Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Точмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та морально шкоди, посилаючись на те, що він у період з лютого 1963 року по 15.02.2013 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем. 15.02.2013 року позивача було звільнено у зв'язку із скороченням штату. Позивач вказує, щоо з липня 2011 року відповідач не сплачував йому заробітну плату у зв'язку з чим у відповідача склалась перед ним заборгованість по заробітній платі у розмірі 17377,76 грн.. Позивач вказує, що при його звільненні відповідач не виплатив йому усі належні кошти. Позивач вказує, що у зв'язку із не сплатою на теперішній час відповідачем йому заробітної плати він вимушен сплачувати борги, зі своєї пенсі йому не вистачає коштів на сплату комунальних послуг , у нього погіршились відносини з родиною людини у якої він брав борг, у зв'язку із не виплатою заборгованості відповідачем, у зв'язку з чим позивач вказує, що досі несе моральні страждання у зв'язку із поведінкоою відповідача. Позивач просить стягнути суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 17377,76 гривень, індекс інфляції у розмірі 2,82 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 5849,47 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000,00 гривень. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився , про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності не надходило. Враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, заслухавши позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що позивач [PERSON] у період з 13.02.1963 року по 15.02.2013 року перебував у трудових відносинах з ВАТ "Точмаш" , що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.6-8) Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач не виплатив позивачеві заробітну плату у сумі 17377 гривень 76 коп., яку зобов'язаний виплачувати систематично щомісяця, що підтверджується копією довідки (а. с.10). Судом встановлено, що заборгованість ВАТ "Точмаш" перед позивачем по заробітній платі станом на 21.08.2013 року складає 17377 гривень 76 коп., що підтверджується довідкою (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку згідно із заявленими позовними вимогами з моменту звільнення з 15.02.2013 року по день звернення до суду (146 днів) , виходячи із даних про середню заробітну плату за один день (40,13 грн.) відповідно до розрахунку (а.с.11-12), яка підлягає стягненню в порядку ст. 117 КЗпП України, складає 5858 гривень 98 коп., але відповідно до позовних позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток у сумі 5849,47 грн., тому у зв'язку із тим, що суд не може вийти за рамки пред'явлених вимог, вважає за необхідним стягнути середній заробіток у сумі 5849,47 грн.. Суд встановив, що в результаті неправомірної невиплати позивачеві заробітної плати йому було спричинено моральні переживання, були порушені нормальні умови життя позивача, пов'язані з невиплатою заробітної плати. Тому суд вважає, що з вини відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, в зв'язку з чим позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги тяжкість спричинених страждань, те, що позивачу [PERSON] спричинявся психологічний стрес через порушення його законних прав на отримання винагороди за працю, що свідчить про наявність негативних наслідків, що на деякий час вплинули на спосіб життя позивача, враховуючи тривалість часу, у який позивач не отримує компенсацію за порушення його прав, а також зусилля, що повинні бути витрачені позивачем на поновлення нормального стану, суд виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України, пп. 3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди» вважає, що розмір суми, яка може компенсувати позивачу [PERSON] спричинену шкоду, складає 2000 гривень. Зазначену суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином, відповідачем були порушені права позивача, передбачені ст. ст. 115, 116 КЗпП України, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір у доход держави. На підставі викладеного, ст. ст. 115 ч. 1, 116 ч. 1, 2 КЗпП України,

Outcome: approved