Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, мотивуючи тим, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 945213 від 19 грудня 2012 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 8,0203 га, яка розташована на території Атманайської сільської ради Якимівського району Запорізької області (далі - земельна ділянка), яка належала до смерті її батьку [PERSON]. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Останній час відповідач [PERSON] самостійно оброблює вказану земельну ділянку. Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією щодо укладення договору оренди земельної ділянки, навіть надав останньому копії всіх необхідних документів, на що відповідач в усній формі погоджувався, але до теперішнього часу продовжує самовільно займати земельну ділянку, не сплачуючи при цьому орендну плату позивачу. На претензії з боку позивача відповідач ігнорує. На теперішній час відповідач самовільно займає земельну ділянку, що належить позивачу на праві власності на підставі державного акту, та перешкоджає позивачу здійснювати права власника. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій. які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України: «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Частина друга статті 158 Земельного кодексу України встановлює, що: «виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб». Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку та орендної плати. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч.І ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Позивач в судове засідання не з'явився, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 197ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, враховуючи думку сторін по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 945213 від 19 грудня 2012 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 8,0203 га, яка розташована на території Атманайської сільської ради Якимівського району Запорізької області (далі - земельна ділянка), яка належала до смерті її батьку [PERSON]. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Останній час відповідач [PERSON] самостійно оброблює вказану земельну ділянку. Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією щодо укладення договору оренди земельної ділянки, навіть надав останньому копії всіх необхідних документів, на що відповідач в усній формі погоджувався, але до теперішнього часу продовжує самовільно займати земельну ділянку, не сплачуючи при цьому орендну плату позивачу. На претензії з боку позивача відповідач ігнорує. На теперішній час відповідач самовільно займає земельну ділянку, що належить позивачу на праві власності на підставі державного акту, та перешкоджає позивачу здійснювати права власника. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій. які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України: «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Частина друга статті 158 Земельного кодексу України встановлює, що: «виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб». Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку та орендної плати. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч.І ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Outcome: approved