Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна. В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що 26.06.1961 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох дітей. За час сумісного життя у шлюбі ними було набуто спільне майно, а саме кооперативна трьохкімнатна квартира , що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки зазначена квартира придбана нею та відповідачем під час перебування у шлюбі, просить суд ухвалити рішення про поділ майна та визнати право власності за нею та відповідачем по ? частини кожному квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивачки наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав через його необґрунтованість, просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки у поділі квартири немає необхідності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи в їхній сукупності, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21.03.2014р. за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.3). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07.12.2015р. провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 24.03.2014 р. закрито (а.с.5-6). Згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26.06.1961р. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] (а.с.7). Згідно з довідкою від 29.10.2015р., наданою ОСББ «Орбіта», яка видана [PERSON], пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] виплачено у повному обсязі з 1974р. по 1989р., тобто у період шлюбу (а.с. 8). Згідно з реєстраційним посвідченням від 30.01.1992р. квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.9). З технічного паспорту на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], вбачається, що квартира складається з трьох кімнат, загальна площа квартири складає 60,2 кв.м та 42,0 кв.м. житлової площі (а.с.10-11). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Враховуючи, що спірна квартира придбана у період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, що не заперечувалося відповідачем, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved