Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів посилаючи на те, що 31 січня 2003 року згідно з розпорядженням від 31.01.2003 року № [NUMBER]-ж Фондом комунального майна м. Херсона було видано свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] фіктивно, передано на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON]. Вказане свідоцтво вважає незаконним і виданим з порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», з порушенням його прав. Посилаючись на те, що 29.10.1996 року [PERSON], попередній власник квартири, звернулась до Суворовського районного суду м. Херсона з заявою до онука про виселення їх із квартири. 13 березня 1997 року в Суворовському районному суді м. Херсона відбувся розгляд цивільної справи № 2-205/97 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] і винесено рішення яким виселено [PERSON], [PERSON] з малолітньою дитиною з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. 02.07.1997 року Апеляційний суд Херсонської області розглянув апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] (його дружини) на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13.03.1997 року та ухвалив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13.03.1997 року залишити без змін. На підставі виконавчого листа № 2,205/97 та рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13.03.1997 року, яке вступило в законну силу, судовий виконавець Суворовського районного суду м. Херсона висилив [PERSON] та [PERSON] з вказаної квартири й оформив акт про виселення від 22.08.1997 року, в якому зазначив 78 одиниць майна, яке було виселено та поштучну його вартість в гривнях. 16.07.1997 року ВАТ «Херсонські Комбайни» на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» видав [PERSON] свідоцтво про право власності на житло відповідно до якого квартира [ADDRESS] перейшла від ВАТ «Херсонські Комбайни» у власність [PERSON]. 24.07.1997 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на вищезазначену квартиру в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації, а 09.10.1997 року між [PERSON], та [PERSON] було укладено торговий біржовий контракт, відповідно до якого остання продала, а він, [PERSON] придбав належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] (копія додається). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 245 від 17.06.1999 року до комунальної власності Херсонської міської громади було прийнято об'єкти державного житлового фонду, що перебували у повному господарському віданні ВАТ «Херсонські комбайни». Зазначені об'єкти державного житлового фонду складалися з 42 будинків, серед яких був і будинок [ADDRESS]. Що стосується [NUMBER] цього будинку, то з 09.10.1997 р. і на цей час на підставі Інвент. справи № 50127, що знаходиться в КП «Херсонське державне бюро технічної інвентаризації» ХОР, квартира належить, [PERSON], згідно з торговим біржовим контрактом від 09.10.1997 року, який зареєстрований на товарній біржі «Смарагд-Південь» за № 235. 10.12.1999 року йому стало відомо, що Суворовський районний суд м. Херсона поновив розгляд справи про виселення [PERSON] із квартири, яка відповідно до інвентарної справи № 50127 в БТІ м. Херсона та згідно з Торговим біржовим контрактом від 09.10.1997 року зареєстрованим на товарній біржі «Смарагд-Південь» за № 235 станом з 09.10.1997 року і на теперішній час належить [PERSON] і від нього у власність нікому не передавалася. Але не зважаючи на це, 10.12.1999 року Суворовським районним судом було винесено рішення відповідно до якого було ухвалено, в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виселення відмовити. Визнати право користування жилплощею в квартирі [ADDRESS] за [PERSON]. Визнати свідоцтво про право власності від 16.07.1997 року видане на ім'я [PERSON] на [ADDRESS] недійсним. Визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09.10.1997 року укладений між [PERSON] і [PERSON] недійсним, зобов'язав [PERSON] разом з проживаючою особою звільнити квартиру [ADDRESS], при відмові звільнити квартиру виселити без надання іншого приміщення. Зазначене рішення було оскаржене в Судову колегію по цивільним справам Херсонського обласного суду. 01 березня 2000 року Судова колегія по цивільним справам Херсонського обласного суду винесла ухвалу, відповідно до якої було ухвалено скарги [PERSON], [PERSON] задовольнити. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10.12.1999 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду в той самий суд. 20.12.1999 року коли позивач і його батьки були на роботі, відповідач по справі [PERSON] без належного на те рішення суду, без виконавчого листа, самостійно через віконний блок заселилася в спірну квартиру. В результаті чого привласнила частину майна належну позивачу, і частину майна знищила взагалі. Факт проникнення в квартиру і захоплення майна, підтверджується актом, який було оформлено самою [PERSON] від 20.12.1999 року та підписами в акті особами, які приймали участь в захопленні майна та незаконному вселенні. Вважає, що вказані вище доводи, в частині захоплення майна та незаконного вселення в квартиру, заслуговують на увагу суду і повинні бути відшкодовані шляхом стягнення з [PERSON] маральної та матеріальної шкоди. [INFO] року продавець [PERSON] не витримала судових розглядів та знущань [PERSON] та померла. Вважає, що Відповідачі 3, 4 мають відшкодувати завдані йому матеріальні збитки за привласнене і знищене майно, вартість якого встановлена відповідно до переліку, копія якого додається до цього позову, і становить 24222,30. Спадкоємці, правонаступники в розгляд справи не вступили, спадкова справа не заводилась , суд не з'ясував хто після смерті [PERSON] прийняв спадщину у відповідності до вимог ЦК України та в якому обсязі. 26 квітня 2001 року Суворовський районний суд м. Херсона виніс рішення відповідно до якого було вирішено позов [PERSON] - задовольнити. Визнати приватизацію квартири [ADDRESS] і свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON] акціонерним товариством «Херсонські комбайни» від 16.07.1997 року - недійсними, повернувши квартиру на баланс КП ЖЕК «Петровець». Визнати недійсним торговий біржовий контракт від 09.10.1997 року, згідно якого [PERSON] продала і [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] спільно з проживаючими особами звільнити квартиру [ADDRESS]. Визнати право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] за [PERSON]. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення 5000 гривень в рахунок моральної шкоди і 233, 75 гривень в рахунок відшкодування витрат по сплаті державного мита - відмовити. Ухвалу від 16 червня 2000 року про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] - відмінити. Зазначене рішення не набрало законної сили, так як було оскаржене в Судову колегію по цивільним справам Херсонського обласного суду і 13 червня 2001 року вказана колегія винесла ухвалу, відповідно до якої суд ухвалив скаргу [PERSON] - задовольнити. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 квітня 2001 року - скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в Комсомольський районний суд м. Херсона. Таким чином, рішення про повернення спірної квартири на баланс КП ЖЕК «Петровець» не набуло законної сили і фактично квартира [ADDRESS] не була ні за ким закріплена і на баланс жодному підприємству, установі чи організації передана не була. 16.08.2002 року Суд Комсомольського району м. Херсона виніс рішення, відповідно до якого було задоволено позов [PERSON] та визнано недійсним розпорядження №2347 від 16.07.1997 року , свідоцтво про право власності від 16.07.1997 р. виданні ВАТ «Херсонські Комбайни» на імя [PERSON] по [ADDRESS] визнано недійсним торгово- біржовий контракт від 09.10. 1997 року укладений брокерською конторою «Олеко» торговельної біржі « Смарагд південь» між [PERSON] та [PERSON] про продаж квартири [ADDRESS]. Вирішено повернуть сторони у первинний стан та визнати за [PERSON] та [PERSON] право користування жилим приміщенням в [ADDRESS] В обґрунтування повернення витрат по вартості квартири зазначив наступне: оскільки в рішенні Комсомольського районного суду м .Херсона від.16.08.2002 р. при визнанні угоди купівлі продажу квартири недійсною та повернення сторін в первинний стан не названо сторону яка зобов'язана повернути у власність куплену квартиру, рішення суду не виконувалось, а на неодноразові звернення до БТІ м. Херсона до Херсонської міської ради отримав відповіді, що квартира у власність нікому не передавалась і, що станом на теперішній час квартира належить [PERSON] 22.01.2014 року Суворовським районним судом м. Херсона було винесено Постанову, суд першої інстанції не прийняв до уваги Ухвалу Верховного Суду України від 29.04.2009 року, якою встановлено, що: «відповідно до ст. 48 ЦК УРСР по недійсній угоді кожна зі сторін зобов'язана повернути все одержане за угодою, а при неможливості повернути в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Таким чином у разі неможливості повернення квартири [PERSON], що має місце при таких правовідносинах, оскільки винна сторона угоди - [PERSON] померла, Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 28 квітня 1978 року №3 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснив судам, що по пред'явленим у таких випадках позовах до спадкоємців, останні відповідають у межах дійсної вартості успадкованого ними майна при умові додержання вимог про пред'явлення претензії. Рішенням суду від 16 серпня 2002 року біржовий контракт, укладений між [PERSON] і [PERSON], визнано недійсним, зазначено, що сторони повернуто до попереднього стану. Проте в рішенні не зазначено, з кого стягнуті кошти, сплачені [PERSON] продавцю, тому що [PERSON], яка винна в укладенні угоди з порушенням вимог закону, 4 липня 2000 року померла». На сьогоднішній день [PERSON] позбавлений можливості повернути право власності на квартиру, а тому вважає за доцільне вимагати відшкодування витрат пов'язаних з її купівлею та враховуючи, що майно, було знищено після її незаконного захвату Відповідачами 3, 4. Між [PERSON] та [PERSON] було укладено торгово-біржовий контракт, який був спрямований на виникнення правовідносин, а саме відчуження права власності на квартиру [PERSON] та виникнення права власності на квартиру у [PERSON] за встановлену грошову вартість, яка була сплачена продавцю. Умови вказаного контракту сторонами були виконані. [PERSON], проживав у вказаній квартирі 2 роки після її придбання, та у зв'язку з визнанням судами права користування квартирою за [PERSON], яку вона захопила розбійним шляхом 20.12.1999 року, з усім його майном та незаконним шляхом отримала право власності на квартиру та приватизувала її. На сьогоднішній день він був позбавлений права власності на квартиру, шахрайськими та протиправними методами [PERSON]. В результаті вказаного йому було спричинено матеріальну та моральну шкоду за втрату майна, а також втрату квартири, за яку позивачем було сплачено повну вартість. З урахування уточнень, остаточно просив, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на його користь 24222,30грн. матеріальної шкоди та по 25000,00грн. моральної шкоди з кожної; стягнути солідарно з управління обліку, розподілу та приватизації житла і Виконавчого комітету Херсонської міської ради на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 554891,00 грн. та по 25000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з кожного; стягнути з відповідачів сплачені судові витрати. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, однак надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені були належним чином, про що свідчать повістки з відмітками про вручення. Від [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що за рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 13.03.1997 року в справі №2-205/97 позов [PERSON], про виселення було задоволено і постановлено висилити [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітню дитини, без надання іншого житлового приміщення для проживання. 02.07.1997 року Апеляційний суд Херсонської області розглянув апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13.03.1997 року та ухвалив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13.03.1997 року залишити без змін. На підставі виконавчого листа № 2-205/97 виданого на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13.03.1997 року державним виконавцем було виселено [PERSON] та [PERSON] з вказаної квартири. 16.07.1997 року ВАТ «Херсонські Комбайни» на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» видав [PERSON] свідоцтво про право власності на житло відповідно до якого квартира [ADDRESS] перейшла від ВАТ «Херсонські Комбайни» у власність [PERSON]. 24.07.1997 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на спірну квартиру [ADDRESS] в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації. 09.10.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено торговий біржовий контракт, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] 05.02.1999 року між [PERSON] та ЖКП ЖЕК «Петровець» було укладено договір №114 власника квартири багатоквартирного будинку на участь в витратах на утримання будівлі та прилеглої до нього території. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 245 від 17.06.1999 року до комунальної власності Херсонської міської громади було прийнято об'єкти державного житлового фонду, що перебували у повному господарському віданні ВАТ «Херсонські комбайни». Зазначені об'єкти державного житлового фонду складалися з 42 будинків, серед яких був і будинок [ADDRESS]. 10.12.1999 року Суворовським районним судом м. Херсона при перегляді цивільної справи, було постановлено рішення, відповідно до якого було ухвалено в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виселення відмовити. Визнати право користування жилплощею в квартирі [ADDRESS] за [PERSON]. Визнати свідоцтво про право власності від 16.07.1997 року видане на ім'я [PERSON] на [ADDRESS] недійсним. Визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09.10.1997 року між [PERSON] і [PERSON] недійсним, зобов'язав [PERSON] разом з проживаючою особою звільнити квартиру [ADDRESS], при відмові звільнити квартиру виселити без надання іншого приміщення. Зазначене рішення було оскаржене в Судову колегію по цивільним справам Херсонського обласного суду. 01 березня 2000 року Судова колегія по цивільним справам Херсонського обласного суду винесла ухвалу, відповідно до якої було ухвалено скарги [PERSON], [PERSON] задовольнити. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10.12.1999 року відмінити, справу направити на новий судовий розгляд. 26 квітня 2001 року Суворовський районний суд м. Херсона виніс рішення відповідно до якого було вирішено позов [PERSON] - задовольнити. Визнати приватизацію квартири [ADDRESS] і свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON] акціонерним товариством «Херсонські комбайни» від 16.07.1997 року - недійсними, повернувши квартиру на баланс КП ЖЕК «Петровець». Визнати недійсним торговий біржовий контракт від 09.10.1997 року, згідно якого [PERSON] продала і [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] спільно з проживаючими особами звільнити квартиру [ADDRESS]. Визнати право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] за [PERSON]. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], про виселення її та членів її родини з квартири [ADDRESS] та стягнення з неї 6000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди - відмовити. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення 5000 гривень в рахунок моральної шкоди і 233, 75 гривень в рахунок відшкодування витрат по сплаті державного мита - відмовити. Ухвалу від 16 червня 2000 року про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] - відмінити. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, під час розгляду вказаної вище цивільної справи 13 червня 2001 року Судова колегія по цивільним справам Херсонського обласного суду постановила ухвалу, якою касаційну скаргу [PERSON] - задовольнили. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 квітня 2001 року - скасували, справу направили на новий судовий розгляд в Комсомольський районний суд м. Херсона в колегіальному складі суду. 16.08.2002 року Суд Комсомольського району м. Херсона виніс рішення, відповідно до якого було задоволено позов [PERSON] про визнання недійсними розпорядження № 2347 від 16.07.1997 року, свідоцтва про право власності від 16.07.1997 року виданого ВАТ «Херсонські комбайни» на ім'я [PERSON] по [ADDRESS], торгово-біржевого контракта від 09.10.1997 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про продаж [ADDRESS], і визнання за [PERSON] та [PERSON] права користування жилим приміщенням у вказаній квартирі. У задоволенні позову [PERSON] про виселення і стягнення моральної шкоди було відмовлено. Визнано розпорядження № 2347 від 16.07.1997 року і свідоцтво про право власності від 16.07.1997 року, видане ВАТ «Херсонські комбайни» на ім'я [PERSON] по [ADDRESS], торгово-біржевий контракт від 09.10.1997 року укладений між [PERSON] та [PERSON] про продаж [ADDRESS] і укладений Брокерською конторою «Олеко» торгівельної біржі «Смарагд Південь» - не дійсними. Сторони повернути у первісний стан. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право користування жилим приміщенням в [ADDRESS]. В подальшому зазначене рішення від 16.08.2002 року місцевого суду Комсомольського району м. Херсона переглядалося апеляційною та касаційною інстанціями і відповідно до ухвали від 11.11.2002 року апеляційного суду Херсонської області та ухвалою від 16.10.2003 року Верховного Суду України від залишено без змін. З відповіді за №7-2 Голови місцевого Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.02.2004 року судом встановлено, що [PERSON] не мав змоги виконати рішення місцевого суду Комсомольського району м. Херсона від 16.08.2002 року в частині повернення сторін в первинний стан. З відповіді №ш-3006-05-20 виконавчого комітету Херсонської міської ради від 01.08.2011 року судом встановлено, що рішень про укладання договору найму з [PERSON] не приймалося. Згідно відповіді №Пр-ш-202 від 02.01.2013 року вказано, що рішенням виконавчого комітету міської ради від 17.06.1999 року за №245 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] прийнято до комунальної власності Херсонської міської територіальної громади. Виконавчими органами міської ради документи щодо прийняття до комунальної власності міської територіальної громади окремих квартир у житловому будинку [ADDRESS] не готувалися. З відповіді №6102 ВДВС Суворовського РУЮ м. Херсона від 16.02.2011 року, судом встановлено, що рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.08.2002 року в частині повернення сторін у первинний стан та передання спірної квартири до фонду комунального майна у примусовому виконанні станом на 16.02.2011 рік відділом виконавчої служби не проводилися. З відповіді №б/н КП «ХБТІ» від 06.06.2012 року судом встановлено, що на квартиру [ADDRESS] існує дві інвентарні справи: 1) інвентарна справа №50127 заведена на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.07.1997 року за [PERSON], яка в подальшому за Торговим біржовим контрактом від 09.10.1997 року передана була у власність [PERSON] 2) інвентарна справа №77119 заведена на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 31.01.2003 року виданого Фондом комунального майна [PERSON] та [PERSON] За змістом відповіді №808745-9/21 від 21.08.2017 року з управління обліку, розподілу та приватизації житла ХМР встановлено, що матеріали архівної справи по приватизації не містять відомостей про передачу спірної квартири на баланс ДКП «Теплоенергокомплект». Крім того, за заявою від 20.01.2003 року [PERSON] квартира була передана їй та членам її родини у власність як особам, у яких вона перебуває у користуванні на підставі найму. З вказаного суд приходить до висновку, що Фондом комунального майна, який відповідно до Положення про фонд комунального майна м. Херсона ХМР діючого на час видачі розпорядження [NUMBER]-ж від 31.01.2003 року, був підпорядкований виконавчому комітету Херсонської міської ради, є юридичною особою, і у своїй діяльності повинен був керуватися вимогами Конституції України, Законами України «Про місцеве самоврядування», «Про приватизацію майна держаних підприємств», «Про приватизацію державного житлового фонду», Положеннями тощо…, було допущено порушення ст. 1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 зазначеного Закону України приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. З досліджених судом письмових доказів вбачається, що на момент видачі розпорядження [NUMBER]-ж від 31.01.2003 року Фондом комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради та свідоцтва [NUMBER] від 31.01.2003 року про право власності, квартира [ADDRESS] не перебувала на балансі Херсонської міської ради і на неї не було укладено договору найму з [PERSON] Доказів тому, що спірне житло знаходилося у повному господарському віданні чи оперативному управлінні Фонду державного майна чи Херсонської міської ради, відповідачами суду не надано. За змістом ст. 393 Цивільного Кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно Висновку Верховного суду України, який викладено в Постанові від 12 червні 2007 року (справа №21 - 173 во 07) такий спосіб захисту порушеного права, як визнання незаконним акту суб'єкта владних повноважень, не є універсальним і його застосування можливе лише у двох випадках: коли може бути відновлено те становище, яке існувало до видання акту, або коли за відсутністю цієї можливості вимога про визнання незаконним акту суб'єкта владних повноважень поєднана з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. За змістом ст. 55 Конституції України, права і свободи громадян захищаються судом. Ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Аналогічна позиції викладено й у ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування». Рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року у справі за позовом [PERSON] до Управління комунальною власністю ХМР і виконавчого комітету ХМР, за участю третіх осіб: [PERSON], [PERSON], про скасування рішення та свідоцтва про право власності, яке було залишено без змін Ухвалою ВАС України від 23.06.2015 року (справа К/800/26142/14) встановлено, що у випадку [PERSON] відновлення становища, яке існувало до прийняття спірного розпорядження не можливо, у зв'язку із набуттям послідовного права власності на вказану квартиру [PERSON] та [PERSON], а вимог про відшкодування шкоди у зв'язку із спірними діяннями відповідача [PERSON] не заявив, а відтак обраний спосіб захисту та позовні вимоги не направлені на захист прав позивача. Цими ж рішеннями судів було встановлено, що Свідоцтво про право власності не може бути скасовано в адміністративному порядку. Відповідно до п. 2, 13, 14, 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого Наказом №56 Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992, яке діяло станом на 2003 рік, - передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Державний житловий фонд, який перебуває в повному господарському віданні або в оперативному управлінні державних підприємств, установ та організацій, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".. В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. З вказаних підстав, суд приходить до висновку, що у зв'язку із постановленням розпорядження [NUMBER]-ж від 31.01.2003 року Фондом комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради і подальшою видачою свідоцтва про право власності [NUMBER] на [ADDRESS], [PERSON] був позбавлений можливості відновлення становища, яке існувало до прийняття спірного розпорядження, а саме: стягнення коштів з винної особи, чи спадкоємця після смерті [PERSON], в результаті чого рішення від 16.08.2002 року місцевого суду Комсомольського району м. Херсона в частині повернення осіб до первинного стану, виконати не представилося йому можливим. А відтак вимоги в цій частині позову, щодо стягнення солідарно коштів з Херсонської міської ради та управління обліку, розподілу та приватизації житла матеріальної шкоди у розмірі 554891,00 грн, що відповідно висновку експерта є ринковою вартістю спірної квартири на сьогодні, підлягають задоволенню. 21.02.2005 року Комсомольським районним судом м. Херсона було розглянуто справу №2-480/05 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ПП «агенство нерухомості «ОЛЕКО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за позовом [PERSON] до [PERSON], про відшкодування моральної шкоди. За результатом розгляду постановлено рішення про відмову в задоволені позову за необґрунтованістю. 17.05.2005 року ухвалою апеляційного суду Херсонської області було частково скасовано рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21.02.2005 року, в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з [PERSON], і справу в цій частині направлено на новий розгляд до того ж суду у іншому складі. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24.01.2008 року ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17.05.2005 року та рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21.02.2005 року залишено без змін. 05.06.2008 року Комсомольським районним судом м. Херсона була переглянута цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення матеріальної та моральної шкоди і постановлено рішення про відмову в задоволенні позову за необґрунтованістю. 28.08.2008 року апеляційний суд Херсонської області за результатом розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.06.2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення матеріальної та моральної шкоди постановив рішення, про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона в частині відмови в задоволені позову про стягнення моральної шкоди скасовано і постановлено в цій частині нове рішення, яким стягнули з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. 29.04.2009 року Ухвалою Верховного суду України у справі №6 - 22417 св 08 за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.06.2009 року, рішення апеляційного суду Херсонської області від 28.08.2008 року, встановлено, що: «відповідно до ст. 48 ЦК УРСР по недійсній угоді кожна зі сторін зобов'язана повернути все одержане за угодою, а при неможливості повернути в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Таким чином у разі неможливості повернення квартири [PERSON], що має місце при таких правовідносинах, оскільки винна сторона угоди - [PERSON] померла, Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 28 квітня 1978 року №3 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснив судам, що по пред'явленим у таких випадках позовах до спадкоємців, останні відповідають у межах дійсної вартості успадкованого ними майна при умові додержання вимог про пред'явлення претензії. Рішенням суду від 16 серпня 2002 року біржовий контракт, укладений між [PERSON] і [PERSON], визнано недійсним, зазначено, що сторони повернуто до попереднього стану. Проте в рішенні не зазначено, з кого стягнуті кошти, сплачені [PERSON] продавцю, тому що [PERSON], яка винна в укладенні угоди з порушенням вимог закону, 4 липня 2000 року померла.» (а.с. 39 абзац 12, 13 мотивувальної частини рішення). [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не приймала, спірну квартиру отримала у власність відповідно до процедури приватизації, на підставі розпорядження Фонду комунального майна та свідоцтва про право власності. Відтак суд прийшов до висновку, що в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, провадження підлягає закриттю, оскільки позов про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди у вказаному спорі вже розглядався судами раніше, фактичні обставини справи вже були перевірені, а остаточне рішення суду набуло законної сили й на сьогодні виконано [PERSON], що не оспорювалося сторонами. Про, що 21.11.2017р. постановлено ухвалу по даній справі. А в задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити, з огляду на те, що в момент виникнення спору (у 1999 - 2003 роках) вона була неповнолітньою, і своїми діями жодним чином не вчиняла відносно позивача будь - яких порушень прав останнього. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР, який був діючим на момент вчинення приватизації, по недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути все одержане за угодою, а при неможливості повернути в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до ст. 86 ЦК РСРС, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини, щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відповідно до ст. 144 ЦК РСРС, власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння. Як вже зазначалося судом раніше, й що встановлено письмовими доказами, квартира [ADDRESS] не знаходилася у повному господарському віданні чи оперативному управлінні Херсонської міської ради чи фонду комунального майна м. Херсона ХМР, а отже не могла бути приватизована відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», у зв'язку з чим, Розпорядження № 13607-Ж Фонду комунального майна Херсонської міської ради від 31.01.2003 р., про передачу квартири [ADDRESS] в приватну, спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON], є не законним і в подальшому стало підставою для видачі незаконного свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло. У зв'язку із зазначеними незаконними діями, Позивач не мав можливості в подальшому з винної особи чи спадкоємця стягнути вартість квартири, сплачену померлій [PERSON], тобто не мав можливості поновлення його прав і становища, що існувало. З огляду на те, що у випадку скасування розпорядження та свідоцтва на право власності будуть порушені права [PERSON] та [PERSON], які не мають нести відповідальність за недосконалу роботу органу приватизації Херсонської міської ради, суд вважає, що ХМР та управління обліку, розподілу та приватизації житла мають відшкодувати матеріальну шкоду, яку позивач оцінює за ринковою вартістю спірної квартири на сьогодні. Крім того, у разі неможливості відновлення попереднього становища позивач має право також на відшкодування також і моральної шкоди. Відповідно до п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - „...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб". Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.137 ЦПК ( 1502-06 ) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК. Суд вважає, з врахуванням втрат майнового та немайнового характеру внаслідок моральних страждань, пов'язаних із постійними переживаннями щодо предмету спору, та інших негативних явищ, заподіяних позивачу незаконними діями відповідачів, достатнім розміром на відшкодування моральної шкоди буде сума у 5000,00 грн. Відповідно ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial