Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 6 липня 2016 року у розмірі 14717,74 грн та судові витрати в розмірі 2270 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 6 липня 2016 року. Відповідач при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встанвлено початковий кредитний ліміт, який надалі збільшився до 3000 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 9 листопада 2020 року має заборгованість в сумі 14717,74 грн, з яких 8028,54 грн - заборгованість за тілом кредита, 4393,20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2296 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних права та інтересів АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 2 лютого 2021 року позовну заяву АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд до Рівненського міського суду Рівненської області. Ухвалою від 23 квітня 2021 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Одночасно з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 6 липня 2016 року відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі анкета-заява). В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідач отримав кредитні картки: № [NUMBER] з терміном дії 03/20; № [NUMBER] з терміном дії 04/20; № [NUMBER] з терміном дії 05/20; № [NUMBER] з терміном дії 07/20; № [NUMBER] з терміном дії 09/20. 8 липня 2016 року на видану відповідачу картку № [NUMBER] встановлений кредитний ліміт в розмірі 1000 грн; 2 липня 2017 року кредитний ліміт збільшений до 3000 грн, про що свідчить довідка АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] . З виписки за договором за період з 6 липня 2016 року до 18 серпня 2020 року встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної картки, здійснював платежі, поповнював картку. Виписка також містить інформацію про встановлення 2 липня 2017 року кредитного ліміту в розмірі 3000 грн. За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за договором станом на 9 листопада 2020 року становить 14717,74 грн та складається з 8028,54 грн заборгованості за тілом кредиту, 4393,20 грн заборгованості за простроченими відсотками та 2296 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1057 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За положеннями ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. До анкети-заяви позивач додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсально, 30 днів пільгового періоду». Разом з тим, додані позивачем витяги не містять підпису відповідача та в матеріалах справи відсутнє підтвердження, що саме з цими Тарифами та Умовами і правилами ознайомився відповідач та погодився з ними. За таких обставин надані позивачем витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 6 липня 2016 року. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що відповідачу оформлено кредитну картку «Універсальна», витяг з тарифів обслуговування якої надано позивачем, оскільки ні анкета-заява, ні довідка про видані картки не містять такої інформації. В анкеті-заяві позичальника [PERSON] від 6 липня 2016 року не зазначені процентна ставка за користування кредитом, умови иа порядок її зміни, порядок та умови збільшення розміру кредиту, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання, процентна ставки від суми неповернутого в строк кредиту відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, встановлену у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ч.2 ст.625 ЦК України, в розмірі, зазначеному позивачем. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір заборгованості за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник) складає 8028,54 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку, не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про те, що позивач має право вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 8028,54 грн. Таким чином, позов належить задовольнити частково. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведенного та

Outcome: partial