Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивачка 26.02.2020 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти, на утримання дочки - [PERSON] , що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 30.09.2021. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 28.02.2013 шлюб між ними було розірвано рішенням Рокитнянського районного суду Київської області. Від даного шлюбу вони мають дочку - [PERSON] , [INFO] . На даний час дочка повнолітня, однак продовжує навчатись у Вроцлавському університеті на денній формі навчання. Самостійно позивачка в повній мірі забезпечити її потреби не має можливості. Оскільки, в добровільному порядку відповідач, як батько не надає матеріальну допомогу на утримання дочки, хоча може та зобов`язаний, вона звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву та просить розгляди справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення Відповідач жодного разу в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов та клопотання про відкладення розгляду справи - не подав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 02.09.1994 року виконавчим комітетом Насташівської сільскої ради Рокитнянського району Київської області. У шлюбі, у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . 28.02.2013 рішенням Рокитнянського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. На даний час їх дочка є повнолітньою, яка продовжує навчання. Так, згідно довідки від 03.10.2019, виданої Вроцлавським університетом, [PERSON] , [INFO] навчається на стаціонарному навчанні, навчання другого ступеня, за напрямком туризм, на умовах оплати, термін навчання з 01.10.2019 по 30.09.2021. В зв`язку з навчанням дочка перебуває на утриманні позивачки. Проте, остання самостійно, в повній мірі, забезпечити потреби дочки не має можливості. А, оскільки, в добровільному порядку відповідач, як батько, не надає матеріальну допомогу на утримання дочки, яка навчається і самостійно забезпечити їх не може через денну форму навчання і відсутність можливості працювати, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Відповідач є особою працездатного віку, працює водієм автотранспортних засобів в ТОВ «Сетагро» (а.с.42-43), доказів в підтвердження неможливості сплачувати аліменти на утримання дочки, який продовжує навчання або які б спростовували доводи позивача, ним суду не надано. Згідно ч.1 ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. У відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд зазначає, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічна позиція викладена в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На підставі ст.ст. 182, 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Оскільки законодавець передбачив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання, з урахуванням стану здоров`я та майнового становища сторін, потреби повнолітньої дитини в одержанні аліментів, можливості у відповідача надавати таку допомогу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 26.02.2020. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому згідно із ст.133,141 ЦПК України, судовий збір, у розмірі 840,80 грн, на користь держави підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved