Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] відкрилася спадщина після смерті їхньої матері [PERSON] . Зазначають, що до складу спадкового майна входить належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який така успадкувала після смерті своєї рідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказують, що після смерті матері - спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , вони (позивачі) у встановленому законом порядку прийняли належну їй спадщину, факт прийняття такої підтверджується поданими до нотаріуса заявами. Стверджують, що з метою оформлення своїх спадкових прав звернулись в Мостиську державну нотаріальну контору, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок не мають можливості, через відсутність належних правовстановлюючих документів на даний будинок. З огляду на наведені обставини, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за ними (позивачами) право власності по 1/2 ідеальній частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, а подали через канцелярію суду клопотання, у яких зазначили, що підтримують позовні вимоги із підстав наведених у позовній заяві та просили справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, а надіслав на адресу суду заяви-повідомлення від 16.12.2019р., а також копію спадкової справи №290/08, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) від 09.12.2019р. №58658065 та №58658077 з яких вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено спадкову справу №290/08 та остання за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала; інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) від 09.12.2019р. №58658015 та №58658029, з яких вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено спадкову справу №75/05 та остання за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. Вказав, що спадкову справу після смерті [PERSON] передано в Львівський державний нотаріальній архів і просить справу розглядати у його відсутності У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (сестри матері позивачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] ). До складу даної спадщини входило, в тому числі право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який фактично належав спадкодавцю згідно даних погосподарських книг. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року. Згідно матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Так, рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18.10.2004р. у справі №2-1509 за 2004р. встановлено факт прийняття [PERSON] (матір`ю позивачів) спадщини після смерті її рідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначене судове рішення Мостиського районного суду Львівської області від 18.10.2004р. набрало законної сили та у відповідності до вимог ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, таке має преюдиціальний характер при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, в тому числі при розгляді даної цивільної справи. Згідно копій сторінок спадкової справи №75/05, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , матір позивачів - [PERSON] , як спадкоємиця другої черги спадкування за законом, звернулась до Мостиської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна останньої. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із: приватизованої земельної ділянки площею 2.21552 гектарів, розташованої на території Твіржанської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також грошового вкладу з належними процентами та компенсацією, що знаходиться на збереженні у філіалі Ощадного банку №6315/011 с.Твіржа Мостиського району Львівської області. Судом не здобуто доказів, що є інші спадкоємці першої-другої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно - спірне будинковолодінні успадкувала саме сестра спадкодавця [PERSON] (матір позивачів). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачів). До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входить право на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який така успадкувала після смерті своєї рідної сестри [PERSON] , котра померла [INFO] . Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась внаслідок смерті їхньої матері [PERSON] . Згідно довідки, виданої старостою Старостинського округу сіл Твіржа, Вуйковичі, Завадів, Слабаш, Хоросниця Мостиської міської ради Львівської області від 01.10.2019р. за №127, - [PERSON] , яка померла [INFO] , на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: с.Хоросниця Мостиського району. На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживали: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син, позивач), [PERSON] (син) та [PERSON] (син). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема копій сторінок спадкової справи №290/08, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачі, як спадкоємці першої черги спадкування за законом, у встановлений законом строк звернулись в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та отримали Свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках на частину спадкового майна останньої. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із: цегляного житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ; приватизованої земельної ділянки площею 0,25га, розташованої в с.Хоросниця Мостиського району Львівської області, переданої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; приватизованої земельної ділянки площею 0,7817га, розташованої в с.Хоросниця Мостиського району Львівської області, переданої для ведення особистого селянського господарства. Тобто, в силу ст.1268, ст.1269 ЦК України, позивачі вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті їхньої матері [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулись в Мостиську державну нотаріальну контору із заявами про відмову від належної їм частки у спадковому майні спадкодавця [PERSON] на користь синів померлої - позивачів [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копіями сторінок вищевказаної спадкової справи №290/08. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спірне спадкове майно успадкували у рівних частинах позивачі, тобто кожен по 1/2 частці від такого. При цьому, нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане спадкового майна - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] . Нотаріус роз`яснив позивачам можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Вищевказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; копією спадкової справи №290/08, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) від 09.12.2019р. №58658015 та №58658029, з яких вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено спадкову справу №75/05 та остання за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала; копією сторінок спадкової справи №75/05, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; довідкою, виданою старостою Старостинського округу сіл Твіржа, Вуйковичі, Завадів, Слабаш, Хоросниця Мостиської міської ради Львівської області від 01.10.2019р. за №127, про склад сім`ї на час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; довідкою із Самбірського БТІ від 09.09.2019р., згідно якого право власності на спірне майно не зареєстровано; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) від 09.12.2019р. №58658065 та №58658077 з яких вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено спадкову справу №290/08 та остання за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала; виписками із погосподарських книг по с.Хоросниця за 1988-1991р.р.; копіями сторінок паспортів позивачів; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах - по 1/2 частці права власності на спірне майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved