Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про зобов»язання вчинити дії , посилаючись на те що між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» 30.07.2013 року було укладено договір № 56/Д на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» на ім'я фізичної особи .Згідно п. 1.1. Договору Вкладник (позивач) вносить, а Банк (відповідач) приймає на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] (в подальшому - Рахунок 114760) на умовах цього Договору кошти в сумі 484 000. 00 дол.США строком на 12 місяців 10 днів. Днем повернення Депозиту є «09» серпня 2014 р.п. 1.2. Договору передбачено, що процентна ставка за Депозитом встановлюється в розмірі 9 % річних. Відповідно до п. 1.3. сплата процентів за користування Депозитом зокрема здійснюється щомісячно. Згідно п. 2.3. нараховані до сплати проценти обліковуються окремо і до суми Депозиту не приєднуються. Останній раз відповідач нарахував позивачу проценти згідно Договору за період з 01.07.2014 року по 14.07.2014 року в сумі 19 888,06 дол. США. Відомості про подальші нарахування процентів, а саме з 15. 07.2014 року відсутні. Відсутність будь-яких відомостей в банківській виписці про нарахування процентів [PERSON] після вказаної вище дати свідчить про невиконання своїх договірних зобов'язань та про порушення умов Договору та чинного законодавства з боку відповідача. Згідно умов Договору, а зокрема п. 4.1. Договору передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за Договором.Про фактичне продовження строку дії Договору та його чинність станом і на сьогоднішній день свідчить те, що зобов'язання відповідача перед позивачем за Договором до сьогоднішнього дня не виконано. Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Договору він діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за Договором та вважається припиненим і рахунок закривається з моменту виплати Банком Вкладнику (позивачу) всієї суми Депозиту та нарахованих процентів за ним. Пунктом 4.6. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з вимогами чинного законодавства України. Отже, з огляду на зміст ч. 4 ст. 1061 ЦК України положення п. 2.9 Договору щодо зміни процентної ставки з боку відповідача є нікчемною, оскільки не передбачає таку зміну процентної ставки шляхом внесення відповідних змін чи доповнень до договору, що свідчить лише про односторонність зміни процентної ставки з боку банківської установи відповідача. Тому просить зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» виконати умови договору № 56/Д на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» на ім'я фізичної особи від «З0» липня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] шляхом поновлення нарахування процентів заставкою 9 % річних за період з 15.07.2014 року по день фактичного поновлення нарахування процентів за ставкою 9 %. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, вказував на те що на рахунки позивача в рамках розслідування кримінальної справи накладений арешт. Відповідно до абзацу 2 п. 10.1 постанови правління НБУ № 22 від 21.01.2004 року виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця про арешт коштів, прийнятою на підставі рішення суду про стягнення коштів або про накладення арешту , у порядку, встановленому законом. Пункт.10.9 постанови НБУ № 22 від 21.01.2004 року забороняє використовувати арештовані кошти - кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим п.2.10. Договору передбачена зміна процентної ставки , про що повідомлено позивача , заперечень не надійшло. Суд , заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до слідуючого. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 30.06.2017р. відкрито провадження в справі. Судом встановлено , що між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» 30.07.2013 року було укладено договір № 56/Д на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» на ім'я фізичної особи . Згідно п. 1.1. Договору Вкладник (позивач) вносить, а Банк (відповідач) приймає на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] на умовах цього Договору кошти в сумі 484 000. 00 дол.США строком на 12 місяців 10 днів. Днем повернення Депозиту є «09» серпня 2014 р. П. 1.2. Договору передбачено, що процентна ставка за Депозитом встановлюється в розмірі 9 % річних. Положенням п. 2.10 Договору встановлено, що розмір процентної ставки, зазначеної в п. 1.2. Договору, може бути змінений у разі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на грошово-кредитному ринку. Про зміну процентної ставки Банк повідомляє Вкладника шляхом публічного письмового оголошення в установі Банку, в якому зазначає розмір нової процентної ставки. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу ) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу . Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин. визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу (ст. 1060 ЦК). Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня. який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Судом встановлено, що у відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2014 року по справі № 757/13052/14-к було накладено арешт на активи клієнта банку [PERSON], зокрема і за договором №56/Д на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» від 30.07.2013 року. 27.05.2014 року АТ «Ощадбанк» було виконано ухвалу суду. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що находяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією і відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду (ст.1074 ЦК). П. 1.39 Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає примусове списання як списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. П. 10.10 постанови НБУ № 22 від 21.01.2004 року про затвердження «Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» - у разі надходження до банку платіжної вимоги для забезпечення виконання якого на кошти клієнта накладено арешт, банк виконує її в повній або частковій сумі в межах наявної арештованої суми на рахунку. Строки виконання платіжної вимоги чітко регламентовані законодавчо. П. 10.1 постанови Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 року - виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження. Під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня відповідно до статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів. П. 10.9 постанови НБУ № 22 від 21.01.2004 року забороняє використовувати арештовані кошти - кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів. Тому твердження позивача , що ухвалою суду не передбачено заборони користування коштами є безпідставним. Відповідно до протоколу №1406-24 засідання Комітету з питань управління активами та пасивами AT «Ощадбанк» від 16.06.2014 року вирішено встановити по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, процентну ставку у розмірі 0% річних з повідомленням про це вкладників відповідно до умов укладених з ними депозитних договорів. На виконання рішення КУАП №1406-24 від 16.06.2014 року було видано Розпорядження №19 від 14.07.2014 року яким доведено до відома клієнтів, що з 14 липня 2014 року по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, починає діяти процентна ставка у розмірі 0% річних. Додатком до розпорядження є оголошення, що було розміщено в установі банку публічно, наступного змісту - «До уваги клієнтів! Згідно рішення КУАП AT "Ощадбанк" від 16.06.2014 року по діючих строкових вкладах фізичних осіб, на які накладено арешт, встановлено процентну ставку у розмірі 0% річних». Встановлено , що на виконання п. 2.10 Договору №56/Д на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 30.07.2013 р. вкладника [PERSON] було повідомлено про зміну процентної ставки, а позивач мав право протягом 10 днів з моменту повідомлення надати заперечення у письмовій формі. Договір, у разі надходження таких заперечень від клієнта щодо розміру процентної ставки, вважається розірваним і кошти повертаються вкладнику. Таких письмових заперечень шодо розміру процентної ставки від [PERSON] не надходило, тому суд приходить до висновку , що позивачка дала згоду на зміну процентної ставки. У відповідності до п. 1.1. Договору, сторони визначили, що днем повернення Депозиту є 09.08.2014 року. При цьому, сторони домовилися (п. 2.8), що після закінчення строку зберігання, вказаного у п. 1.1. Депозит підлягає перерахуванню на рахунок, вказаний у п. 3.3 Договору, а в разі відсутності такого рахунку - продовжує зберігатися на рахунку без подальшого нарахування процентів до моменту вилучення вкладником. Будь-яких додаткових угод щодо продовження строків вкладу, на виконання п. 2.9 Договору, сторонами не укладалося. Твердження позивача , що відповідач не виплатив всієї суми депозиту та нарахованих процентів , тому договір є діючим відповідно до п.4.1,4.2 Договору , суд вважає безпідставним , оскільки позивачка не зверталась з вимогою про виплату Банком всієї суми Депозиту та нарахованих процентів за ним, крім того посилаючись на те що накладений арешь ухвалою слідчого судді скасований. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважує на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» ( Chahal v . the United Kingdom , (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року ( заява № 38722/02 )). Згідно ст..15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст..16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність автоматичної пролонгації (продовження дії) договору №56/Д на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 30.07.2013 року та наявність згоди позивачки на зміну процентної ставки. Тому позовні вимоги про зобов'язання ПАТ «Державний ощадний банк України» виконати умови договору № 56/Д на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» від «30» липня 2013 року, шляхом поновлення нарахування процентів заставкою 9 % річних за період з 15.07.2014 року по день фактичного поновлення нарахування процентів є безпідставними не встановлено порушень прав позивача , які підлягали захисту, тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed