Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом 14.06.2016 року, уточнивши вимоги, просить суд надати їй дозвіл без згоди батька [PERSON] на виготовлення документів для виїзду їх малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], за межі України, а також надати дозвіл на її вїзд до [PERSON] транзитом через Російську Федерацію з 02.07.2016 року по 02.07.2017 року без згоди та супроводу відповідача; допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на виїзд дитини за межі України. В обгрунтування предявлених вимог зазначила, що в період перебування сторін у шлюбі 12.01.2012 року у них народилась донька [PERSON]. У звязку з тим, що сімейне життя у сторін не склалось, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2013 року шлюб розірвано, донька залишилась проживати з нею та знаходиться на її утриманні, жодної матеріальної допомоги відповідач не надає, участі у вихованні дитини не приймає. Оскільки з 2013 року її теперішній чоловік [PERSON] проживає в [PERSON], м. Роуркела, в період з 02.07.2016 року по 02.08.2017 року вона має намір поїхати до вказаної країни разом з донькою, яка з серпня 2015 року відвідує там школу, оплату за навчання за 2016 рік вже внесено. Згоду на виїзд малолітньої [PERSON] батько не надає, звернення позивача з цього приводу залишає поза увагою. Виходячи з того, що виїзд малолітньої дитини за кордон спрямований на забезпечення її гармонійного духовного та фізичного розвитку, а без отримання згоди батька це є ускладненим, позивач вимушена звернутись до суду за захистом прав на інтересів дитини. В судове засідання позивач не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не зявився, в контексті ч.9 ст.74, ч.9 ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Зі згоди позивача відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалив постановити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши обставини справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі 12.01.2012 року у них народилась спільна дитина донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-КИ № 366909 від 17.01.2012 року (а.с.3), в якому батьком дитини вказаний [PERSON] відповідач по справі. Факт зміни позивачем прізвища з «Манаєва» на «Шапкіна» підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 249011 від 22.06.2013 року (а.с.7). Після розірвання шлюбу заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2013 року (а.с.6) дитина залишилась проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. Як вказує в обгрунтування предявлених вимог [PERSON], її малолітня донька [PERSON] навчається в школі в м. Роуркела, [PERSON], у звязку з чим надання їй дозволу на виїзд за кордон необхідне для забезпечення можливості продовження дитиною навчання. Так, як слідує з довідки Delhi Public school та посвідчення №5817 (а.с.4,19) [PERSON] дійсно є студенткою вказаного навчального закладу категорії NRSP класу Nursery to Class-X, вартість навчання за рік в сумі 41\~800 рупій сплачено 23.02.2015 року. Згідно листа [PERSON] від 17.05.2016 року позивачеві надано запрошення на вїзд до [PERSON] за візою типу Х на вїзд строком на 12 місяців за запрошенням її чоловіка [PERSON] (а.с.21). Довідкою Державного підприємства зовнішньоекономічного обєднання Російської Федерації «Тяжпромекспорт» підтверджено, що [PERSON] звернулася до Посольства [PERSON] в м. Києві метою оформлення документів на виїзд малолітньої [PERSON] та відкриття візи на її виїзд по типу Х-visa строком на 12 місяців за запрошенням [PERSON], який є чоловіком позивача (а.с.20). Судом також встановлено, що відповідач в добровільному порядку надати позивачеві дозвіл на виїзд дитини та оформлення документів не надає. Згідно ч.2\~ст.154 СК України\~батьки мають переважне право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ст.ст.141,150 ч.ч.1,2\~ст.155 СК України, ч.3\~ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується ст.33\~Конституції України. Згідно положень ст.\~313 ЦК України, п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (із змінами та доповненнями) фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до\~ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до\~ст.4 вказаного Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, проте визначено порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, суд вважає доведеним в ході судового розгляду чинення відповідачем перешкод нормальному розвитку та життєдіяльності дитини, тому приходить до висновку, шо намір позивача отримати дозвіл на оформлення документів на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] за кордон та на її виїзд повністю узгоджуються з покладеними на позивача правами та обовязками як її матері та в повній мірі відповідає інтересам дитини, чим інтереси батька не порушуватимуться, у звязку з чим суд приходить до висновку про необхідність надання їй такого дозволу на період з 02.07.2016 року по 02.07.2017 року транзитом через Російську Федерацію, з урахуванням специфіки шляхового сполучення між країнами, у звязку з чим суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Враховуючи положення ст.367 ЦПК України суд не вбачає підстав для допуску рішення суду до негайного виконання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ч.1 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., які документально підтверджені (а.с.15).

Outcome: approved