Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони отримали у спадщину 41/50 частки житлового будинку [ADDRESS], Київської області, який розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,13 га. Однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку вони не отримали, так як їм стало відомо, що за життя не було приватизовано його частину земельної ділянки. При зверненні до Путрівської сільської ради з питань приватизації 41/50 частини земельної ділянки по [ADDRESS], їм стало відомо що [PERSON] було безкоштовно передано у власність всю спірну земельну ділянку на підставі рішення Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області без врахування прав та інтересів іншого співласника житлового будинку, оскільки на момент приватизації [PERSON] всієї земельної ділянки, вона перебувала у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] Окрім того, [PERSON] шляхом укладення договору дарування передала земельну ділянку, загальною площею 0,13 га, що розташована по [ADDRESS] своїй дочці [PERSON] Позивачі стверджують, що вищезазначене рішення Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області та договір дарування земельної ділянки є незаконними та порушують їх права, а тому підлягають скасуванню. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2014 року позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, державного акта та договору дарування земельної ділянки задоволено, Визнано недійсним та скасовано рішення Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області №61 десятої сесії ХХІV скликання від 12 грудня 2003 року, в частині безкоштовної передачі [PERSON] у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,13 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 21 березня 2008 року посвідчений державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Смоліною І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-1316, між [PERSON] та [PERSON]. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,13 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] серії [NUMBER] від 25.05.2005 року виданого на ім'я [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09 вересня 2014 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 квітня 2015 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 вересня 2014 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.06.2015 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, зазначивши що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 21.01.1987 року отримав у власність 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] яка в подальшому була успадкована позивачами по справі. Станом на 1987 рік при переході права власності на будівлю до кількох осіб земельна ділянка переходила у власність до всіх співвласників будівлі а отже [PERSON] на момент його смерті належало право користування спірною земельною ділянкою а тому таке право повинно було бути передано його спадкоємцям після смерті. Також відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на підставі якого здійснювалась приватизація спірної земельної ділянки [PERSON] володіла земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] тобто зовсім іншою земельною ділянкою ніж та яку вона приватизувала. Також ані з акту про встановлення на місцевості і погодження меж земельної ділянки ані з абрису меж земельної ділянки не вбачається що [PERSON] погоджувала межі земельної ділянки з співвласником будинку яким був [PERSON] Зазначає що [PERSON] не може бути добросовісним набувачем, оскільки при укладенні договору дарування земельної ділянки знала та повинна була знати що укладення такого договору порушує права іншого співвласника яким був брат [PERSON] - [PERSON] та до питання щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки не можна застосовувати правила віндикації оскільки у разі визнання договору дарування земельної ділянки не відбудеться зміна суб'єкта права на земельну ділянку так як [PERSON] як співласник 9/50 частин житлового будинку продовжуватиме мати всі передбачені законом права щодо користування спільною земельною ділянкою, отже спірний договір земельної ділянки має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст. 215 , ч.1 ст. 203 ЦК України . ч.4 ст.120 ЗК України. Представник відповідача Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за відсутності представника сільської ради, поклались при вирішенні справи на розсуд суду Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив відмовити, зазначивши що відповідно до ст. 1218 ЦК України право звернення до суду не спадкується, тобто в момент смерті [PERSON] в 2011 році втратив право оскарження в тому числі рішення сільської ради і договору дарування, право власності та право користування у спадкодавця на цю земельну ділянку не було. На його думку померлому [PERSON] було відомо про приватизацію земельної ділянки [PERSON] на своє ім'я, оскільки вони були сім'єю, при цьому він не скористався правом оскаржити це рішення та правом приватизації земельної ділянки а отже у позивачів не має права звернення з даним позовом до суду . Крім того просив застосувати строк позовної давності. Щодо вимоги про визнання недійсним договору дарування на думку представника відповідача позивачі обрали неналежний спосіб захисту потрібно було звертатися з позовом про витребовування майна із чужого незаконного володіння Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За цивільним законодавством УРСР (стаття 525 ЦК УРСР) коло прав та обoв`язків спадкодавця визначалося і визначається на час відкриття спадщини. Права та обов'язки спадкодавця включалися до складу спадщини лише, якщо вони належали спадкодавцеві на день його смерті. Судом встановлено. що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 січня 1987 року виданого [PERSON], державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-213 спадкоємцями померлого [INFO] року [PERSON] є дружина - [PERSON] та син [PERSON] в рівних частках кожний. Свідоцтво видане на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними спорудами, що знаходиться в селі Путрівка Васильківського району Київської області, який розташований на земельній ділянці радгоспу "Калинівський"(а.с. 9 Т.1) Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу Української РСР (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ) до земель сільських населених пунктів належать усі землі, що розташовані в межах, встановлених для цих пунктів. До їх складу входять: 1) землі, що знаходяться у безпосередньому віданні сільських Рад народних депутатів; 2) землі, закріплені за колгоспами, радгоспами та іншими сільськогосподарськими підприємствами; 3) землі, надані державним, кооперативним, громадським та іншим несільськогосподарським підприємствам, організаціям та установам. Згідно ст. 106-1 Земельного кодексу Української РСР (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) перехід права власності на жилий будинок, розташований у сільському населеному пункті, не тягне за собою переходу права користування присадибною земельною ділянкою. Надання присадибної земельної ділянки особі, до якої перейшло право власності на жилий будинок, провадиться на загальних підставах відповідно до вимог цього Кодексу. У випадках переходу в спадщину права власності на розташовану в сільському населеному пункті будівлю спадкоємцям, якщо вони не мають права на одержання у встановленому порядку присадибної земельної ділянки, надається право користування частиною земельної ділянки, необхідної для утримання цієї будівлі, в розмірі 0,03-0,06 гектара. Оскільки [PERSON] прийняв спадщину після свого померлого батька у 1987 році, то прийняти він міг тільки ту спадщину, яка дозволялася на той час діючим законодавством (ЦК УРСР 1963 р.) отже у [PERSON] не виникло в порядку спадкування право користування частиною спірної земельної ділянки Прийнявши спадщину після смерті чоловіка [PERSON] звернулася до Путрівської сільської ради із заявою про передачу їй безкоштовно земельної ділянки 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,13 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної місцевої ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до рішення Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області №61 десятої сесії ХХІV скликання від 12 грудня 2003 року " Про розгляд заяв громадян" та додатку № 1 до рішення № 61 від 12 грудня 2003 року [PERSON] передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,13 га, [ADDRESS] Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.05.2007 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності належало 41/50 частки домоволодіння, загальною площею 114,9 кв.м, житловою 52,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10 Т.1 ). Згідно договору дарування частини житлового будинку від 21 березня 2008 року посвідченого Смоліною І.В., державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1313 [PERSON] є власником 9/50 частин житлового будинку з частиною господарських та побутових надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] Відповідно до договору дарування від 21 березня 2008 року посвідченого державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Смоліною І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-1316, [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 0,13 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] (а.с 25-26 Т.1). Згідно з положеннями частини 2 статті 1225 Цивільного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [INFO] року [PERSON] помер. 24 липня 2013 року [PERSON] державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Смоліною І.В., видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON] на 1/3 частку 41/50 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових надвірних будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] яке зареєстровано в реєстрі за №1-1165 (а.с. 11-13 Т.1). 24 липня 2013 року [PERSON] державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Смоліною І.В., видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON] на 1/3 частку 41/50 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових надвірних будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстрованого в реєстрі за №1-1159 (а.с. 14-16Т.1 ). На час реєстрації позивачів ( на листопад 2008 року) до вищевказаного житлового будинку спірна земельна ділянка належала на праві власності [PERSON] яка була подарована їй [PERSON],. [PERSON] на вказаний час був живий і не оспорював рішення ради та державний акт, не оспорював договір дарування земельної ділянки. Відповідно до положень частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якій не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про власність» визнання недійсним акта органу державного управління або місцевого органу державної влади, який не відповідає закону й порушує право власника та інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження належним їм майном. Статтею 256, 257 ЦК України, визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Такий строк встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи що на час винесення сільською радою рішення про надання [PERSON] спірної земельної ділянки у власність та видачі державного акту, укладення договору дарування спірної земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] спадкодавець [PERSON] був живий та міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а отже мав змогу відповідно до вимог ст. 393 ЦК України оскаржити відповідне рішення, державний акт та договір дарування, проте не скористався своїм правом, що свідчить про пропуск позовної давності, а тому на момент смерті йому не належало право користування частиною спірної земельної ділянки, а отже відповідно до ст. 1218 ЦК України таке право не входить до складу спадщини, суд приходить до висновку що підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним рішення сілької ради та державного акту не має Щодо посилань представника позивачів на той факт що в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на підставі якого здійснювалась приватизація спірної земельної ділянки [PERSON] володіла земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] тобто зовсім іншою земельною ділянкою ніж та яку вона приватизувала.судом встановлено наступне Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зазначені права сторін випливають із загального диспозитивного правила про те, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, не порушуючи при цьому прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб (ч. 2 ст. 15і ЦК) Підстави позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об'єктивуються у поданих доказах. Верховний Суд України відзначив, що під підставами позову, які згідно зі ст. 31 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обгрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносин Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Оскільки позивачі не скористались своїми правами відповідно до ст 31 ЦПК України та не подали письмову заяву про зміни підстав позову, не збільшили розмір позовних вимог, суд обмежується дослідженням обставин якими обгрунтовуються позовна заява яка надійшла до суду та доказами які надані сторонами на підтвердження цих обставин. Вимога щодо визнання недійсним укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору дарування земельної ділянки від 21 березня 2008 року не підлягає задоволенню оскільки є похідною від вимоги про скасування рішення про надання земельної ділянки у власність [PERSON] та державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку виданого на ім'я [PERSON].

Outcome: dismissed