Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив в процесі розгляду справи, до ТОВ ««Група компаній «Вектор» і просить винести рішення, яким стягнути на його користь: компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за 2013-2014 роки в сумі 1721,17 грн.; невиплачену заробітну плату у нічний час за період з 01.09.2012 року по 02.06.2014 року в сумі 2620 грн.; невиплачену заробітну плату за надурочну роботу за період з 01.09.2012 року по 02.06.2014 року в сумі 24242 грн.; недоплачену заробітну плату за період з 01.09.2012 по 02.06.2014 в сумі 21116,40 грн., середню заробітну плату за півтора місяці затримки в розрахунку при звільненні з роботи в сумі 1860 грн.,середню заробітну плату за півтора місяці затримки у видачі трудової книжки при звільненні з роботи в сумі 1860 грн., компенсацію втрати заробітку у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 6758 грн., заподіяну моральну шкоду в сумі 25000,00 грн. Свої \~вимоги \~обґрунтував тим, що з 01.09.2012 року по 02.06.2014 року він працював охоронцем в ТОВ «Група компаній «Вектор». За вказаний час його роботи та при звільненні з роботи, відповідач неодноразово грубо порушив щодо нього норми трудового законодавства, передбачені КЗпП України, а саме не виплатив компенсації за ненадання щорічної відпустки, роботу в нічний час, роботу в надурочний час, за порушення норм оплати праці та за втрату частини зарплати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Так, всупереч ст.83 КЗпПУ, при звільненні, йому не виплатили компенсацію за не використані щорічні відпустки за 2013 та 2014 роки, розмір якої, відповідно до проведеного ним розрахунку, становить 1721,17 грн. Відповідно до ст.ст. 108 КЗпПУ нічним часом вважається час з 22.00 до 06.00 години і оплачується він у підвищеному розмірі, встановленому регіональними угодами та колективним договором, але не нижче 20% тарифної ставки або окладу за кожну годину роботи в нічний час, однак відповідач вказані вимоги закону щодо нього порушив, не проводячи оплату за його роботу в нічний час за весь період роботи. Відповідно до проведеного ним розрахунку відповідач повинен виплатити йому за роботу в нічний час за період з 01.09.2012 року по 02.06.2014 року в сумі 2620 грн. Також, всупереч вимогам ст.ст.106 КЗпПУ, за надурочну роботу, тобто роботу понад встановлену тривалість робочого дня, яка не може перевищувати 40 годин на тиждень, оплату якої передбачено в подвійному розмірі годинної ставки за погодинною системою оплати праці, відповідач, у встановленому законом порядку, не оплачував. Відповідно до проведеного розрахунку, відповідач повинен виплатити йому за надурочну роботу за період з 01.09.2012 року по 02.06.2014 року в сумі 24242 грн. Відповідно до ст. 97 КЗпПУ оплата праці працівників на підприємствах, установах, організаціях здійснюється за погодинною відрядною або іншими системами оплати праці, але ця норма була порушена відповідачем, тому вважає, що відповідач не доплатив заробітну плату за весь період роботи в сумі 21116,40 грн. Також відповідачем не було проведено з ним повний розрахунок при звільненні, тож, на підставі ст.ст.116,117 КЗпПУ, повинен виплатити йому за 1,5 місяці затримки розрахунку при звільненні 1860 грн. та середньої заробітної плати за 1,5 місяці затримки видачі трудової книжки в сумі 1860 грн., 6758 грн.середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Грубе порушення відповідачем його трудових прав і норм діючого трудового законодавства, призвело до моральних страждань і переживань, внаслідок чого погіршився стан його здоров'я, він був змушений приймати додаткові зусилля для організації свого життя, зокрема шукати додаткові кошти на погашення комунальних платежів, придбання ліків, продуктів та одежі, тож, на підставі ст.237-1 КЗпПУ, просить стягнути з відповідача, в рахунок заподіяної моральної шкоди, 25000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справИ за його відсутності та просив задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься його заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні всіх вимог позивача, крім того, вважає позивачем пропущений місячний строк звернення до суду відповідно до ст. 233 КЗпПУ. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи вважає, що позов обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.09.2012 по 02.06.2014 працював в товаристві з обмеженою відповідальністю ««Група компаній «Вектор» на посаді охоронця (а.с.18). 02.06.2014 його звільнено з роботи за угодою сторін, про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці (а.с. 18). Товариством з обмеженою відповідальністю ««Група компаній «Вектор» нараховано позивачу заробітну плату за вказаний період, проте в день звільнення підприємство не розрахувалося з [PERSON] Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Аналогічна позиція в частині перебігу строку звернення до суду викладена в рішенні Конституційного суду України в від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, у якому зазначено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Як виходить з матеріалів справи, не здійснення розрахунку зі звільненим працівником, який проведений лише 23 липня 2014, а 22 вересня 2014 року позивач звернувся до суду за захистом порушеного права, то вимоги передбачені ст. 117 КЗпП України підлягають задоволенню. На користь позивача підлягає стягненню 2790 грн. Так як згідно зроблених розрахунків позивачем, середній заробіток за 1 робочий день складає 62 грн. (а.с.27) До звільнення позивач відпрацював на ТОВ ««Група компаній «Вектор» два повних робочих місяця року, за які середній заробіток склав 3535 гривень. Затримання розрахунку з позивачем становить 45 робочих днів. Однак, позивач не правильно визначив 109 днів затримки проведення розрахунку. Відповідно до ст.83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ст.6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, з урахуванням наданого розрахунку, компенсацію за невикористану відпустку за 24 дні за період з 01.09.2012 по 01.09.2013 року, в сумі 946,44 грн. (середньоденна зарплата 39,43 х24 дні відпустки=946,44 грн), за період з 01.09.2013 по 02.06.2014 року, в сумі 774,73 грн. (середньоденна зарплата 43х18 дні відпустки=774,73 грн). Щодо позовних вимог щодо не донарахованої заробітної плати в нічний час за період з 10.09.2012 року по 02.06.2014 року, суд вважає дану вимогу безпідставною за наступного. Стаття 1 Закону України "Про оплату праці" визначає, що заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. [PERSON] при прийнятті на роботу до ТОВ «Група компаній «Вектор» на посаду охоронця був ознайомлений з умовами праці і оплати праці, яка включала в себе й оплату в нічний час, з якими позивач погодився влаштувавшись на відповідну посаду охоронцем. Згідно ч.2 ст. 97 КЗпП України форми і система оплати праці, норми праці, тощо встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством. Режим роботи працівників, в залежності від характеру роботи визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також окремими наказами ( розпорядженнями) керівництва. Відповідно до ст. 54 КЗпП України, нічним робочим часом вважається час з 10 год. вечора до 6 год. ранку. При роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Коли працівника спеціально прийнято для виконання роботи в нічний час, тривалість нічної роботи не скорочується. В ході розгляду справи встановлено, що позивача було прийнято на роботу і визначено графік роботи та оплату праці при працевлаштуванні, робота в нічний час становила його робочий графік про що ним особисто зазначено в позовній заяві та поясненнях. На таких умовах він працював з вересня 2012 року до червня 2014 року. Також, позивач працював на підприємстві за графіком «доба-троє» та виходив за межі 40 годин на тиждень, але він не перевищував тривалість робочого часу встановленого за обліковий період, а саме за місяці. Об'єктивних доказів порушення його трудових прав а саме невідповідність оплати праці виконуємої роботи, не знайшли свого підтвердження. Тому, вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Не знайшли свого підтвердження також вимоги позивача про стягнення недоплаченої заробітної плати за весь період роботи охоронцем в розмірі 21116,40 грн., так як на підприємстві встановлена помісячна фіксована ставка заробітної плати, та відповідач отримував її кожного місяця, про що ставив свій підпис у відомостях про отримання заробітної плати. Також, суд знаходить підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди, однак я меншому розмірі. Згідно ст. 237-1 КЗпП України вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст.237-1 КЗпП України. Позивач зазначав, що відповідач, не виплативши заробітної плати, позбавив його джерела існування, коштів на придбання ліків, продуктів, одежі, на погашення комунальних послуг. Встановлено, що права позивача на своєчасне отримання заробітної плати порушені, що призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням цих обставин та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000,00 грн. Обсяг доводів сторони позивача щодо обгрунтувапння заподіяної йому моральної коди в сумі 2500,00 грн. , не знайшли свого підтвердження. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial