Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить визнати недійсним договір №001408 фінансового лізингу від 18.03.2015 з додатками № 1 та додатками № 2 до договору, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» та [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 165 000 грн., моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. та судові витрати. Вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18.03.2015 звернувся до представництва ТОВ «Лізингова компанія Агрофінанс», розташоване в м. Біла Церква, по вул. Гагаріна, 3 з метою придбати транспортний МТЗ Беларус 892 Д-245 4*4. Представник ТОВ «Лізингова компанія «Агрофінанс» [PERSON] запропонувала позивачу придбати вказану модель ТЗ 2013 року, зазначивши, що вона є в наявності, вартість її становить 275 000 грн. але ТЗ перебуває на майданчику в іншому місті, після оформлення всіх необхідних документів та сплати першого внеску грошових коштів в розмірі 165 000 грн. на протязі 5 днів позивач отримає цей транспортний засіб. Як пояснила позивачу [PERSON], решту коштів в розмірі він повинен заплатити після отримання транспортного засобу. Місцем отримання транспортного засобу представником компанії було визначено - м. Біла Церква. Представником [PERSON] був виданий позивачу на руки бланк заявки, де її рукою були вписані дані транспортного засобу МТЗ Беларус 892 Д-245 4x4 2013 року, в якій позивач і розписався. Після оформлення заявки позивачу були видані документи на оплату, в яких загальна вартість ТЗ становила 275 000,00 грн., а також специфікацію (додаток №2) до договору, де вартість ТЗ була визначена в розмірі 10185,19 доларів США. Як пояснила представник лізингової компанії решту документів (договір і т. д.) йому будуть надані після сплати першої частини грошових коштів в розмірі 165 000,00 грн. та надання компанії квитанції про підтвердження їх сплати. 18.03.2015 р. позивачем було сплачено грошові кошти в розмірі 165 000,00 грн., згідно квитанції № П 1345352 від 18.03.2015 року через відділення ПАТ «Радикал Банк», що за попередньою домовленістю було визначено як авансовий платіж. Документи, на підставі яких сплачувались грошові кошти і де була визначена вартість ТЗ в 275 000,00 грн. залишились в установі банку. Копія квитанції про сплату грошових коштів в розмірі 165 000,00 грн. позивачем була надана представнику лізингової компанії, після чого вона оформила в присутності позивача договір фінансового лізингу № 001408 від 18.03.2015 року. Проте, ознайомившись 19.03.2015 року з умовами договору лізингу № 001408 від 18.03.2015 позивач виявив, що умови договору укладеного в письмовій формі не відповідають попереднім домовленостям. У договорі та специфікації до нього вартість ТЗ визначена в розмірі 550 000,00 грн., що значно різниться від попередньо узгодженої вартості в розмірі 275 000,00 грн., до договору [PERSON] Г було надано дві специфікації (додаток № 2), в першій редакції якої вартість ТЗ визначена як 10185,19 доларів США, в іншій 20370,37 доларів США. На зауваження позивача щодо виявлених ним розбіжностей, [PERSON] сказала, що договір нічого не значить,є заявка, в якій визначено про придбання трактора 2013 р.в., який не може коштувати 20 тисяч доларів США, та заспокоїла, що все буде добре. Оскільки умови укладеного договору різняться від попередніх усних домовленостей, а вартість ТЗ В розмірі розмірі 550 000,00 грн. є неприйнятною для позивача, 19.03.2015 року позивачем було направлено лізинговій компанії заяву про повернення йому грошових коштів. Ознайомившись з умовами договору та додатку № 1 до нього який був після сплати першого платежу, позивач дізнався про те, що перший платіж, який був здійснений ним включає в себе адміністративний платіж розмірі 10 % від вартості ТЗ, що 2037,04 доларів США, що по курсу визначеного відповідачем на день укладення - 27 грн. становило суму в розмірі 55000,00 грн., та комісію за передачу предмету лізингу в розмірі 3% від вартості ТЗ, зазначеної в договорі 611,11 доларів США (16500,00 грн.), крім того, в договорі передбачені умови згідно з якими в разі розірвання договору з його ініціативи позивач втрачає відразу 40 % передоплати. Проте, на момент внесення коштів позивача про такі наслідки ніхто не попереджав. Також з умов наданого на підписання договору позивачу стало відомо про те, що для отримання ТЗ позивачу необхідно сплатити 50% вартості ТЗ (авансовий платіж), що з урахуванням визначеної вартості становить 10185,19 доларів США. Станом на 27 травня 2015 року грошові кошти позивачу не повернуті. Транспортний засіб не отриманий. Отже, договір фінансового лізингу був укладений з грубим порушенням принципу добросовісності, який передбачає чесну і сумлінну поведінку суб'єктів зобов'язання, принципу недопустимості укладення зобов'язання на засадах обману та зловживання довірою, договір всупереч інтересам позивача, та не на умовах, які попередньо сторони обговорювали, представником відповідача його було введено в оману щодо дійсної вартості трактора, окрім того, договір фінансового лізингу суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг», вимогам Цивільного кодексу України. Згідно 1.8, 4.1. вказаного договору фінансового лізингу передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу (10 % від вартості ТЗ), авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу, та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку №1 до договору. Частинами тинами 1, 2 , 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно п.1.5 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. Проте в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його та місцезнаходження, куди має звертатися позивач у випадку порушення якості, та інших умов з продажу товару. Згідно п.9.4 договору встановлена можливість зміни лізингодавцем вартості предмета лізингу з моменту укладення договору і до повної сплати авансу лізингоодержувачем. В цьому випадк передбачений обов'язок лізингоодержувача єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплаченої суми авансових платежів. Водночас, споживачу не надано право, в такому випадку, в односторонньому порядку розірвати договір. Пунктом 2.5 договору передбачено, що з моменту одержання письмового повідомлення від лізингодавця про розірвання цього договору у зв'язку з невиконанням лізингоодержувачем його умов, експлуатація предмета лізингу не допускається. Таким чином, вказані положення оспорюваного договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки надають право відповідачу односторонньо вирішувати питання про розірвання договору і наявність порушень споживачем його умов, обмежують право споживача на користування предметом лізингу, ставлячи його в залежність від позиції лізингодавця. Відповідно до п. 12.1 договору, лізингодавець який сплатив черговий платіж, частково, або сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом напавлення відповідного листа, в такому випадку поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежута/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору, Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А згідно з вимогами ст.215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК України, є підставою визнання його недійсним. У разі визнання недійсним правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину та відшкодувати завдану моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях, повязаних із зміною звичного способу життя, неможливістю отримати потрібний позивачу товар, необхідністю захищати свої права та звертатися за їх захистом до суду, яку позивач оцінив у 15000грн.. У судове засідання представник позивача не зявився, до суду надав заяву в якій просить здійснити розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, до суду надав клопотання, про розгляд справи за відсутності представника відповідача, подав заперечення на позов, які обґрунтував тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу від 18.03.2015 р. № 001408 року. Цей договір укладено відповідно до положень цивільного законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вказаним вимогам законодавства договір фінансового лізингу від 18.03.2015 р. № 001408 та додатки № 1, 2, 3 до договору відповідають, договір містить найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого договору та додатків до нього, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Крім того, п. 16.6 договору лізингу передбачає, що всі попередні домовленості, вважаються такими, що втратили чинність навіть якщо вони дійсно мали місце до укладення цього договору. Правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем та повноважною особою відповідача. Таким чином, було дотримано усі вимоги, ЯКІ ставляться чинним законодавством України до чинності правочину. Отже, договори, які укладаються з клієнтами ТОВ «ЛК «Автофінанс», повністю відповідають чинному законодавству України, а тому при вирішенні спору між сторонами повинні застосовуватись положення договору № 001408 та додатків до нього. Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Окрім цього, додаток № 1 містить інформацію, щодо сплати авансових платежів в розмірі 50 %, адміністративного платежу в розмірі 10 %, комісія за передачу в розмірі 3%, а також графік сплати пятдесяти відсотків авансового платежу протягом одного року. Також, у ст. 10.1 договору міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу. У та додатку № 1 також міститься інформація, щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводження договору, підпис позивача стоїть поряд з вказаною інформацією. До того ж, у п. 9.7 ст. 9 договору міститься детальний опис розрахунку платежів. Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Так, відповідно до умов п. 4.1. ст. 4 договору, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - адміністративного платежу; - авансового платежу: - комісії за передачу предмета лізингу, відповідно до умов договору. Укладаючи дані договори, сторони погодились, що вартість предмета лізингу на момент укладання договору зафіксована в п. 8.2 договору та додатку №1 до договору. Умови надання позивачу послуг на підставі договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в договорі та додатках до нього. Після підписання договору, позивачем було сплачено суму в розмірі 55 000,00 грн. адміністративного платежу (10% від вартості предмета лізинга) та 110 000,00 грн. в рахунок авансового платежу (частина авансового платежу). Таким чином, по факту позивачем відповідно до вимог договору було сплачено в повному обсязі адміністративний платіж, та частину авансового внеску, відповідно до умов договору. Комісія за передачу предмета лізингу не сплачувалась. Відповідно до вищевказаного п. 1.8 ст. 1 договору, обчислення строку передачі предмета лізингу розпочинається після сплати позивачем трьох складових, які чітко визначені в договорі. Таким чином, умови надання позивачу послуг на підставі договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в договорі та додатках до нього. Тому, відповідач вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання та порядок сплати коштів за укладеним договором. Таким чином, договір є дійсним, але з боку позивача не дотримано всіх істотних умов для отримання предмета лізингу. Позивачем було направлено лист на адресу ТОВ «ЛК «Автофінанс», у якому він просив повернути кошти, сплачені за договором, на що відповідачем було направлено лист-відповідь. На даний момент договір не є розірваним та являється таким, що діє. Позовна заява не містить обґрунтованих посилань на неправомірні дії відповідача, не має розрахунку моральної шкоди та будь-яких доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди в зазначеному позивачем розмірі. Також, відшкодування моральної шкоди не передбачено умовами Договору фінансового лізингу. Враховуючи доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що 18.03.2015 позивач звернувся до представництва ТОВ «Лізингова компанія Агрофінанс», розташованого в м. Біла Церква, по вул. Гагаріна, 3 з метою придбати транспортний МТЗ Беларус 892. Після ознайомлення з умовами отримання предмета лізингу позивачем [PERSON] та представником за довіреністю ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» [PERSON] 18.03.2015 було підписано додаток № 1 до договору фінансового лізингу № 001408 щодо вартості предмета лізингу МТЗ Беларус 892 10185,19 доларів США, що становить 275000грн. за курсом 27грн. за долар США, встановлений авансовий платіж 60%, сума виплат авансового платежу, щомісячний авансовий платіж, адміністративний платіж (10%), комісія за передачу (3%), період лізингу 12 місяців, погашення вартості предмета лізингу; та додаток № 2 до договору фінансового лізингу № 001408 від 18.03.2015, а саме специфікація, якою передбачена ціна МТЗ Беларус 892 10185,19 доларів США, що підлягає сплаті в українських гривнях. Місцем отримання транспортного засобу представником компанії було визначено - м. Біла Церква. Квитанцією № П1345352 від 18.03.2015 [PERSON] вніс на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» оплату за товар трактор Беларус МТЗ-892 в розмірі 165000грн.. 18.03.2015 [PERSON] та представником за довіреністю ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» [PERSON] за адресою м.Біла Церква, вул..Гагаріна,3 був підписаний договір № 001408 фінансового лізингу, згідно якого предметом лізингу є МТЗ Беларус 892, Д-245, вартість предмета лізингу 20 370,37 доларів США, що становить 550 000 грн.. Також, сторонами було підписано додаток № 1 до договору фінансового лізингу № 001408 щодо вартості предмета лізингу МТЗ Беларус 892 20370,37 доларів США, що становить 550000грн. за курсом 27грн. за долар США, встановлений авансовий платіж 60%, сума виплат авансового платежу, щомісячний авансовий платіж, адміністративний платіж (10%), комісія за передачу (3%), період лізингу 12 місяців, погашення вартості предмета лізингу; та додаток № 2 до договору фінансового лізингу № 001408 від 18.03.2015, а саме специфікація, якою передбачена ціна МТЗ Беларус 892 20370,37 доларів США, що підлягає сплаті в українських гривнях. Як стверджує позивач, на його зауваження щодо розбіжностей у вартості предмета лізингу у договорі та додатках № 1, № 2, які передували укладенню договору та в тих, які були надані після підписання договору, представник відповідача пояснила, що це формальності, адже є заявка позивача та домовленість про вартість предмета лізингу 275000грн., тому він може не хвилюватися. Проте, ці розбіжності викликали в нього сумніви. Ознайомившись із п. 12.1 договору, позивач дізнався, що лізингодавець який сплатив черговий платіж, частково, або сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа, в такому випадку поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежута/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору, Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Про дані умови договору позивач не був попереджений перед внесенням авансового платежу в розмірі 165000грн., що передував підписанню договору. Тому, позивач вважає, що його ввели в оману щодо дійсної вартості товару, зловживаючи довірою. Відповідач, в свою чергу, посилається на п. 16.6 договору лізингу, який передбачає, що всі попередні домовленості, вважаються такими, що втратили чинність навіть якщо вони дійсно мали місце до укладення цього договору. Таким чином, відповідач фактично визнає, що укладенню договору передували домовленості, в даному випадку в письмовій формі, які і ввели в оману позивача. Натомість, зі змісту додатків до договору № 1 та № 2 не вбачається, які з них є попередніми домовленостями, вони за своїм змістом, номерами та назвою є аналогічними, лише змінена вартість предмета лізингу та суми виплат, та є додатками до договору. Крім того, додатки до договору не можуть передувати укладенню договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Проте, з огляду на вище викладене та за наявності додатків до договору, які суперечать один одному, суд дійшов до висновку, що згоди щодо вартості предмета лізингу та розміру лізингових платежів сторони не дійшли. Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів»: Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Крім того, відповідно до ч.1, ч.2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів»: Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Позивач вважає несправедливими умови договору щодо втрати 40% передоплати у разі розірвання договору (12.1), щодо відсутності відповідальності лізингодавця за якість товару (п.1.5), відсутність інформації щодо продавця товару, можливість зміни в односторонньому порядку вартості товару після укладення договору (п.9.4), тощо. 19.03.2015 [PERSON] подав до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» заяву про розірвання договору лізингу, на яку була надіслана відповідь № 28 від 6.04.2015 з розясненнями щодо належного оформлення заяви про розірвання договору, повернення у разі його розірвання лише частини внесених коштів у розмірі 66000грн., безпідставність вимог заявника та необхідність надання банківських реквізитів. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.203 ЦК України: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України: Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З огляду на викладене, відповідачем при укладенні договору фінансового лізингу не були дотримані вимоги діючого законодавства, зокрема Цивільного Кодексу України, ЗУ «Про захист прав споживачів»: була застосована нечесна агресивна підприємницька практика, що ввела в оману споживача, включені несправедливі умови договору, порушені права позивача та вимоги законодавства. Тому, суд вважає вимоги позивача щодо визнання договору фінансового лізингу недійсним обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.216 ЦК України: Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Враховуючи викладене, до повернення позивачу підлягає сплачена ним 18.03.2015 відповідачу сума передоплати за товар в розмірі 165 000 грн.. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.23 ЦК України: Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи, що у зв'язку з вчиненням відповідачем по відношенню до позивача дій нечесної підприємницької практики, які спричинили позивачу не лише матеріальних збитків, а й моральних, що виразилися у душевних стражданнях та переживаннях позивача в звязку зі зміною його звичайного способу життя, неможливості отримання предмету лізингу чи то повернення сплачених коштів, необхідністю захисту порушених прав, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000грн.. Задовольняючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди частково, суд виходить з того, що укладення договору сталося з необачності самого позивача при підписанні ним суперечливих за змістом документів. Згідно з ч.5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Відповідно до п.10.ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від його сплати. До стягнення з відповідача підлягає судовий збір за розгляд вимог майнового характеру в розмірі 1650грн. та вимог немайнового характеру в розмірі 243,60грн. (що становив на момент подання позову), всього 1893,60грн.. На підставі ст.ст. 16, 203, 215, 216 ЦК України, ст.ст. 18, 19, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved