Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

позивачка звернулась в суд з даним позовом, в якому вказала, що 11 жовтня 2006 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0040/82/63318 про надання відповідачу кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії лімітом 21 000,00 доларів США. На забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язання за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено іпотечний договір за реєстровим номером Д-909, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира [ADDRESS] та приватним нотаріусом накладено заборону на відчуження зазначеного у договорі майна. Між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Товаристом з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. 23 січня 2019 р. всі права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до [PERSON] за кредитним договором №014/0040/82/63318 та іпотечним договором від 11 жовтня 2006 року були відступлені їй, [PERSON] Підставою для вищевказаного переходу права вимоги за кредитним договором та відступлення прав за договором іпотеки є договір відступлення права вимоги №23-01/19 від 23 січня 2019 р. та договір відступлення прав за договором іпотеки від 23 січня 2019 року укладеними між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та позивачем, які посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнеєй В.В. На підставі вказаних договорів 23 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорней В.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45170338 від 23.01.2019 р. зареєстрований в реєстрі про державну реєстрацію іпотек під номером запису в спеціальному розділі 29963731, відомості про суб`єктів: боржник: [PERSON] , іпотекодержатель - [PERSON] , об`єкт нерухомого майна: квартира [ADDRESS] . Таким чином вона стала новим іпотекодержателем за договором іпотеки про що відповідач [PERSON] був письмово повідомлений 23.01.2019 р. Проте, відповідач, як боржник порушив своє основне зобов`язання за кредитним договором №014/0040/82/63318 від 11.10.2006 р. та іпотечним договором №Д-909 від 11.10.2006 р. не здійснюючи своєчасне погашення кредиту на її користь, як нового кредитора, внаслідок чого станом на 23 січня 2019 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем без урахування штрафних санкцій склала 32 286,08 грн. У зв`язку з наведеним 26.01.2019 р. відповідачу, як боржнику, була пред`явлена письмова вимога про виконання порушеного ним зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами, а саме про сплату заборгованості у розмірі 32 286,08 грн. на користь позивачки у не менш ніж тридцяти денний строк з дня отримання даної вимоги та попередження, що у разі невиконання відповідачем цієї вимоги позивачкою, як новим кредитором, буде прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідачем свої зобов`язання щодо сплати заборгованості виконано не було у зв`язку з чим позивачкою було прийнято рішення про задоволення своїм вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття на нього права власності у позасудовому порядку. Однак, звернувшись до нотаріуса, їй стало відомо, що 04.04.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Безруким О.В. було відкрито виконавче провадження №56109385 на підставі виконавчого листа від 27.02.2017 р. №346/1545/16-2 виданого Коломийським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №18-34.8/356 від 04.04.2008 року за період з 04.03.2008 р. по 24.02.2016 р. в сумі 3409736 грн. 71 коп. Даний виконавчий лист було виписано на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 24.11.2016 року, яким стягнуто з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №18-34.8/356 від 04.03.2008 р. за період з 04.03.2008 р. по 24.02.2016 р. в сумі 3409736 (три мільйони чотириста девять тисяч сімсот тридцять шість) грн. 71 (сімдесят одну) коп. В межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем був накладений арешт на все нерухоме майно [PERSON] в тому числі і на квартиру [ADDRESS] . Вказує, що накладений арешт на майно суперечить основним положенням Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», а також перешкоджає реалізації її, як іпотекодержателя, законного права задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття на нього права власності у позасудовий порядок. Просить суд звільнити з під арешту квартиру [ADDRESS] , що накладений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 40533618 від 06.04.2018 р., зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером запису в спеціальному розділі: 25631368, який виник на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 56109385, приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О.В. від 04.04.2018 р. В судове засіданн позивачка подала письмове клопотання,в якому позовні вимоги підтримала,просить справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав письмове клопотання,в якому просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнав. Представник відповідача, ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився без поважної причини, про день,час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. Третя особа, [PERSON] , в судове засідання не з`явився без поважної причини, про день,час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи, письмові клопотання позивачки та відповідача, суд приходить до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 11 жовтня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0040/82/63318 за умовами якого, відповідачу надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії лімітом 21 000,00 дол. США зі сплатою 14,0% річних (а.с.14). Також, 11 жовтня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено іпотечний договір за реєстровим №Д-909 відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . (а.с.15-17) Відповідно до договору відступлення права вимоги №23-01/19 від 23 січня 2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» передало позивачці [PERSON] всі права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №014/0040/82/63318 та договором іпотеки від 11 жовтня 2016 року (а.с.18-20, 22-24) На підставі вказаних договорів 23 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорней В.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45170338 від 23.01.2019 р. зареєстрований в реєстрі про державну реєстрацію іпотек під номером запису в спеціальному розділі 29963731, відомості про суб`єктів: боржник: [PERSON] , іпотекодержатель: [PERSON] , об`єкт нерухомого майна: квартира [ADDRESS] (а.с.25). Про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, а також про необхідність здійснення всіх зобов`язань, які випливають з даних договорів на користь позивачки, як нового кредитора, відповідач [PERSON] був письмово повідомлений 23 січня 2019 року (а.с.21) 26.01.2019 р. відповідачу, як боржнику, була пред`явлена письмова вимога та повідомлено про порушення основного зобов`язання за кредитним договором №014/0040/82/63318 від 11.10.2006 року та іпотечним договором №Д-909 від 11.10.2006 року, а саме про необхідність сплатити заборгованість, яка станом на 23 січня 2019 року становить 32 286,08 грн. на користь позивачки у не менш ніж тридцяти денний строк з дня отримання даної вимоги та попереджено, що у разі невиконання відповідачем цієї вимоги позивачкою, як новим кредитором, буде прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки(а.с.26) Згідно постанови про арешт майна божника від 04.04.2018 р. на підставі виконавчого листа №346/1545/16-ц виданого 27.02.2017 року Коломийським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №18-34.8/356 від 04.03.2008 р. за період з 04.03.2008 р. по 24.02.2016 р. в сумі 3409736 грн. 71 коп. накладено арешт на все майно боржника [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 3340910,6 грн. (а.с.30-31) Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. За приписами статей 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Аналогічні положення закріплені в ст. 1 Закону України «Про заставу», згідно з приписами якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України «Про заставу») . Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно правової позиції Верховного Суду від 16.05.2018 року справа № 338/1118/16-ц, зазначено наступне. Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин. У разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (частина перша статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 54 «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин). За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Однак, у відповідності до правової позиції Верховного Суду,а саме Великої Палати Верховного Суду по справі від 31.10.2018 року №465/646/11 зазначено, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року №2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. З наведених норм права вбачається, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Таким чином,відступити право вимоги за кредитом можна лише банку , відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить закону. У відповідності до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції. Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів". В своїй постанові по справі № 755/10947/17 від 30.01.2019р. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Зважаючи на те,що право вимоги за кредитом в даній справі було відступлене фізичній особі,а не банку (згідно до договору відступлення права вимоги №23-01/19 від 23 січня 2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» передало позивачці [PERSON] всі права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №014/0040/82/63318 та договором іпотеки від 11 жовтня 2016 року (а.с.18-20, 22-24), а також з огляду на викладене, а саме на останню правову позицію Великої Палати, яка є чинною, і винесена після правової позиції ВС від 16.05.2018 року, в позовних вимогах слід відмовити. На підставі ст.ст. 514, 526, 572, 575, 589 ЦК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про іпотеку",правових позицій Верховного Суду від 16.05.2018 року справа № 338/1118/16-ц, та від 31.10.2018 року по справі №465/646/11, постанові ВС по справі № 755/10947/17 від 30.01.2019р. , та

Outcome: dismissed