Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії. В позові зазначено, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] на правах найма житлового приміщення. Позивач фактично зареєстрована та проживає в зазначеній вище квартирі з моменту народження, а саме з [INFO]. У червні 2021 року позивачка звернулась із заявою про приватизацію вказаного житла, але з`ясувалось, що відсутній ордер на вказану квартиру, внаслідок чого позивачу було відмовлено в приватизації. Просить в позові зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району прийняти від позивача пакет документів на приватизацію вказаної квартири без ордеру. Представник позивача та позивач надали заяви, в яких позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача Салата Н.П. проти позову не заперечувала, та просила суд винести рішення на розсуд суду. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач по справі - [PERSON] , зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] на правах найма житлового приміщення. Позивач фактично зареєстрована та проживає в зазначеній вище квартирі з моменту народження, а саме з [INFO] (а.с.11). Квартира є комунальною та складається з двох кімнат, та належить до об`єктів приватизації відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В червні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Відповідача з заявою про приватизацію зазначеної квартири. Однак, листом заступника голови Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради від 18.06.2021 року у проведенні приватизації було відмовлено. Підставою для відмови слугує відсутність серед доданих до звернення про приватизацію документів, а саме копії ордеру про надання житлової площі (а.с.12-13) Проте, не маючи реальної змоги надати копію ордеру, позивач позбавлений скористатись правом на приватизацію житла. Відповідно до п.10 ч.1 ст.15 Житлового кодексу Української РСР до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення. Згідно з пунктами 69, 71 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 (в редакції станом на момент реєстрації у 1994 році), на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30днів. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово- експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру. Докази правомірної реєстрації і користування квартирою протягом тривалого часу та невикористання позивачем приватизаційних чеків підтверджується копією особового рахунку, довідкою з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та довідкою AT«Ощадбанк» (а.с.9-11). Відповідно до ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв - заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Тобто, перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до ст. 3 Закону України зазначеного закону, - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тобто, за змістом вказаної норми законодавства, ордер є лише підставою для вселення у житло. Тому, суд приходить до висновку, що [PERSON] вселена до квартири на законних підставах, незаконність її проживання ніхто не оспорює. Відсутній у позивача ордер не має істотного значення як доказ правомірного користування квартирою. Документів, що надавались відповідачу для проведення приватизації, довідки про реєстрацію місця проживання позивача за вказаною адресою; довідки з АТ «Державний ощадний банк України», що свідчить про невикористання позивачем приватизаційного житлового чеку, достатньо для підтвердження факту правомірної реєстрації і користування квартирою протягом тривалого часу. Таким чином, позов повністю знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved