Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], Рівненська обласна державна телерадіокомпанія про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що [INFO] року близько 21:00 год. під час виступу на Рівненській обласній державній телерадіокомпанії телеканал РТБ в передачі Михайла Чубая «З тим - Хто винен?» [PERSON] поширив недостовірну інформацію відносно нього, яка порочить його честь, гідність та ділові репутацію. Зміст такої інформації, не відповідає дійсності. Вважає, що недостовірна інформація про нього має бути спростована у такий же спосіб, у який вона була поширена. Окрім того позивач вказує, що своїми діями відповідач [PERSON] завдав йому моральної шкоди, яка полягає у фізичних стражданнях, що призвело до погіршення здоров'я та в моральних переживаннях, які виразились в соромі перед колегами і знайомими, обмеженістю в продовженні громадського життя. Позивач просить визнати інформацію поширену відносно нього [PERSON] [INFO] року близько 21:00 год. на Рівненській обласній державній телерадіокомпанії телеканал РТБ в передачі Михайла Чубая «З тим - Хто винен?» недостовірною та такою, що порушує його особисте немайнове право на повагу до гідності та честі та на недоторканність ділової репутації та зобов'язати відповідачів спростувати протягом тижня, з дня набрання рішенням суду законної сили, недостовірну інформацію, а також стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмір 10000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги свого довірителя з підстав зазначених у позові та просив задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] вказав, що його довіритель та він позовні вимоги позивача не визнають у повному обсязі, підтримав подані письмові заперечення, вважає дії [PERSON] правомірними, такими, що не несли розповсюдження неправдивої інформації, є лише припущеннями, та не могли зашкодити позивачу, просив у задоволені позову відмовити. Представник відповідачв Рівненська обласна державна телерадіокомпанія телеканалу РТБ в судове засідання не прибув, про час, день та місце розгляд справи повідомлений належним чином у встановлеому законом порядку. Вислухавши позицію представника позивача, представника відповідача [PERSON], всебічно та об'єктивно дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог із слідуючих підстав. Судом встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Встановлено, що [INFO] року близько 21 год. 00 хв. на Рівненській обласній державній телерадіокомпанії телеканал РТБ в передачі Михайла Чубая «З тим - Хто винен?» [PERSON] при своєму виступі зазначив, що «колишній голова районної ради [PERSON] 8-9 років тому, передав в оренду своєму бізнес-партнеру будівлю «Центру культури і дозвілля», який знаходиться в центрі міста Костопіль, з метою знищити цю будівлю і зробити центр відпочинку або постановити гральні автомати. Із пристосованого приміщення воно перетворилося в руїну». Цей факт сторонами не оспорюється та підтверджується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом події (а.с.9). У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона у справі зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Пленум Верховного суду України своєю Постановою від 28.09.1990 №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» (із змінами та доповненнями) визначив, що під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладених в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному колу осіб або хоча б одній людині. Пунктом 17 даної Постанови Пленуму передбачено, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, - які його ганьблять, особою до якої пред'явлений позов. У відповідності до пункту 8 Постанови Пленуму передбачає, що за загальним правилом відомості, що порочать особу, повинні спростовуватись у спосіб найбільш близький до способу їх поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на сході громадян, зборах трудового колективу, заміни документу та ін.). Даючи оцінку поданим доказам стороною позивача в обґрунтування позовних вимог щодо визнання поширеної інформації неправдивою суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Костопільської районної ради Рівненської області № 2 від 14.04.2006 року [PERSON] обрано головою Костопільської районної ради (а.с.11). Згідно договору оренди індивідуального нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 10.12.2002 року, приміщення Центру культури та дозвілля, яке знаходиться за адресою м. Костопіль Рівненської області, провул. Артилерійський, 5а, передано відділом культури Костопільської райдержадміністрації в особі начальника [PERSON] в строкове платне користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Дует» в особі директора [PERSON] (а.с.12-13). Дані докази свідчать про те, що [PERSON] перебуваючи на посаді голови Костопільської районної ради, не укладав договору оренди приміщення Центру культури та дозвілля, яке знаходиться за адресою м. Костопіль Рівненської області, провул. Артилерійський, 5а. Окрім того, відповідачами не надано суду жодного письмового доказу на підтвердження факту, що пширена [PERSON] інформація з приводу укладення 8-9 років назад [PERSON] договору оренди із своїм бізнес партнером приміщення Центру культури та дозвілля, яке знаходиться за адресою м. Костопіль Рівненської області, провул. Артилерійський, 5а, з метою знищення даної будівлі. За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту поширення недостовірної інформації відповідачем [PERSON] [INFO] року близько 21 години, шляхом проголошення в публічному виступі для широкого загалу людей на Рівненській обласній державній телерадіокомпанії телеканал РТБ в передачі Михайла Чубая «З тим - Хто винен?» повідомлення, що колишній голова районної ради [PERSON] 8-9 років тому, передав в оренду своєму бізнес-партнеру будівлю «Центру культури і дозвілля», який знаходиться в центрі міста Костопіль, з метою знищити цю будівлю і зробити центр відпочинку або постановити гральні автомати, тим самим порушуючи особисте немайнове право позивача. Стаття 302 ЦК України встановлює обов'язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. В даному випадку інформація перевірена не була, що дало змогу поширити недостовірну інформацію. Статтею 9 Закону України «Про інформацію» передбачено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію. Це право передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Проте, реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших осіб. За змістом ст. 28, ч. 4 ст. 32 Конституції України кожен має право на повагу до своєї гідності та право спростувати недостовірну інформацію про себе, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Статті 297, 299 ЦК України встановлюють право на повагу до честі і гідності особи, а також на повагу до ділової репутації. Встановлено, що позивач приймає активну участь у громадському житті міста Костопіль, був неодноразово нагороджений за плідну працю, особистий внесок у соціально-економічний розвиток Рівненської області та активну громадську діяльність грамотами Рівненської обласної ради, Верховної ради України та розпоряджанням Верховної ради України (а.с.18-21). Оскільки інформація, яка висвітлена на [INFO] року близько 21 години [PERSON] Рівненській обласній державній телерадіокомпанії телеканал РТБ в передачі Михайла Чубая «З тим - Хто винен?» [INFO] року близько 21:00 год. [PERSON] є недостовірної, а тому суд вважає її такою, що шкодить діловій репутації позивача і принижує його честь, гідність. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена на радіо, телебаченню, оголошення на сході громадян, зборах трудового колективу, заміни документу та ін.). Суд вважає, що у зв'язку з поширенням недостовірної інформації відповідачем [PERSON] на Рівненській обласній державній телерадіокомпанії телеканал РТБ, остання має бути спростована відповідачами тим же способом, що і була поширена. Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог щодо відшкодування шкоди внаслідок порушення немайнових прав, суд виходить з наступного. Заявляючи свої позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної немайнової шкоди позивач посилається на те, що своїми діями відповідач [PERSON] завдав йому моральної шкоди, яка полягає у фізичних стражданнях, що призвело до погіршення стану його здоров'я та моральних страждань, які виразились в соромі перед колегами та знайомими, обмеженістю в продовженні активного громадського життя. Визначення моральної шкоди міститься в Постанові Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, протиправної поведінки щодо членів сім'ї чи близьких родичів потерпілого, знищенні чи пошкодженні майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Також обов'язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. Як встановлено у судовому засіданні позивач на підтвердження своїх доводів щодо завдання йому фізичних страждань надав копію виписки з медичної катки (а.с.25) та заключення ЛКК № 1874 від 25.06.2014 року, з яких вбачається, що при лікарсько-консультативному обстежені [PERSON] скаржився на колені болі в серці при фізичному навантажені та у нього встановлено Іхс. Стенокардія напруги ІІ ФК, Аортокардіосклероз, шлунечкова ЄС, СМ І ступ. Однак він позивачем ні його представником не надано жодного доказу, на підтвердження встановлення причинного зв'язку між діями [PERSON] 19.06.2014 року та діагнозом [PERSON] поставленого 25.06.2014 року. Враховуючи вищенаведене та той факт, що позивачем не надано належного та допустимого доказу щодо спричинення йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON], суд приходить до висновку щодо необхідності позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, сторони на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із квитанцій № 19 та №21 від 08.07.2014 року виданих Рівненським відділенням ОБУ Костопільське ТВБВ вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 343 грн. 60 коп. (а.с.1,3). Згідно ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується в сумі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 243 грн. 60 коп. Таким чином,суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп. судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial