Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 28.02.2018 року о 21:30 на 206 км автодороги Одеса - Мелітополь - Новоазовськ Білозерського району Херсонської області сталося дорожньо-транспортна пригода: зіткнення автогрейдера ДЗ-98В державний номерний знак [NUMBER] , належний ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» під керуванням [PERSON] та належного позивачу автомобіля Мерседес-Бенс, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] ПДД України, за що постановою Голопристанського районного суду Херсонської області від 25.05.2018 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Внаслідок ДТП автомобіль Мерседес-Бенс, державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні ушкодження, вартість матеріальної шкоди згідно з висновком авто-товарознавчого дослідження складає 107823,68 грн. Крім того позивач зазначив, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 15000,00 грн., оскільки внаслідок ДТП та пошкодження автомобіля і неможливість його використання призвело до порушення укладу її життя, погіршення емоційного стану та стану здоров`я. У зв`язку з відмовою відповідача відшкодувати завдану шкоду у добровільному порядку просить суд стягнути з відповідача на її користь 107823,68 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 15000,00 грн. моральної шкоди, судові витрати у виді професійної правничої допомоги у розмірі 6000,00 та витрати за проведення авто-товарознавчого дослідження у сумі 2500,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.10.2019 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче судове засідання. 06.11.2018 року представником ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» до суду надано відзив на позовну заяву. Від позивача 13.11.2018 року надійшла відповідь на відзив. Ухвалою від 10.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник позивача адвокат Панчук М.О., якій діє на підставі договору про надання правничої допомоги та ордеру у судове засідання, призначене на 30.07.2019 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Під час розгляду справи висловлював свою позицію з приводу заявленого позову, його підтримав та просив задовольнити у повному обсязі та надав пояснення, які за змістом аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача Кисельов М . Ю. у судовому засідання позов не визнав у повному обсязі, проти його задоволення заперечував з підстав викладених у відзиві, надав пояснення, які зводяться до того, що надане позивачем авто-товарознавче дослідження, яке складене російською мовою та яким визначено розмір матеріальної шкоди не є судовою експертизою, не є належним доказом, а тому не може бути прийнято судом до уваги, позивач в супереч вимогам закону не обґрунтував вимоги про завдану йому моральну шкоду. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, враховуючи раніше надані пояснення представника відповідача, дослідивши надані учасниками справи докази, покази свідків та [PERSON] , яким складено висновок авто-товарознавчого дослідження від 25.09.2012 року № 30/1 щодо вартості матеріального збитку, вважає що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником автомобіля (загальний легковий пасажирський) MERSEDES-BENZ VITO 110 CDI, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 10а). Постановою Голопристанського районного суду Херсонської області від 25.05.2018 року [PERSON] на підставі ст. ст. 124, 124-4 КУпАП піддано штрафу у розмірі 340,00 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами. Судом встановлено, що 28.02.2018 року о 21:30 на 206 км автодороги Одеса - Мелітополь - Новоазовськ Білозерського району Херсонської області сталося дорожньо-транспортна пригодав результаті якої автогрейдер ДЗ-98В державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] вчинив зіткнення з автомобілем Мерседес, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дії [PERSON] знаходяться в причинному зв`язку з настанням події, які передбачені ст.124, ст.1224 КупАП, оскільки він не виконав вимоги п.2.3(б), п.3.6, п.11.4 Правил дорожнього руху України, був неуважний і не зреагував відповідно до обстановки в межах дозволеного. Маючи можливість виконувати дорожні роботи без виїзду на призначений для зустрічного руху бік дороги і не змушуючи інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінювати напрямок руху або швидкість, він легковажно під час виконання дорожніх робіт продовжив рух і з необережності створив перешкоду та небезпеку для руху. В подальшому місце пригоди залишив в порушення встановлених правил місця ДТП, до якої був причетний. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 09.07.2018 року постанову Голопристанського районного суду Херсонської області від 25.05.2018 року відносно [PERSON] залишено без змін та підтверджено висновок про те, що [PERSON] при здійсненні дорожніх робіт не виконав вимоги п.п.2.3 (б), п.3.6, п.11.4 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Мерседес» під керуванням [PERSON] та спричинення пошкоджень транспортних засобів. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що автогрейдер ДЗ-98В державний номерний знак [NUMBER] , належний ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України». Згідно висновку авто-товарознавчого дослідження від 25 вересня 2012 року № 30/1 вартість матеріального збитку спричиненого власнику пасажирського автобусу MERSEDES-BENZ VITO 110 CDI, державний номерний знак [NUMBER] (ідентифікаційний номер VSA [NUMBER] ) на момент пошкодження складає 107823,68 грн. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до статті 1192 цього ж Кодексу, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З пояснень представника відповідача випливає, що цивільно-правова відповідальність належного ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» транспортного засобу не застрахована в силу ЗУ «Про дорожній рух». Статтею 34 ЗУ «Про дорожній рух» визначено, що державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Трамваї, тролейбуси; великотоннажні транспортні засоби та інші технологічні транспортні засоби; трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка, інші механізми підлягають відомчій реєстрації у порядку, визначеному Постановою КМУ №694 від 08 липня 2009 року. Відомчу реєстрацію тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Згідно статті 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі - Закон) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Саме таким винятком і є спецтехніка, оскільки щодо неї не встановлено коригуючого коефіцієнта, а в Законі також вказано, що не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у пункті 1.5. статті 1 Закону, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. Зазначеним законом передбачено наступні коригуючі коефіцієнти, залежно від типу транспортного засобу, а саме: легковий автомобіль; причепи до легкових автомобілів; автобуси; вантажні автомобілі; причепи до вантажних автомобілів; мотоцикли та моторолери. Таким чином, з огляду на зазначені норми закон не вимагає оформлення поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності для спецтехніки, а тому шкода, завдана у процесі її експлуатації має відшкодовуватись на загальних підставах, які встановлюються цивільним законодавством України. Відповідно ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 77-78 ЦПК України, визначено поняття належності та допустимості доказів в цивільній справі. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що висновок експерта є неналежним доказом у даній справі, оскільки оцінюючи в сукупності всі зібрані у справі докази, суд вважає, що висновок авто-товарознавчого дослідження від 25 вересня 2012 року № 30/1 з визначення розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу, розмір якої складає 107823,68 грн. не суперечить дійсним обставинам справи, містить конкретні, чіткі дані щодо предмета доказування в частині, що стосується визначення вартості майнової шкоди, заподіяної позивачці у результаті пошкодження її автомобіля та може бути належним та допустимим доказом у справі. Зазначена сума матеріальної шкоди у розмірі 107823,68 грн. не була спростована відповідачем будь-якими належними та допустимими доказами. В судовому засіданні [PERSON] в категоричній формі підтвердив наданий ним висновок авто-товарознавчого дослідження від 25 вересня 2012 року № 30/1. При цьому судом також враховано, що відповідач ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» та третя особа належним чином був повідомлениі про час та місце проведення авто-товарознавчого дослідження але своїм правом не скористалися. Крім того, слід зазначити, що під час проведення підготовчого судового засідання судом роз`яснено право на проведення судової авто-товарознавчої експертизи, однак від її проведення сторони відмовилися. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди , завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 частини 2 цієї ж статті визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», регламентовано, що розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, духовних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнала душевних страждань у зв`язку із пошкодженням належного їй автомобіля, неможливістю його експлуатації та використання за призначенням, необхідністю проведення ремонту пошкодженого майна, а також звернення до суду за захистом своїх порушених прав, чим був порушений уклад її життя. Допитані в судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] , надали пояснення, які зводяться до того, що після ДТП у позивача [PERSON] погіршився її емоційний стан, внаслідок пошкодження транспортного засобу та через неможливість його використання, а також необхідності подальшого проведення його відновлення. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, час і зусилля, необхідні для відновлення його попереднього стану та виходить при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення судових витрат (на правничу допомогу) та додано квитанцію №0205 від 10.12.2018 року яка видана адвокатом Панчуком М.О., на суму 6000,00 грн за правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем надано на підтвердження понесених судових витрат квитанцію №0205 від 10.12.2018 року яка видана адвокатом Панчуком М.О., на суму 6000,00 грн за правову допомогу., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи вимоги щодо стягнення витрат за проведення авто-товарознавчого дослідження у сумі 2500,00 грн. суд виходить з наступного. Згіно ст. 133 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Відповідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. З матеріалів справи вбачається, що зазначений висновок авто-товарознавчого дослідження від 25 вересня 2012 року № 30/1 зроблений на підставі звернення позивача до спеціаліста СПД ФОП [PERSON] до подачі позовної заяви до суду, а тому стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача не ґрунтується на законі, і не підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у звязку із частковим задоволенням позову, враховуючи , що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial