Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 29.08.2008 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON] [INFO], 24.12.2013 року шлюб між ними було розірвано, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, сам відповідач працездатний, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду. Після оголошеної судом перерви позивач в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про уточнення позовних вимог, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач позов не визнав, пояснив, що їхня донька [PERSON] зареєстрована та проживає за його адресою, він забезпечує свою дитину, а вимоги позивачки є необґрунтованими, після оголошеної судом перерви в судове засідання відповідач не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином під розписку, причини неявки суду невідомі, а тому суд вважав за можливе закінчувати розгляд справи без участі відповідача. Вислухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.08.2008 року, який було розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2013 року, яке набрало законної сили 14.01.2014 року, що стверджується копією паспорта позивачки з відмітками про укладення шлюбу та його розірвання, копією вказаного рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. В судовому засіданні також встановлено, що дочка сторін [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] за місцем проживання відповідача, позивач зареєстрована і проживає по [ADDRESS], що слідує з довідок ЖЕК № 7 та ЖЕК № 1 в матеріалах справи. Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно положень ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За вирішенням спору щодо визначення місця проживання їхньої доньки у передбаченому законом порядку сторони не зверталися, але з довідки ДНЗ № 18 «Ясочка» від 04.03.2015 року, який відвідує з 11.07.2012 року донька сторін, вбачається, що домашньою адресою дитини значиться місце проживання позивачки. Крім того, в цій довідці вказано на те, що до дитячого садка дівчинку приводить та забирає мати, тільки інколи батько, мати постійно цікавиться життям та знаннями своєї дитини в дошкільному закладі, оплату за харчування дитини в дошкільному закладі сплачує мати. Сам відповідач в суді не заперечував, що матеріальні витрати по утриманню дитини несе позивачка, купляє для дитини необхідний одяг, сплачує кошти за харчування дитини в дитячому садку, несе інші витрати, він, в основному, приділяє увагу вихованню дитини. За ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 цього Кодексу за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З пояснень відповідача в суді встановлено, що він офіційно не працює, має нерегулярний дохід, на користь інших осіб аліментів не сплачує, а тому суд вважає за можливе з врахуванням всіх вищенаведених обставин визначити розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на користь позивача на утримання їхньої дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісячно, оскільки домовленості між сторонами щодо утримання дочки не досягнуто, а як встановлено судом і вказано вище, дочка сторін після розлучення залишилася проживати з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Жодних доказів для спростування цих висновків суду відповідачем не було надано. Визначаючи розмір аліментів, суд приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, передбачений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 01 січня 2015 року -1032 грн. та мінімальний розмір аліментів, який відповідно до ч.2 ст.182 СК України на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, яку зареєстровано в суді 04.02.2015 року. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави при зверненні до суду з даним позовом. А згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved