Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське, вулиця Нахімова, будинок 30. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що він є власником будинку за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Нахімова, 30. [PERSON] є його дочкою, [PERSON] зятем, а [PERSON] онука. Відповідачі зареєстровані у належному йому на праві власності будинку, проте більше шістнадцяти років не проживають у ньому. Реєстрація у спірному будинку відповідачів перешкоджає праву позивача користуватися своєю власність на власний розсуд, а також змушує його нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Позивач в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи Відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи Адміністрації Дніпровського району Дніпродзержинської міської ради в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Відповідачі в судові засідання у справі повторно не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин на підставі ст.ст. 74, 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що будинок за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Нахімова, 30, належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором дарування від 07 березня 1961 року (а.с. 10), свідоцтвом про право на спадщину по заповіту від 28 червня 1973 року (а.с. 11), листом ОКП "Дніпродзержинське БТІ" вих. № 205 від 13.02.2017 року про реєстрацію житлового будинку за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Нахімова, 30, за [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON] [PERSON] зареєстровані у будинку за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Нахімова, 30, та є, відповідно, дочкою, зятем та онукою позивача, що підтверджується довідкою № 0686 від 05 вересня 2016 року (а.с. 12). На протязі останніх шістнадцяти років відповідачі у будинку за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Нахімова, 30, не проживають, за місцем реєстрації до житлово-експлуатаційної організації та поліції з приводу вчинення їм перешкод у проживанні чи користуванні житловим приміщенням не зверталися, що підтверджується актом про не проживання № 0866 від 30 серпня 2016 року (а.с. 9), листом Дніпровського ВП № 46.2/12-2253 від 02.03.2017 року. З урахуванням викладеного суд вважає встановленим факт добровільного залишення відповідачами шістнадцять років тому будинку позивача за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Нахімова, 30, за місцем їхньої реєстрації, без будь-яких поважних причин, та за відсутності вчинення їм будь-яких перешкод у проживанні, вибувши на інше постійне місце проживання. Факт реєстрації відповідачів у спірному будинку порушує права та інтереси позивача, оскільки останній не має можливості реалізувати свої права як власника. На момент пред'явлення позову минуло більше 16-ти років як відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації в будинку позивача, тому відповідно до\~ст. 405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачами зберігається їхнє право на користування будинком позивача. Інших домовленостей між відповідачами і позивачем, як власником будинку, судом не встановлено. Відповідно до вимог\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", \~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2\~ст. 405 ЦК України\~встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право у користуванні житловим приміщенням позивача, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачами їхнього права на проживання у будинку позивача, тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідачів у справі на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved