Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Міненко І.В. звернувся з позовом до Юнаківської сільської ради, який в подальшому уточнив, та просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за позивачем в порядку спадкування право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області згідно із сертифікатом серії СМ № 015599, виданим на ім`я [PERSON] , зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів 28.03.1996 року за №581. Свої вимоги мотивує тим, що у 1997 році помер батько позивача [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай), яка належала померлому на підставі сертифікату серії СМ № 015599. При зверненні позивача до приватного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , так як відсутній факт прийняття спадщини після померлого та відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай). У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача по справі - Юнаківської сільської ради Сумської області у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, покладається на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Хоменко О.В. в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження та про смерть (а.с. 10, 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з права на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 015599, виданого на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 28.03.1996 року за №581 та знаходиться у землях, що перебувають в колективній власності САПТЗТ ім. Ульянова і на території Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області. Згідно довідки №518 від 14.07.2020 року, виданої виконкомом Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області, [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті і на момент смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] в житловому будинку зареєстрований був один. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Юнаківської сільської ради не посвідчувався (а.с. 15) 31 липня 2020 року представник позивача звернувся до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. з питання видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після [PERSON] , який помер [INFO] та йому було відмовлено, так як відсутній факт прийняття спадщини після померлого та відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай)(а.с. 13-14). Відповідно до ч. 1 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення фактів, визначених чітким переліком. Згідно до ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення факту прийняття спадщини після померлого спадкодавця необхідне для прийняття позивачем спадщини за законом після померлого батька. Таким чином, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що згідно інформації Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (а.с. 12) станом на 01.01.213 року на ім`я [PERSON] зареєстровано сертифікат на земельну частку (пай) серія СМ №015599 за №581 від 28.03.1996 року, про що зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ ім. Ульянова на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації № 91 від 20.03.1996 р., який був переданий власнику і в архіві управління не зберігається, так як сертифікат виготовляється в одному екземплярі. Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області не видавався. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай), наявні всі підстави для визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) за позивачем [PERSON] .

Outcome: approved