Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернулася в Могилів-Подільський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.04.1993 року, співвласниками квартири [ADDRESS] були [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яким належало по 1/3 вказаної квартири. 26.06.2003 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], було укладено договір дарування, за яким відповідачу було подаровано 2/3 зазначеної квартири. Позивач вважає даний договір недійсним, оскільки він був укладений нею в той час, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати внаслідок хвороби, а відтак не могла подарувати належну їй на праві власності частку квартири та надати згоду на дарунок частки квартири, що належала її чоловіку [PERSON] Як зазначено в позовній заяві, позивач яка народилася в 1949 році, є хворою людиною зі змінами у функціонуванні головного мозку. У 2002 році їй поставлено діагноз - пухлина лівої лобно-скроневої ділянки, яку було видалено хірургічним шляхом, що згодом призвело до встановлення інвалідності. Позивач з 2002 року лікується у відділені променевої діагностики Вінницької області Клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова та Вінницький ОПНБ ім. А.Ющенко. 21.04.2003 році, відповідно до висновку невропатолога стан позивачки погіршився. В подальшому 21.11.2003 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності . У вересні 2009 року поставлено діагноз рецидивна менгіома (пухлина) лівої лобно-тімяної ділянки. З 2002 року по даний час позивач лікується у відділенні променевої діагностики Вінницької області Клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова. Обстеження відбувалися у 2002, 2005, 2007, 2009. 2010, 2013 роках. Не всі документи збереглися, однак в останньому протоколі обстеження №5706 від 06.06.2013 року вказаний висновок: стан після видалення новоутворення лівої півкулі головного мозку. Тобто, позивач як хвора людина, у звязку зі змінами у мозку не усвідомлювала та не могла усвідомлювати значення своїх дій на час вчинення договору дарування. Право власності на спірну квартиру було набуто шляхом її приватизації, відповідно до свідоцтва на право власності від 21.04.1993 року. Співвласниками квартири за вказаним свідоцтвом були [PERSON] (Позивач), її чоловік [PERSON] (Третя особа) та Відповідач ([PERSON]І.) Дану квартиру було приватизовано за час шлюбу Позивача та Третьої особи, а відтак вона є спільною сумісною власністю подружжя. А тому не можна вважати, що надаючи згоду чоловікові на дарування частки квартири, вона діяла, повністю усвідомлюючи значення своїх дій і правочин відповідав її внутрішній волі, як того вимагають норми ст.. 203 ЦК України. Стан позивача після лікування, став покращуватись лише у 2013 році, тому можливості раніше звернутися до суду за захистом свого порушеного права - визнання оскаржуваного договору недійсним, вона не мала змоги. А тому позивач просить суд визнати недійсним договір дарування 2/3 квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу [PERSON], 26.06.2003 року, зареєстрований в реєстрі за №986. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо визнання договору дарування недійсним. Обставини викладені в позовній заяві з приводу хвороби його матері підтвердив. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету позову [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував щодо визнання договору дарування недійсним. Заслухавши представника позивача, відповідача, третю особу без самостійних вимог щодо предмету спору, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.04.1993 року, співвласниками квартири [ADDRESS] були [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яким належало по 1/3 вказаної квартири (а.с.14). 26.06.2003 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування за яким відповідачу було подаровано 2/3 квартири [ADDRESS], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.15,16). Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, або в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визнання правочину таким, що має дефекти волі і волевиявлення, а врешті і недійсним необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: щоб вона не усвідомлювала значення своїх дій, або не могла керувати своїми діями. Причини стану особи, за якого вона не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними, можуть бути різними: сильне нервове хвилювання, психічний розлад, травма, больовий шок, сильне алкогольне чи наркотичне сп'яніння тощо. Як вбачається з п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", справи про визнання правочину недійсним із підстав визначених у статті 225 ЦК України вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Як встановлено, позивач народилася в 1949 році, є престарілою, хворою людиною зі змінами у функціонуванні головного мозку та на час вчинення правочину не усвідомлювала та не могла усвідомити значення своїх дій, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ №002903 про встановлення ІІ групи інвалідності позивачу, відповідною медичною документацією наданою позивачем, що підтверджує діагноз позивача, періодичне перебування її на лікуванні, зміни у функціонуванні головного мозку після перенесеного хірургічного втручання (а.с.6-13,31-34). Відповідно до ст. 65 СК України вимагається згода другого з подружжя для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення. Оскільки, позивач, на момент укладення договору дарування, у зв'язку з важкою хворобою, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, а тому при надані згоди чоловікові на дарування його частки квартири, було порушено норми ст. 203 ЦК України. Враховуючи вище викладене, аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, суд вважає, що слід визнати недійсним договір дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS], що укладений 26 червня 2003 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №986. На підставі ст. 15, 16, 203, 225 ЦК України, ст.ст. 60, 65 СК України, постановою Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст. ст. 10, 60,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved