Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з 3 жовтня 2012 року по 18 червня 2014 року працювала юрисконсультом в ТОВ «ПНС-ГЕМ» . Звільнена з посади на підставі наказу відповідача від 18.06.2014 року № 66\\к на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін. На день її звільнення відповідачем нарахована , але не виплачена заробітна плата в сумі 26 287,03 грн. Позивач зазначає, що їй відмовлено відповідачем виплатити на день звільнення заробітну плату, мотивуючи тим, що відсутні на підприємстві грошові кошти. Позивач вважає, що вона має право на підставі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних їй сум на виплату середнього заробітку за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Крім того, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати має бути стягнена з відповідача з урахуванням індексу інфляції. Також позивач зазначає, що діями відповідача , які виразилися у невиплаті заробітної плати позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у неможливості забезпечити себе та свою сім»ю всім необхідним , що призвело до її звільнення. У зв'язку з цією ситуацією позивач почуває себе ошуканою , що негативно позначилося на її психічному стані, змушує її постійно нервувати і переживати, змінився звичний життєвий уклад, з'явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку. В ході судового розгляду позивач уточнювала позовні вимоги, та в поданій заяві в редакції від 12.03.2015 року зменшила позовні вимоги у зв'язку з частковою виплатою заробітної плати , та з урахуванням вказаного просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 13 728, 32 грн., середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 2 638, 33 грн., збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в сумі 2 319, 68 коп., відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 6 333,60 грн. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених в заяві підстав та просять задовольнити. Представник відповідача Жура О.М. позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що дійсно у зв'язку з відсутністю коштів на підприємстві, оскільки на підприємстві існує кредиторська заборгованість, позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Однак в подальшому відбувається часткова виплата , по мірі надходження коштів. Позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 13 728, 32 грн., середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 2 638, 33 грн., збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в сумі 2 319, 68 коп. визнав повністю , в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 6 333,60 грн. заперечив щодо їх задоволення, у зв'язку з необґрунтованістю. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 3 жовтня 2012 року по 18 червня 2014 року працювала юрисконсультом в ТОВ «ПНС-ГЕМ» . Звільнена з посади на підставі наказу відповідача від 18.06.2014 року № 66\\к на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін, що підтверджується та не заперечується сторонами наказами відповідача (а.с. 10-11, 16). Згідно довідки ТОВ «ПНС-ГЕМ» від 10.03.2015 року №19 заборгованість із заробітної плати , що підлягає виплаті [PERSON] за період з січня 2014 по травень 2014 року становить 13 728, 32 грн. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що [PERSON], перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 03.10.2012 року по 18.06.2014 року та перед позивачем існує заборгованість підприємства із виплати заробітної плати за період з січня по травень 2014 року в розмірі 13 728, 32 грн., яка на день розгляду справи не виплачена позивачу. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Беручи до уваги вищевикладене позивач має право на компенсацію з боку відповідача середнього заробітку в рахунок відшкодування за час затримки остаточного розрахунку за період з 01.01.2014 року по 18.06.2014 року. Згідно наданого розрахунку, який представник відповідача визнав середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати становить 2 638, 33 грн. Відповідно компенсація середнього заробітку [PERSON] становить: 2638,33 грн. : 32 дні = 82,45 грн., що становить середньоденну заробітну плату позивача. Таким чином розмір середньої заробітної плати позивача за період затримки розрахунку з 01.01.2014 року по 18.06.2014 року по день фактичного розрахунку становить: 82,45грн. х 189 днів = 15583,05 грн. Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України, також передбачено виплату з урахуванням індексації. Так, відповідно до п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427 із змінами, внесеними Постановою КМУ № 292 від 23.04.1999 року, компенсація працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги за цей період зріс більше ніж як на один відсоток. Відповідно до п. 3 вказаного Положення, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків та платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Згідно з п. 4 зазначеного Положення, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців, сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Відповідно до наданого позивачем підрахунку, який визнаний представником відповідача за період часу з 18 червня 2014 року до 01 січня 2015 року сума заборгованості за невиплачену заробітну плату, з урахуванням індексу інфляції, становить 16 048,00 грн., тобто загальна сума інфляційних втрат становить 2319,68 коп. Що стосується позовних вимог в частині стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача , виходить з наступного. Суд виходить з того, що законне право позивача на отримання сум, належних їй як працівникові при звільненні в день звільнення: 18.06.2014 року, передбачене ч.1 ст.116 КЗпП України, порушене відповідачем. А тому позивач має право відповідно до ст.237-1 КЗпП України на відшкодування моральної шкоди в зв`язку з порушенням її законного права, так як це призвело до моральних страждань позивача і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що підтверджується поясненнями позивача в судовому засіданні. При цьому суд враховує наступні обставини, які на думку суду впливають на розмір відшкодування моральної шкоди, яку суд визначає в розмірі 1000 грн. Суд вважає доведеним, що затримка розрахункових сум, належних позивачу призвело до моральних страждань позивача, так як остання вимушена була звертатися до знайомих і близьких людей з проханням надання їй боргу для сплати комунальних послуг, придбання їжі і самого необхідного, що свідчить про те, що позивач вимушена була докласти додаткових зусиль для організації свого життя. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що вона не могла тривалий час працевлаштуватися, так як її звільнення не було звільненням за ініціативою підприємства, а мало місце за згодою сторін. Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу віднесені до судових витрат, які пов'язані з розглядом справи. Згідно з ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стаття 88 ЦПК України регулює розподіл судових витрат між сторонами та визначає, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що правову допомогу позивачу при складанні позовної заяви та розгляді справи в суді першої інстанції надавали адвокат [PERSON] за Договором про надання правової допомоги № б\\н від 14.11.2014 року. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі / наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів/. Згідно розрахунку та матеріалів справи на надання правової допомоги позивачу по даній справі адвокатом надавалися наступні послуги: підготовка позовної заяви - 2 години; судове засідання від 12.03.2015 року - 1 година; підготовка заяви до суду про збільшення позовних вимог - 1 година, підготовка заяви до суду про зменшення позовних вимог - 1 година, а всього на підготовку та слухання вказаної справи було затрачено 3 години. Мінімальна заробітна плата на цей період складає 1218 грн. Тому на даний час сума витрат на правову допомогу, надану [PERSON] складає: 487,20 грн. / 40% від 1218 грн./ х 3 = 2436 грн. Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових відносин. Позивач при подачі позову про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди була звільнена від сплати судового збору в сумі 243,60 грн. відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", так як вимоги випливали із трудових відносин. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Так як рішення ухвалено на користь позивача частково, якого звільнено від сплати судового збору в сумі 243,60 грн., то судовий збір в сумі 243,60 грн. підлягає стягненню відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного позов підлягає задоволенню частково, в тій частині, яка ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами і доведена наданими доказами.

Outcome: partial