Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на земельні ділянки площею 2,0497 га. та площею 0,5687 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Раківщинської сільської ради Овруцького району Житомирської області, кадастровий номер [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER] та належали [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER] та на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Паризької комуни», с. Раківщина Овруцького району Житомирської області, в розмірі 5613,77 гривень або 0,10 відсотків, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], мотивуючи тим що він являється спадкоємцем за законом після смерті батька, і звернувся до Овруцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку та свідоцтво про право власності на майновий пай виданий після смерті спадкодавця. Крім того спадкоємцем не доведено факт родинних відносин між ними та [PERSON], оскільки маються розбіжності в написанні прізвища. Сторони в підготовче засідання не з»явилися, хоча були повідомлені своєчасно та належним чином про дату, час і місце розгляду справи судом. Позивач просив справу розглядати без його участі, відповідач позов визнав. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5 ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на земельні ділянки площею 2,0497 га. та площею 0,5687 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Раківщинської сільської ради Овруцького району Житомирської області, кадастровий номер [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER] та належали [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER] та на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Паризької комуни», с. Раківщина Овруцького району Житомирської області, в розмірі 5613,77 гривень або 0,10 відсотків, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] (а.с.11-13). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс УРСР 1963 року, а до тих їх прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тобто після 01.04.2004 року, застосовуються положення останнього. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 549 ЦК України 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а тому позивач фактично вступив у володіння спадковим майном після смерті батька [PERSON], так як у вересні 2000 року провів у будинку, де проживав батько ремонт, користувався земельною ділянкою, що підтверджується довідкою Овруцької міської ради Житомирської області від 07.08.2018 року №1152 (а.с.8). Позивач є сином [PERSON], і являється спадкоємцем за законом першої черги. З постанови державного нотаріуса Овруцького державної нотаріальної контори Кулініч Я.В., про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.08.2018 року №3554/02-31 вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину за законом після померлого [INFO] року батька [PERSON], так як він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки та майновий пай у зв'язку з тим, що державні акти на право власності на земельну ділянку померлому були видані 10 січня 2003 року, а свідоцтво на право власності на майновий пай - 30 липня 2007 року, не за життя, а після його смерті, та не доведено факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем (а.с.14). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Позивач є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], довідками Овруцької міської ради від 07.08.2018 року №№1151,1152 та іншими матеріалами справи. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність достатніх правових підстав вважати, що факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] доведеним, оскільки встановити даний факт в іншому порядку неможливо. Встановлення факту родинних відносин для заявника має юридичне значення, оскільки необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 21.08.2018 року земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження не зареєстровані. З повідомлення державного нотаріуса Овруцької ДНК від 29.08.2018 року за №3651/01-16 вбачається, що після померлого [INFO] року [PERSON] спадкова справа не заводилася, так як спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до ДНК не зверталися. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до складу спадщини після смерті спадкодавця увійшло і його право на земельні ділянки та майновий пай, правовстановлюючі документи на які були видані після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а тому, суд вважає, що позивач набув право власності на спадкове майно (земельну ділянку), на підставі діючої на момент прийняття спадщини ст.12 Закону України "Про власність ", від 7.02.91 року. Позивач сплатив судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Outcome: approved