Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення. Мотивуючи свою заяву тим, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , на квартиру відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , власником якої є [PERSON] . У зв`язку з невиконанням обов`язку щодо сплати комунальних послуг за вищевказаною адресою, виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 01 грудня 2020 року у розмірі 44 263, 49 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, також у зв`язку із невиконанням обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути суму індексу інфляції у розмірі 6 769, 96 грн., 3% річних у розмірі 3 101, 06 грн., а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2270 грн. Ухвалою суду від 15 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження до відповідачки [PERSON] у зв`язку зі смертю. Позовну заяву в частині стягнення заборгованості з [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки за адресою: [ADDRESS] ніколи зареєстрованим не був та ніякого відношення до квартири за цією адресою не має. Зареєстроване місце проживання з 2011 року за адресою: [ADDRESS] та за цією адресою боргів не має про що до суду надано довідку. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно положень до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З наданої суду заяви вбачається, що боржниками є [PERSON] , [PERSON] , місце проживання яких зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору міни, форма власності : приватна спільна сумісна, частка власності 1/1 ( а.с. 10 зворотній). На запит суду щодо реєстрації місця проживання боржника отримано інформацію з ВІДДІЛУ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН ВИКОНКОМУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] та знята з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі смертю (а.с.17). За відомостями ВІДДІЛУ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН ВИКОНКОМУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ відповідач [PERSON] , [INFO] з 27.09.2011 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.16). Заборгованість АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» просить стягнути за період з 01.10.2013 року по 01.12.2020 року, за адресою [ADDRESS] , що перебуває на обслуговуванні у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» у розмірі 44 263, 49 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено,що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Суд зазначає, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів, що за адресою, за якою виник борг з оплати комунальних послуг, а відповідач [PERSON] зареєстрований, є власником квартири або з ним укладено договір. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Стаття 129 Конституції України проголошує основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Таким чином, АТ "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач у справі є належним відповідачем у справі. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Проте, обґрунтовуючи позовні вимоги АТ "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» не зазначили та не надали доказів про те, що відповідач [PERSON] є споживачем їх послуг. Представник позивача скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд, подав клопотання про розгляд справи без його участі. З будь-якими клопотаннями щодо встановлення належного споживача своїх послуг не звертався, а також не обґрунтував вимоги звернення до відповідача, що унеможливлює стягнення з нього заявлених позивачем грошових коштів. Аналізуючи в сукупності обставини справи в контексті законів, інших норм права, надані сторонами докази, виходячи з стандарту доказування "баланс вірогідностей" (BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р., J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р.), суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо в позові відмовлено, судові витрати покладаютьсь на позивача.

Outcome: dismissed