Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що рішенням Андрушівського районного суд Житомирської області від 12 січня 2015 року по справі №272/926/14-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, було задоволено вимоги позивача, та здійснено поділ спільного майна подружжя, до складу якого належали 38/100 частин житлового будинку по вул.Гагаріна,14, в м.Андрушівка, та визнано за [PERSON] право власності на 19/100 частин житлового будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що нещодавно йому стало відомо про те, що на підставі рішення виконавчого комітету Андрушівської міської ради від 24.07.1998 року №149 відповідач по справі, [PERSON], отримала у власність земельну ділянку площею 0,0357 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул.Гагаріна, 14, в м.Андрушівка, і виготовила державний акт на право приватної власності на землю 01-01 серії ЖТ 966 від 25.06.1999 року. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд, визнати за ним [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0357 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул.Гагаріна, 14, в м.Андрушівка. Судові витрати просить покласти на відповідача. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з вказаних в позовній заяві підстав, позов просили задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили застосувати строк позовної давності, та відмовити в задоволенні позовної заяви. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1991 року по 15 листопада 2001 року. В період перебування в шлюбі, а саме 18 червня 1998 року, сторонами спільно було придбано 38/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: м.Андрушівка, вул.Гагаріна,14. Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 січня 2015 року по цивільній справі №272/926/14-ц було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного подружжя, а саме щодо 38/100 житлового будинку по вул.Гагаріна,14, в м.Андрушівка, здійснено поділ спільного майна подружжя та визнано за [PERSON] право власності на 19/100 частин житлового будинку по вул.Гагаріна,14, в м.Андрушівка, визнано за [PERSON] право власності на 19/100 частин житлового будинку по вул.Гагаріна,14, в м.Андрушівка (а.с.7-9). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що [PERSON] 31 березня 2015 року на підставі вищевказаного рішення суду зареєстрував право власності на 19/100 житлового будинку розташованого за адресою: вулиця Гагаріна,14, м.Андрушівка, Житомирської області (а.с.14). Відповідно до виданої Андрушівською міською радою довідки, [PERSON] зареєстрований в [INFO], та до складу його сімї належить: колишня дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.13) Згідно державного акту на право приватної власності на землю 01-01 серії ЖТ966 від 25 червня 1999 року вбачається, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Андрушівської міської ради народних депутатів від 24 липня 1998 року №149 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0357 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с.12). Вказана земельна ділянка не була предметом поділу майна подружжя по цивільній справі № 272/926/14-ц, оскільки про її існування позивачу, [PERSON] на той час відомо не було. Спірні правовідносини виникли з сімейних відносин і регулюються ст.ст.28, 29, 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року), розділом VII Прикінцевих положень СК України, ЗК України. Згідно Розділу VII Прикінцевих положень СК України норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. При вирішенні спору суд керується нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року). Згідно ст.44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно ст. 22 КпШС України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу,крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~Відповідно до\~ст.28\~КпШС України\~в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Згідно\~ст.16 Закону України "Про власність"\~майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Положеннями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", який втратив чинність з 21 грудня 2007 року, роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22, 25,27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Виходячи зі статті 120 ЗК України вбачається, що у разі\~набуття права\~власності на\~жилий будинок,\~будівлю або\~споруду,\~що перебувають\~у власності,\~користуванні іншої\~особи,\~припиняється право\~власності,\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~розташовані ці\~об'єкти.\~До особи,\~яка набула\~право власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду,\~розміщені на\~земельній ділянці,\~що перебуває\~у власності\~іншої особи,\~переходить право\~власності на\~земельну ділянку\~або її\~частину,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Оскільки позивачу по справі, [PERSON] на праві власності належить 19/100 частин житлового будинку розташованого в м.Андрушівка, по вул.Гагаріна,14, Житомирської області, тому згідно вимог законодавства він має право на частину земельної ділянки для її обслуговування. При цьому, вирішуючи питання про поділ спірного майна в натурі, суд виходить з реальної можливості поділу вказаного майна між сторонами, таким чином щоб не були порушені їх права. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд на підставі ст.141 ЦПК України, беручи до уваги те, що п. 9\~ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, що підтверджується відповідною копією довідки Житомирської МСЕК №2 згідно якої [PERSON] є інвалідом другої групи, а також те, що відповідач як постраждала другої категорії внаслідок Чорнобильської АЕС також звільнена від сплати судового збору, суд дійшов висновку про необхідність компенсувати судовий збір в розмірі 704,80 грн. за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved