Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою про розірвання шлюбу між нею та гр. США [PERSON], який був укладений 03 грудня 2004 року та зареєстрований в міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, зроблено запис № 2338. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя між подружжям не склалось, стали виникати розбіжності, почалися сварки, не було взаєморозуміння. Усе це призвело до взаємної втрати почуттів і фактичному розпаду сім'ї. Наприкінці 2005 року відповідач залишив сім'ю і пішов з дому. На протязі дев'яти років позивач з відповідачем [PERSON] не спілкувались, шлюбно-сімейні стосунки не відновляли, спільне господарство не вели. Ніяких майнових претензій до відповідача позивач [PERSON] не має. У зв'язку з викладеним, позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов повністю підтримує та просить справу розглядати без її участі. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі адвокатського ордеру від 30.04.2014 року та витягу з договору №50 про надання правової допомоги від 30.04.2014 року в судове засідання не з'явилась, надавала заяву про слухання справи у її відсутність, в якій вказала, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлен шляхом опублікування оголошення в газеті «Слобідський край», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Враховуючи неявку в судове засідання повідомлених сторін, які беруть участь у справі, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON]( гр. України) та [PERSON] (гр. США) уклали шлюб, який був зареєстрований 03 грудня 2004 року в міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, зроблено запис № 2338, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER](а.с.6). Відповідно до ст. 56 Закону України "Про міжнародне приватне право" форма і порядок укладення шлюбу між громадянином України та іноземцем визначаються правом України. Ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Подружжя від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно листів Головного управління державної міграційної служби від 25.06.2014 року №05/11198 та від 27.06.2014 №04/11551, повідомляють наступне, що за комп'ютерними обліками та обліками відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області громадянин США [PERSON], [INFO] не значиться. (а.с.27-28 ) Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 12.08.2014 року вх.№440, повідомляють наступне, що по вул. Краснодонська, б. 14 кв.13 у м. Харкові зареєстрована та постійно проживає [PERSON].(а.с.40 ) Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами відсутні, сторони не ведуть спільне господарство з кінця грудня 2005 року. Шлюб між сторонами існує формально. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не надав суду заперечень проти позову, що свідчить про його небажання збереження шлюбу. Спір про поділ майна подружжя між сторонами відсутній. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і зберігання сім'ї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved