Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: сина [PERSON]- та сина [PERSON] -[INFO]. В обґрунтування позову зазначив, що діти проживають в сім"ї бабусі [PERSON], 1964 року народження, відповідач проживає в Москві. Вихованням дітей не займається, матеріальної допомоги не надає, станом їх здоров'я не цікавиться. Просили суд позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] -[INFO], стягнути аліменти. Представник позивача органа опіки та піклування Волноваської райдержадміністрації Кургузова О.С. в судовому засіданні пояснила, що на теперішній час діти проживають разом з батьком відповідачем по справі [PERSON] в Москві. Висновок органу опіку та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав надати не можуть, у зв"язку з тим, що вони проживають за межами України. Тому справу просять розглянути на розсуд суду. Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Відповідач у судове засідання не з'явився, знаходиться за межами України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що відповідач дійсно у 2011 року виїхав на заробітки за межі України, діти осталися під піклуванням його матері-бабусі синів. Він разом з дружиною -матір"ю дітей виїхав у Московську область. Повинні були повернутися разом з дружиною , але сталося лихо-[INFO] дружина померла. Він грошами допомогав матері пересилав кошти на утримання дітей, тому він не самоусунувся від виконання батьківських обов"язків. На теперішній час діти проживають разом з батьком у Москві. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 24.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку [PERSON], народився [INFO] , актовий запис 794. Його батьками є [PERSON] [PERSON](а.с.11). Згідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 24.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку [PERSON], народився [INFO] , актовий запис 795. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з свідотцтва про смерть [NUMBER] виданого Червоногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області [PERSON] померла [INFO].(а.с.9). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач доказів в підтвердження своїх вимог суду не надали. В судовому засіданні не встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Висновок органу опіки та піклування Волноваської райдержадміністрації про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав позивачем не надано. Також в судовому засіданні встановлено, що заходи впливу, як то бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування до відповідача не вживалися. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків [PERSON] відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦК України). Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його неповнолітніх синів є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками. Відповідно о ст.. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів малолітніх дітей шляхом позбавлення його батька по відношенню до неповнолітнього сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно його синів. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідач не намагається приймати участь у вихованні дітей, не виявляє бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Виходячи з того, що хоча дитина і не проживає разом з батьком, але підстав для позбавлення його батьківських прав відносно сина передбачених ст. 164 СК України суд не вбачає, тому позов не може бути задоволений у повному обсязі, оскільки заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Outcome: dismissed