Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», треті особи [PERSON], [PERSON] про стягнення на користь [PERSON] 24163 грн. 50 коп. та на користь [PERSON] 14808 грн. страхового відшкодування, а також на користь [PERSON] 5000 грн. витрат на правову допомогу адвоката. Свої вимоги позивачі мотивують наступним. 10 квітня 2013 року між [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіля [NUMBER], що підтверджено полісом №АС/1046415. 14 червня 2013 року о 13-00 годин на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя в с. Піщане Кременчуцького району сталося ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження. Про настання страхового випадку [PERSON] 17 червня 2013 року письмово повідомила страховика [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія». Вироком Кременчуцького райсуду від 04.07.2014 року по справі №536/1142/14-к [PERSON] визнано винним за ст. 286 ч. 1 КК України, однак згідно висновку комплексної судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи вбачається обоюдна форма вини обох водіїв, що підтверджено також рішеннями Кременчуцького райсуду від 29.19.2014 року у справі №536/1629/14-ц та від 26.11.2014 року у справі №536/1766/14-ц про відмову в задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП. Спираючись на вказані рішення суду вважають, що вина [PERSON] у ДТП становить 50% та не підлягає доказуванню, відповідно до ст. 61 ЦПК України, однак він не був притягнутий до кримінальної відповідальності оскільки його діями не завдано шкоди здоровю [PERSON] та сплив строк притягнення до адміністративної відповідальності. Для відшкодування завданої [PERSON] шкоди вони звернулись до [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», яка листом №84 від 16.02.2015 року відмовила у виплаті страхового відшкодування, посилаючись, що вироком суду не підтверджується факт настання цивільно-правової відповідальності особи, яка застрахована за договором №АС/1046415. Відмову страхової компанії позивачі вважають порушенням ст.ст. 22, 979, 999, 1166, 1188 ЦК України та ст.ст. 5, 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхове відшкодування на їх думку складається з 50% втраченого доходу в сумі 29616 грн. (в рівних частинах [PERSON] та [PERSON]І.), оскільки вони використовують автомобіль [NUMBER] для підприємницької діяльності по перевезенню пасажирів, а через пошкодження автомобіля вони не здійснювали діяльність з 14.06.2013 року по 09.10.2014 року, 50% вартості відновлюваного ремонту автомобіля в сумі 7500 грн. та 1855 грн. 50 коп. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» позов не визнав та пояснив, що ДТП мало місце 14 червня 2013 року, позивач [PERSON] повідомив страховика про настання страхового випадку 20 квітня 2013 року та подав заяву про страхове відшкодування 20 листопада 2014 року, тобто в строк більш ніж один рік, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування з огляду на п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Також вважає, що вина [PERSON] не встановлена судовим рішенням, а посилання у висновку експертизи, що водій [PERSON] виявивши на смузі руху перешкоду, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не встановлює його вини у ДТП, оскільки в цьому ж висновку зазначено, що порушення [PERSON] вимог п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 ПДР не знаходились з технічної точку зору, у причинному звязку з пригодою. Разом з цим зазначив, що відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статями 22 та 28 цього Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує заподіяну внаслідок ДТП шкоду майну третьої особи, яка повязана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди, тобто відшкодування потерпілим упущеної вигоди не передбачено. Треті особи [PERSON], [PERSON] та їх представник, також вважають, що позов до задоволення не підлягає з посиланням, що вироком та жодним рішенням Кременчуцького райсуду вина [PERSON] у вчиненні ДТП не встановлена та позивачами навмисно затягувався розгляд кримінальної справи і не проводилось автотоварознавче дослідження автомобіля [NUMBER] та його ремонт, тому вони самі винні у неможливості використовувати автомобіль для підприємницької діяльності. Суд, вислухавши сторони та дослідивши письмові матеріали справи, зясував, що 14 червня 2013 року о 13-00 годин з вини [PERSON] на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя в с. Піщане Кременчуцького району сталося ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП [PERSON] спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та автомобілі отримали технічні ушкодження. Наведене підтверджується вироком Кременчуцького райсуду від 04.07.2014 року по справі №536/1142/14-к, яким [PERSON] визнано винним за ст. 286 ч. 1 КК України. Зі змісту ст.ст. 3, 10 ЦПК України впливає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень. Посилання позивачів на рішення Кременчуцького райсуду від 29.19.2014 року у справі №536/1629/14-ц та від 26.11.2014 року у справі №536/1766/14-ц, як на доведеність, що вина [PERSON] у ДТП становить 50% та не підлягає доказуванню, суперечить вимогам ст. 61 ЦПК України, оскільки згідно цієї норми закону обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлені ті самі обставини, натомість [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» не брала участі у розгляді справ та їх думка з цього питання не враховувалась. При таких обставинах, суд вважає недоведеною вину [PERSON] у ДТП, що мало місце 14 червня 2013 року о 13-00 годин на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя в с. Піщане Кременчуцького району за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Разом з цим позивачі не довели, що відмовою у виплаті страхового відшкодування [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» порушила їх права, оскільки [PERSON] повідомив страховика про настання страхового випадку 20 квітня 2013 року та подав заяву про страхове відшкодування 20 листопада 2014 року, тобто в строк більш ніж один рік, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування з огляду на п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. При цьому суд, також враховує, що відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статями 22 та 28 цього Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує заподіяну внаслідок ДТП шкоду майну третьої особи, яка повязана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, відшкодування [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» позивачам [PERSON], [PERSON] упущеної вигоди, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не передбачено. Таким чином, дослідивши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed