Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON],[PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що [PERSON] працює соціальним фахівцем Красноармійського районного центру соціальної допомоги сімям з дітьми і молоді, її чоловік [PERSON] до 15.11.2016 року виконував обовязки Михайлівського сільського голови Покровського району. 15.11.2016 року на чотирнадцятій сесії сільської ради У11 скликання у порядку денному стояло питання «Про недовіру сільському голові та про дострокове припинення повноважень Михайлівського сільського голови [PERSON] В день проведення сесії, 15.11.2016 року, [PERSON] в присутності громадян села, членів її трудового колективу висловлювався на її адресу образливими словами, а саме ображав її повією та пяницею. Такі ж самі висловлювання [PERSON] висловлював наступного дня в приміщенні сільської ради у присутності депутатів і мешканців села. 20.11.2016 року у соціальні мережі Інтернету « Однокласники» [PERSON] розповсюджувала чутки в образливій формі, а саме, що вона не дотримується норм моралі, ходить пяною по селу в компанії солдат У звязку з тим, що вказана інформація, яка була розповсюджена з боку [PERSON] та [PERSON] є образливою для неї, оскільки не відповідає дійсності, просить зобовязати [PERSON] вибачитись перед нею в присутності трудового колективу та депутатів Михайлівської сільської ради, у соціальній мережі «Однокласники» та спростувати неправдиву інформацію, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн., стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 1378 грн. Ухвалою суду від 20.02.2017 року позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди в сумі 30000 грн. залишені без розгляду за клопотанням позивачки. В судовому засіданні 20.02.2017 року позивачка уточнила позовні вимоги, а саме просила зобов»язати [PERSON] та [PERSON] вибачитись перед нею в присутності трудового колективу та депутатів Михайлівської сільської ради, у соціальній мережі «Однокласники», та спростувати неправдиву інформацію про те, що вона веде непристойний та аморальний образ життя та просить стягнути з відповідачів на її користь судовий збір у розмірі 1378 грн. Відповідачі [PERSON], [PERSON]І . в судове засідання не зявились, про день і час слухання справи повідомлялись належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що 16.11.2016 року в приміщенні сільської ради [PERSON] образив позивачку повією, сказав про неї те, що вона ходить п»яною з солдатами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 15.11.2016 року в приміщенні сільської ради , в присутності депутатів та громадян [PERSON] образив відповідачку повією. Суд, вислухавши пояснення позивачки, свідка [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.11.2016 року на початку чотирнадцятій сесії сільської ради У11 скликання Михайлівський сільський голова Покровського району в присутності депутатів та жителів сіла Михайлівка образив позивачку повією, сказав про те, що вона ходить у нетверезому стані із солдатами. 16.11.2016 року відповідач [PERSON] в приміщенні Михаійлвської сільської ради також образив позивачку, сказавши на неї «повія». Вказані обставини підтверджені поясненнями позивачки, свідків [PERSON], [PERSON] Судом встановлено, що інформація про те, «[PERSON] таскається п»яною в компанії солдат» на соціальній сторінці «Однокласніки» було розміщено в коментарях під ім»ям [PERSON] ( а.с. 7). Ця інформація була розміщена \~\~в мережі Інтернет, проте доказів, що саме вказана була розповсюджена від відповідачки, позивачкою [PERSON] не надано. Конституція України\~визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (статті 3,28).\~Статтею 68 Конституції\~встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 297 ЦК України\~закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об»єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціалльної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь ( поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, і під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У відповідності до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному\~\~житті тощо. Згідно ч.6 п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист честі, гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"\~недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності, або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності(неповні або перекручені). Відповідно до п. 18 Постанови обов»язок довести, що поширена інформація є достосвірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостосвірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 12 Постанови належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та / чи місце проживання ( місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація і анонімною і доступ до сайта- вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Оскільки відповідної заяви відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства про витребування таких даних позивачкою не подано, поширення зазначеної інформації щодо неї з боку відповідачки є припущенням, з приводу чого вона сама не заперечує, факт розповсюдження 20.11.2016 року недостовірної інформації від відповідачки [PERSON] не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, та суд, у звязку з цим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині спростування недостовірної інформації , розповсюдженої в соціальній мережі Інтернет «Однокласники» Що стосується вимог в частині спростування [PERSON] недостовірної інформації, розповсюдженої 15.11.2016 року та 16.11.2016 року та зобов»язання його вибачитись перед позивачкою, то суд приходить до наступного. Як зазначалось вище, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї або членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Враховуючи, що факт поширення відповідачем [PERSON] недостовірної інформації 15.11.2016 та 16.11.2016 року підтверджений поясненнями позивачки , свідків [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні, даний факт не спростований та не доведений відповідачем, що вказана інформація є достовірною, суд приходить до висновку, що висловлювання відповідача [PERSON] про те, що позивачка є повією і ходить разом із солдатами у нетверезому стані, не відповідає дійсності та ганьбить її честь та гідність . Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Разом з тим, суд зазначає, що позовні вимоги щодо публічного вибачення за поширення недостовірної інформації не ґрунтується на законі. Відповідно до розяснень викладених в п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд не вправі зобов»язувати відповідача вибачитися як спосіб перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16,277 ЦК України. Також , такий спосіб захисту гідності і честі як спростування у присутності трудового колективу та депутатів сільської ради недостовірної інформації у вигляді образливих висловлювань, \~чинним\~цивільним законодавством не передбачений. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що інших позовних вимог на захист своїх немайнових прав позивачкою не заявлено, вимоги про відшкодування моральної шкоди залишені без розгляду, виходячи з принципу диспозитивності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed