Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в розмірі 126 000,09 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.01.2015 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу 5500 доларів США, строком до 24.01.2015 р. Відповідач зобов'язався повернути надані в борг гроші в повному обсязі до 24.01.2015 року, однак порушив умови договору, одержані в борг кошти не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, що в еквіваленті на 16.04.2015 року становить 126 000,09 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. 14.01.2015 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу 5500 доларів США строком до 24.01.2015 р., що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 5) Відповідно до вищевказаного договору позики, відповідач зобов'язувався повернути, взяті у позивача в борг, грошові кошти в повному обсязі до 24.01.2015 року. На даний час відповідач свої обов'язки за договором позики не виконав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оскільки, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики тим, що не повернув позивачу грошові кошти, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Офіційний курс НБУ станом на день винесення рішення - 06.10.2015 року становить 21,22 грн. за 1 долар США, тобто еквівалент суми 5500,00 доларів США становить 116 710,00 грн. (5500,00 доларів США х 21,22 грн. = 116 710,00 грн.), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 1260,00 грн., у зв'язку з тим, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1167,10 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved