Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], [INFO] та на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON], [INFO], з ? частки до 1/8 частки від заробітку (доходу) щомісячно на кожного. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням суду від 14.04.2015 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Такий же розмір аліментів, рішенням суду від 18.02.2015 року стягнуто з позивача на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що вищевказані розміри аліментів підлягають зменшенню в порядку статті 192 Сімейного кодексу України з наступних підстав. На утриманні [PERSON] знаходитися мати, яка є пенсіонеркою, потребує додаткових витрат на лікування, оскільки часто хворіє. А тому позивач вважає за необхідне переглянути розмір аліментів, визначений рішеннями Кіровського районного суду м. Кіровограда. Позивач в судове засідання, призначене на 10.08.2015 року та 01.12.2015 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 32, 65). Подав до суду заяву (вх. № 22346 від 01.07.2015 року) про розгляд справи без його участі (а.с. 30). Позивач в судовому засіданні 05.10.2015 року, 01.12.2015 року, 25.12.2015 року, 18.01.2016 року та 03.03.2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні пояснив, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.04.2015 року про стягнення аліментів на утримання сина від першого шлюбу [PERSON], примусово не виконується. Вказане рішення виконується ним добровільно. Між позивачем та його колишньою дружиною, відповідачем у справі, [PERSON], є домовленість по сплаті аліментів і остання погоджується із зменшенням розміру аліментів. Причиною звернення до суду є надмірна, на думку позивача, сплата аліментів на утримання дочки від другого шлюбу, [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 10.08.2015 року, 05.10.2015 року, 01.12.2015 року, 25.12.2015 року не з'явилась, судові повістки у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 34, 44, 69, 70, 76). В судове засідання 03.03.2016 року відповідач також не з'явилась, про дату, час ат місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 91). Подала до суду заяву (вх. № 3156 від 02.02.2016 року; вх. № 3828 від 08.02.2016 року, а.с. 95-96, 99-100) про розгляд справи без її участі та письмові пояснення по суті позовних вимог, в яких зазначено, що [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] щодо зменшення розміру аліментів, які стягнуті з позивача на утримання [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] та її адвокат в судовому засіданні 10.08.2015 року, а в судових засіданнях 01.12.2015 року, 25.12.2015 року, 18.01.2016 року та 03.03.2016 року відповідач проти задоволення позовних вимог заперечила в повному обсязі та наполягала на відмові в їх задоволенні. Вважає, що позивач звернувся до суду з метою зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання лише її дитини, так як між позивачем та відповідачем [PERSON] є домовленість. Зазначила, що колишня дружина позивача, [PERSON] звернулась до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання її сина тільки, щоб зменшити розмір аліментів на утримання її дочки. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON] та її адвоката, оцінивши наявні та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статей 10 і 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених ним обставин. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частинами 1 та 2 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який рішенням суду розірвано. В шлюбі народилась дитина, [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.02.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.01.2015 року до [INFO] (а.с. 7-9). Також позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який рішенням суду також розірвано. В шлюбі народилась дитина, [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.04.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 6). Стаття 180 Сімейного кодексу України зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За вимогами частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З урахуванням вказаних вимог Закону з позивача і стягуються аліменти в мінімальному розмірі. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За довідкою № 406 від 06.10.2015 року [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Анкор Персонал Україна» з 11.12.2012 року. посадовий оклад на посад представника торговельного становить 5520,00 грн. та заробітна плата за останні шість місяців, а саме: за період з квітня 2015 року по вересень 2015 року склала 48692,23 грн. заборгованість з виплати заробітної плати відсутня (а.с. 63). За жовтень 2015 року позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 8543,48 грн. (а.с. 64). Заробітна плата [PERSON] за період з червня 2015 року по листопада 2015 року становить 47236,08 грн. (довідка № 466 від 14.12.2015 року видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Анкор Персонал Україна», а.с. 77). На підтвердження того, що на утриманні позивача знаходиться мати, [PERSON], яка є пенсіонеркою та потребує додаткових витрат на лікування, через стан здоров'я будь-яких доказів суду не надано. Крім того слід зазначити, що Закон України «Про пенсійне забезпечення» в статті 1 визначає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. В зв'язку з чим, вказані особи знаходяться на обліку в органах Пенсійного фонду України та на підставі чинного законодавства України отримують пенсійне забезпечення. Таким чином, на час розгляду справи матеріальний стан позивача не змінився, стан його здоров'я не погіршився, аліментів на утримання інших дітей він не сплачує, інших обставин, що мають істотне значення позивачем не наведено. Позивач є працездатним та має регулярний сталий дохід. Рівень його доходу дає можливість утримувати дітей та надавати їм матеріальне забезпечення у розмірах, визначених судовими рішеннями. При цьому, кошти, що залишаються є достатніми для проживання позивача та забезпечення його власних потреб. Крім того, суд виходить з положень частин 5, 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України, згідно яких учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сукупність перерахованих принципів регулювання сімейних відносин вказує про обов'язок дотримання рівності неповнолітного та малолітньої дітей позивача, [PERSON] та достатності їх утримання. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На підставі викладеного, враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні у суду відсутні підстави задовольнити позов, оскільки це суперечить як нормам права так і загальноприйнятим засадам суспільства. Питання про сплату судового збору вирішується відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed