Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] 14.10.2012 року, приблизно в 00 год. ЗО хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння в м. Калинівка по вул. Машинобудівників, неподалік від кафе «Екватор», під час сварки із [PERSON], умисно наніс йому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 243 від 13.12.2012 відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя в момент його заподіяння, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я. Вироком Калинівського районного суду Вінницької області у справі №132/399/130-к від 23.03.2013 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Калинівської центральної районної лікарні з 14.10.2012 по 29.10.2012, відповідно заклад охорони здоров'я ніс витрати на його лікування. Згідно листа Калинівської ЦРЛ № 12-1333 від 03.11.2015 хворим проведено у лікувальному закладі 15 ліжко-днів, вартість якого у жовтні 2012 року склав 38 грн. Тобто, загальна вартість перебування у лікарні [PERSON] складає 570 грн. Тому прокурор звертається до суду про відшкодування вказаних витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Від прокурора надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи відповідно до положення ст. 158 ЦПК України, так як інші учасники судового засідання не з'явилися. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з викликом до суду на 03.12.2015 року та 24.12.2015 року. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] 14.10.2012 року, приблизно в 00 год. ЗО хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння в м. Калинівка по вул. Машинобудівників, неподалік від кафе «Екватор», під час сварки із [PERSON], умисно наніс йому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 243 від 13.12.2012 відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя в момент його заподіяння, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я. Вироком Калинівського районного суду Вінницької області у справі №132/399/130-к від 23.03.2013 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки та особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду ( у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Калинівської центральної районної лікарні з 14.10.2012 по 29.10.2012, відповідно заклад охорони здоров'я ніс витрати на його лікування. Згідно листа Калинівської ЦРЛ № 12-1333 від 03.11.2015 хворим проведено у лікувальному закладі 15 ліжко-днів, вартість якого у жовтні 2012 року склала 38 грн. Згідно з вимогам ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545 «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання»та постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно до ст. 93 -1 КПК України, кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, стягуються судом при постановленні вироку за позовом прокурора в порядку, передбаченому ст. 28, ч. ч. 2, 3 ст. 93 КПК України. У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства. Згідно розрахунку, проведеного головним бухгалтером Калинівської ЦРЛ, витрати лікарні складають 570 грн. (38 грн. х 15 ліжко-днів = 570 грн.), тому дана сума підлягає відшкодуванню з відповідача. Відповідно до положень ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення звільнено від оплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved