Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком та виселення обґрунтовуючи вимоги тим, що між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем [PERSON] , укладено кредитний договір № 6762681 від 26 серпня 2008 року, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 41 900,00 доларів США, строком до 26.08.2028, зі сплатою процентів у розмірі 12,99% річних, для придбання будинку загальною площею 43,6 кв.м, житловою 26,8 кв.м за адресою: [ADDRESS]. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідач передав в іпотеку Банку будинок, який був придбаний за кредитні кошти, про що між сторонами укладений договір іпотеки № 6762706 від 26.08.2008 . У зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором , на підставі договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» позивач реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у власність предмета іпотеки - будинок за адресою: [ADDRESS]. Проживання та реєстрація у будинку відповідача перешкоджає позивачу здійснювати своє право власника, тому позивач, як власник будинку, звернувся до суду за захистом свого права власності, просить виселити [PERSON] з вказаного будинку без надання іншого житла зі зняттям з реєстраційного обліку та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, був належним чином повідомлений про дату , час і місце розгляду справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем [PERSON] , укладено кредитний договір № 6762681 від 26 серпня 2008 року, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 41 900,00 доларів США, строком до 26.08.2028, зі сплатою процентів у розмірі 12,99% річних, для придбання будинку загальною площею 43,6 кв.м, житловою 26,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 11-15) У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідач передав в іпотеку Банку будинок, який був придбаний за кредитні кошти, про що між сторонами укладений договір іпотеки № 6762706, посвідчений 26.08.2008 Гришиним Г.Г., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, за реєстровим номером 869 ( а.с. 19-25) Відповідно до ст. 1 Закону іпотека розуміється як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця,згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до умов п. 1.6. договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки Банк має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням в повному обсязі, що визначається відповідно до умов кредитного договору, договору іпотеки та чинного законодавства України, а також відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов'язані із реалізацією прав, що випливають з договору іпотеки, зокрема, пов'язані зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким відповідно до ч. 2. ст. 36 Закону України «Про іпотеку» також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі. Відповідне застереження закріплене в п. 4.7.1. договору іпотеки і передбачає, зокрема, задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, та є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що також передбачено ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». У зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором на підставі вищевказаних положень договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» позивач реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у власність предмета іпотеки, про що [PERSON], державним реєстратором Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації», на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 26.03.2018 було зареєстровано право власності позивача на предмет іпотеки - будинок за адресою: [ADDRESS], (номер запису про право власності - [NUMBER]), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 121319485 від 19.04.2018.(а.с. 30). Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з п.3.2.7. договору іпотеки після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобов'язаний на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити його та максимально сприяти звільненню предмету іпотеки всіма іншими особами. Відповідно до п. 5.7. договору іпотеки сторони домовились, що будь-які повідомлення та документи, які надаються іпотекодержателем іпотекодавцю, повинні бути викладені у письмовій формі, та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або телеграмою за місцем проживання іпотекодавця, зазначеному у розділі 6 цього договору ([ADDRESS]). Сторони погодилися, що повідомлення вважаються отриманими іпотекодавцем на сьомий день з дня реєстрації іпотекодержателем рекомендованого листа у відділенні поштового зв'язку ( при цьому іпотекодавець несе ризик отримання таких листів у строк, що перевищує 7 календарних днів). Позивач, як новий власник будинку, 08.05.2018 рекомендованим листом надіслав відповідачу повідомлення від 07.05.2018 № КНО- 44.4.2/630 на адресу: [ADDRESS] та від 07.05.2018 № КНО- 44.4.2/631 на адресу: [ADDRESS], в якому заявив вимогу про виселення( а.с. 31-32). Факт надіслання повідомлення про виселення підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень ПАТ «ПУМБ» ( а.с. 33-34). Але вимога позивача про звільнення будинку залишена відповідачем без задоволення. Проживання та реєстрація у будинку відповідача перешкоджає позивачу здійснювати своє право власника. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.2 ст.317 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Але позивач як власник квартири не має можливості реалізувати вказане право, у зв'язку з реєстрацією місця проживання у будинку відповідача. Відповідно до пп. 13 п.1.4. договору іпотеки іпотекодавець при укладені договору іпотеки стверджував, що предмет іпотеки не є для нього та членів його сім'ї єдиним можливим місцем проживання та/або сукупний дохід членів сім'ї іпотекодавця достатній для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Але відповідач будинок не звільняє, не зважаючи на норми Закону України «Про іпотеку» та умови договору. Згідно з п.. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.

Outcome: approved