Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] 10.10.2014 року звернулася до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання відмови у вчиненні виконавчого напису незаконною та зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою суду від 24.11.2014 року в якості третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору було залучено [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 26.03.2012 року між нею та [PERSON] було укладено договір про правовий режим майна осіб, які проживають однією сім'єю і ведуть спільне господарства, вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 18.09.2014 року позивачкою було подано заяву нотаріусу про видачу виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором від 26.03.2012 року. 24.09.2014 року листом приватний нотаріус [PERSON] відмовила у вчинені виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором. Позивачка вважає, що відмовивши у вчинені нотаріального напису за нотаріально посвідченою угодою приватний нотаріус позбавляє її права на отримання грошових коштів, які складають заборгованість [PERSON] за умова п. 7 Договору від 26.03.2012 року, тобто порушує надане їй право на стягнення грошової заборгованості у позасудовому порядку. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі ордеру серії ОД № 1242084 від 24.11.2014р.) підтримала позов, просила вимоги задовольнити, при цьому зазначила, що 26.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про правовий режим майна осіб, які проживають однією сім'єю і ведуть спільне господарства. В даному договору є пункт 7, відповідно до якого [PERSON] повинен щомісячно надавати жінці на утримання спільних з нею дітей та на її особисті потреби грошову суму у розмірі 25 000 грн. [PERSON] з 01.04.2013 року не виконує ці зобов'язання у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 475 000 грн. і тому позивачка звернулася до нотаріуса про видачу виконавчого напису, однак нотаріус неправомірно відмовила позивачці у вчиненні виконавчого напису посилаючи на норму п.2.1. гл.16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, а саме, в даному випадку нотаріус не оформила відмову постановою, а направила позивачці листа, що є порушенням Інструкції. Борг [PERSON] росте з кожним днем, він гроші позивачці не сплачує. В судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у задоволені позову з підстав необґрунтованості та зазначила, 26.03.2012 року нею був посвідчений договір про правовий режим майна осіб, які проживають однією сім'єю і ведуть спільне господарства, сторонами якого були позивачка та [PERSON] 18.09.2014 року до неї звернулася гр.[PERSON] з вимогою вчинити виконавчий напис на підставі п. 7 зазначеного договору, при цьому крім самої заяви будь-які інші документи позивачем не надавалися. 24.09.2014 року вона направила позивачці лист-роз'яснення щодо порядку вчинення виконавчих дій, який позивачка вважає відмовою у вчиненні нотаріальної дії. Однак винести постанову вона не могла, так як для вчинення нотаріальної дії - винесення відповідної постанови неможливо без надання документів, тому вона і направила листа позиваці з роз'ясненнями. Також зазначила, що договором між 26.03.2012 року, що був укладений між позивачкою та [PERSON] стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису не передбачено. При цьому нотаріус ще раз зазначила, що нею не було відмовлено у вчинені нотаріальної дії а було роз'яснено порядок вчинення виконавчих написів, позивачкою до заяви не було надано оригінал Договору від 26.03.2012 року, не надано докази безспірності вимог, і позивач приховала факт існування судового спору щодо стягнення коштів за договором від 26.03.2012 року, а також умовами договору від 26.03.2012 року не передбачена можливість стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису. Представники третьої особи [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (діють на підставі довіреності від 08.10.2013 року) в судовому засіданні просили у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що відсутній факт відмови нотаріуса у вчинені нотаріальної дії, тобто нотаріус у своєму листі роз'яснив позивачу щодо порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому зазначив, що вчинення виконавчого напису по договору від 26.03.2012 року є неможливим, оскільки відсутні безспірні вимоги, а між [PERSON] та [PERSON] наявні судові спори про стягнення коштів на підставі п. 7 вказаного договору, про тлумачення умов п. 7 договору. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про правовий режим майна осіб, які проживають однією сім'єю і ведуть спільне господарств, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 26.03.2012 року і зареєстровано у реєстрі під № 819.