Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, уточнивши його, в якому просив стягнути з ТОВ «АГРОМА» на його користь невиплачену частину заробітної плати за період з 12 березня 2012 року по 31 липня 2013 року в розмірі 120 804 гривень 66 копійок, а також компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунків за період з 1 травня по 27 серпня 2014 року у розмірі 24 102 гривень 36 копійок (а.с. 1-3, 98-99). В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та пояснив, що згідно трудового контракту, укладеного між ТОВ «АГРОМА» та [PERSON] 12 березня 2012 року, розмір заробітної плати позивача було узгоджено сторонами у розмірі 12 000 гривень на місяць, проте, в період з 12 березня 2012 року по 31 липня 2013 року розмір фактично виплаченої позивачу заробітної плати безпідставно занижувався, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 120 804 гривень 66 копійок. Крім того, заборгованість з заробітної плати позивача за серпень 2013 року була фактично виплачена йому ТОВ «АГРОМА» не в день звільнення, а 28 серпня 2014 року, що надає йому право на отримання компенсації за несвоєчасно проведені розрахунки. Оскільки така компенсація була нарахована та виплачена позивачеві на підставі рішення Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі № 633/59/14-ц за період з 29 серпня 2013 року по 30 квітня 2014 року, позивач ставить питання про її виплату за період з 1 травня по 27 серпня 2014 року у розмірі 24 102 гривень 36 копійок. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у [PERSON] для підписання трудового контракту з позивачем 12 березня 2012 року, а також на відсутність на ньому відбитку печатки ТОВ «АГРОМА», що свідчить про статус неукладеного правочину, який не може породжувати правові наслідки, зокрема, нарахування позивачу заробітної плати у розмірі 12 000 гривень на місяць. Крім того, відповідач зазначав, що враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в пункті 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», вимога про стягнення компенсації за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні не може бути задоволена, якщо з цього питання вже ухвалено рішення суду, навіть за умови його невиконання відповідачем понад три місяці. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «АГРОМА» № 26 від 12 березня 2009 року було вирішено укласти трудовий контракт з директором [PERSON] та уповноважено на підписання цього Контракту [PERSON] (а.с. 35-36). 12 березня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «АГРОМА» в особі засновника [PERSON] було укладено контракт на управління підприємством (а.с. 37-41). 28 серпня 2013 року [PERSON] було звільнено з посади директора ТОВ «АГРОМА» на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 42). Рішеннями Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року та апеляційного суду Харківської області від 8 липня 2014 року у справі № 633/59/14-ц, які набрали законної сили, визнано незаконним звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ «АГРОМА» за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (за прогули без поважних причин) на підставі наказу № 1 від 28 серпня 2013 року, стягнуто на користь [PERSON] з ТОВ «АГРОМА» невиплачену частину заробітної плати за серпень 2013 року в розмірі 10 857 гривень 14 копійок та компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні у розмірі 51 180 гривень 32 копійок (а.с. 18-33). Рішенням Господарського суду Харківської області від 19 травня 2014 року у справі № 922/3812/13, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «АГРОМА» від 28 серпня 2014 року, на підставі якого було звільнено [PERSON] з посади директора цього товариства (а.с. 79-86). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, при цьому виходить з наступного. Відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як убачається зі змісту рішень Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року та апеляційного суду Харківської області від 8 липня 2014 року в цивільній справі № 633/265/14-Ц (далі за текстом, рішення суду у справі № 633/59/14-Ц), в якій брали участь ті самі сторони, судами було перевірено та надано оцінку доводам ТОВ «АГРОМА» щодо відсутності печатки ТОВ «АГРОМА» на укладеному з [PERSON] контракті на управління підприємством від 12 березня 2012 року та щодо відсутності у [PERSON] дієздатності для укладення цього контракту, а також його ж посилання на положення статті 203 Цивільного кодексу України як на підставу визнання контракту недійсним. За результатами розгляду цієї цивільної справи по суті суд дійшов висновку щодо відповідності положень оспорюваного ТОВ «АГРОМА» контракту нормам трудового законодавства України та не встановив підстав для визнання його неукладеним або недійсним (а.с. 18-33). Виходячи з наведеного, суд відкидає доводи ТОВ «АГРОМА» щодо недійсності або неукладеності контракту на управління підприємством, укладеного між ТОВ «АГРОМА» та [PERSON] 12 березня 2012 року. Відповідно до положень статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в частині 4 пункту 4 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» згідно зі статтею 21 Кодексу законів про працю України, статею 20 Закону України «Про оплату праці» оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту. Таким чином, єдиною підставою для зменшення розміру заробітної плати, визначеної у Контракті, може бути невиконання або неналежне виконання позивачем умов контракту, що відповідач в судовому засіданні заперечував. Посилання представника ТОВ «АГРОМА» на відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення різниці між встановленим у Контракті та фактично виплаченим позивачеві розміром заробітної плати з огляду на її менший розмір, який був встановлений штатним розкладом, суд не бере до уваги з огляду на положення частини 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки тим самим доводам відповідача вже було надано оцінку в рішеннях суду у справі № 633/59/14-Ц. Судами першої та апеляційної інстанції у цій справі було встановлено, що вихідними даними для обрахунку розміру невиплаченої позивачеві заробітної плати є той її розмір, який зазначений у Контракті. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, яка підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Відповідно до пункту 5.1. Контракту позивачу за виконання обов'язків, що ним передбачені, належала до сплати грошова винагорода у вигляді щомісячної виплати у розмірі 12 000 гривень (а.с. 40). За умовами пункту 5.1. Контракту позивачу, як директору ТОВ «АГРОМА», належала до виплати грошова винагорода у розмірі 12000 гривень щомісяця (а.с. 35-41). Згідно листа Мінсоцполітики України No 8515/о/14-11/13 вiд 23 серпня 2011 року "Прo розрахунoк норми тривалості робочого часу нa 2012 рік" в березні 2012 року був 21 робочий день, з яких 6 робочих днів позивач відпрацював з оплатою праці згідно штатного розкладу, а 15 робочих днів - на умовах оплати праці, передбачених Контрактом від 12 березня 2012 року. За відомостями Пенсійного Фонду України сума заробітку [PERSON] в березні 2012 року склала 3 800 гривень 00 копійок (а.с. 17), тобто фактично виплачена заробітна плата позивача за кожен робочий день в цьому місяці склала 3 800 гривень : 21 робочий день = 180 гривень 95 копійок. За умовами Контракту розмір заробітної плати позивача за кожен робочий день в березні 2012 року мав скласти 12 000 гривень : 21 робочий день = 571 гривню 43 копійки. Таким чином, за 15 робочих днів березня (з 12 по 31) 2012 року позивачу було безпідставно не донараховано (571 гривня 43 копійки - 180 гривень 95 копійок) х 15 робочих днів = 5 857 гривень 20 копійок. Згідно довідки Пенсійного Фонду України № 448-08/35 від 17 липня 2014 року (а.с. 17) та інформації, наданої ТОВ «АГРОМА» за період з 1 серпня 2012 року по 31 липня 2013 року (а.с. 89) за період з 1 квітня 2012 року по 31 липня 2013 року позивачу замість 12 000 гривень на місяць було фактично сплачено заробітну плату у наступних розмірах: у квітні 2012 року - 4 500 гривень 00 копійок, у травні 2012 року - 4 500 гривень 00 копійок, у червні 2012 року - 5 292 гривні 30 копійок, у липні 2012 року - 5 714 гривень 51 копійку, у серпні 2012 року - 4 550 гривень 00 копійок, у вересня 2012 року - 4 550 гривень 00 копійок, у жовтні 2012 року - 4 600 гривень 00 копійок, у листопаді 2012 року - 4612 гривень 00 копійок, у грудні 2012 року - 4 612 гривень 00, у січні 2013 року - 4 615 гривень 00 копійок, у лютому 2013 року - 4 349 гривень 53 копійки, у березні 2013 року - 4 800 гривень 00 копійок, у квітні 2013 року - 5 000 гривень 00 копійок, у травні 2013 року - 5 500 гривень 00 копійок, у червні 2013 року - 6 000 гривень 00 копійок, у липні 2013 року - 6 200 гривень 00 копійок, тобто загальна сума фактично отриманої позивачем заробітної плати за зазначений період (16 місяців) склала 79 395 гривень 34 копійки, замість належних йому 12 000 х 16 місяців = 192 000 гривень 00 копійок, тобто, сума недоплаченої позивачеві заробітної плати за цей період складає 192 000 гривень 00 копійок - 79 395 гривень 34 копійки = 112 604 гривень 66 копійок, а з урахуванням заборгованості за березень 2012 року стягненню з ТОВ «АГРОМА» підлягає 118 461 гривня 86 копійок. Крім того, суд частково задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з ТОВ «АГРОМА» на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому виходить з наступного. Рішеннями суду у справі № 633/59/14-Ц встановлено, що ТОВ «АГРОМА» було несвоєчасно проведено розрахунок з позивачем при звільненні, що надає йому право на отримання компенсації в порядку статті 117 Кодексу законів про працю України за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі середнього заробітку, який був обчислений судом у розмірі 297 гривень 56 копійок на день. Виходячи з відомостей, наданих представником відповідача, фактичний розрахунок з позивачем з заробітної плати за серпень 2013 року було проведено 28 серпня 2014 року (а.с. 91), у той час, як відповідну компенсацію було обчислено рішеннями суду у справі № 633/59/14-Ц та виплачено позивачу (а.с. 90) за період з 29 серпня 2013 року по 30 квітня 2014 року, а тому, з огляду на вищенаведене та враховуючи наявність непогашеної позивачеві заборгованості з заробітної плати за період з березня 2012 року по серпень 2013 року, суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «АГРОМА» на користь позивача цю компенсацію за період з 1 травня по 27 серпня 2014 року. Відповідно до підпункту «л» пункту 1, частини 3 пункту 2 пункту ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком, тобто середньоденний заробіток у розмірі 297 гривень 56 копійок * 79 робочих днів за період з 1 травня по 27 серпня 2014 року = 23 507 гривень 24 копійки. Відомості щодо кількості робочих днів у травні, червні, липні та серпні 2014 року отримані з листа Мінсоцполітики № 9884/0/14-13/13 від 4 вересня 2013 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial