Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні посилаючись на те, що 24.02.2012 року згідно наказу №124-01-кф по ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», він був прийнятий на роботу на посаду фахівця із страхування відділу страхування Білоцерківської філії ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з 24.02.2012 року на період відсутності [PERSON] до дня фактичного її виходу на роботу з випробувальним строком три місяці. Разом з тим, 12.01.2015 року згідно наказу №07-01-кф ПАТ«Українська страхова компанія «Гарант-Авто» він був звільнений з роботи 12.01.2015 року з посади фахівця із страхування відділу страхування Білоцерківської філії вказаного акціонерного товариства у зв'язку із закінченням строку трудового договору згідно з п.2 ст. 36 КЗпП України. Одночасно, як вбачається з довідки, що видана Білоцерківською філією ПАТ«Українська страхова компанія «Гарант-Авто» від 11.08.2016 року, [PERSON] дійсно працював в Білоцерківській філії ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» та був звільнений 12.01.2015 року згідно відповідного наказу. Позивачу у справі було нараховано заробітну плату за листопад 2014 року - 2024 грн. 88 коп., за грудень 2014 року - 2058 грн. 98 коп., за січень 2015 року - 5548 грн. 05 коп., що слідує з вказаної довідки. Крім того, на 11.08.2016 року Білоцерківська філія ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант- Авто» має заборгованість перед позивачем в розмірі 6119 грн. 10 коп. Як слідує з довідки 11.08.2016 року, що видана Білоцерківською філією ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» середньоденна заробітна плата позивача складає 94,97 грн. В добровільному порядку відповідач заборгованості по заробітній платі не сплачує. В обґрунтування позову посилається на ст. ст. 47, 83, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 1, 3, 14, 15, 61, 110, . З урахуванням наведеного вважає, що ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» порушує законодавство про оплату праці в частині невиплати йому заробітної плати та належних йому сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, відтак, зобов'язане виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, а саме виплатити йому середній заробіток за період з 13.01.2015 року по 18.08.2016 року, всього за 404 робочих дні у сумі 38367,88 грн. Разом з тим, як вбачається з вищевказаних довідок, відповідачем у справі і станом на 11.08. 2016 року не здійснено виплати належних йому, як звільненому працівникові сум. За п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на викладене, вважає за можливе звернутися до Монастирищенського районного суду Черкаської області з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В силу ст. 233 КЗпП України, на його думку, ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» порушує законодавство про оплату праці, відтак, він має право звернутися до суду з даним позовом без обмеження будь-яким строком. Просить стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.01.2015 року по 18.08.2016 року в сумі 38367,88 грн. В судове засіданні позивач [PERSON] не з»явився Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав клопотання, відповідно до якого свій позов підтримує повністю. В судове засідання з»явитись не може. Просить справу розглядати у його відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представники відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в судове засідання повторно не з»явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 169 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в звязку з чим відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно наказу № 124-01-кф від 24.02.2012 року виданого ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» [PERSON] прийнятий на посаду фахівця із страхування відділу страхування Білоцерківської філії з 24.02.2012 року на період відсутності [PERSON] до дня фактичного виходу її на роботу з посадовим окладом згідно штатного розкладу та встановити строк випробування 3 місяці ( а.с. 6). Наказом № 07-01-кф від 12.01.2015 року позивача, фахівця із страхування відділу страхування Білоцерківської філії, звільнено з роботи 12.01.2015 року у зв»язку із закінченням строку трудового договору згідно з п. 2ст. 36 КЗпП України. Згідно наказу зазначено бухгалтерії Білоцерківської філії зробити відповідні розрахунки та виплати, пов»язані із звільненням позивача. (а.с. 7). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що згідно довідки № 7/16 від 11.08.2016 року, виданої Українською страховою компанією «Гарант-Авто» Білоцерківської філії, [PERSON] дійсно працював в Білоцерківській філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Був звільнений 12.01.2015 року згідно наказу № 07-01-кф. [PERSON] була нарахована заробітна плата за листопад 2014 року 2024 грн. 88 коп., за грудень 2014 року - 2058 грн. 98 коп. за січень 2015 року - 5548 грн. 05 коп. На 11.08.2016 року Білоцерківська філія ПАТ «УСК «Гарант-Авто» має заборгованість перед [PERSON] в розмірі 6119 грн. 10 коп. (а.с. 8). Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В силу ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Відповідно до Постанови КМ України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі Порядок №100) середня заробітна плата звільненого робітника обчислюється виходячи із його заробітку за останні два повних місяця роботи. Виходячи з наданої позивачем довідки про доходи № 8/16 від 11.08.2016 року його заробітна плата за останні два місяці, що передували місяцю в якому позивача звільнено з роботи, склала: листопад 2014 року- 2024,88 грн., грудень 2014 року - 2058,98 грн. Середньоденна заробітна плата складає 94 грн. 97 коп. ( а.с. 9). Суд вважає, що за період з 13 січня 2015 року по 18 серпня 2016 року робочих днів, з урахуванням вихідних та святкових - 400, а тому виходячи з розрахунку в межах заявлених позовних вимог: розмір середньоденної заробітної плати у сумі 94,97 грн., кількість робочих днів у цей період 400 робочі дні (94,97 х 400 робочих днів) = 37988 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в силу ст. 117 КЗпП України. Крім цього, у відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розглядi справи про стягнення заробiтної плати у зв'язку iз затримкою розрахунку при звiльненнi, що працiвниковi не були виплаченi належнi йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї суми в день звiльнення, коли ж вiн у цей день не був на роботi, - наступного дня пiсля пред'явлення ним роботодавцевi вимог про розрахунок, суд на пiдставi ст. 117 КЗпП стягує на користь працiвника середнiй заробiток за весь перiод затримки розрахунку, а при непроведеннi його до розгляду справи - по день постановлення рiшення, якщо роботодавець не доведе вiдсутностi в цьому своєї вини. Сама по собi вiдсутнiсть коштiв у роботодавця не виключає його вiдповiдальностi. Виходячи з наданої позивачем довідки про доходи № 8/16 від 11.08.2016 року його заробітна плата за останні два місяці, що передували місяцю в якому позивача звільнено з роботи, склала: листопад 2014 року- 2024,88 грн., грудень 2014 року - 2058,98 грн. Середньоденна заробітна плата складає 94 грн. 97 коп. ( а.с. 9). Суд вважає, що за період з 18 серпня 2016 року по 25 жовтня 2016 року робочих днів, з урахуванням вихідних та святкових - 46, а тому виходячи з розрахунку в межах заявлених позовних вимог: розмір середньоденної заробітної плати у сумі 94,97 грн., кількість робочих днів у цей період 46 робочі дні (94,97 х 46 робочих днів) = 4368 грн. 62 коп., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а всього : 4368 грн. 62 коп. + 37988 грн. 00 коп. = 42356 грн. 62 коп. Відповідно до матеріалів справи відповідачем не було вжито будь-яких заходів для здійснення розрахунку з позивачем при звільненні (не направлено відповідного листа із пропозицією отримати належні кошти; належні кошти не були надіслані грошовим переказом на адресу позивача тощо), а тому суд вважає вину відповідача у не проведенні такого розрахунку з позивачем при звільненні доведеною. Відповідач не надав суду заперечень проти правильності обрахунку здійсненого позивачем, заперечень проти сум заборгованості та заперечень проти задоволення позову. У звязку з порушенням відповідачем строків проведення розрахунку при звільненні, останній має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого за період з 13.01.2015 року по 25.10.2016 року складає суму 42356 грн. 62 коп. Також, з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підстав викладеного ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" та

Outcome: approved