Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який представник позивача уточнив в судовому засіданні, до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 23 983,59 грн. та судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що комунальне підприємство теплових мереж „Южтеплокомуненерго" створене на підставі рішення Южненської міської ради від 14.01.2002 року для забезпечення населення, підприємств, установ та організацій м. Южне Одеської області послугами з централізованого опалення та гарячої води. 10.09.2010 року між сторонами був укладений договір №3/64 на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно з яким позивач надає послуги відповідачу з централізованого опалення та постачання гарячої води нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], а позивач повинен вчасно, на умовах і в строки, обумовлені договором проводити оплату за надані послуги. Нежитлове приміщення за вказаною адресою належить відповідачу на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу приміщення, що підлягає приватизації шляхом викупу, укладеному між [PERSON] та територіальною громадою м.Южне в особі Южненської міської ради Одеської області, який посвідчений Валігурським М.М. приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області 14.05.2009 року за реєстровим №247. Згідно ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, в терміни та в порядку, які встановлені договором. Проте відповідач здійснював оплату невчасно та не в повному обсязі. А оскільки згідно з п.9 Договору, кошти, що надходять від споживача, у першу чергу спрямовуються на погашення заборгованості за минулі періоди (за умови наявності заборгованості). Заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення перед позивачем становить 18 562,85 грн. Дана заборгованість утворилася з грудня 2012 року по листопад 2015 року. Після відкриття провадження по справі КТ ТМ «ЮТКЕ» нарахувало [PERSON] плату за послуги централізованого опалення, отримані у період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року у розмірі 5420,74 грн. Отже загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 23 983,59 грн. Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, який уточнив в судовому засіданні, до позивача про визнання недійсним договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води/підігрів/ від 10.09.2010 року №3/64 та зобов'язання перерахувати заборгованість з урахуванням тарифів для споживачів категорії «населення», мотивуючи свої вимоги тим, що 10.09.2010 року між сторонами був укладений договір №3/64 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Згідно п.п.28,29 цей договір укладено на три роки і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмове заявлено про розірвання або необхідність перегляду. Договір може бути розірваний достроково у разі: зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця; переходу права власності (користування) на квартиру до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору. Згідно Наказу Головного управління юстиції в Одеській області від 26.10.2012 року №1366-01д «Про припинення приватної нотаріальної діяльності [PERSON]» вона припинила свою нотаріальну діяльність з 20.11.2012 року. Маючи намір відмовитися від послуг щодо надання централізованого опалення КП «ЮТКЕ», у відповідності з договором, до КП ТМ «ЮТКЕ» нею було направлено лист вих. №117/01-16 від 19.11.2012 року в якому повідомлялось про припинення нею приватної нотаріальної діяльності та прохання внести зміни до існуючого договору або укласти новий договір з нею як з особою, яка відноситься до категорії «населення». Вказаний лист отримано в комунальному підприємстві 28.11.2012 року. 10.12.2012 року на ім'я директора КП ТМ «ЮТКЕ» нею була направлена заява, в якій вона вказувала про припинення своєї нотаріальної діяльності в квартирі (приміщенні) за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві особистої приватної власності, та просила розірвати Договір про надання послуг з централізованого опалення, та постачання гарячої води/підігрів/ від 10.09.2010 року №3/64 (заяву було зареєстровано 12.12.2012 року). Відповіді на вказані заяви нею отримані не були, та керівництво КП ТМ «ЮТКЕ» не задовольнило її листи (заяви), та направило проект Додаткової угоди від 2014 року до Договору №3/64 від 10.09.2010 року «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води/підігрів» в якому споживачем знову вказано її як приватного нотаріуса Южненського міського нотаріального округу Одеської області. Так, згідно поданої позовної заяви позивачем КП ТМ «ЮТКЕ» по судовій справі №519/330/16-ц її заборгованість з грудня 2012 року по листопад 2015 року склала 18 562,85 грн. при цьому нарахування за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювалося як для нежитлового приміщення, незважаючи на те, що з 20.10.2012 року вона припинила свою нотаріальну діяльність. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 25.03.2016 року заяву [PERSON] про скасування судового наказу від 21.12.2015 року, виданого за заявою КПТМ «Южтеплокомунненерго» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з [PERSON] 18562,85 грн. задоволено, судовий наказ Южного міського суду Одеської області від 25.12.2015 року по справі №519/1271/15-ц за заявою комунального підприємства теплових мереж „Южтеплокомуненерго" про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS], за період з грудня 2012 року по листопад 2015 року в розмірі 18 562,85 грн. скасований та роз'яснено Комунальному підприємству «Южтеплокомуненерго» його право на звернення з тими самими вимогами до суду у позовному порядку відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні уточнений первісний позов підтримала в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні уточненого зустрічного позову, надала письмові заперечення, та пояснила, що [PERSON] направляла заяву про розірвання договору до КП ТМ «ЮТКЕ» 10.12.2012 року, тобто мова йшла про дострокове припинення договірних відносин. Боржник є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], а від'єднання квартири у багатоквартирному будинку від централізованого опалення є неможливим з технічних причин, тому підстав для задоволення вказаної заяви та для дострокового припинення договору не було. Також сторони не зверталися до суду з вимогами про розірвання чи визнання недійсним договору. А також, нотаріус не належить до юридичних осіб, а є самозайнятою фізичною особою, то відповідно в даному випадку не має підстав застосовувати пп.12 п.17 Договору. Щодо застосування строку позовної давності, позивач не порушив строк, оскільки позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, що перериває перебіг строку позовної давності. Загалом за період з грудня 2012 року по жовтень 2016 року відповідачу була нарахована плата за послуги у розмірі 24610,33 грн. Проте станом на грудень 2012 року за відповідачем вже існувала заборгованість у розмірі 2823,06 грн., яку було погашено у березні 2014 року. З березня по травень 2014 року також частково сплачено заборгованість за зобов'язаннями грудня 2012 року. Таким чином залишок заборгованості станом на 21.11.2016 року складає 23 983,59 грн. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи була сповіщена належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у її відсутність до суду не надходила, надала письмові заперечення проти позову та клопотання про застосування строку позовної давності, згідно яких їй на праві особистої приватної власності належить 2-х кімнатна квартира, розташована на 1-му поверсі 9-ти поверхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. З січня 1998 року по 20.11.2012 року вона займалася нотаріальною діяльністю. З січня 2002 року по вересень 2009 року між нею та позивачем діяли договірні відносини, згідно Договору №24 від 01.02.2002 року та нараховувались послуги за опалення та постачання гарячої води (підігрів) по тарифам категорії «інші». 26.12.2010 року між ними укладена додаткова угода до договору про зміну тарифів на послуги (з категорії «населення» на категорію «інші»). 20.11.2012 року вона припинила нотаріальну діяльність, про що 19.11.2012 року вона направила лист на ім'я директора КП ТМ «ЮТКЕ». 10.12.2012 року вона направила заяву позивачу про розірвання договору, проте відповіді не отримала. В позові зазначається заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з грудня 2012 року по листопад 2015 року у розмірі 18 562,85 грн. Однак сума заборгованості у розмірі 18 562,85 грн. була нарахована з 2011 року по 2015 рік, за період з 08.04.2013 року по листопад 2015 року нарахована сума становить 12421,90 грн. Позивач звернувся з позовом 08.04.2016 року. Таким чином, посилання на заборгованість, яка становить 6140,95 грн., що виникла до 08.04.2013 року є безпідставною та не повинна враховуватись з огляду на пропущення строку позовної давності. Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні позов не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив обставини викладені у зустрічній позовній заяві, повідомив що в січні-лютому 2017 року [PERSON] продала приміщення, просив застосувати строк позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що первісний позов необхідно задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що комунальне підприємство теплових мереж „Южтеплокомуненерго" створене на підставі рішення Южненської міської ради від 14.01.2002 року для забезпечення населення, підприємств, установ та організацій м. Южне Одеської області послугами з централізованого опалення та гарячої води. 10.09.2010 року між комунальним підприємством теплових мереж «Южтеплокомуненерго» та Приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], яка діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю [NUMBER] від 24.02.1994 р. був укладений договір №3/64 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води/підігрів/», згідно якого позивач надає послуги відповідачу з централізованого опалення та постачання гарячої води нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], а позивач повинен вчасно, на умовах і в строки, обумовлені договором проводити оплату за надані послуги за тарифом «інші споживачі». Нежитлове приміщення за вказаною адресою належить відповідачу на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу приміщення, що підлягає приватизації шляхом викупу, укладеному між [PERSON] та територіальною громадою м.Южне в особі Южненської міської ради Одеської області, який посвідчений Валігурським М.М. приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області 14.05.2009 року за реєстровим №247 (а.с.68-72). Відповідач послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води отримував у повному обсязі, але сплачує не своєчасно та не в повному обсязі у зв'язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем за період з грудня 2012 року по жовтень 2016 року у розмірі 23 983,59 грн., що підтверджується актами про надання житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, розрахунком нарахування та сплати вартості житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Приміщення, яке використовувала нотаріус для своєї професійної діяльності, не відноситься до житлового фонду, тому що згідно із частиною четвертою статті 4 Житлового кодексу Української РСР до житлового фонду не входять нежитлові приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно з пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води та теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно із установленими нормативами (нормами) споживання. На час укладення договору відповідач була приватним нотаріусом та використовула