Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач в березні 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив встановити факт його проживання зі спадкодавицею [PERSON] , померлою [INFO] , однією сім`єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини з 15.10.2010 року по [INFO] року; встановити факт постійного проживання зі спадкодавицею [PERSON] , померлою [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини; визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є сиротою та 1975 року постійно проживав зі спадкодавцем, яка фактично була його опікуном. Оскільки постановою нотаріуса від 14 березня 2019 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності документів на підтвердження реєстрації місця проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та проживання однією сім`єю зі спадкодавицею протягом 5 років, вимушений звернутися до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2019 року по справі відкрите провадження, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 11 квітня 2019 року відповідач надав відзив на позов, в якому вважав позов необґрунтованим та зазначив, що позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження факту наявності між ним та спадкодавцем прав та обов`язків притаманних членам сім`ї , а вимога щодо визнання права власності не ґрунтується на законі, оскільки визнання визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту , що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У вступному слові представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача просила ухвалити рішення в частині позовних вимог щодо встановлення факту проживання зі спадкодавицею [PERSON] однією сім`єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини на розсуд суду , однак заперечувала проти задоволення позову в частині визнання права власності в порядку спадкування, вказавши, що позивач не позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за умови встановлення фактів, що мають юридичне значення. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вислухавши показання свідків [PERSON] , [PERSON] , приходить до наступних висновків. Так, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства засадами судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , 1918 року народження, яка на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . 12.03.2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу О.В.Чепкової із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Постановою нотаріуса від 14 березня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності документів на підтвердження реєстрації місця проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та проживання однією сім`єю зі спадкодавицею протягом 5 років, що є необхідним для визначення його спадкоємцем 4 черги та підтвердження факту прийняття ним спадщини. Стаття 15 Цивільного кодексу України надає право громадянам України на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого, у відповідності з вимогами ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини, які, за законом, повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є сиротою, з 1971 по 1975 роки був учнем Запорізької середньої загальноосвітньої школи інтернату №9, що підтверджується довідкою навчального закладу. Згідно записів в книгах обліку учнів інтернату, [PERSON] вказана як опікун [PERSON] .. [PERSON] був зареєстрований в житлі , яке належало на праві власності спадкодавцю [PERSON] , а саме в квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 18.01.1980 року по 13.10.1982 року та з 21.11.1984 року по 06.07.1988 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. З 15.10.2010 року по 12.03.2013 року позивач був зареєстрований в квартирі спадкодавця [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В довідці КП «ВРЕЖО №2» від 21.10.2010 року вказано, що [PERSON] зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] , як онук наймача [PERSON] .. 12.03.2010 року [PERSON] був знятий з реєстрації місця проживання, наразі в нього реєстрація відсутня. Факт постійного проживання позивача у спірні періоди зі спадкодавцем як члена сім`ї [PERSON] , також підтверджений в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , копіями виписок з історії хвроби , в яких адреса позивача зазначена як [ADDRESS] , а також копією вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2017 року у справі 331/1769/2017. Також суд звертає увагу на те, що в наданому позивачем акті про виконання технічної перевірки енергопостачальної компанії від 27.10.2015 року в квартирі [PERSON] , міститься підпис [PERSON] , який зазначений як «споживач». Крім того, судом встановлено, що після смерті [PERSON] її поховання здійснював позивач, що підтверджено договором -замовленням на організацію та проведення поховання від 02.10.2017 року. Таким чином , суд приходить до висновку , що [PERSON] надані докази , які у сукупності є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю в розумінні ч. 2 ст. 3 СК , а тому позов в частині встановлення факту проживання зі спадкодавицею [PERSON] однією сім`єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи позов в частині визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Матеріалами справи підтверджено, що постановою нотаріуса від 14 березня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Абзацем 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено , що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, враховуючи відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved