Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача в особі Житомирського державного технологічного університету 19 892 грн. 50 коп. заборгованості по виплаті соціальної стипендії за період з першого липня 2014 року по 30 червня 2016 року та з 1 по 31 серпня 2016 року., 10 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. В обгрунтування вимог позивач вказав, що наказом відповідача №256-с від 11.08.2012 року, позивача було зараховано студентом першого курсу денної форми навчання, факультет інженерної механіки за рахунок державного замовлення. Як інвалід дитинства другої групи, позивач мав право на одержання, окрім академічної, соціальної стипендії в розмірі 795 грн. 70 коп., але з невідомих причин відповідач припинив виплату соціальної стипендії з липня 2014 року по 30 червня 2016 року. По вині відповідача [PERSON] не отримав соціальну стипендію і за період з 1 по 31 серпня 2016 року. Всього по вині відповідача не виплачена соціальна стипендія за 25 місяців на загальну суму 19 892 грн. 50 коп. Крім того, позивач вказав, що окрім матеріальної шкоди відповідач своїми вище вказаними протиправними діями завдав значної моральної шкоди, яка виразились в порушені раніше установленого способу життя позивача. Так, незадовільний стан здоров`я став причиною виникнення академічної заборгованості і, відповідно, прийняття стипендіальною комісією рішення про відмову у призначені [PERSON] академічної стипендії. В цей же час відповідач протиправно не проводив виплату інваліду дитинства гарантованої державою соціальної стипендії. Тобто, позивач був позбавлений можливості придбати продукти харчування, потрібну навчальну літературу, предмети гігієни, користуватись громадським транспортом, іншими побутовими послугами. Позивач пояснив, що фактично був позбавлений можливості забезпечити своє існування через що постійно перебував у стані неспокою, хвилювання, відчував моральне приниження. Від відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в який просить в задоволенні позову [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті стипендії та відшкодування моральної шкоди. У запереченнях вказано, що шляхом складання протоколу [PERSON] призначалась соціальна стипендія як інваліду другої групи. Весняну сесію 2014 р [PERSON] вчасно не здав тому було прийнято рішення відповідно до постанови КМУ від 12.07.2004 року № 882 та положення ЖДТУ про призначення та виплату стипендій, у нарахуванні стипендії [PERSON] відмовити. Всі подальші сесії до закінчення навчання у ЖДТУ, а саме по червень 2016 р [PERSON] здавав невчасно тому на засіданнях стипендіальних комісій приймалось рішення про відмову йому у нарахуванні стипендії. Соціальна стипендія нараховувалась [PERSON] на підставі пенсійного свідчення термін дії якого закінчився 01.09.2015 року, іншого документу він у навчальний заклад не представив тому і право на соціальну пенсію втратив із цієї підстави. 22.08.2019 року від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином (а.с. 157). Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що на підставі протоколу №39 від 04.08.2012 року засідання приймальної комісії Житомирського державного технологічного університету [PERSON] зараховано студентом першого курсу (а.с. 4). Згідно виписки з наказу №175-с від 30.06.2016 року [PERSON] відраховано з Житомирського державного технологічного університету з 30.06.2016 року за академічну неуспішність (а.с. 6). Відповідно до виписки з наказу №227-с від 02.08.2016 року [PERSON] поновлено з 01.08.2016 року у складі студентів четвертого курсу, напряму "Машинобудування", денної форми навчання на договірній основі для захисту бакалаврської роботи Житомирського державного технологічного університету (а.с. 7). Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 26.09.2012 року, [PERSON] є особою з інвалідністю дитинства другої групи (а.с. 8). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №223438 від 12.09.2012 року, [PERSON] продовжено другу групу інвалідності з дитинства продовжено до 01.09.2017 року (а.с. 159). Згідно довідки декана ФІМ Житомирського державного технологічного університету [PERSON] від 17.03.2017 року №496, відповідно до протоколу засідання стипендіальної комісії ЖДТУ №6/1 від 30.01.2015 року студенту [PERSON] було відмовлено у призначенні стипендії за період з 01.02.2015 року по 30.06.2015 року у зв`язку з академічними заборгованостями на момент призначення стипендії (а.с. 5). Зі змісту довідки про стипендію студента [PERSON] за період з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року, починаючи з липня 2014 року по червень 2016 року [PERSON] не було нараховано та виплачено стипендію (а.с. 22-23). Відповідно до п. 6.4 Порядку призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12.07.2004 року, в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин позивач мав право на отримання соціальної стипендії. Відповідно до п. 4 Положення про призначення та виплату стипендій в Житомирському державному технологічному університеті, соціальні стипендії призначаються студентам, які потребують соціального захисту та яким за підсумками навчання не призначені академічна стипендія. Однією з підстав для призначення соціальної стипендії є наявність у особи прав на отримання державних пільг і гарантій, установлених законом для студентів, які є інвалідами та інвалідами І і ІІ групи (а.с. 107-108). Пунктом 23 Положення про призначення та виплату стипендій в Житомирському державному технологічному університеті визначено, що особам, зазначеним у підпунктах 1-5 пункту 4 цього положення, яким призначена академічна стипендія додатково виплачується соціальна стипендія (відсотків призначеної згідно з цим Порядком академічної стипендії), студентам, які є інвалідами з дитинства та інвалідами І і ІІ групи (а.с. 112). За\~статтею 2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право\~в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12.07.2004 року, в редакції на час виникнення спірних правовідносин не передбачено можливості прийняття навчальним закладом рішення про позбавлення соціальної пенсії в разі навності академіної заборгованості. Оскільки відповідачем розмір заборгованості по виплаті соціальної стипендії в сумі 19 892,50 грн. не заперечувався, та відповідачем не спростовано, суд задовольняє вказану вимогу в розмірі визначеному позивачем. Згідно з положеннями\~ст. 1166 ЦК України\~шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 1 ст.\~1191\~Цивільного кодексу\~України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Крім того, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 01.07.2010 року зокрема закріпив свою позицію щодо того, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkovv. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyyv. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayevv. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р.) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridinv. Russia), скарга Ns 4171/04, § 20 березня). Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. З урахуванням викладених положень щодо стягнення моральної шкоди, а також враховуючи розмір завданого позивачу матеріальної шкоди, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи, що заявлено дві вимоги майнового характеру, з урахуванням ставок судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Outcome: partial