належне їй нежиле приміщення в житловому будинку для здійснення нотаріальної діяльності. Постачання теплової енергії до цього приміщення відбувається за допомогою системи централізованого опалення жилого будинку. За змістом п.3 Порядку формування тарифів на виробництво, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 року №955, який діяв на час укладання договору, тарифи формуються для трьох категорій споживачів - населення, бюджетних установ, інших споживачів. Тарифи для оплати послуг з теплопостачання для населення застосовуються для здійснення оплати фізичними особами послуг з теплопостачання в приміщеннях, які використовуються ними для проживання. Послуги з теплопостачання в нежилих приміщеннях, які використовуються приватними нотаріусами для зайняття нотаріальною діяльністю, не можуть оплачуватися за тарифами для населення. Данні правові позиції висловлені Верховним судом України в постановах №6-72ці12 від 26.09.2012 року та 6-1926цс16 від 23.11.2016 року. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Отже, оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники (користувачі) житлового будинку, квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання. Оскільки відповідач отримує послугу з централізованого опалення не для задоволення власних житлово-побутових потреб, приміщення є нежитловим, тому на неї розповсюджуються тарифи «інші споживачі». Згідно ст.20 ч.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води необхідно задовольнити. Щодо зустрічного позову, то він є необґрунтованим та позивач за зустрічним позовом не надав жодних доказів та достатніх підстав для визнання недійсним договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води нежитлового приміщення та зобов'язання перерахувати заборгованість. Згідно до ст. ст. 202, 204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Положеннями статті 216 ЦК України встановлено правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220,частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у сфері житлово - комунальних послуг, які врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі-Закон), статтями 20-21 якого визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно Наказу Головного управління юстиції в Одеській області від 26.10.2012 року №1366-01д «Про припинення приватної нотаріальної діяльності [PERSON]» вона припинила свою нотаріальну діяльність з 20.11.2012 року (а.с.60). 19.11.2012 року [PERSON] звернулась із заявою до директора КП ТМ «Южтеплокомуненерго» про внесення змін до існуючого договору або укладення нового договору з нею як особою, яка відноситься до категорії «населення», в зв'язку з припиненням нотаріальної діяльності (а.с.64). 10.12.2012 року [PERSON] звернулась із заявою до директора КП ТМ «Южтеплокомуненерго» про розірвання договору та відключення її приміщення від централізованого опалення у зв'язку з припиненням нею нотаріальної діяльності (а.с.63). 30.01.2013 року [PERSON] звернулась із заявою до директора КП ТМ «Южтеплокомуненерго» здійснити перерахунок, згідно укладеного договору за тарифами як для фізичної особи та переукласти (укласти новий) договір «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води) (а.с.73). У внесенні змін до існуючого договору, укладені нового договору за тарифом «для населення» їй було відмовлено КП ТМ «Южтеплокомуненерго», в зв'язку з тим, що вона є власником нежитлового приміщення, яке не використовується нею для проживання. Також відмовлено у відключенні її нежитлового приміщення від централізованого опалення відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджений Постановою КМ України №630 від 21.07.2005 р., згідно яких відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж цього централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Вищезазначеним нормативним актом передбачено відключення від мереж централізованого опалення цілого будинку (а не окремого приміщення) шляхом написання заяви про надання дозволу на відключення до міжвідомчої комісії з питань відключення від мереж централізованого опалення, а не до керівництва теплопостачальної організації. Зміни у статусі споживача, тобто припинення нотаріальної діяльності, які відбулись після укладення договору, не є підставою для визнання договору недійним, оскільки споживач є власником нежитлового приміщення і повинна сплачувати за спожиті послуги за категорією «інші споживачі». Дані зміни можуть буди підставою для зміни даного договору. Оскільки підстав для визнання договору недійсним судом не встановлено, тому і підстав для перерахування заборгованості з урахуванням тарифів для споживачів категорії «для населення» не має підстав. Заява [PERSON] та її захисника про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою Южного міського суду Одеської області від 25.03.2016 року судовий наказ Южного міського суду Одеської області від 25.12.2015 року по справі №519/1271/15-ц за заявою комунального підприємства теплових мереж „Южтеплокомуненерго" про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS], за період з грудня 2012 року по листопад 2015 року в розмірі 18 562,85 грн. скасований та роз'яснено Комунальному підприємству «Южтеплокомуненерго» його право на звернення з тими самими вимогами до суду у позовному порядку відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Тобто відбулось переривання перебігу позовної давності у зв'язку з видачею судового наказу про стягнення заборгованості за договором. Відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином строк до 25.12.2015 року не враховується при обчислені нового строку позовної давності. Дані правові позиції висловлені Верховним судом України в постанові №6-214 цс14 від 21.01.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої укладено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved