Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив визнати за ним право власності на 9/100 частин домоволодіння по [ADDRESS], за набувальною давністю. В обгрунтування позову зазначив, що він є власником 37/100 домоволодіння [ADDRESS], які успадкував після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO]. Домоволодіння у відповідних частках належить: [PERSON] - 9/100, [PERSON] - 10/100, [PERSON] - 8/100, [PERSON] - 17/100, [PERSON] - 19/100. У 1996 році відповідач [PERSON] намагалась свою частку домоволодіння продати у зв'язку з необхідністю терміново виїхати на нове місце проживання, його мати оглядала її приміщення, однак придбала сусідські. В цьому ж році, коли він з матір'ю приїхали у куплену частину, [PERSON] разом з родиною виїхала із займаного житла та попросила його матір доглянути за будинком, доки вона не влаштується на новому місці та не повернеться для його продажу. Однак, відповідач так і не повернулась, з 2000 року з нею втратився зв'язок. Тому, починаючи з 1996 року спочатку його матір, пізніше він відкрито, безперервно володіли нерухомим майном, яке належало [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення в газеті Наддніпрянська Правда №70 (22854) від 04 жовтня 2017 року, причини не явки суду не відомі. Треті особи в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. В зв'язку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до листа КП "Херсонське державне бюро технічної інвентаризації" ХОР, №1794 від 23.05.2017 року, згідно матеріалів інвентарної справи, власником домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] є: 8/100 частин [PERSON] на підставі Дублікату договору дарування від 30.12.1996 р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. за р. №10830; 19/100 частин [PERSON], на підставі договору дарування від 09.10.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. за р. №1691; 37/100 частин [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.2009 р., посвідченого Першою Херсонською держнотконторою за р.№1-881; 17/100 частин [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 29.05.2008 р. виданого Дніпровською районною у м. Херсоні радою, згідно з рішенням від 14.04.1989 р. №79; 9/100 частин [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.1990 р., посвідченого Першою Херсонською держнотконторою за р№2-1684; 1/10 частина [PERSON] на підставі договору дарування від 31.05.1995 р., посвідченого Першою Херсонською держнотконторою за р. №2-2055. За договором дарування від 26.05.2017 року, [PERSON] належить 1/10 частина домоволодіння [ADDRESS]. [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.2017 року успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], 17/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком за адресою: [ADDRESS], суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved