Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Представник АК «[PERSON] та кредит» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення донарахованої заборгованості за кредитним договором Ф1-06/6040-53 від 13.06.2006 р. за період з 05.06.2009 року по 05.01.2015 року в розмірі: суми простроченої заборгованості по відсоткам 44913, 23 грн., суми простроченої заборгованості по щомісячній комісії 4560, 00 грн.; пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії 307\~096, 38 грн., а всього 356\~569, 61 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 13 червня 2006 року між [PERSON] «[PERSON] та кредити» ТОВ, правонаступником якого є ВАТ [PERSON] «[PERSON] та кредит» в особі філії «Північно-Західне регіональне управління» та [PERSON] укладений кредитний договір № Ф1-06/6040-53, за яким він отримав кредит у сумі 6\~900 дол. США із сплатою по процентній ставці 11 % річних. [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, тому 27.10.2009 року рішенням Рівненського міського суду за позовом ПАТ [PERSON] «[PERSON] та кредит» з останнього стягнуто заборгованість в розмірі 743277, 96 грн. та судові витрати по справі. [PERSON] заборгованість за вищевказаним рішенням повністю не погасив, тому за період з 05.06.2009 року по 05.01.2015 року утворилась донарахована заборгованість яка підлягає до стягнення з відповідача, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке виконано боржником не припиняє правовідносини сторін кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснила, що строк кредитного договору від 13 червня 2006 року закінчився 13 червня 2011 року, рішенням Рівненського міського суду від 27.10.2009 року з [PERSON] достроково стягнута заборгованість за кредитним договором. Таким чином зобовязання між АТ « Банк «[PERSON] та кредит» і [PERSON] припинені. Окрім того, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. На момент звернення до суду представник позивача строки позовної давності сплили. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 13 червня 2006 року між [PERSON] «[PERSON] та кредити» ТОВ, правонаступником якого є ВАТ [PERSON] «[PERSON] та кредит» в особі філії «Північно-Західне регіональне управління» та [PERSON] укладений кредитний договір № Ф1-06/6040-53, за яким він отримав кредит у сумі 6\~900 дол. США із сплатою по процентній ставці 11 % річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 13 червня 2011 року. Рішенням Рівненського міського суду від 27 жовтня 2009 року задоволено позов ПАТ «[PERSON] та кредит» та достроково стягнено з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 743277, 97 грн. та судових витрат. Рішення набрало законної сили та частково виконано відповідачем. Звертаючись до суду з позовними вимоги про стягнення з [PERSON] донарахованої заборгованості, представник позивача посилається на ст. 599 ЦК України, відповідно до якої зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином. З такою позицією представника позивача суд не погоджується з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов,\~\~визначених\~\~змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.\~530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1\~ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК Україникредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами -\~ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі\~ст. 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1\~ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.\~599-601,\~604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей\~526,\~599 ЦК України. Таким чином, оскільки ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, а\~\~вимог згідно\~ст. 625 ЦК України\~банк не заявляв. Оскільки банк достроково стягнув суму боргу за кредитним договором і строк договору закінчився, між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини відповідно до рішення Рівненського міського суду від 27.10.2009 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed