Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 18 травня 2010 року вона позичила відповідачу 40 000 доларів США, які він зобов'язався повернути до 23 грудня 2012 року. Це були її особисті грошові кошти, так як з відповідачем вона не перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2002 року. Договір був укладений в усній формі відповідно до п. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження чого відповідач склав розписку, яка посвідчує передання йому відповідної грошової суми. В обумовлену дату повернення позики, а саме до 23 грудня 2012 року, відповідач грошові кошти не повернув та почав ухилятися від їх повернення. Позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики, що в гривневому еквіваленті складає 319 720 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно зі ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов"язань не допускається. У відповідності до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно до ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, 18 травня 2010 року позивач надала відповідачу грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США, які він зобов'язався повернути до 23 грудня 2012 року. Вказані грошові кошти належали позивачу особисто, оскільки вона не перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2002 року. Договір позики був укладений в усній формі, на підтвердження чого відповідач склав розписку, яка посвідчує передання йому відповідної грошової суми. В обумовлену дату повернення позики, а саме до 23 грудня 2012 року, відповідач суму позики не повернув та почав ухилятися від її повернення. Таким чином, заборгованість відповідача склала 40 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.04.2013 року складає 319 720 грн. 00 коп. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Будь-яких належних та допустимих доказів проти вимог позивача відповідачем суду не надано, як не надано доказів того, що договір позики визнано недійсним в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 3197,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved