Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 09 листопада 1991 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини з відповідачем не склались через різні погляди на шлюб та сім»ю. Відповідач нехтував сімейними цінностями, не піклувався про створення в сім»ї моральної атмосфери, основаної на почуттях взаємної любові, поваги та взаємодопомоги, що призвело до втрати почуття любові та поваги. Наміру зберігати сім'ю не має, а тому просила розірвати укладений шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач ображає та б»є її, з лютого 2013 року шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідач позов визнав та пояснив, що мають з дружиною різні погляди на життя, подальше спільне проживання не відповідає інтересам обох. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з"ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 листопада 1991 року. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 28 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції у Київській області. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 01 червня 2000 року Яхнівською сільською радою Миронівського району Київської області. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. Проживаючи разом, з лютого 2013 року сторони шлюбних відносин не підтримують. Сімейні відносини між подружжям розладились через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Сторони не змогли створити в сім"ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу не має. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач вказала, що після реєстрації розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Частина 1 статті 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями № 156 та № 158 від 20 березня 2014 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved