Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок отримання 23.09.1972 р. трудового каліцтва на підприємстві Птахофабрика «Україна», правонаступником якого є відповідач, він став інвалідом 2 групи. На підставі рішень Народного суду Васильківського району ві 1974, 1975 р.р. відповідач виплачував йому щомісячні грошові нарахування в розмірі 664,00 грн. щомісячно. Однак, з червня 2014 р. припинив такі виплати, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача грошову заборгованість за заподіяну шкоду з червня 2014 р. по травень 2016 р. в сумі 15936,00 грн. Також позивач вважає, що ухилення відповідача від виплати належних йому коштів змусило його морально страждати, він не міг вчасно купувати ліки, проводити медичні обстеження, тому просить суд стягнути заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 9960,00 грн. Позивач та його представник в судовому засідання уточнили та збільшили свої позовні вимоги, а саме просили стягнути з відповідача на користь позивача грошову заборгованість за заподіяну шкоду з червня 2014 р. по листопад 2016 р. в розмірі 19348,00 грн., моральну шкоду в розмірі 9960,00 грн., а всього стягнути - 29208,00 грн. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначаючи, що виплати позивачу підприємство здійснювало відповідно рішень суду від 08.01.1975 р. та 04.05.1975 р. Однак рішень суду після чергового його медичного освідування 01.01.1976 р. позивачем не надано, тому відповідач вважає, що відсутній обовязок підприємства виплачувати позивачу певні суми. Також вважає необґрунтованим розмір щомісячних платежів з червня 2015 р., зазначає, що кошти підприємством виплачувались добровільно до 30.06.2014 р., їх щомісячний розмір становив 667, 35 грн. Потім підприємство припинило виплачу вказаних коштів. При цьому зазначає, що акти за формою Н-1 та Н-5 ПАТ «Птахофабрика «Україна» знайти не вдалося, і рішення суду та інша документація не містить жодного посилання на ці акти, тому вважає не підтвердженим сам факт нещасного випадку на виробництві, тому з відповідача не може бути стягнута шкода заподіяна таким випадком. Просив суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] з 11.08.1972 р. по 15.01.1973 р . працював слюсарем 5 розряду Птахофабрики «Україна», звільнений у звязку переходом на 2 групу інвалідності. Як встановлено вироком народного суду Васильківського району Київської області від 07.03.1973 р., який частково змінений (в частині кваліфікації дій та міри покарання) судовою колегією по кримінальним справам Київського обласного суду, [PERSON] засуджений за те, що, працюючи охоронцем птахофабрики «Україна» 23.11.1972 р. в 24 год, знаходячись на чергуванні по охоронні території птахофабрики, умисно вистрелив з рушниці та поранив громадянина [PERSON], спричинивши йому тяжке тілесне ушкодження, в результаті якого у [PERSON] ампутовано ліве бедро. Відповідно до висновку акту судово-медичної експертизи №80\\к від 01.04.1976 р. у [PERSON] наявна ампутація культі лівого бедра. Вказане пошкодження лівої кінцівки повязане з травмою, що мала місце в вересні 1972 р. По вказаному стану здоровя втрата загальної та професійної працездатності 70%. Підлягає переосвідуванню через 3 роки. (а.с.13-14). Відповідно до висновку акту судово-медичної експертизи №117/к від 07.06.1979 р., у [PERSON] наявна ампутація культі лівого бедра, яка є наслідок травми, що мала місце в 1972 р. По вказаному стану здоровя втрата загальної та професійної працездатності 70%. Підлягає переосвідуванню через 5 років. (а.с.13-14, 122-123). Рішенням народного суду Василківського району Київської області від 08.01.1974 р. стягнуто щомісячно в розмірі 26 руб. з птахофабрики «Україна» на користь [PERSON] починаючи з 01.05.1974 р по день переосвідування 01.01.1975 р. Рішенням народного суду Васильківського району Київської області від 04.05.1975р. стягнуто щомісячно в розмірі 26 руб. з птахофабрики «Україна» на користь [PERSON] починаючи з 01.05.1975 р по день переосвідування 01.01.1976 р. Так, вказаними рішеннями суду встановлено обовязок птахофабрики «Україна» в силу вимог ст. 441 ЦК УРСР відшкодувати шкоду, спричинену з вини її працівника при виконанні ним своїх трудових обовязків. При цьому суд вважав, що необережність [PERSON], опинившогося на території птахофабрики в нетверезому стані, сприяла виникненню шкоди, і в даному випадку наступає змішана вина і ступінь вини Шелудько судом встановлено в розмірі 25%(а.с.7-10). Відповідно до заключення акту судово-медичного дослідження №109 від 25.07.2001 р., у [PERSON] на даний час наявна ампутаційна культя на рівні верхньої треті лівого бедра, яка є наслідком травми (вогнепального поранення), отриманого в 1972 р. По даній травмі згідно інструкції №2 від 08.01.1986 р. №139 втрата загальної працездатності складає 70%, професіональної 90%. Переосвідуванню [PERSON] не підлягає (а.с.11). Як зазначено в п.1.2 Постанові Пленуму ВСУ N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», особам, які потерпіли на виробництві до 01.04.2001 р.,Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Уся заборгованість із відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується потерпілим на виробництві та членам їхніх сімей (утриманцям) роботодавцями, а в разі їх ліквідації без створення правонаступника - Фондом. Спори, що виникають із приводу заборгованості, повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди. Так, ст. 456 ЦК УРСР в редакції, чинній на час виникнення вказаних правовідносин, передбачена відповідальність за ушкодження здоров'я і смерть громадянина, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, а саме: У разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток, а також виплатити потерпілому (членам сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого) одноразову допомогу в установленому законом порядку. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються. В разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) неповнолітнім дітям до досягнення шістнадцятирічного віку, а учням вісімнадцятирічного віку; 2) жінкам, старшим п'ятдесяти п'яти років, і чоловікам, старшим шістдесяти років, довічно; 3) інвалідам на строк інвалідності; 4) одному з батьків або подружжя померлого незалежно від віку і працездатності, якщо він не працює і здійснює догляд за дітьми, братами, сестрами або онуками померлого, які не досягли восьми років, до досягнення ними восьмирічного віку. Правила відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я громадянина, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Так, вищезазначеними рішеннями суду а також зібраними у справі доказами встановлено факт нещасного випадку на виробництві та відповідальність Птахофабрики «Україна» за ушкодження здоров'я [PERSON], тому, враховуючи положення ч.3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини доказуванню не підлягають. При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо непідтвердження факту нещасного випадку на виробництві через відсутність акту розслідування нещасного випадку, оскільки вказаний обовязок щодо його складання та зберігання має підприємство, яке цей випадок розслідувало, і відсутня вина позивача в його втраті. Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст. 43 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» для розгляду справ про страхові випадки подаються акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть. Тобто, наданий позивачем висновок МСЕК є достатнім доказом страхового випадку для розгляду справи про страхові випадки, який у даній справі узгоджується з іншими доказами. Вирішуючи вказану справу, судом також взято до уваги ту обставину, що, відповідно до листа №01-05-173 від 11.07.2016 р. відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Васильківському районі Київської області, документи відносно призначення страхових виплат [PERSON] птахофабрикою «Україна» до вказаного відділення - не передавались, що позбавило позивача можливості отримувати вказані виплати від вказаного Фонду (а.с.109-110) Крім того, пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві положення) Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності з 01.04.2001 р., встановлено, що Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця. Аналізуючи вищезазначене, судом достовірно встановлений обовязок ПАТ «Птахофабрика «Україна» щодо вказаних виплат [PERSON], а тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості щодо їх невиплати з моменту припинення їх добровільної виплати відповідачем а саме з червня 2014 р. Так, як вбачається з довідки ПАТ «Птахофабрика «Україна» від 19.09.2016 р, в період з 01.01.2014 р. по червень 2014 р. було перераховано [PERSON] компенсацію заподіяної шкоди в сумі 4004,10 грн. з розрахунку 66,35 грн. щомісяця. Відповідно до довідки ПАТ «Птахофабрика «Україна» від 12.01.2009 р. про перерахунок відшкодування шкоди інваліду ВАТ «Птахофабрика Україна» за період з 01.01.2008 р. по 31.12.2008 р., підприємством виплачувалось 50% вини ВАТ «Птахофабрикка Україна» з 90 % середньої заробітної плати працівників сантехнічної дільниці, яка станом на 31.12.2008 р. складала 1332,00 грн. На обґрунтовану вимогу суду до відповідача надати відомості щодо середньомісячної заробітної плати працівника на посаді, що займав [PERSON], відповідачем жодних відомостей надано не було, також жодною із сторін не було заявлено клопотання щодо призначення експертизи з метою визначення суми відшкодування шкоди за вказаний позивачем період, у звязку з чим судом розраховано вказану суму власноручно. Відповідно до розяснень п. 18 Постанови Пленуму ВСУ N 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розмір відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв'язку з ушкодженням здоров'я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я. При зміні в період виплати відшкодування шкоди ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, складу сім'ї померлого, підвищенні розміру мінімальної заробітної плати у визначеному законодавством порядку розмір щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу підлягає відповідному перерахуванню. Перерахування суми втраченого заробітку провадиться також у разі зростання в попередньому календарному році (за даними центрального органу з питань статистики) середньої заробітної плати в галузях національної економіки. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року, при цьому визначена раніше сума щомісячної виплати зменшенню не підлягає (ст. 29 Закону N 1105-XIV ( 1105-14 ). Індексація суми страхової виплати провадиться відповідно до чинного законодавства. Розраховуючи розмір відшкодування шкоди, заподіяної позивачу, судом беруться до уваги дані стосовно середньої заробітної плати працівників сантехнічної дільниці, яка станом на 31.12.2008 р. складала 1332,00 грн., які підлягають індексації станом на червень 2014 р. (момент припинення виплат), з подальшим вирахуванням 90 % втрати працездатності та 25 % вини [PERSON], яка встановлена вищезазначеними рішеннями Народного суду Васильківського району Київської області від 08.01.1974 р. та 04.05.1975 р. При здійсненні вказаного розрахунку сума отриманої позивачем пенсії по інвалідності у відповідності до ч.1 ст. 456 ЦК УРСР до уваги не береться. Розрахувавши у відповідності до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078, встановлено, що\~ станом на червень 2014 р. коефіцієнт індексації - 36, 70 %, сума зарплати з індексацією становить- 1779,01 грн. Так, розмір відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв'язку з ушкодженням здоров'я в червні 2014 р. складає : 90% з 1779,01 - 25% (1779,01/100*90=1601,109 ; 1601,109 -25%= 1200,83 грн.) - 1200,83 грн. При цьому слід зазначити, що в подальшому коефіцієнт індексації, сума зарплати з індексацією, а тому і розмір відшкодування шкоди відповідно зростали. Однак, суд не володіє спеціальними економічними знаннями, необхідними для здійснення вказаного розрахунку, тому не розраховує вказані суми за весь період, а здійснює даний розрахунок з метою зясування відповідності заявлених позивачем вимог до мінімального розміру такого відшкодування. У відповідності до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Тому підлягають задоволенню заявлені позивачем вимоги щодо стягнення заборгованості за заподіяну шкоду за період з червня 2014 р по листопад 2016 р. з розрахунку 664,00 грн. щомісячно на загальну суму -19348,00 грн. оскільки вказана сума не перевищує розрахованого судом розміру шкоди. Що стосується позовних вимог, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, судом встановлене наступне. Положення ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~зазначають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до \~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4\~ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Моральна шкода визначається незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, суд приходить до висновку, що 2000,00 грн. буде достатнім розміром для відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачу, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню частково. Враховуючи часткове задоволення позову, а також ту обставину, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до положень ч.3\~ст. 88 ЦПК України, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Тому, відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 974,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial