Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що з 02 вересня 1995року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі в них народилося дві дитини, одна з яких вже повнолітня, а друга неповнолітня: син [PERSON] , [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. З часом вони перестали піклуватися про створення нормальних сімейних стосунків, не дбали про взаємоповагу один до одного. Це призвело до розладу та фактичного припинення шлюбних відносин. Вони перестали кохати один одного, та вже тривалий час поводимось один до одного як сторонні люди. Фактично з початку липня 2018року не живуть як одна сім"я. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з"явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомленав належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, на позові наполягає, не заперечує щодо прийняття рішення в підготовчому засіданні. Відповідач в засідання не з"явився. про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає, не заперечує прийняти рішення у підготовчому засіданні. Згідно ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і оскільки відповідач визнає позов в повному обсязі , суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно же ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 1995року. [INFO] в них народився син [PERSON]. (а.с.5,6). Судом встановлено, що у липні 2018року їхня сім"я розпалася. Сторони проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. До теперішнього часу примирення між ними не відбулося. Суд, приходить до висновку, що шлюб між подружжям Славич підлягає розірванню, так як вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. та їх дитині. Сторони не проживають однією сім'єю, обидва вважають, що шлюб необхідно розірвати. Суд вважає не можливим примусити їх зберегти шлюб. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 704,80грн. Оскільки позовні вимоги задоволенні, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору. Проте відповідно до ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачем визнаний позов до початку розгляду справи по суті, отже є підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 352,40грн, сплаченого при поданні позову. Решта частина судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved