Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] сільської ради, третя особа державний нотаріус Білгород-Дністровського районної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку №31, у масиві 7, на території [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 2,82 гектарів в межах згідно з планом. Адвокат позивача [PERSON] надав до суду письмову заяву, згідно якої просить розгляд справи здійснити у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відомі. Третя особа - державний нотаріус Білгород-Дністровської районної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 11.10.2008 року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №162154, виданого 13.10.2008 року Виконкомом [PERSON] сільської ради Б-Дністровського району Одеської області, актовий запис №40. Той факт, що померлий був батьком позивача підтверджується рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2011 року по справі 2о-380/11, яке набрало законної сили 05.12.2011 року (а.с. 37). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку №31, у масиві 7, на території [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 2,82 гектарів в межах згідно з планом, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №050814. За життя [PERSON] склав заповіт від 18.03.2004 року, посвідчений секретарем Мологівської сільської ради Б-Дністровського району, номер в реєстрі нотаріальних дій 254, згідно якого на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося [PERSON]. Інших спадкоємців померлого [PERSON], які б претендували на спадщину, або мали право на обов'язкову частку у спадщині немає, що підтверджується копією спадкової справи №548/2009. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені в заповіті. Позивач у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], відмови від спадщини не заявляла. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зазначені обставини вказують, що позивач прийняла спадщину у вигляді земельної ділянки №31, у масиві 7, на території [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], а тому відповідно до ст.328 ЦК України цей юридичний факт є підставою для виникнення у позивача права власності на зазначене майно. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Однак, [PERSON] не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.08.2016 року (а.с.4). У відповідності до п. 23 ППВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відомості про втрату державного акту на право приватної власності на вказану земельну ділянку були опубліковані позивачем в газеті "Слово Придністров'я". Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими та права позивача, як спадкоємця за заповітом майна після смерті [PERSON] підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved