Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості, та згідно яких просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 37117,34 грн. На обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 02 липня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № DNH4KP23610392, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов договору відповідач зобовязалась здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами), щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та комісію. Крім того, встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Відповідач не виконала зобовязання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 березня 2017 року склала 39736,55 грн. та складається: 1021,32 грн. - заборгованість за кредитом; 10097,16 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28618,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 4862,89 грн., яка була стягнута судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2008 року, різниця становить - 34873,66 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1743,68 грн. - штраф (процентна складова). Заборгованість до стягнення становить 37117,34 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак позовна заява містить клопотання про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає та просить його задовольнити. Згідно наданих письмових пояснень, оскільки кошти за кредитним договором повернуто не було, несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.Як вбачається із розрахунку заборгованості нарахування відсотків проводилось щомісячно, але дані платежі відповідач не сплачував, а тому право банку про отримання щомісячних платежів порушувалося, що надавало банку можливість звернутися до суду з позовом про стягнення даних нарахувань. Крім того, представником позивача зазначається, що згідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам Розстрочка (СТАНДАРТ) строк позовної давності було збільшено до 5 років, і так як за умовами договору щомісячні платежі нараховуються до моменту погашення кредиту, який не погашений, наявні підстави для стягнення несплачених але нарахованих сум щомісячних платежів у межах пятирічного строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 липня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 1839,50 грн. на строк 24 місяці по 02 липня 2008 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць (25,08% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом. \~\~За змістом частини 1 статті 626, статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є\~підставою виникнення зобов'язань. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконувала,\~в звязку з чим судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2008 року з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за вказаним договором в розмірі 4862,89 грн. \~\~Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач і в подальшому не виконувала зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 березня 2017 року становить 39736,55 грн. та складається: 1021,32 грн. - заборгованість за кредитом; 10097,16 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28618,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1743,68 грн. - штраф (процентна складова). Різниця за виключенням суми стягнутої за попереднім рішенням становить 37117,34 грн. Відповідно до статті\~256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті\~267 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст.10, 60 кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] викладено письмові заперечення проти позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Доводи відповідача полягають в тому, що у даному спорі повинні бути застосовані строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові (а.с.25). За правилами ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.\~257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст.\~258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.\~253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого\~права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.\~261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Судом встановлено, що строк позовної давності відносно вимог повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, неустойки, пені, штрафів, за договором укладеним між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], відповідно до п.5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) складає 5 років. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З заяви-анкети позичальника [PERSON] вбачається, що вона не містить умов про збільшення позовної давності, проте зазначено про ознайомлення та згоду відповідача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) (а.с. 8). Надані Банком до позовної заяви Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), пунктом 5.5. яких зазначено про встановлення терміну позовної давності у 5 років, не містять дати їх затвердження та періоду їх чинності та вони не містять підпису позичальника [PERSON] (а.с.9-12). Доказів ознайомлення відповідача саме з цими Умовами жодними доказами не підтверджуються. Отже, позивачем не доведено погодження сторонами у передбаченій ст. 259 ЦК України письмовій формі збільшеного строку позовної давності, в звязку з чим підстави для застосування у даному спорі строку позовної давності у 5 років відсутні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-240цс14. Крім того, судом встановлено, що навіть у разі застосування пятирічного строку позовної давності, який, як зазначив позивач, діяв для даного кредитного договору, позивач все одно звернувся до суду зі значним пропущенням і цього строку. Так, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом,\~повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). \~\~\~\~ Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У кредитному договорі, що був укладений сторонами, строк виконання зобовязання чітко визначений: строк сплати щомісячних платежів - у період з 21 по 28 число місяця по 98,57 грн. строк повного погашення кредиту 02 липня 2008 року. Згідно зі ст.\~266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконувала, з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви в якості письмового доказу представником позивача, вбачається, що [PERSON] передбачені умовами договору платежі не вносила, в тому числі і після ухвалення судового наказу про стягнення заборгованості\~від 21 листопада 2008 року. Ніяких дій, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності після цієї дати, відповідачем не було вчинено. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст.\~264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, термін позовної давності заново почав відліковуватись згідно приписів ч. 2 та ч. 3 ст.\~264 ЦК України\~з листопада 2008 року, а тому подача банком позову до суду в березні 2017 року була поза межами установленого законом строку позовної давності та у зв'язку із неналежним виконанням умов договору банк мав право з 21 листопада 2008 року звернутися до суду з позовом, однак позовну заяву подав 13 березня 2017 року. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року (справа №6-61цс14), від 4 листопада 2015 року (справа №6-1926цс15). Вивчивши матеріали справи,\~суд дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з даним позовом, пропустив без поважних причин позовну давність, установлену ст. 257 ЦК України, що виключає можливість судового захисту порушеного права позивача у відповідності до положень ст. 267 ЦК України, а відтак, це є підставою для відмови у задоволені позову у звязку із пропуском строку позовної давності. Щодо посилання представника позивача на те, що судом має бути застосована правова позиція, що викладена в постанові Верховного Суду України № 6-249 від 02.12.2015 року, не приймається судом, оскільки у даній постанові викладений правовий висновок\~щодо застосування строку позовної давності у разі зміни строку виконання основного зобов'язання. У даній справі, строк основного зобовязання не змінювався, сторони не врегульовували дострокове повернення коштів, тому відрахування строку позовної давності здійснюється від\~несплати чергового платежу. У вказаній постанові також вказано й на те, що\~стягнення кредитних коштів по сплаті щомісячних платежів в межах трьохрічного строку позовної давності до дня звернення до суду із зазначеним позовом є помилковим. Тому доводи апеляційної скарги відносно того, що у разі застосування строку позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобовязань та нарахувань, які були здійснені за межами строку позовної давності, а, суми нарахувань,здійснені у межах строку позовної давності, підлягають стягненню з відповідача є неспроможними. Отже, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову у звязку із пропуском строків позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed