Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2009 року. Від шлюбних відносин вони мають дитину [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом із нею та знаходяться на її утриманні. З вересня 2019 року сторони разом не проживають, відповідач ухиляється від своїх обов`язків та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить стягувати аліменти за минулий період вересня 2019 року. Відповідач причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі "Судової влади України". Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 19 (а.с. 7). Від шлюбно-сімейних відносин сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 3 від 26.01.2010 року (а.с. 8), довідкою про реєстрацію та склад сім`ї № 1/9515 від 24.06.2020 року (а.с. 9), актом про проживання КПКМР "УКОЖФ" від 25.06.2020 року (а.с. 10). Судом не встановлено обставин, що відповідач непрацездатний або не має можливість надавати матеріальну допомогу, а також обставин того, що він добровільно здійснює матеріальну допомогу на утримання дітей, чим на думку суду порушуються вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України, згідно якої, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду, тощо) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Як встановлено судом, позивач не надав належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до відповідача з питання стягнення аліментів за попередній час на утримання сина. Враховуючи дату звернення позивача до суду з даним позовом 03 липня 2020 року, суд вважає доцільним частково задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів саме за період з 03 липня 2020 року до досягнення дитиною віку повноліття, відмовивши позивачу в частині вимог щодо стягнення аліментів за минулий період до дня звернення позивача до суду з цим позовом, зокрема з 01 вересня 2019 року до 03 липня 2020 року. Згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в зв`язку з тим, що син сторін потребує матеріальної допомоги від батька, який згідно закону повинен утримувати дитину і має можливість це робити. Розмір аліментів який просить стягнути позивач, суд вважає обґрунтованим та доцільним в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, щомісячно до досягнення сином повноліття. Оскільки, позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. ст. 180, 182, 183, 184, 191 СК України,

Outcome: partial