Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом в інтересах неповнолітньої [PERSON] в подальшому уточненим і просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Свій позов позивач мотивує тим, що вона є матір'ю неповнолітньої [PERSON] та представляє її інтереси в суді. [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON]. Його мати [PERSON], яка є бабою [PERSON] померла [INFO]. [PERSON] проживала в селі Грищинці та мала на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами. 02.12.2003 року [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не знаходилось із чого б воно не складалося на день її смерті заповіла своєму сину- [PERSON] та дочці - [PERSON], в рівних частинах. [PERSON] на день смерті своєї матері проживав разом з нею в будинку який їй належав, проте оформити право на спадщину після її смерті не встиг, оскільки сам помер. Після смерті батька, [PERSON] спадщину прийняла, однак отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину на вказане вище майно не має можливості, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. За цих підстав нотаріус, постановою від 16.08.2018 року, відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач, захищаючи інтереси своєї неповнолітньої дочки, була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом. Позивач у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просив суд його задоволити. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі , позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав телефонограму про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги визнали та не заперечують щодо їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих для суду причин, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причини неявки до суду не повідомила, відзив на позов не надіслала. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Канівської міської ради в судове засідання не з'явилась, надіслала телефонограму про розгляд справи без їх участі позовні вимоги підтримала в інтересах дитини. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], який помер [INFO] є сином [PERSON]. Нормами ч. 1 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 15.08.2018) [PERSON] померла [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №5. 02.12.2003 року [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось на день її смерті заповіла: сину [PERSON] та дочці [PERSON] (а.с.11). За життя [PERSON] не встиг оформити свої спадкові права. Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як встановлено судом вище [PERSON] був сином [PERSON], а тому відносився до першої черги спадкоємців. Згідно із свідоцтвом про народження (серія [NUMBER] від 13.11.2004 року) [PERSON] народилася [INFO] та є дочкою [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що неповнолітня [PERSON] є спадкоємцями за законом за правом представленн. Згідно із ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Таким чином, враховуючи вік [PERSON], яка не може захистити свої права у суді, позивач правомірно звернулася до суду із вказаним вище позовом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.08.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Грищинецької сільської ради Канівського району №429, згідно запису погосподарської книги №1, особовий рахунок [NUMBER], померлій [PERSON] належить будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS]. Суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою Шевченка,39, хоча за життя вона не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з повідомлення Канівської державної нотаріальної контори від 10.10.2018 року за №2625/02-14, після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняла [PERSON] (а.с.50). Після смерті [PERSON] заява про прийняття спадщини в нотаріальну контору не надходила (а.с.60). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] за правом представлення відповідно до ст.ст.1216, ч.1 ст.1222 ЦК України має право на визнання за нею права власності на 1/2 частку будинку в порядку спадкування за законом, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження права спадкоємця у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved