Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивачка [PERSON], яка діє у своїх інтересах та інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та її неповнолітній син [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком. З жовтня 2013 року відповідач у квартирі не проживає, квартплату та комунальні послуги не сплачує. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстрації в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно актів ЖЕК-314 за адресою реєстрації відповідач не проживає, місце проживання його невідомо, тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Деснянського районного відділу ГУ ДМС - у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу у відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] та її неповнолітньому сину [PERSON], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири. Як встановлено при розгляді справи, позивачка та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2006 року по 24.03.2014 рік включно. За проханням відповідача він був зареєстрований у [ADDRESS] у 2005 році. На даний час у спірній квартирі зареєстровано чотири особи - позивачка [PERSON], її неповнолітній син [PERSON], відповідач [PERSON] та малолітній син позивачки та відповідача - [PERSON], що підтверджується довідкою форми № 3. Відповідач [PERSON] з жовтня 2013 року в спірній квартирі не проживає, нею не цікавиться, не несе витрати по її утриманню. Позивачка вважає, що відповідач без поважних причин більше року не проживає у [ADDRESS], у зв'язку з чим втратив право користування нею. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що з 2013 року відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає. Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, крім пояснень позивачки, зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: - актом ЖЕКу № 314 від 23.04.2015 року (а.с.8) про непроживання відповідача у спірній квартирі; - актом ЖЕКу № 314 від 09.07.2015 року (а.с.22) про неможливість вручення повісток відповідачу; - показами свідків [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, які повністю підтвердили факт непроживання відповідача у спірній квартирі з 2013 року. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться. Відповідно до п. 30 (розділ "Житлове право") Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ наймачу або члену його сім'ї, який був відсутнім без поважних причин понад зазначені у ст. 71 ЖК України строк, суд вправі відмовити з цих підстав у задоволенні позову про виселення, вселення, обмін, поділ жилого приміщення, незалежно від того, чи було пред'явлено зустрічний позов про визнання позивача таким, що втратив право на жиле приміщення. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Враховуючи те, що судом задовольняються вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а дане рішення є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку немає, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial