Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на земельну ділянку в с. Волиця, Андрушівського району. Позивач та відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом, але за життя мати склала заповіт на користь [PERSON] та [PERSON], яким заповіла все своє майно їм. Однак позивач не може реалізувати своє право на спадкування після смерті матері, так як у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в зв»язку з перебуванням на лікуванні. Вважає, що пропустила строк для звернення з заявою про прийняття спадщини з поважних причин, просить встановити додатковий строк для прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що позивач хворіла та перебувала на амбулаторному лікуванні. На лікарняному не перебувала, але оскільки вона працювала на посаді двірника, то фактично на роботу за неї ходив її чоловік. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та зазначила, що [PERSON] доглядала матір і після смерті матері впала в депресію. На похороні матері [PERSON] була, хоч і була в хворобливому стані. Вона працювала двірником, але допомогав їй виконувати роботу її чоловік. В подальшому [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідачі : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з"явилися, направили заяви про розгляд справи в їх відсутність, позов визнають, не заперечують проти його задоволення. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позову та просила застосувати строк позовної давності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Представник відповідача зазначив, що позивач лікувалася амбулаторно, офіційно на лікарняних не перебувала і ніщо їй не перешкоджало звернутися з заявою про прийняття спадщини. Просили застосувати строк позовної давності, оскільки в 2011 році в суді була розглянута справа за позовом [PERSON] до спадкоємців першої черги про визнання заповіту не дійсним і тоді позивачу стало відомо, що необхідно подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса, зокрема в судовому засіданні 19.04.2010 року, де головуючий у справі її запитав чому вона не подала заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Будь - які поважні причини, що могли бути перешкодою для подання заяви у позивача відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню через його безпідставність. Із матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Позивач є спадкоємцем за законом, а також за заповітом після смерті матері [PERSON], проте заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк не подала (а.с.7,10). Як свідчать копії судових рішень, спір між сторонами щодо спадкування продовжується тривалий час, починаючи з 2010 року. Копія рішення суду від 03.02.2011 року та журнал судового засідання від 19.04.2010 року свідчать про те, що [PERSON] знала про наявність спору щодо спадкування, оскільки була присутня в судових засіданнях (а.с.51, 105-106). Відповідно до довідки, яка видана Волицькою сільською радою Андрушівського району Житомирської області № 423 від 17.07.2017 року вбачається, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], разом з нею в будинку по [ADDRESS], зареєстрованих осіб не було (а.с.88) . Заяву про прийняття спадщини подала відповідач [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 400/2009 (а.с.61-99). Відповідно до ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз'ясненням, даним в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі Постанова Пленуму ВСУ) вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, оскільки на час відкриття спадщини позивач постійно не проживала разом із матір»ю, вона мала право до 15 листопада 2009 року включно подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Згідно виписки з медичної карти Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 в період з 27.04.2009 року по 22.05.2009 року проходила курс лікування в денному стаціонарі. В подальшому з 22 травня 2009 року по 27 листопада 2009 року [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні (а.с. 11) . Відповідно до листа Міжшкільного навчально - виробничого комбінату Житомирської міської ради № 1 від 21.01.2019 року [PERSON] працювала в даному закладі прибиральнецею і в період з 27.04.2009 року по 27.11.2009 року перебувала на амбулаторному лікуванні, з 03.08.2009 року по 27.08.2009 року перебувала у щорічній відпустці, лікарняні листи за вказаний період не надходили, виплати здійснювалися згідно чинного законодавства (а.с.195). Довідка Міжшкільного навчально - виробничого комбінату Житомирської міської ради про доходи [PERSON] за період квітень 2010 року по липень 2012 року , що надана за ухвалою суду , свідчить про те, що в зазначений період [PERSON] перебувала на посаді прибиральниці, а не двірника і в зазначений період мала лише дев"ять днів лікарніного листка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її мама [PERSON] постійно хворіла, лікувалася вдома. В той період коли мама перебувала на денному стаціонарі, то вона із братом возили її туди власним автомобілем. Мама з роботи не звільнялась, на інвалідності не перебувала. Батько знаходився на пенсії, то він ходив замість мами на її роботу двірника. Згідно пояснень свідка [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], позивач [PERSON] незважаючи на лікування, була присутня на похороні мами та в подальшому на поминальному обіді. За змістом ст. ст. 12, 81, 89ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Проаналізувавши наведене, суд прийшов до висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів наявності об'єктивних, непереборних та істотних труднощів чи перешкод для прийняття спадщини у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини після смерті матері. Наявність виписки з медичної карти в матеріалах справи щодо хвороби позивача у зазначений період, не доводить неможливість її звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом термін, оскільки позивач хоч і хворіла, однак мала можливість перебувати на похороні, поминальному обіді, на роботі, отримуючи заробітну плату у відповідності до законодавства, не мала інвалідності, не була визнана недієздатною, тому могла реалізувати у передбачений законом строк та порядку своє право на вступ у спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса. Посилання позивача на хворобу не є об'єктивною перешкодою для прийняття спадщини, оскільки амбулаторне лікування вимагало лише прийому таблеток, а заява про прийняття спадщини могла бути подана (або направлена поштою) будь-якому нотаріусу, незалежно від місця відкриття спадщини. Відповідно до заяви відповідача [PERSON] про застосування наслідків спливу строків позовної давності, які наведенні у відзиві на позовну заяву, строк, протягом якого позивач міг би звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу сплинув 19.04.2013 року, тобто через три роки від дати судового засідання 19.04.2010 року, в якому позивачу стало відомо про порушення свого права. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Така підстава для відмови у позові є самостійною підставою та застосовується в разі, коли позов є обґрунтованим, однак позивач звернувся до суду після спливу позовної давності. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку із пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Відтак, встановивши що позивач не довів обставин, на які посилався, як на обґрунтування своїх вимог, у задоволенні позову необхідно відмовити у звязку з його безпідставністю, а не у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed