Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до Казанківського районного суду Миколаївської області із позовом до до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна; приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторовіч про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. від 13.04.2020 року відкрите виконавче провадження № 61807234 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 6690 від 25.02.2020 року про стягнення із [PERSON] грошових коштів на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (далі ТОВ «ФК «Аланд», Банк, відповідач), в загальному розмірі 35798,80 грн. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню так як він вчинений з порушенням діючого законодавства, зокрема, документи, які надані для вчинення виконавчого напису не свідчать про безспірність суми заборгованості. Таким чином виконавчий напис вчинено без доведеності безспірності вимог кредитора, за відсутності доказів отримання боржником письмової вимоги банку а також відповідачем був пропущений строк звернення із заявою про вчинення виконавчого запису. Зважаючи на викладене, позивач просить позов задовольнити та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6690, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 25.02.2020 року про стягнення із [PERSON] грошових коштів на користь ТОВ «ФК «Аланд» в загальному розмірі 35798,80 грн. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 16.09.2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відведений в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того, вказаною ухвалою між іншого, було витребувано у відповідача та приватного нотаріуса документи, що підтверджують наявність, розмір та безспірність заборгованості [PERSON] , на підставі яких вчинявся виконавчий напис № 6690 від 25.02.2020 року. Позивач в судове засідання не прибула, просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Треті особи в судове засідання не прибули, про час, дату та місце судового засідання повідомлені вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи неприбуття в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, не подав до суду відзив, а також за згодою позивача, суд з огляду на ст. ст. 280 - 281 ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 03 березня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування (кредитний договір) № 014/0064/82/0056852. Судом встановлено, що 25.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6690 про звернення стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованість у розмірі 35498,80 грн. за період часу з 03.11.2017 року по 12.11.2019 рік включно, на підставі кредитного договору № 014/0064/82/005685 від 03.03.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення права вимоги № 02/10/2119-КА від 02.10.2019 року є ТОВ «ФК «Аланд» та 300,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Сума заборгованості перед Банком на час звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису становила 35498,80 грн., з яких: 24544,14 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10954,66 грн. - прострочена заборгованість за процентами. В подальшому, на підставі вказаного виконавчого напису, Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. від 13.04.2020 року відкрите виконавче провадження № 61807234 про примусове стягнення із [PERSON] кредитної заборгованості в загальному розмірі 35798,80грн. на користь ТОВ «ФК «Аланд». Аналізуючи матеріали справи, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло небільше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок). Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитора в зобов`язанні можна замінити іншою особою, у результаті передачі ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Якщо боржника в письмовому вигляді не повідомили про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого боргу первісному кредитору є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України). Як зазначалося судом вище, виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору № 014/0064/82/0056852 від 03.03.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення права вимоги № 02/10/2119-КА від 02.10.2019 року є ТОВ «ФК «Аланд». В той же час, відповідачем на виконання вимог ухвали суду не надано доказів, які підтверджують виникнення зобов`язання за кредитним договором у [PERSON] та доказів безпірності її заборгованості перед відповідачем. Крім того, відповідачем також не доведено суду зміну кредитора в зобов`язанні з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», передачі ним своїх прав ТОВ «ФК Аланд» за правочином (відступлення права вимоги) та подання нотаріусу доказів направлення позивачу повідомлення про заміну кредитора в зобов`язанні, та відповідно, своє право виступати новим кредитором позивача. А тому, будь-яким чином перевірити правомірність вчинення такого виконавчого напису та безспірність заборгованості по наданих ТОВ «ФК «Аланд» для приватного нотаріуса Хара Н.С. документах, суд позбавлений можливості. Суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, і беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Крім того, з тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався положеннями ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин»та до нього включений п. 2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21.03.2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 29 січня 2019 року у справі 910/13233/17 тапостанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Встановлені судом обставини свідчать, що серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитисяу безспірному порядку, відсутній. Таким чином, при вчиненні виконавчих написів приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою суду. Зазначене вище є підставою для визнання спірного виконавчого напису такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів. А порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 2.3 Порядку боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на адресу боржника. Як вбачається з матеріалів справи, доказів того, що письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором була направлена на адресу позивача суду не надано, тобто позивачне був повідомлений менше ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань, що позбавило останнього ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а нею при зверненні до суду сплачений судовий збір за подання позову у загальному розмірі 908,00 гривень, то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved