Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, якій в ході розгляду справи було уточнено щодо стягнення боргу за договором позики та оплачених житлово - комунальних платежів. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] є сином [PERSON], який з метою відшкодування шкоди завданої ним у зв'язку із вчиненням злочину, попросив у [PERSON] в борг суму в розмірі 15 000 доларів США, про що згодом власноручно написав розписку від 15 серпня 2013 року, в якій відповідач зобов'язується повернути вказаний борг не пізніше серпня 2014 року. Крім того, 01.09.2013 року відповідач знову попросив у позивача дати йому в борг суму в розмірі 18 000 грн., на що позивач погодилась і передала вказану суму відповідачу, про що відповідач написав розписку, в якій відповідач зобов'язується повернути вказаний борг до 10 січня 2014 року. Однак, після спливу вказаного в розписках строку, відповідач відмовляється добровільно повертати борг, додому не з'являється, на телефонні дзвінки не відповідає. Зважаючи, що станом на час подання вказаної позовної заяви, відповідач жодним чином не виконав взяті на себе зобов'язання і не повернув взяту в борг суму, позивач змушена звернутися з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права, оскільки у неї відсутні інші способи для захисту порушеного права. Крім того, позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], в даній квартирі він і зареєстрований. Проте, не зважаючи на ту обставину, що відповідач у зазначеній квартирі не проживає, комунальні послуги нараховувались з розрахунку на зареєстрованих осіб. Тому, зважаючи на час відсутності відповідача (з січня 2007 року по листопад 2014 року) позивач сплатила за нього суму в розмірі 4 228 грн. 79 коп., які вважає за необхідне стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладене та просили винести рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи, в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому зі згоди позивача та представника позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено для договору позики обов'язкову письмову форму, а відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Таким чином, у відповідності до вимог чинного законодавства договір позики між сторонами укладено в письмовій формі - формі розписки, яка підписана відповідачем (позичальником) і є документом, що стверджує про вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строку та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 15.08.2013 р. відповідач позичив у [PERSON] кошти в борг у розмірі 15 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 237 949 грн. 73 коп., які зобов'язався повернути не пізніше серпня 2014 року. Крім того, 01 вересня 2013 року [PERSON] надала в борг [PERSON] суму у розмірі 18 000 грн., що підтверджується розпискою від 01.09.2013 року, в якій відповідач зобов'язувався повернути зазначений борг до 10 січня 2014 року. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем не виконані покладені на нього зобов'язання щодо сплати грошових зобов'язань, тобто суми позики відповідач добровільно в обумовлений сторонами строк не повернув. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 цього ж кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування двох різновидів процентів (індексу інфляції та трьох процентів річних) здійснюються шляхом складання процентів за користування сумою позики та процентів від простроченої суми (так звані проценти відповідальності). Три проценти річних нараховуються на суму позики (основного боргу) без урахування вже нарахованих процентів за користування основним боргом (сумою позики), якщо в договорі не встановлено інше. Три проценти річних від суми простроченої позики нараховуються від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики. З огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача суми в розмірі 286 949 грн. 73 коп., з яких 237 000 грн. - сума боргу по розписці від 15 серпня 2013 року, що еквівалентно 15 000 доларам США; 3% річних від простроченої суми по розписці від 15 серпня 2013 року - 2 766 грн. 08 коп.; інфляційні нарахування від суми заборгованості по розписці від 15 серпня 2013 року у розмірі 24 174 грн. 45 коп.; 18 000 грн. - суму боргу по розписці від 01 вересня 2013 року; 525 грн. 20 коп. 3% річних від простроченої суми по розписці від 01 вересня 2013 року; 4 484 грн. інфляційні нарахування від суми заборгованості по розписці від 01 вересня 2013 року - є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування витрат за комунальні послуги, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 листопада 1997 року №4735, виданого відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації за р.№ 7192 від 12.01.1998 р., квартира [ADDRESS], належить на праві спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с. 82). Як зазначала позивач в судовому засіданні, вона з січня 2007 року по листопад 2014 рік сплачувала за відповідача комунальні послуги, що підтверджують копії платіжних документів. Відповідно до довідки Ф№3 від 26.11.2014 року за № 492, виданої Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 92). Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов'язує. Тягар утримання майна відповідно до вимог ст. 322 ЦК України несе власник майна, яке йому належить. Отже, право власності повинно здійснюватись в межах, встановлених законом. Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України, власники квартири зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плати за отримані комунальні послуги. Пунктом 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року N 5 Про внесення змін до постанови КМУ від 8 жовтня 1992 р. N 572, встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг та інше. Стаття 360 ЦК України встановлює обов'язок співвласника відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Такі правовідносини регулюються ст. 540 ЦК України, у відповідності до якої учасники спільної часткової власності несуть часткову відповідальність по спільним боргам. Отже, між співвласниками виникло зобов'язання, відповідно до якого, якщо один з власників права спільної часткової власності ухиляється від участі в спільних витратах, інший співвласник, який вніс за нього платежі по спільному майну, вправі стягнути з нього внесену частку витрат. Та за положенням п. 3 ч. 3 ст.1212 ЦК України у позивача виникло право вимагати повернення виконаного ним внаслідок безпідставного збереження майна (грошей) відповідачем. Враховуючи, що власник зобов'язаний сплачувати за житлово-комунальних послуги, та те, що сторонам як власникам належить по 1/3 частині квартири і між ними відсутній договір про сплату житлово-комунальних послуг, вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок сплачених комунальних послуг в розмірі 4 228 грн. 79 коп., підлягають задоволенню. З огляду на викладене, вимоги про стягнення боргу по договору позики та оплачених житлово - комунальних платежів - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачами при зверненні до суду по сплаті судового збору в розмірі 2911 грн. 97 коп.

Outcome: approved