Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в суд про визнання недійсним розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирського району Житомирської області та скасування державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку, в якому зазначив, що після вивчення матеріалів щодо порушень вимог земельного законодавства при наданні у власність [PERSON] земельної ділянки на території Корчацької сільської ради Житомирського району площею 0,0893 га., прокуратурою Житомирського району проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства Житомирською РДА при передачі громадянам у власність земель для ведення садівництва за межами населеного пункту відповідно до розпорядження голови Житомирської РДА №1035 від 09.09.2009 р. та встановлено, що розпорядженням голови Житомирської РДА №226 від 26.02.2009 р. на підставі заяви [PERSON] останньому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок з метою передачі їх у власність для ведення садівництва в садово-городньому товаристві «Січ» на території Корчацької сільської ради Житомирського району. В подальшому розпорядженням голови Житомирської РДА №1035 від 09.09.2009 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок та складання державних актів на право власності на земельні ділянки та передано у власність земельні ділянки для ведення садівництва в садово-городньому товаристві «Січ» на території Корчацької сільської ради Житомирського району. Таким чином, [PERSON] отримав державний акт серії ЯИ №129694 на право власності на земельну ділянку площею 0,0893 га. для ведення садівництва в садово-городньому товаристві «Січ» на території Корчацької сільської ради ділянка №6. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011020900001. Разом з тим, [PERSON] до отримання державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва в садово-городньому товаристві «Січ» на території Корчацької сільської ради Житомирського району ділянка №6 використав право на безоплатне отримання земельної ділянки, що підтверджується виданим 03.04.2008 р. державним актом серії ЯД №150029 на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва на території Іванівської сільської ради ділянка №77 загальною площею 0,1000 га. Підставою для видачі державного акту серії ЯД №150029 на право власності на земельну ділянку за цільовим призначенням для ведення садівництва стало розпорядження голови Житомирської РДА №292 від 04.03.2008 р. Таким чином, [PERSON] подано дві аналогічні заяви про отримання дозволу на розробку землевпорядних документацій щодо надання земельних ділянок у приватну власність для ведення садівництва, в результаті розгляду яких виготовлено відповідну землевпорядну документацію, яка в подальшому затверджена розпорядженнями голови Житомирської РДА, та отримано державні акти на право власності на земельні ділянки, що стало підставою для подачі даного позову. В ході судового розгляду представником [PERSON], яким було підтримано у судовому засіданні [PERSON], подано зустрічний позов про визнання розпорядження голови Житомирської РДА від 09.09.2009 року №1035 таким, що підписане заступником голови цієї ж РДА [PERSON] протиправно і не має юридичної сили та правових наслідків, тобто таким, що не являється розпорядженням саме голови Житомирської РДА [PERSON] У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом позовні вимоги підтримав. Зазначив, що оскаржуване розпорядження за первісним позовом не оформлено належним чином, зокрема не підписано головою райдержадміністрації, а отже, не створює правових наслідків. В судовому засіданні прокурор позов підтримала та просила його задовольнити обґрунтовуючи тим, що відповідач [PERSON] будучи особою, яка реалізувала своє право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення садівництва, повторно та незаконно скористався таким правом, що суперечить Конституції та законам України та просила у задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю. У судовому засіданні остання наголошувала на тому, що позовні вимоги предявлено до прокуратури Житомирського району, яка оскаржуване розпорядження взагалі не видавала. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, у судове засідання 02.11.2016 не зявився. При прийнятті участі у попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечував. Учасники судового розгляду не наполягали на обов'язковій участі відповідача, який не з'явився, в зв'язку з чим судом було вирішено проводити розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з огляду на безпідставність, а також подав письмові заперечення проти позовної заяви. Зазначив, що оскаржуване розпорядження голови райдержадміністрації взагалі не існує. Також, представник відповідача [PERSON] подав до суду клопотання про застосування судом строку позовної давності з огляду на пропуск останнього позивачем. Представник Управління Держгеокадастру у Житомирському районі (правонаступник Управління Держкомзему у Житомирському районі) заперечувала проти задоволення первісного позову в частині вимог до Управління Держкомзему у Житомирському районі, а також подала письмові заперечення проти позовної заяви. В обґрунтування своїх доводів представник Управління Держгеокадастру у Житомирському районі зазначила, що жодних протиправних дій працівники Управління Держкомзему у Житомирському районі не вчиняли. Крім того, при оформленні документації на земельну ділянку [PERSON], вони не володіли інформацією про перебування у приватній власності останнього земельної ділянки для ведення садівництва. Більше того, у запереченнях зазначила, що державний акт було видано організацією, яка на даний час не існує. На підставі вищенаведеного, просили в задоволенні позову відмовити. При вирішення питання обґрунтованості позовних вимог за зустрічним позовом представники райдержадміністрації та Управління Держгеокадастру у Житомирському районі поклали на розсуд суду. За результатами вивчення матеріалів цивільної справи судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. Розпорядженням голови Житомирської РДА №1035 від 09.09.2009 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок та складання державних актів на право власності на земельні ділянки та передано у власність громадянам земельні ділянки для ведення садівництва в садово-городньому товаристві «Січ» на території Корчацької сільської ради Житомирського району. На підставі вищевказаного розпорядження [PERSON] отримав державний акт серії ЯИ №129694 на право власності на земельну ділянку площею 0,0893 га. для ведення садівництва в садово-городньому товаристві «Січ» на території Корчацької сільської ради ділянка №6. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011020900001. Разом з тим, [PERSON] до отримання державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва в садово-городньому товаристві «Січ» на території Корчацької сільської ради Житомирського району ділянка №6 використав право на безоплатне отримання земельної ділянки, що підтверджується виданим 03.04.2008 р. державним актом серії ЯД №150029 на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва на території Іванівської сільської ради ділянка №77 загальною площею 0,1000 га. Підставою для видачі державного акту серії ЯД №150029 на право власності на земельну ділянку за цільовим призначенням для ведення садівництва стало розпорядження голови Житомирської РДА №292 від 04.03.2008 р. Таким чином, [PERSON] в порушення вимог ч.4 ст.116 Земельного кодексу України безоплатно отримано у приватну власність 2 земельні ділянки для ведення садівництва. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч.4 ст.116 Земельного Кодексу України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 Земельного Кодексу України). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (п."г" ч.3 ст.152 Земельного Кодексу України). Крім того, суд звертає увагу на те, що одноразовість приватизації означає і те, що особа, котра скористалась своїм правом і приватизувала земельну ділянку меншої від граничної, передбаченої ст.121 Земельного Кодексу України, площі, не може приватизувати земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає "різницю" між граничною можливою та раніше приватизованою. Аналіз вищезазначених норм та досліджених судом обставин справи, дає підстави суду дійти до висновку, що надання та повторна приватизація земельної ділянки, за одним і тим же видом цільового призначення, здійснено всупереч чинному законодавству, і як наслідок, позовні вимоги прокурора, який діє в інтересах держави, підлягають до задоволення. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності доказів отримання [PERSON] спірної земельної ділянки безоплатно, оскільки, в судовому засіданні судом встановлено, що земельну ділянку площею 0,0893 га. для ведення садівництва в садово-городньому товаристві «Січ» передано [PERSON] за рахунок земель державної форми власності. Ні представник [PERSON], ні сам [PERSON] не надав підтверджуючих документів щодо набуття права власності на спірну земельну ділянку у спосіб, що виключає проведення процедури приватизації обєкта нерухомого майна. Більш того, [PERSON] при наданні відповідей на запитання представника прокуратури вказано на виділенні йому цієї земельної ділянки у користування. З огляду на той факт, що орган державної влади уповноважений на розпорядження землями державної форми власності, про що і відображено у спірному розпорядженні, суд дійшов висновку, що [PERSON] набуто у приватну власність земельну ділянку площею 0,0893 га. для ведення садівництва в садово-городньому товаристві «Січ» безоплатно, та, як наслідок, приватизація такої земельної ділянки, за одним і тим же видом цільового призначення для ведення садівництва, здійснено всупереч чинному законодавству. При вирішенні позовних вимог представника [PERSON] за зустрічним позовом щодо визнання розпорядження голови Житомирської РДА від 09.09.2009 року №1035 таким, що підписане заступником голови цієї ж РДА [PERSON] протиправно і не має юридичної сили та правових наслідків, тобто таким, що не являється розпорядженням саме голови Житомирської РДА [PERSON] судом враховані наступні норми матеріального права. Предметом первісного позову прокурора та зустрічного позову [PERSON] є відповідно до доданих додатків та позовних вимог, розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації №1035 від 09.09.2009 р., на підставі якого [PERSON] отримав державний акт серії ЯИ № 129694 на право власності на земельну ділянку. Назва, дата прийняття та номер розпорядження зазначено у правовстановлюючому документі на земельну ділянку. Отже висновки представника відповідача, що прийняте розпорядження від 09.09.2009 р. за №1035 не створило наслідків є помилковим, оскільки, саме на підставі вищевказаного розпорядження [PERSON] набув у приватну власність земельну ділянку для ведення садівництва. Назва та порядок прийняття розпорядження прямо передбачено законодавством. Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Відповідно до ст.ст.8, 39 Закону місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій, які здійснюють керівництво їх діяльністю, несуть відповідальність за виконання покладених на місцеві державні адміністрації завдань і за здійснення ними своїх повноважень. У той же час, ст.39 Закону передбачено, що у разі відсутності голови місцевої державної адміністрації його функції і повноваження виконує перший заступник голови, а у разі відсутності останнього один із заступників голови місцевої державної адміністрації. За змістом державного акту серії ЯИ №129694 на право власності на земельну ділянку, його видано саме на підставі розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації №1035 від 09.09.2009 р. Враховуючи вищевказане правові підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом відсутні. Одночасно суд погоджується з доводами прокурора в частині безпідставності предявлення позовних вимог до прокуратури Житомирського району з огляду на той факт, що розпорядження від 09.09.2009 р. органами прокуратури не видавалось. Представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності та відмови у задоволенні позову у звязку з його пропуском. Як на підставу про застосування строків позовної давності представник відповідача вказував на систематичне вивчення органами прокуратури рішень про виділення земельних ділянок. У поданій заяві та безпосередньо у судовому засідання представник [PERSON], з посиланням на практику судів апеляційної та касаційної інстанцій, вказував на пропущений прокурором трирічний строк на звернення до суду з позовними вимогами. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, під позовною давністю слід розуміти строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Частиною 2 статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах від 25 березня 2015 року та 23 грудня 2014 року. Разом з тим, представником [PERSON] не надано жодного доказу обізнаності органів прокуратури при прийняття 09.09.2009 р. розпорядження голови РДА № 1035 задовго до строку, зазначеного у позові прокурора. Більш того, матеріали справи не містять доказів обізнаності прокурора про реєстрацію за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку. Таким чином, строк позовної давності слід відраховувати з дня коли органам прокуратури стало відомо про порушення державних інтересів, тобто з травня 2013 року.

Outcome: approved