене на відпрацювання взаємовигідного алгоритму дій сторін, реалізація яких дозволить кредитору отримати в повному обсязі погашення заборгованості за кредитним договором № CNL-200/428/2006 від 01.12.2006 року. Заборгованість боржників за виконавчим листом складає 354218 грн. 75 коп. Боржник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом згідно з графіком погашення кредиту. Як вбачається з графіку погашення заборгованості, що є додатком до Меморандуму від 29.12.2017 року та є невід'ємною його частиною, божники повинні сплачувати заборгованість у розмірі 4700,00 грн. починаючи з 29.12.2017 року по 29.10.2019 року включно. Позивачем не надано доказів щодо спростування тверджень відповідача про підписання меморандуму від 29.12.2017 року та погашення заборгованості. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що за наявності мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті та наявності рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.06.2016 року по справі № 320/12956/14-ц, звернення стягнення на квартиру відповідачів не може бути застосовано, як спосіб захисту порушеного права та інтересів позивача. Судові витрати пов'язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача у відповідності до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed