Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 50297,90 грн., мотивуючи порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором б/н від 25.01.2011 р. Відповідачем надано письмову заяву, в якій вона просить застосувати строк позовної давності, відмовивши позивачу у задоволенні позову. Відповідно до ст.7 ч.13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що 25 січня 2011 р. між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом щомісячно. Станом на 31.07.2017 р. відповідачем зобов'язання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем у сумі 43526,57 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1706,02 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 41420,55 грн., комісії та пені, нарахованої до 14.04.2014 року - 400 грн. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. 1.Сплив строків позовної давності. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ч. 1 і ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто перебіг позовної давності починається незалежно від закінчення дії договору саме з того моменту, з якого боржник перестав виконувати свої зобов'язання за договором. Такий висновок повністю кореспондується з позицією ВСУ щодо застосування позовної давності при стягненні заборгованості за кредитними договорами з графіками погашення (тобто з визначеним строком виконання кожного окремого зобов'язання) окремо для кожного платежу згідно графіку, та відповідає практиці Верховного Суду (постанова від 14 березня 2018 р. у провадженні №61-1792св18). Ст.257 ЦК України встановлює загальну позовну давність в три роки. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість у відповідача виникла з 29 червня 2012 р. (колонка «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» - а.с.4 зв), останній платіж відповідачем був здійснений 09 квітня 2014 р. (колонка "сума погашення за наданим кредитом" - а.с.5), після чого сплив строку позовної давності не переривався. Таким чином, позовна давність сплила 09 квітня 2017 р. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності (а.с.49). Позивач звернувся до суду з позовом 08 вересня 2017 р. (а.с.2), тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин. У зв'язку з цим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1706,02 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 41420,55 грн. та заборгованості з комісії та пені в розмірі 400 грн. на підставі спливу строку позовної давності. 2.Безпідставність вимог. Згідно ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Такий перелік був затверджений розпорядженнями КМУ №1053-р від 30.10.2014 р., яке не було зупинене на час нарахування заборгованості, і №1275-р від 02.12.2015 р., яке підлягає на час розгляду справи судом в частині скасування нарахованих сум пені і штрафів, та включає м. Лисичанськ, в якому зареєстрований відповідач (а.с. 33). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що частина пені, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 01 травня 2014 р., а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду. Тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією - 4300 грн. - 400 грн.= 3900 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. і штрафу (процентна складова) - 2371,33 грн. за безпідставністю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed