Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивачка 29.11.2018 року звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що їй на підставі договору дарування на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім»ї, виданої виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради від 22.11.2018 року за № 2120/02-25 в даному будинку зареєстровані : мати - [PERSON], [INFO], зареєстрована з 20.08.1986 року по теперішній час; батько - [PERSON], [INFO], зареєстрований з 04.01.2013 року по теперішній час. Однак, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад п»ять років без поважних причин, про що складено акт про проживаючих осіб в житловому приміщенні від 22 листопада 2018 року. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі ним не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні вона, ні інші члени сім"ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, а також позбавляє можливості в оформленні субсидії. Її батько - [PERSON] вже більше п»яти років проживає в другій родині за іншою адресою, там веде спільне господарство з іншою жінкою. Факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] понад один рік можуть підтвердити свідки. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положення ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положенням ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно положення ст. 405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користуванням цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації : судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав. Враховуючи вищенаведене, вважає, що [PERSON] втратив право користуватися житловим будинком [ADDRESS], у зв»язку з тривалою, понад один рік, без поважних причин відсутністю за місцем реєстрації, крім того, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку, а тому вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Прохала визнати [PERSON], [INFO], РНОКПП - [NUMBER] таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] В судове засідання сторони у справі не з»явилися. Позивачка, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, де позовні вимоги підтримує, прохає задовольнити та не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку у відсутності відповідача ( а. с. 26 ). Відповідач повторно не з»явився в судові засідання з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи за останнім відомим місцем проживання, про що маються докази у справі у вигляді поштових повідомлень з відмітками про отримання судових повісток ( а. с. 15, 21, 25 ). Від нього не надійшло відзиву на позов, будь-яких заяв про поважність причин не явки або про відкладення слухання справи. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку згідно ст. 223, 280-281 ЦПК України. Судом встановлено всі обставини, на які послалась в позові позивачка і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 5 -8, 27-30. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 16, 321, 383 391, 405 ЦК України, так як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Outcome: approved