Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому позовні вимоги, з врахуванням заяви (вх. № 445 від 11.01.2016 року, а.с. 46-47), викладені наступним чином: продовжити [PERSON] строк для прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], в два місяці з дня набрання рішення суду законної сили; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Крім [PERSON] спадкоємцями після смерті батька є сестра [PERSON] та матір [PERSON], які відмовилися від вступу в спадщину. Позивач 01.10.2015 року звернувся до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON], однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Відмова мотивована тим, що протягом шести місяців [PERSON] не вчинені дії, спрямовані на прийняття спадщини, встановлені статтею 548 Цивільного кодексу України. Не вчинення вказаних дій позивач обґрунтовує тим, що на момент смерті батька він був неповнолітнім, а тому не міг самостійно звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Водночас стверджує, що він фактично вступив управління спадковим майном, оскільки на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав з ним за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, нотаріус зазначає, що свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно видане бути не може через відсутність та неналежний стан документів, а саме відсутність зареєстрованого права на заявлене спадкове майно. В зв'язку з чим, нотаріусом запропоновано [PERSON] звернутися до суду з метою визнання права власності на спадкове майно. Представник позивача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні 12.01.2016 року, 02.03.2016 року та 18.05.2016 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. [PERSON] в судове засідання, призначене на 13.04.2016 року, 20.07.2016 року, 21.10.2016 року та 22.11.2016 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 102, 106, 141, 179, 180, 192). Представник позивача подав до суду заяву (вх. № 23398 від 20.07.2016 року) про розгляд справи без її участі та участі [PERSON], позовні вимоги підтримують (а.с. 152). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 39, 40, 43, 74-75, 77, 79, 103-105, 107, 119-121, 124, 142-144, 146, 181-184). Причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву (вх. № 444 від 11.01.2016 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 45). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], [PERSON]., оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. За архівною довідкою № 14649 від 29.09.2015 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.07.1996 року за [NUMBER], виданого Кіровоградським ливарним заводом (а.с. 7). Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 17.04.2000 року, виданим Новенською селищною радою міста Кіровограда, [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 28 (а.с. 7 на звороті). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частку квартири [ADDRESS]. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковської О.І. з заявою про відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті [PERSON]. Проте, постановою приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І. № 196/02-31 від 04.11.2015 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 17). Відмова мотивована тим, що заяву про прийняття спадщини, у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України строк до нотаріуса мати, як природний опікун малолітнього [PERSON], [INFO], не подавала. Крім того, необхідно надати документи для оформлення спадщини, у тому числі документ на спадкове майно, а саме: правовстановлюючий документ на житловий будинок незавершеного будівництва (а.с. 17). В подальшому позивач з заявою про відкриття спадкової справи та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Дуднік І.М., яка своєю постановою від 12.05.2016 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі статті 549 Цивільного кодексу України 1963 року та відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року на частку у праві власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 128-129). Відмова мотивована тим, що постійне проживання неповнолітнього сина зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, що є перешкодою для відкриття спадкової справи та видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі статті 549 Цивільного кодексу України 1963 року та відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року в пункті 1 роз'яснено, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO], то правовідносини сторін регулюються Цивільним кодексом Української РСР. Відповідно до частини першої статті 524 Цивільним кодексом Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (стаття 527 Цивільним кодексом Української РСР). Частиною першою статті 529 Цивільним кодексом Української РСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно статті 548 Цивільним кодексом Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 Цивільним кодексом Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно частини першої статті 550 Цивільним кодексом Української РСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити висновок, що передбачений статтею 549 Цивільним кодексом Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Однак за довідкою № 537 від 07.04.2016 року, виданою комунальним підприємством «Комунальник-96», [PERSON], [INFO], проживав і був зареєстрований на день смерті по [ADDRESS] з 04.02.1986 року по [INFO] один. На протязі шести місяців склад сім'ї не змінювався (а.с. 109). Разом з тим, згідно довідки завідуючого будинку [ADDRESS], [PERSON], [INFO], дійсно мешкав з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з дня свого народження і до грудня 2000 року (а.с. 130). Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18.07.2016 року (а.с. 150-151), яке набрало законної сили 19.08.2016 року (а.с. 171), встановлено факт того, що [PERSON], [INFO], постійно проживав з батьком [PERSON], який помер [INFO] у квартирі [ADDRESS]. На час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO]. Таким чином, позивачем не обґрунтовано звернення до суду з позовною вимогою про продовження пропущеного строку для прийняття спадщини зважаючи на те, що він вважає себе таким, що вступив в управління або володіння спадковим майном. Також слід зазначити, що в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 Цивільного кодексу України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Судом було здійснено запити до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковської О.І. (а.с. 52), Кіровоградської міської нотаріальної контори № 1 (а.с. 82) та Кіровоградської міської нотаріальної контори № 2 (а.с. 83), з відповідей яких (а.с. 59, 87, 91) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] не заводилась. В зв'язку з чим надати інформацію щодо кола спадкоємців неможливо. А тому, враховуючи наявність в матеріалах справи інформації щодо відсутності спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], позивачем не обґрунтовано чи є [PERSON] та [PERSON] належними відповідачами у даній справі. Тобто позивач не довів суду, що саме ці особи повинні відповідати за даним позовом. В абзаці 6 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Також у витягу із узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернуто увагу судів, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до положень статтей 10 і 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених ним обставин. Частина третя статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи поважність пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилається на обставину, що на час відкриття спадщини ([INFO]) він був неповнолітнім, а тому не міг у визначені статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР своєчасно звернуться до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON], [INFO], а відтак на час відкриття спадщини, йому виповнилося повних 12 років, однак в 2005 році йому виповнилось 18 років і поважні причини не звернення до нотаріуса протягом 10 років позивачем не зазначені. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 14 Цивільного кодексу Української РСР за неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. Таким чином, позивачем не доведені належним чином, а судом при розгляді справи не встановлені поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивач посилається на статтю 550 Цивільного кодексу Української РСР згідно якої спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. В даному позові позивач вказує, що відповідачі у справі є спадкоємцями. Навіть є заява одного із спадкоємців про визнання позову. При цьому обґрунтування необхідності звернення до суду відсутнє. Водночас позивач вказує на те, що ці спадкоємці відмовились від спадщини. Однак доказів зазначеного суду не подано. Також в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. А тому позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є також необґрунтованими, немотивованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає позов необґрунтованим, безпідставним, а тому вважає за необхідне відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Питання розподілу судового збору вирішується у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: dismissed