Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; передати малолітнього [PERSON] , [INFO] під опікування Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради до вирішення питання влаштування до сімейних форм виховання та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня подання даної заяви до суду до досягнення дитиною віку повноліття, на користь майбутнього опікуна чи осіб, яким дитина буде передана на виховання. В обґрунтування позову вказано, що підставою звернення до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з даною позовною заявою є необхідність захисту інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , який в силу свого віку не має можливості самостійно захистити свої права. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України. В 2020 році до служби у справах дітей міської ради надійшла заява від сусідів щодо залишення малолітнього [PERSON] матір`ю на тривалий час зі сторонніми людьми за адресою: [ADDRESS] . Під час відвідування зазначеної адреси стало відомо, що дійсно дитина перебувала за вказаною адресою у далеких родичів. Матір залишила його на виховання трьох чоловіків, один з яких хворів на соціально-небезпечну хворобу. Зі слів дитини стало відомо, що мати залишила його приблизно 10 днів назад, не залишивши при цьому їжі та засобів до існування. Спеціалістами служби у справах дітей міської ради спільно з працівниками ювенальної превенції Південного відділення Кам`янського відділу поліції було прийнято рішення щодо тимчасового влаштування дитини до міської дитячої лікарні для проходження обстеження з метою подальшого переведення до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР. 07.09.2020 хлопчика було переведено з дитячої лікарні до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР, де дитина перебуває до теперішнього часу.Протягом перебування дитини в медичному закладі та в центрі реабілітації для дітей мати дитини [PERSON] жодного разу дитину не навідувала, не цікавилась станом його здоров`я, навіть в телефонному режимі, до служби у справах дітей міської ради з питання вирішення питання повернення сина їй на виховання не зверталась.Спеціалістами служби у справах дітей неодноразово відвідано адресу проживання матері, але двері помешкання жодного разу ніхто не відчинив. Мати дитини, перебуваючи вдома категорично відмовлялась відчиняти двері та спілкуватися з працівниками служби у справах дітей, хоча знала з якого приводу спеціалісти бажають поспілкуватися.Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП у 2019 році. [PERSON] , маючи малолітню дитину, в порушення вимог статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, не виконує належним чином батьківські обов`язки та відповідачка не виконує обов`язків по вихованню, лікуванню та утриманню дітей. Ухвалою суду від 08 липня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року підготовче провадження закрите та призначене справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача за довіреністю Сокуренко Х.С. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач причину неявки суду не повідомила, відзив не подала, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлена належним чином. Представник третьої особи - КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" в судове засідання не з`явився, надали суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 29 грудня 2009 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1106, [PERSON] народився [INFO] , матір`ю якого є - [PERSON] (а.с. 7).Відомості про батька дитини внесено відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00027336379 від 07 серпня 2020 року (а.с. 8). В 2020 році до служби у справах дітей міської ради надійшла заява від сусідів щодо залишення малолітнього [PERSON] матір`ю на тривалий час зі сторонніми людьми за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно наказу № 2ТВ від 04.09.2020 року Служби у справах дітей Кам`янської міської ради вирішувалось питання про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 9). Малолітнього [PERSON] було направлено до Комунального закладу «Дитяча лікарня міста Кам`янське» ДОР для проходження обстеження, а в подальшому було влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР, що підтверджується відповідними листами (а.с. 10,11). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 11.01.2021 року було проведення відвідування [PERSON] , матері малолітнього [PERSON] , яка перебувала вдома в стані алкогольного сп`яніння, але двері відчиняти категорично відмовилась. З`ясувати думку матері щодо подальшої долі дитини не вдалося. (а.с. 12). В позовній заяв представником Органу опіки та піклування зазначено, що протягом перебування дитини в медичному закладі та в центрі реабілітації для дітей мати дитини [PERSON] жодного разу дитину не навідувала, не цікавилась станом його здоров`я, навіть в телефонному режимі, до служби у справах дітей міської ради з питання вирішення питання повернення сина їй на виховання не зверталась. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] від 29.04.2021 року №8вих-20/327 Кам`янською міською радою було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 5-6). Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання сина, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з метою надання йому статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та стягувати з відповідача аліменти на його утримання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру в розмірі 1816,00 гривень (908+908) на користь держави.

Outcome: approved