Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 16.02.2018 р. була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.05.2018 р. позов її задоволено; стягнуто з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 19021 грн. 41 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2018 р. по 08.05.2018 р. у сумі 6341 грн. 28 коп. з відрахуванням належних платежів до бюджету. 09.07.2018 р. відповідач вказану заборгованість їй виплатив, однак середній заробіток відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України за період з 09.05.2018 р. по 09.07.2018 р. у сумі 4611 грн. 84 коп. їй виплачений не був. Просить суд: стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 09.05.2018 р. по 09.07.2018 р. у сумі 4611 грн. 84 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «СМНВО» у судове засідання не з'явився, надав відзив на позов. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» у трудових відносинах. 16.02.2018 р. позивача [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.05.2018 р. позов [PERSON] задоволено; стягнуто з ПАТ «СМНВО» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 19021 грн. 41 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2018 р. по 08.05.2018 р. у сумі 6341 грн. 28 коп. з відрахуванням належних платежів до бюджету. 09.07.2018 р. позивачу [PERSON] встановлена рішенням суду від 08.05.2018 р. заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виплачено на карту ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується відповідною банківською випискою. З рішення суду від 08.05.2018 р. вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становить 192 грн. 16 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. А згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків (п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 р.). Крім того, відповідно до п. 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 9-рп/2013 від 15.10.2013 р. передбачено, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов'язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 р. №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 , дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином за період з 09.05.2018 р. по 09.07.2018 р. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 4611 грн. 84 коп. (24 робочих дні х 192,16 грн. = 4611,84). Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 09.05.2018 р. по 09.07.2018 р. у сумі 4611 грн. 84 коп. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved