Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 06 лютого 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ "ОТП Факторинг Україна") та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №2002561716, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 19981,37 гривень, зі сплатою процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка 0,01 відсотка річних. На думку позивача, позичальник умови кредитного договору порушив, і тому станом на 02.02.2017 року за кредитним договором №2002561716 наявна заборгованість в сумі 9381,23 гривень, в звязку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про день, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України вважається повідомленою належним чином. У звязку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 06 лютого 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Факторинг Україна") та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №2002561716, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 19981,37 гривень, зі сплатою процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка 0,01 відсотка річних, строком до 06 лютого 2015 року. 28.11.2016 року відповідачу надсилалось повідомлення вих. №6562 про сплату простроченої заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 02.02.2017 року за кредитним договором №2002561716 від 06.02.2013 року наявна заборгованість в розмірі 9381,23 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом 6541,03 гривень, заборгованість за відсотками 0,55 гривень, комісія за РО 2839,65 гривень. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Приймаючи до уваги те, що відповідач не належним чином виконує свої обовязки перед кредитором, у звязку з чим наявна заборгованість, чим позивачу завдано матеріальну шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved