Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] у грудні 2014 року звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.08.2002 року вона придбала квартиру [ADDRESS], в якій зареєструвала свою дочку [PERSON], [INFO], онуку [PERSON], [INFO], онуку [PERSON], [INFO], та зятя [PERSON], [INFO]. З вересня 2013 року відповідач [PERSON] припинив проживання в її квартирі. Дочка позивачки [PERSON] 25 грудня 2013 року розірвала шлюб з відповідачем у справі [PERSON], а 20 травня 2014 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення, яким визнав відпо відача особою, що втратила право користування житловим приміщенням, та відповідача було знято з реєстраційного обліку. Відповідач оскаржив дане рішення суду, яке в подальшому 08 грудня 2014 було скасовано рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області, і на даний час за відповідачем залишилось право на користування житловим приміщенням - квартирою позивача, тому позивачка знову звер нулась до суду з указаним позовом, яким просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ураховуючи викладене та те, що на час звернення до суду з даним позовом відповідач проживає в м. Фастові Київської області, не є членом її сім"ї, та не проживає в квартирі більше року, але залишив за собою право проживання в її квартирі, оскільки попереднє судове рішення було скасовано, позивачка просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні до початку розгляду справи по суті представник позивачки [PERSON] надав суду заяву про уточнення позовних вимог позивачки в якій посилався на те, що відповідач [PERSON] (як бувший член сім»ї - зять) фактично не проживає без будь-яких поважних причин в квартирі [ADDRESS] з жовтня 2013 року. Відповідач фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] зі своєю новою дружиною - [PERSON] з якою [PERSON] уклав шлюб 09.09.2014 року. Колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області 08.12.2014 року було скасовано рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 20.05. 2014 року про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, тому за відповідачем залишилось право на користування спірною квартирою до 08.12.2014 року. Починаючи з 08.12.2014 року і по 05.05.2016 року відповідач [PERSON] без будь-яких поважних причин в квартирі [ADDRESS] не з»являється, квартирою не цікавиться, своїх речей не зберігає, квартплату не сплачує. Той факт, що відповідач [PERSON] формально зареєстрований в квартирі позивачки створює для останньої ряд складнощів, в т.ч. на спірну адресу приходять повідомлення банківських установ про борги, турбують колектори. З 08.12.2014 року по 05.05.2016 року пройшло 17 місяців, тобто більше одного року, як відповідач без будь-яких поважних причин відсутній у квартирі, що належить на праві власності [PERSON], між власником спірної квартири і бувшим членом її сім»ї відсутні будь-які домовленості щодо збереження права на житло понад один рік. Представник позивачки [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], а також [PERSON] просив стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав вищевказані уточнені позовні вимоги позивачки. Представник позивачки [PERSON] до суду не з»явилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, причину неявки суду не повідомила. [PERSON] в судовому засіданні 15.06.2016 року підтримувала вищевказані уточнені позовні вимоги позивачки [PERSON], та надавала суду пояснення. Позивачка [PERSON] до суду не з»явилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] до суду не з»явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив суду письмові заперечення відповідача на позовну заяву в яких [PERSON] просив розглядати справу без участі [PERSON] та/або його представника. У письмових запереченнях [PERSON] просив залишити позов [PERSON] без задоволення. [PERSON] був присутній у судовому засіданні 15.06.2016 року надавав суду пояснення по позову, та вказав, що вищевказані уточнені позовні вимоги [PERSON] він не визнає і просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] до суду не з»явився, про день і час розгляду справи був належ ним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 29.03.2016 року постановленою не виходячи до нарадчої кімнати та занесеної до журналу судового засідання було залучено до участі в справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] Третя особа [PERSON] в судовому засіданні 15.06.2016 року підтримувала вищевказані уточнені позовні вимоги позивачки [PERSON], та надавала суду пояснення. Третя особа [PERSON]. до суду не з»явилася, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, надала суду заяву в якій просила справу розглянути у її відсутності, у заяві просила задовольнити вищевказаний позов [PERSON] Представники третіх осіб Білоцерківського міського відділу Управління державної міграційної служби у Київській області, Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційна контора №1, до суду не з»явилися, про день і час розгляду справи були належним чином повідомлені, причину няевки суду не повідомили. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється влас ником квартири під [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 16.08.2002 року, який посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Магдич Т.І. та зареєстрований в реєстрі за №1-3888. На вказаному договорі купівлі продажу міститься реєстраційний напис на правовстановлювальному документі про те, що квартира [ADDRESS] в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON], записаний у реєстрову книгу № 113 за реєстровим № 12868 02.09.2002 року. Судом встановлено, що 29.08.2000 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Наведене вбачається із копії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.12.2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішення набрало законної сили 09.01.2014 року. В судовому засіданні встановлено, що по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 25.12.2013 року було ухвалено рішення згідно якого позов задоволено, та розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією цього рішення. Рішення набрало законної сили 09.01.2014 року. В судовому засіданні встановлено, що з 06.09.2002 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: позивачка, її дочка [PERSON], якій після розірвання шлюбу з [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище [PERSON], онуки позивачки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Також встановлено, що у вказаній квартирі з 06.09.2002 року і до вересня 2013 року постійно проживав відповідач по справі [PERSON], у вказану квартиру останній вселявся як член сім'ї позивачки на правах зятя, [PERSON] набув права користування вказаним житловим приміщенням та зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку, а з вересня 2013 року [PERSON] переїхав проживати до м. Фастова Київської області. Наведене підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім»ї та реєстрацію /форма №3/ виданої КП БМР ЖЕК №1 22.12.2014 року №6977, копією форми №16, та копією талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні /форма №4/, поясненнями учасників процесу. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2014 року по справі №357/3900/14-ц 2/357/1848/14 за позовом [PERSON] до [PERSON], Білоцерківського МВ Управління ДМС в Київ ській області, КП Білоцерківської міськради ЖЕК №1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку було позов задоволено та визнано [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. 10.06.2014 року вказане заочне рішення набрало законної сили. Судом встановлено, що на підставі вищевказаного заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 20.05.2014 року Білоцерківським МВ УДМС України в Київській області 27.06.2014 року [PERSON] знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] Наведене підтверджується копією форми №16, та копією талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні /форма №4/. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 23.09.2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 20.05.2014 року залишено без задоволення. В судовому засіданні встановлено, що заочне рішення Білоцерківського міськрайон ного суду Київської від 20.05.2014 року було скасовано колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області 08.12.2014 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі з вересня 2013 року і цю обставину підтверджує й відповідач, тому на час ухвалення оскаржуваного рішення встановлений законом строк для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не сплив. Згідно до ст. 319 ЦПК України, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. Таким чином рішення Апеляційного суду Київської області від 08.12.2014 року набрало законної сили 08.12.2014 року. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у ци вільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказую ться при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А тому судом приймаються до уваги вищевказані обставини, які встановлені рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 08.12.2014 року, що набрало законної сили 08.12.2014 року. З довідки з місця проживання про склад сім»ї та реєстрацію /форма №3/ виданої 22.12.2014 року за №6977 КП БМР ЖЕК №1 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані з 06.09.2002 року: [PERSON] на, [INFO], її дочка - [PERSON], [INFO], її онучка - [PERSON], [INFO], її онучка - [PERSON], [INFO] Аналогічні обставини також підтверджуються і довідкою з місця проживання про склад сім»ї та реєстрацію /форма №3/ виданою 16.03.2015 року за №1248 КП БМР ЖЕК №1 Судом встановлено, що після прийняття Апеляційним судом Київської області рішення від 08.12.2014 року, [PERSON] не поновлював свою реєстрацію за адресою: [ADDRESS]. Згідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.09.2014 року. Вказана обставина також підтвер джується копією актового запису про шлюб №327 від 09.09.2014 року вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськра йонного управління юстиції у Київській області. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути проти правно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтвердив те, що відповідач [PERSON]: не проживає у [ADDRESS] вересня 2013 року; забрав свої речі із спірної квартири у вересні 2013 року і його речі у вказаній квартирі відсутні; з червня місяця 2014 року проживає в [ADDRESS]. [PERSON] також підтвердив у суді, що ключів від дверей вказаної квартири у [PERSON] не має, 27.06.2014 року [PERSON] знято з реєстрації у спірній квартирі по рішенню суду, [PERSON] не поновлював реєстрацію у вказаній квартирі після проголошення рішення Апеляційного суду Київської області від 08.12.2014 року, відповідач не являється членом сім»ї позивача, відповідач [PERSON] не бажає користуватися спірною квартирою, але він має інтерес до вказаної квартири і він буде подавати до суду позов про визнання за ним права власності на частку у вказаній квартирі, оскільки він продав своє приміщення і надавав кошти для придбання спірного житлового приміщення. Згідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в суді встановлено, що відповідач [PERSON] з вересня 2013 року не проживає у спірній квартирі, а проживає в іншому житловому приміщенні в м.Фастів, відповідачу не чинилися перешкоди у проживанні на спірній житловій площі. Наведене підтвердили в судовому засіданні представники сторін, третя особа [PERSON], вказане вбачається і із заяви третьої особи [PERSON], а також вказане підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також наведене підтверджується актом про підтвердження факту не проживання особи за адресою реєстрації від 22.12.2014 року, копією акту від 17.03.2015 року, копією акту від 12.04.2016 року, копією заяви [PERSON] до органу опіки та піклування від 28.11.2014 року, копією висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітньої дочки [PERSON] ни та його відповідність інтересам дитини складеного Виконавчим комітетом Білоцерків ської міської ради від 14.09.2015 року за №2649/1-7, копією рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 20.02.2015 року за №43 «Про надання висновку до Білоцерківського міськрайонного суду про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON]», копією висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Фастівської міської ради про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає за адресою: [ADDRESS] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] від 20.02.2015 року №06-23/504, копією клопотання [PERSON] судді Білоцерківського міськ районного суду Сливці В.В. від 27.11.2015 року, копією листа Фастівської міської ради на ім»я [PERSON] від 04.12.2014 року №35.24474. Крім вказаного, також встановлено, що відповідач витрат на утримання спірної квартири не несе і комунальні послуги останній не сплачує, а всі вказані витрати несе позивачка. Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсут ності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Під час розгляду справи ні відповідач, ні його представник не посилалися на те, що відповідач був відсутній у спірному житловому приміщенні понад один рік з поважних причин в тому числі і з причин перебування [PERSON] у службовому відрядженні для виконання особовим складом завдань визначених Законом України «Про боротьбу з теро ризмом» та несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей. Разом з тим, в матеріалах справи містяться наступні документи. Згідно до копії довідки заступника начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області від 14.02.2015 року №3/4-125 вбачається, що майор міліції [PERSON] проходить службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначен ня «Миротворець» ГУМВС України в Київській області та з 10.02.2015 року по теперішній час відряджений у розпорядження керівництва антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей. З відповіді на запит судді Білоцерківського міськрайонного суду Гапоненка А.П. т.в.о. начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області від 09.04.2015 року №3/вх.3060 вбачається, що [PERSON] з 26.05.2014 року перебуває на посаді старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУМВС України в Київській області. У періоди з 11.07.2014 року по 17.08.2014 року та з 10.02.2015 по 19.03.2015 року [PERSON] перебував у відрядженні для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», і несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської і Донецької областей. Згідно до копії довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області від 19.05.2015 року №3/вх.4778 вбачається, що з 14.05.2015 року по теперішній час [PERSON] знаходиться у службовому відрядженні для виконання особовим складом завдань визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» та несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей (наказ ГУ 943 дск від 13.05.2015 року). Відповідно до копії довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області від 19.06.2015 року №3/4-576 вбачається, що з 14.05.2015 року по теперішній час [PERSON] знаходиться у службовому відрядженні для виконання особовим складом завдань визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» та несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей (наказ ГУ 943 дск від 13.05.2015 року). З копії довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області від 30.06.2015 року №3/вх.6898 вбачається, що з 14.05.2015 року по теперішній час [PERSON] знаходиться у службовому відрядженні для виконання особовим складом завдань визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» та несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей (наказ ГУ 943 дск від 13.05.2015 року). Відповідно до копії повідомлення командира ППСМОП «Миротворець» ГУМВС України в Київській області від 08.10.2015 року №405 [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ. Згідно до копії відповіді начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 24.04.2015 року №33/4199 на ім»я [PERSON], Штабом АТЦ при СБУ в межах компетенції розглянуто заяву [PERSON] щодо під твердження перебування майора міліції [PERSON] у службовому відрядженні на території Донецької та Луганської областей в період з 11.07.2014 по 17.08.2014 та повідомлено, що наказами керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України [PERSON] не залучався персонально до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та не відряжався в район її проведення. З копії відповіді заступника начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 22.07.2015 року №33/8098 на ім»я першого заступника керів ника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника антитерорис тичної операції на території Донецької та Луганської областей) генерал-лейтенанта [PERSON] копія якої направлена [PERSON], вбачається, що Штабом АТЦ при СБУ в межах компетенції розглянуто заяву [PERSON] з проханням перевірити дійсність перебування майора міліції [PERSON] у службовому відрядженні на території Доне цької та Луганської областей з 14.05.2015 року по теперішній час, а також видачі довідок про його знаходження в районі проведення антитерористичної операції. В Штабі АТЦ при СБУ інформація зазначена у заяві відсутня. Також повідомлено, що запитувачу попередньо надавалася відповідь від 24.04.2015 року №33/4194 про те, що наказами керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України [PERSON] персонально не залучався до проведення АТО. Суд приймає до уваги вищевказані у рішенні суду: копію довідки заступника начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області від 14.02.2015 року №3/4-125, відповідь на запит судді Білоцерківського міськрайонного суду Гапоненка А.П. т.в.о. начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області від 09.04.2015 року №3/вх.3060, копію довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області від 19.05.2015 року №3/вх.4778; копію довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області від 19.06.2015 року №3/4-576; копію довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області від 30.06.2015 року №3/вх.6898 про перебування [PERSON] у відрядженнях для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», і несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської і Донецької областей у наступні періоди: з 10.02.2015 по 19.03.2015 року; з 14.05.2015 року по 30.06.2015 року. Суд вважає, що відомості, які містяться у копії відповіді начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 24.04.2015 року №33/4199 на ім»я [PERSON], та копії відповіді заступника начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 22.07.2015 року №33/8098 на ім»я першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) генерал-лейтенанта [PERSON], копія якої направлена [PERSON], не спростовують відомості, які містяться у вищевказаних відповіді та копіях довідок виданих Управлінням кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області. Однак суд не вбачає поважних причин для продовження пропущеного строку відсутності відповідача у спірній квартирі згідно до відомостей, які містяться у вищевказаних у рішенні суду відповіді та копіях довідок виданих Управлінням кадрового забезпечення Головного управління МВС України в Київській області про перебування [PERSON] у відрядженнях для виконання завдань, визначених Законом України «Про боро тьбу з тероризмом», і несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської і Донецької областей у наступні періоди: з 10.02.2015 по 19.03.2015 року; з 14.05.2015 року по 30.06.2015 року, оскільки як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] вибував у вказані відрядження не із спірної квартири, а з [ADDRESS], так як з червня місяця 2014 року відповідач проживав саме за зазначеною адресою, що ствердив представник відповідача [PERSON] у суді. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення і необхідно визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], оскільки за [PERSON], як за бувшим членом сім»ї позивачки, з 08.12.2014 року зберігалося право на проживання та користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] і реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому відповідач з 08.12.2014 року міг відновити свою реєстрацію у спірній квартирі, та проживати в ній, однак [PERSON] без поважних причин був відсутній у спірному житловому приміщенні понад один рік, а саме з 08.12.2014 року до даного часу, між власником спірної квартири [PERSON] і бувшим членом її сім»ї [PERSON] відсутні будь-які домовленості щодо збереження права на житло понад один рік. Суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 243,60 грн. судового збору. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] продав своє приміщення і надавав кошти для придбання спірного житлового приміщення, та про те, що у [PERSON] є право власності на частку у вказаній квартирі і він має наміри звернутися суду з позовом про визнання за ним права власності на частку у вказаній квартирі, оскільки ні відповідач, ні його представник [PERSON] не надали суду належних та безспірних доказів на підтвердження вказаних заперечень, тоді як за припи сами ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] про те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, так як [PERSON] не являється членом її сім»ї, а тому в даному випадку не можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки з листа Вищого спеціалізованого суду України з рогляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року за №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти право відносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. Якщо йдеться про колишнього члена сім»ї власника житлового приміщення, то спір підлягає вирішенню відповідно до ст. 405 ЦК України. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 317,319,321,383,405 ЦК України, ст.ст. 9,64,156 ЖК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2,

Outcome: approved