Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 22.07.2013 р. між ним та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» було укладено договір банківського вкладу № 212682. Відповідно до умов вказаного договору, предметом договору є розміщення в банку його іменного строкового банківського вкладу, для обліку якого банк відкрив на його ім'я вкладний рахунок № [NUMBER] в доларах США, на строк 12 місяців з виплатою відсотків зі спливом кожного 22 числа поточного місяця. Сума вкладу складає 12100 доларів США, день повернення вкладу 27.07.2014 р. Виплата відсотків, нарахованих на вклад за ставкою 10,5% річних здійснюється з умовами договору. Протягом строку дії договору він поповнював свій депозит, а після завершення строку депозиту частково отримав свої кошти. На даний основна заборгованість відповідача перед позивачем не враховуючи відсотки, нараховані на суму вкладу, становить 6600,00 доларів США, яку він намагався отримати у відповідача, однак не зміг. Він неодноразово звертався до банку з заявами про повернення внесених за вищезазначеним договором коштів та нарахованих на них відсотків, однак на даний час йому відмовлено у задоволенні його вимог. Тому позивач просить стягнути з відповідача кошти за договором банківського вкладу у валюті вкладу у розмірі 6600,00 доларів США. 11 лютого 2015 року позивач свої вимоги уточнив, вказавши, що загалом за час дії договору він вніс майже 15 000,00 доларів США. Дані кошти він не може отримати, оскільки вони хоч і перераховані на його картковий рахунок, однак на даний час картковий рахунок є заблокованим і зняти вказані кошти він не має можливості. Просив стягнути з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» кошти за договором банківського вкладу у валюті вкладу з урахуванням встановленого індексі інфляції у розмірі 7601,32 доларів США, стягнути з відповідача 11% річних від суми банківського вкладу у розмірі 388,68 доларів США, 3% річних у розмірі 106,00 доларів США та відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про слухання справи у його відсутність, на задоволенні вимог наполягав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надійшло заперечення проти заявлених вимог. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідно до п. 4.2. договору № 212682 від 22 липня 2013 року остаточний розрахунок з вкладником здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний (з використанням платіжної картки) рахунок вкладника відкритий у банку. Датою повернення вкладу визначено 27 липня 2014 р. Згідно п. 4.3. договору № 212682, якщо дата повернення вкладу припадає на неробочий чи вихідний день повернення вкладу здійснюється у перший день неробочого або вихідного дня 27 липня 2014 року припадає на вихідний день, а отже повернення вк5ладу відбулося наступного робочого дня, в понеділок 28 липня 2014 р. Кошти, як і зазначено в договорі, були зараховані на поточний рахунок позивача № [NUMBER], сума зарахована на поточний рахунок з використанням платіжної картки становила 14 885,00 доларів США. Таким чином договір банківського вкладу № 212682 від 22 липня 2013 року є завершеним, всі зобов'язання в тому числі нарахування відсотків і повернення вкладу виконані в повному обсязі. Позивач регулярно користується своїм поточним рахунком [NUMBER], про що свідчить виписка з рахунку. Станом на 10.11.2014 р. залишок складає 13,23 доларів США. Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв'язку з повним виконанням зобов'язань за договором, тому просять в задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 30-40). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 22 липня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» та [PERSON] уклали договір банківського рахунку № 212682 (а.с. 7-9 - копія договору). Відповідно до п.1.1. договору, банк прийняв від вкладника грошові кошти в сумі в порядку та на умовах визначених договором у розмірі 12100,00 доларів США з процентною ставкою у розмірі 11% річних - у разі, якщо в рамках тарифного пакету, на умовах якого здійснюється відкриття та обслуговування поточного (з використанням спеціального платіжного засобу) рахунку вкладника, на який здійснюється виплата процентів за цим договором, активовано послугу «Мобільний банкінг» та процентна ставка 10,50% річних - у разі, якщо в рамках тарифного пакету, на умовах якого здійснюється відкриття та обслуговування поточного (з використанням спеціального платіжного засобу) рахунку вкладника, на який здійснюється виплата процентів за цим договором, послуга «Мобільний банкінг» не є активною. Дата повернення вкладу 27 липня 2014 року. Факт внесення відповідної суми грошових коштів позивачем на депозитний рахунок Банку підтверджується квитанцією від 22 липня 2013 р. (а.с. 10 - копія квитанції). В силу п. 3.2. глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 р. № 516, грошові кошти з вкладних (депозитних) рахунків фізичних осіб повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Банки можуть відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) перераховувати фізичним особам нараховані проценти за вкладами (депозитами) на їх поточний рахунок, для поповнення вкладу (депозиту) або видавати готівкою. Позивач [PERSON] неодноразово звертався до правління ПАТ КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» із відповідною заявою щодо повернення належних йому грошових коштів (суми депозиту), однак депозитний вклад позивачу повернуто не було, листом від 02.07.2014 р. позивача повідомлено про вжиття всіх необхідних заходів щодо невідкладного вирішення ситуації викладеної у його зверненні (а.с. 18 - копія заяви). Згідно із ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (ч.2 ст. 1060 ЦК України). Таким чином, відповідач порушив свої зобов'язання по договору банківського вкладу № 212682 від 22 липня 2013 року, оскільки на вимогу позивача не повернув позивачу належні йому грошові кошти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору. Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», який має рекомендаційний характер, роз'яснює, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором № 212682 від 22 липня 2013 року та відповідно не повернув позивачу належні йому грошові кошти, тому сума коштів за вказаним договором має бути примусово стягнута із відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення є фінансовою послугою. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» залучення у вклади (депозити) коштів належить до банківських послуг. В ч. 2 ст. 1058 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно абзацу 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, й ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Виходячи з вищенаведеного, позивач за договором банківського вкладу № 212682 від 22 липня 2013 року є споживачем фінансових послуг банку, зокрема, послуг із залучення коштів у вклади (депозити). Відповідно, захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. В п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено право споживачів на належну якість продукції та обслуговування. При цьому в силу п. 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Неповернення позивачу банком залишку на банківському розрахунку та несплата відсотків свідчить про те, що позивачу, як споживачу фінансових послуг банку, банк надає послугу неналежної якості, чим порушує його право, закріплене в п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на те, що згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Сума невиплаченого залишку за договором банківського вкладу № 212682 від 22 липня 2013 року складає 6613,87 доларів США.. Період, з якої проводиться розрахунок: з 28.07.2014 р. (перший день прострочення виплати вкладу) по 11.02.2015 р. - 195 днів. Розрахунок 11% за користування кредитними коштами: 6613,87 доларів США х 11,00 % річних / 365 днів х 195 днів прострочення = 388,68 доларів США. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання ч. 1 ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% за користування коштами: 6613,87 доларів США х 3% / 365 днів х 195 днів прострочення = 106,00 доларів США. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції: загальний індекс інфляції за період з 01.08.2014 р. по 31.01.2015 р. отриманий шляхом перемноження місячних індексів та складає 114,93%. 6613,87 доларів США х 114,93% = 7601,32 долари США. Заперечення відповідача щодо виплати позивачу коштів, які банком повністю виплачені шляхом перерахування на його платіжну картку, суд до уваги не бере, оскільки у позивача відсутній доступ до коштів на платіжній картці, яка є заблокованою, тому суд вважає, що банк таким чином намагається уникнути відповідальності, фактично перерахувавши кошти, однак позбавивши доступу до них [PERSON] Крім того, згідно з вимогами ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23 і 1167 ЦК. Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови Пленуму № 4 від 31 березня 1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Проте укладеним сторонами договором відшкодування моральної шкоди не було передбачено. Закон України «Про захист прав споживачів», яким [PERSON] обґрунтовував свої вимоги до відповідача про відшкодування моральної шкоди, визначає, що відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу, може мати місце, якщо така шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), і відшкодовується відповідно до Закону (п. 5 ч. 1 ст. 4). Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції», продукція - це будь-яке рухоме майно, включаючи готову продукцію, сировину та комплектувальний виріб, у тому числі майно, що є складовою частиною іншого рухомого або нерухомого майна. Термін "продукція" включає також електроенергію. З урахуванням викладеного суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, то такий слід стягнути з відповідача. Судовий збір: згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, станом на дату винесення рішення 1долар США = 21,55 грн. Отже загальна сума коштів, які підлягають стягненню з відповідача: 7601,32 доларів США + 388,68 доларів США + 106 доларів США = 8096 доларів США, що еквівалентно 174 468,80 грн. Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1744,69 грн. (1% від суми заборгованості).

Outcome: partial