Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], з участю третьої особи: орган опіки і піклування Трускавецької міської рада Львівської області, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] - [INFO]. Свою заяву мотивує тим, що у 09.09.2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 04.02.2008 року шлюб між сторонами розірвано, оскільки спільне життя не склалося. У шлюбі народився син [PERSON] - [INFO], який проживає разом зі нею. Відповідач ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться станом здоров'я дитини, матеріально не підтримує та взагалі не цікавиться його життям. Дитина не пам'ятає з боку батька батьківської уваги та турботи. Просить позов задовольнити. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та пояснили, що [PERSON] як батько не цікавиться станом здоров'я і розвитком сина [PERSON] - [INFO], матеріально не підтримує. Дитина не пам'ятає з боку батька батьківської уваги та турботи. Просять позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] - [INFO]. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Однак суд вважає, що клопотання відповідача про відкладення слухання справи не містять поважності причин неявки в судове засідання, безпричинні та спрямовані на затягування судового процесу. В письмових запереченнях проти позову заперечив такий позов, просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в такому запереченні, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечили позивач та його представник. Представник третьої особи- органу опіки і піклування Трускавецької міської рада Львівської області 14.12.2015 року у судовому засіданні позов не заперечила, та надала суду рішення виконавчого комітету Трускавецької міської рада Львівської області від 06.08.2015 року №181 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON]» та висновок Комісії з питань, захисту прав дитини Трускавецької міської рада від 23.07.2015 року, які підтримала з метою розв'язання спору по даній справі. Представник третьої особи- органу опіки і піклування Трускавецької міської рада Львівської області у судове засідання 09.02.2015 року, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи, не з'явилася, та про причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечили позивач та його представник. Суд, заслухавши пояснення часників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] у шлюбі народився син [PERSON] - [INFO]. Дитина [PERSON] - [INFO] проживає разом з матір'ю - позивачкою [PERSON], перебуває на її утриманні та виховані, а відповідач проживає окремо від них. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до висновку Комісії з питань, захисту прав дитини Трускавецької міської рада від 23.07.2015 року, який затверджений рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської рада Львівської області від 06.08.2015 року №181, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні сина, не допомагає матеріально, не цікавиться його життям та вихованням. Вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] Як вбачається із рішення суддів, що містяться у даній справі(а.с.12-13,33-39), що відповідач не визнає своє батьківство відносно сина [PERSON] - [INFO], та матеріально не підтримує сина, що не заперечується відповідачем у заперечні на позовну заяву позивача. Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із висновку по заяві гр. [PERSON] від 22.12.2015 року, затвердженого начальником Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області вбачається, що опитана дитина [PERSON] пояснила, що за адресою: [ADDRESS] він проживає разом із своєю матір'ю [PERSON] В 2008 році його батьки розлучились та з того часу він з матір'ю проживає окремо від батька [PERSON] Із своїм батьком він сам не хоче бачитись, оскільки останній не цікавиться його вихованням, навчанням та жодним чином не допомагав йому. Від батька він з матір'ю нікуди не переховується, просто з вищеперерахованих причин не хоче його бачити. Разом з тим, суд приймає до уваги, що між позивачем та дитиною на час вирішення спору відсутній емоційно-психологічний контакт який повинен бути між батьком та сином. Крім цього, суд вважає, що відповідач свідомо самоусунувся від виховання батьківських обов'язків, не бажає виховувати та утримувати свою дитину, не вживав жодних заходів для виконання таких у будь-який спосіб та не бажають їх виконувати, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини(1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з ч.2.ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Згідно ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що і було доказано позивачем в судовому засіданні, що відповідач не займається вихованням і утриманням дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що поведінка відповідача засвідчує, що він не проявляє до сина [PERSON] - [INFO] батьківської турботи, хоча має таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні сина, матеріально не підтримує, не цікавляться станом його здоров'я. А твердження відповідача про те, що він не наділений батьківськими правами, оскільки позивача не надає йому можливість виховувати дитини, є безпідставними та спрямованими на ухилення від виконання батьківських обов'язків. При цьому, відповідач доказів на спростування позову суду та те, що йому здійснюється перешкоди у виховані сина не надав, а поданий висновок по заяві гр. [PERSON] від 22.12.2015 року, затвердженого начальником Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області суд не бере до уваги так як такий складений на підставі заяви відповідача від 15.12.2015 року під час розгляду даної справи у судді. Така поведінка відповідача є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри до нього, як позбавлення батьківських прав, а тому слід позов задовольнити. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved