Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду та після неодноразового збільшення розміру позовних вимог просила стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні на час розгляду справи, що становить 49781,25 грн., та 15000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з відповідачем у справі перебувала у трудових відносинах, 08.08.2014 року була звільнена за угодою сторін, однак передбачена наказом про звільнення сума виплачена не була, з приводу чого вона вимушена була звертатись до різних інстанції, втратила спокій, вимушена була брати кошти у борг, відкласти лікування, мала інші незручності, що негативно вплинуло на її психологічний стан. У судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, надавши письмові заперечення, згідно яких повідомив, що позивачка дійсно працювала на їх підприємстві та була звільнена за угодою сторін, однак належні розрахунки підприємство здійснило та перерахувало 28.08.2014 року на особистий картковий рахунок позивачки. Стосовно відшкодування моральної шкоди, позивач вважав вимоги безпідставними. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачка з відповідачем у справі перебувала у трудових відносинах, у період з 18.05.2011 року по 07.08.2014 року у відповідності до ст.179 КЗпП України знаходилась у відпустці у зв'язку з народженням дитини. 08.08.2014 року позивачка звільнена за угодою сторін наказом №64-п від 08.08.2014 року, згідно якого їй повинні були виплатити три середньомісячні заробітку (а.с.7). Розмір середньоденної заробітної плати позивачки становить 198,75 грн., що визнано нею у судовому засіданні та згідно ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідач у день звільнення позивачки розрахунок з нею не здійснив, переказ розрахунку у зв'язку зі звільненням було здійснено підприємством на рахунок [NUMBER] [PERSON] у ПАТ "ВТБ БАНК" лише 28.08.2014 року. Згідно п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачці при звільненні своєчасно не було виплачено передбачені наказом три середньомісячні заробітки, тому, з урахуванням відсутності спору про розмір такої виплати та фактичним перерахуванням коштів на рахунок позивачки 28.08.2014 року, вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню за 20 днів у період з 08.08.2014 року по 28.08.2014 року. Щодо заявлених вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважена особа повинен відшкодувати моральну шкоду у випадку, якщо з вини адміністрації були порушені законні права і інтереси працівника, але при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи ту обставину, що заробітна плата працівника є єдиним джерелом для влаштування свого життя та життя своєї родини, а відсутність грошових коштів на це привело до втрати нормальних життєвих зв'язків та додаткових зусиль з боку позивачки для організації свого життя, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення моральної шкоди, однак, виходячи з принципу розумності і справедливості, такі вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню на її користь моральної шкоди у розмірі 500 гривень. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 467 гривень 20 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України, що складається з 243,60 грн. мінімального розміру судового збору в частині вимог про стягнення середнього заробітку, та 243,60 грн. мінімального розміру судового збору - в частині задоволених вимог про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial