Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на наступне. 20.06.2010 року, [PERSON], рухаючись на автобусі БАЗ (державний номер [NUMBER]), по вул. 14 Жовтня у м. Запоріжжя не оцінив належним чином власні дії та особливості дорожнього руху став учасником ДТП, скоївши наїзд на перешкоду. При цьому постраждалих від ДТП не було, але було пошкоджено транспортний засіб, на якому рухався відповідач, та який є власністю [PERSON]. Розмір спричиненої шкоди становить 80 000,00 (вісімдесят тисяч) гривень. Відповідач свою вину у завданні шкоди визнав в повному обсязі та в присутності двох свідків (громадяни [PERSON] та [PERSON]), надав позивачу розписку, відповідно до якій розмір спричиненої шкоди визнав в повному розмірі та зобов'язався відшкодувати спричинену шкоду на протязі трьох місяців. Позивачем неодноразово відповідачеві наголошувалося про необхідність сплати боргу, проте жодної суми грошових коштів відповідачем сплачено не було. Позивач просить суд: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 80 000,00 гривень в якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 800,00 гривень в якості відшкодування понесених судових витрат. В судовому засіданні позивач наполягає на позовних вимогах. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. 20.06.2010 року, [PERSON], рухаючись на автобусі БАЗ (державний номер [NUMBER]), по вул. 14 Жовтня у м. Запоріжжя не витримав безпечну швидкість руху внаслідок чого скоїв наїзд на перешкоду (фундаментні блоки), чим порушив п. 12.1, 12.3 ПДР. Внаслідок ДТП постраждали немає, автобус пошкоджено. Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2010 року [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв'язку з малозначністю правопорушення, застосоване усне зауваження. Згідно ст. 7 ЗУ «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов'язково. Статтею 25 ЗУ «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Позивач не надав доказів суду, що він відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахував цивільно-правову відповідальність як власник наземного транспортного засобу. Також позивач не надав доказів щодо його звернення до страхової компанії в результаті настання страхового випадку. Натомість надав в якості доказу лише розписку відповідача. У пункті 16 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", зазначено, що відповідно до ст. 21 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п.13.1 ст.13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Наполягаючи на позовних вимогах, позивач не довів обставин, які б давали підстави для відшкодування шкоди з відповідача при наявності поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на час ДТП, не довів тих обставин, на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування цих вимог, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу відповідно до ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив усі умови для змагальності процесу, роз'яснював позивачу його права та обов'язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Outcome: dismissed