(а.с. 7-9). Відповідно до п.7 вказаного договору чоловік зобов'язується надавати жінці на утримання спільних з нею дітей та на її особисті потреби щомісячно наступну грошову суму: 25 000 грн.(а.с. 8) Відповідно до п. 15 договору, зміни до цього Договору можуть бути внесені шляхом складання Додаткової угоди до цього Договору, яка підлягає обов'язкову нотаріальному посвідченню. 18.09.2014 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою, в якій просила видати виконавчий напис на підставі п. 7 Договору від 26.03.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 819. Будь-яких документів до заяви надано не було, що підтверджується відсутністю в заяві вказаних додатків. Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 24.09.2014 р. №122/01-16 позивачу повідомлено, що підстави для вчинення виконавчого напису відсутні, а також роз'яснений порядок та умови вчинення виконавчого напису та вказані документи, які необхідні для вчинення виконавчого напису. При цьому представник позивача визнав той факт, що на момент подання [PERSON] нотаріусу заяви про вчинення виконавчого напису від 18 вересня 2014 р., в провадженні Приморського районного суду м. Одеси вже перебував спір за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, які є заборгованістю, що виникла на підставі п. 7 договору від 26.03.2012 р. У матеріалах справи наявні копія позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 75 413,01 грн., на підставі п. 7 договору; копія ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2013 р. про відкриття провадження у справі №2/522/16185/13-ц (суддя Абухін Р.Д.); копія позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, 177 747,26 грн., на підставі п. 7 договору; копія доповненої позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 204 027,40 грн., на підставі п. 7 договору, а також копія ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 р. про зупинення провадження у справі №522/16185/13-ц (суддя Абухін Р.Д.). Вказаними доказами підтверджується, що однією з вимог [PERSON] по цивільній справі №522/16185/13-ц є стягнення з [PERSON] грошових коштів (з урахуванням уточнених позовних вимог в сумі 204027,40 грн.) на утримання неповнолітніх дітей та на її власні потреби на підставі п. 7 договору від 26.03.2012 р., що був укладений між [PERSON] та [PERSON] Провадження по справі №522/16185/13-ц , яка розглядається Приморським районним судом м. Одеси зупинено на підставі ч. 4 п. 1 ст. 201 ЦПК України, судове рішення не винесено, що визнається представниками [PERSON] та [PERSON] Також, у справі наявні копія позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про тлумачення умов п. 7 договору від 26.03.2012 р. та копія ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 р. про відкриття провадження у справі №522/15506/14-ц за вказаним позовом [PERSON] про тлумачення умов п. 7 договору. Зі змісту позову [PERSON] по справі №522/15506/14-ц вбачається, що [PERSON] та [PERSON] по-різному розуміють правову природу коштів, що вказані у п. 7 договору від 26.03.2012 р. Спір про тлумачення п. 7 договору переданий на вирішення суду, судове рішення по справі не винесене, що визнається представниками [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.1. розділу 3 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 (далі - Порядок) встановляються умови вчинення виконавчого напису. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені "Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (п. 3.3. розділу 3 Порядку). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (п. 3.5. розділу 3 Порядку). Постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 1 постанови Кабінету міністрів України від 29.06.1999р. №1172 встановлено, що стягнення заборгованості можливе на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. З норм чинного законодавства вбачається, що обов'язковою умовою вчинення виконавчого напису є факт безспірності існуючої заборгованості. Позивачем не надані докази того, що при зверненні до приватного нотаріуса [PERSON] [PERSON] були надані документи, що підтверджують відомості про період виникнення та точну суму заборгованості; документи які встановлюють прострочення виконання зобов'язання, а також безспірність заборгованості, щодо якої вимагалося вчинення виконавчого напису. Докази на підтвердження безспірності заборгованості не були надані позивачем і у судовому засіданні. Твердження представника позивача про те, що сума заборгованості визначена і складає 25000,00 грн. на місяць, а оскільки відсутній спір з визнання недійсним п. 7 договору від 26.03.2012 р., тому ця заборгованість є безспірною, суд вважає неспроможними виходячи з наступного. Пунктом 7 договору від 26.03.2012 р. передбачено, що: Чоловік зобов'язується надавати Жінці на утримання спільних з нею дітей та на її особисті потреби щомісячно наступну грошову суму: 25000,00 грн. Із вказаного пункту договору вбачається, що 25000,00 грн. є не сумою заборгованості, а сумою щомісячного платежу, який [PERSON] зобов'язується сплачувати на особисті потреби [PERSON] та утримання двох спільних неповнолітніх дітей. Період або строк виплати вказаної суми сторонами договору не визначений. З позовної заяви та уточнень до неї по цивільній справі №522/16185/13-ц вбачається, що позивач [PERSON] декілька разів збільшувала свої позовні вимоги: станом на 09.06.2013 р. заборгованість складала суму 75413,01 грн., станом на 21.11.2013 р. заборгованість складала суму 204027,40 грн. Вказані обставини спростовують твердження представника позивача про те, що сума заборгованості визначена і складає 25000,00 грн. на місяць. Відносно посилань позивача на те, що сума заборгованості є безспірною і між сторонами відсутній спір щодо п. 7 договору від 26.03.2012 р., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення позивача до нотаріуса з заявою вчинення виконавчого напису судом розглядався та розглядається на даний час спір за позовом [PERSON] до [PERSON] (справа №522/16185/13-ц) про стягнення коштів на підставі п. 7 договору від 26.03.2012 р. Представник позивача визнав, що провадження по цивільній справі №522/16185/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] було відкрито Приморським районним судом м. Одеси 08.07.2013 р., рішення по вказані справі ще не винесено, а з заявою про вчинення виконавчого напису [PERSON] звернулася до відповідача 19 вересня 2014 р. Також в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться справа №522/5506/14-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON], у якій [PERSON] просить розтлумачити п. 7 договору, а саме, що кошти в частині, що призначені для утримання дітей, є аліментами. Провадження по справі №522/16185/13-ц за позовом [PERSON] про стягнення заборгованості зупинено судом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України до розгляду по суті справи №№522/5506/14-ц за позовом [PERSON] про тлумачення умов договору. Таким чином, між сторонами договору від 26.03.2012 р. [PERSON] та [PERSON] наявні два судові спори: предметом одного є стягнення грошових коштів на підставі п. 7 договору від 26.03.2012 р., предметом другого є тлумачення п. 7 договору та визначення правової природи коштів, що підлягають стягненню на користь [PERSON] З огляду на наявність судових спорів між сторонами договору не можна вважати безспірною заборгованість [PERSON] крім того, умовами договору від 26.03.2012 р. не передбачена можливість стягнення заборгованості за договором на підставі виконавчого напису, а тому на думку суду відповідач обґрунтовано відмовився від вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» від 31.01.1992р. №2 для забезпечення правильного та своєчасного розгляду скарг (протестів) суддя, порушуючи справу, зобов'язаний відповідно до вимог ст.143 ЦПК ( 1502-06 ) провести всі необхідні дії для підготовки її до судового розгляду. Зокрема, витребувати документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, іншого документу, виданого нотаріальним органом: документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника тощо): постанову нотаріуса або відповідний акт іншого органу (службової особи), що виконує нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; витребувати документи, які заявник просив посвідчити або засвідчити. Суд не погоджується з твердженнями представника позивача про те, що лист від 24.09.2014р. №122/01-16, надісланий у відповідь на заяву [PERSON] замінює собою постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до абзацу 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. У матеріалах справи відсутня постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (виконаного напису). Представник позивача та відповідач визнали в судовому засіданні, що позивач не зверталась до відповідача з заявою про видачу постанови про відмову у вчиненні виконавчого напису. Оскільки матеріалами справи встановлено існування спору між сторонами з приводу стягнення коштів на підставі п. 7 договору від 26.03.2012 р. та з приводу їх правової природи, вимога про зобов'язання нотаріуса вчинити виконавчий напис, не ґрунтується на нормах закону. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням вищенаведеного суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії незаконною. Отже, також не підлягає задоволенню і похідна вимога про зобов'язання вчинити виконавчий напис.

Outcome: dismissed