Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 26.11.2008 року між ЗАТ «Терра банк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №13-ФЛ:980/08/14, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 390000 грн., зі сплатою 14,5% річних та кінцевим терміном повернення не пізніше 26.11.2033 року. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 26.11.2008 року було укладено договір поруки №13-ФЛ:980/08/14.П. На підставі договору про відступлення право вимоги №2421/08, укладеним 04.12.2008 року між банком та Державною іпотечною установою, остання набула право вимоги за укладеними із відповідачами договорами. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.05.2016 року з відповідачів на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 07.07.2015 року, а саме: основну суму боргу в розмірі 376207 грн. 79 коп., нараховані відсотки в сумі 49101 грн. 25 коп., інфляційні витрати в сумі 13178 грн. 73 коп. З огляду на це, за порушення умов договору за період з 07.07.2015 року по 31.05.2016 року нарахована заборгованість, що складається з нарахованих відсотків в сумі 49095 грн. 08 коп., пені в сумі 192130 грн. 07 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку зазначену заборгованість та судові витрати по справі. В наданій заяві представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання заявленого позову. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти позову, посилаючись на те, що позивач пропустив строк пред`явлення вимоги до неї, як поручителя та порука є припиненою в силу ч.4 ст.559 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] в наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.05.2016 року заборгованість була стягнута. Таким чином, оскільки позивач в порядку ст.1050 ЦК України вже пред`явив вимогу про дострокове повернення кредиту, останній після цього втратив право нараховувати відсотки та інші платежі, а лише набув право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. В зв`язку з чим, нарахування позивачем після цього відсотків та пені є безпідставним. Крім того, посилався на ненадання позивачем належних та допустимих доказів видачі кредиту та отримання кредитних коштів відповідачем, існування заборгованості та її розміру. Враховуючи подану представником позивача заяву та положення ч.3 ст.211 ЦПК України, а також думку відповідачки [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , які не заперечували проти подальшого розгляду справи по суті за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті за фактичної явки учасників. Перевіривши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення та заперечення відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.11.2008 року між ЗАТ «Терра банк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №13-ФЛ:980/08/14, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 390000 грн., зі сплатою 14,5% річних та кінцевим терміном повернення не пізніше 26.11.2033 року. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 26.11.2008 року було укладено договір поруки №13-ФЛ:980/08/14.П. На підставі договору про відступлення право вимоги №2421/08, укладеним 04.12.2008 року між ЗАТ «Терра банк» та Державною іпотечною установою, остання у відповідності до ст.512 ЦК України набула право вимоги за укладеними із відповідачами договорами. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідні правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18. З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, заборгованості за договором про іпотечний кредит №13-ФЛ:980/08/14 від 26.11.2008 року, що утворилась за період з 07.07.2015 року по 31.05.2016 року та складається з нарахованих відсотків в сумі 49095 грн. 08 коп., пені в сумі 192130 грн. 07 коп. Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що Державна іпотечна установа, скориставшись своїм правом, передбаченим п.5.2.4 кредитного договору та ч.2 ст.1050 ЦПК України, в 2015 році звернулась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про дострокове стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за договором про іпотечний кредит №13-ФЛ:980/08/14 від 26.11.2008 року, що утворилась станом на 07.07.2015 року (цивільна справа №203/4947/15-ц). За наслідками розгляду вказаної справи, постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.09.2019 року позов державної іпотечної установи було задоволено частково, стягнуто з відповідачів заборгованість за договором про іпотечний кредит №13-ФЛ:980/08/14 від 26.11.2008 року, що утворилась станом на 07.07.2015 року. З огляду на наведені вище обставини, положення діючого законодавства та правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення нарахованих після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту процентів за користування кредитом та пені, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Таким чином, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору, в зв`язку із відмовою в задоволенні позову слід покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed