Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 03.02.2011 року у розмірі 20 143,86 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору від 03.02.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 03.02.2011 року в сумі 18 708,44 грн., з яких: 14 077,56 грн. - заборгованість за кредитом, 4 330,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 300 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також понесені судові витрати в розмірі 243,6 грн. В іншій частині позову відмовлено. Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду та задовольнити позовні вимоги і щодо стягнення суми штрафів, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржене. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів із наступних підстав. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив із того, що 03.02.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, що складається із анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, копії яких додано позивачем до матеріалів справи. Суд посилався на Умови та правила надання банківських послуг. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 20 143,86 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 31.12.2014 року, яка складається з: 14 077,56 грн. - заборгованості за кредитом, 4 330,88 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 300 грн. - заборгованості з комісії за користування кредитом, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 935,42 грн. - штрафу (процентна складова). Виходячи з вимог ст.ст. 509, 525, 526, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 18 708,44 грн. Посилаючись на ст. 551 ЦК України, а також на те, що вбачається подвійна відповідальність одного виду за одне й те саме порушення, суд вказав на необхідність зменшення штрафів, які підлягають стягненню з відповідача, в розмірі 1 435,42 грн.: 500 грн. - штраф (фіксована частина) + 935,42 грн. - штраф (процентна складова). Але із такими висновками суду щодо зменшення суми штрафів погодитись не можна, оскільки вони зроблені без врахування всіх обставин у справі та вимог законодавства. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язань є неприпустимою. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушення вищевказаних умов тягне за собою встановлені наслідки порушення договору позичальником. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотків та комісії, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, правовідносини, що склалися між сторонами, застосував відповідні норми матеріального права та ухвалив в цій частині законне та обґрунтоване рішення. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу, суд першої інстанції виходив із того, що вбачається подвійна відповідальність одного виду за одне й те саме порушення, що є неприпустимим, а також наявні підстави для зменшення розмірів штрафів. Але такі висновки не узгоджуються із положеннями ст. 611 ЦК України, яка передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, і зокрема - сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Сторони встановили в кредитному договорі розмір та порядок сплати штрафу відповідачем у разі порушення ним зобов'язань за кредитним договором. (а.с.10-11). Таким чином, при укладенні кредитного договору сторони досягли згоди щодо його умов у відповідності до ст. 638 ЦК України. Згідно положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Як видно з матеріалів справи, заявлений банком розмір штрафу 1 435,42 грн. не перевищує суму боргу за кредитом 18 708,44 грн., а тому відсутні підстави для застосування положення ч.3 ст. 551 ЦК України. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За порушення встановлених договором строків платежів, за домовленістю сторін передбачений штраф у розмірі 500 гривень (фіксована частина), із додаванням до цієї суми п'яти процентів від суми боргу, а тому це є одним видом відповідальності. Комісія за користування кредитом не є видом цивільно-правової відповідальності, як і нарахування процентів за договором, які є платою за користування грошовими коштами. За вказаних обставин колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафу таким, що прийняте із неправильним застосування норм матеріального права, що є підставою для його скасування відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення в цій частині, а саме про стягнення штрафів: 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 935,42 грн. - штрафу (процентна складова), а всього 1 435,42 грн. На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат. Зважаючи на те, що позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн., то вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial