Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1 500,00 злотих, що еквівалентно 11 400 грн. Вказує, що після народження першого сина з відповідачем переїхали на постійне місце проживання в республіку Польща. З часом в період сумісного проживання у Польщі народився другий син [PERSON] . Однак на даний час спільне сімейне проживання однією сім`єю припинено. Подано позов про розірвання шлюбу. Домовленості щодо надання допомоги на утримання дітей з відповідачем не досягнуто. Діти знаходиться на утриманні у позивача, тому остання змушена звернутись до суду. 05 листопада 2019 року від позивача надійшла позовна заява в новій редакції, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 4850 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з перерахунком індексації до досягнення дітей повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання, яке було призначено на 07 квітня 2020 року. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Суд дійшов висновку, про розгляд справи за відсутності сторін, за наявними матеріалами справи, відповідно до ст. 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Із матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі від 29.08.2014 року, який зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Під час проживання сторін на території України у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після переїзду на територію республіки Польща у подружжя народився другий син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується завіреною копією скороченого витягу з акту про народження. (а.с.9) Однак у вказаному витязі батьками [PERSON] вказані батько [PERSON] та мати [PERSON] . Проте, з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] зареєструвавши шлюб, змінив прізвище на " [PERSON] ". Згідно довідки з Департаменту праці та соціального захисту населення Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району м. Миколаєва, від 08.01.2019 року за вих. № 32, [PERSON] отримує допомогу при народженні з липня 2018 року по 860 грн. щомісячно. Відповідно до довідки Миколаївського міського центру зайнятості від 04.01.2019 року № 02-10, [PERSON] в Миколаївському міському центрі зайнятості та інших центрах зайнятості України не перебуває на обліку як безробітна та допомогу по безробіттю не отримує. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2019 рік в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджет на 2018 рік", для дітей до 6 років: з 01 січня 2019 року пo 30 червня 2019 року - 1626 грн., з 01 липня 2019 року пo 30 листопада 2019 року 1699 грн., з 01 грудня 2019 року - 1779 грн.; з 1 січня 2020 року - 1779 грн.. При визначенні розміру аліментів суд, враховуює матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем не доведено можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі 4850 грн. на кожну дитину, щомісячно. Оцінюючи всі зібрані у справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму, на дитину відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацією до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп..

Outcome: partial