Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, з тих підстав, що позивач уклав з відповідачем кредитний договір № б/н від 19 квітня 2012 року. Згідно договору, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору належним чином не виконала. Станом на момент звернення до суду, представник позивача просить стягнути заборгованість у сумі 134217,94 гривень, з яких заборгованість по тілу кредиту 3748,70 гривень, заборгованість по процентам за період з 19.04.2012 року по 30.07.2019 року у розмірі 130469,24 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив в задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у заяві про перегляд заочного рішення. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд вважає,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню з\~наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору без номеру від 19 квітня 2012 року відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 19-46). Відповідно до частини другої\~статті 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Відповідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було надано наступні картки: [NUMBER] , дата відкриття 19.04.2012 року, термін дії до 11/15; [NUMBER] , дата відкриття 16.02.2013 року, термін дії до 03/16 (а.с. 18). Відтак, у межах строку кредитування до березня 2016 року включно відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти кожного місяця. Починаючи з 04 квітня 2016 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час простроченням, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Стосовно заяви представника відповідача щодо застосування строків давності, суд звертає увагу на наступне. Дійсно, термін дії картки № [NUMBER] до 03/16 (а.с. 18), тобто дійсно з даної дати спливло понад 3 роки, але суд звертає увагу на те, що відповідно до розрахунку заборгованості відповідачем в 2017 році неодноразово погашалася заборгованість по кредитному договору, зокрема: 27.11.2017 року на 50,00 гривень, 26.11.2017 року на 55,91 гривень, 24.10.2017 року на 111,81 гривень, тобто строк позовної давності був перерваний. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача порушене, підлягає захисту та з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 10489,30 гривень, яка складається з тіла кредиту у сумі 3748,70гривень та заборгованості за відсотками станом на 03/2016 року - 6740,60 гривень. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 10489 гривень 30 копійок заборгованості по кредиту. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 7,82 %, то з відповідача у відповідності до ст.\~141\~ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 164,38 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial