Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, в якому просив визнати незаконними дії Комунального підприємства "Тепло" (55200, Миколаївська область, м.Первомайськ, вул. Грушевського, 1, Код ЄДРПОУ 35964656) стосовно нарахування йому заборгованості колишнього власника в розмірі 22 803 грн. 84 коп. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав аналогічні пояснення викладені у позові. Просив позов задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, по справі надав відзив, в якому зазначив, що відповідач надає послуги централізованого теплопостачання в м.Первомайську Миколаївської області. Станом на 18.11.2016 року відповідачем надавалися послуги з теплопостачання споживачу на підставі особового рахунку № [NUMBER] на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] На підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2016 року [PERSON] продав [PERSON] зазначену вище квартиру, на день укладання договору заборгованість за теплопотачання складала 22 803 грн. 84 коп. Таким чином відповідач вважає, що поскільки власником вказаної квартири є позивач, то і саме він має заборгованість за теплопостачання у розмірі 22 803 грн. 84 коп. Вважає, що позовні вимоги є безпідставиними. Просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явився, пояснень, заперечень, міркувань чи аргументів щодо позову не надав. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири серії та номер НВА 940340, виданого і зареєстрованого в держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2016 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.11.2016 року за № 73323114, за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Як встановлено судом, на підставі рішення Первомайської міської ради від 03.05.2017 року постійнодіючою міжвідомчою комісією з розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання вирішено відмовити [PERSON] у наданні дозволу на влаштування індивідувального опалення в квартирі № [ADDRESS] через наявність заборгованості по теплопостачанню, а саме майже 28 000 тис. грн., з якої борг у розмірі 6 000 тис. грн. утворився з 18.11.2016 року. Із довідки № 6870 від 24.05.2017 року, виданої КП "Тепло" вбачається, що зборгованість за послуги централізованого опалення станом на 01.05.2017 року по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] становить 22 803 грн. 84 коп. Як вказує позивач, попередній власник не оплатив борг з теплопостачання в розмірі 22 803 грн. 84 коп., а саме до 18.11.2016 року (до купівлі квартири позивачем), а відповідач відмовляє йому у видачі довідки про відсутність за ним, як новим власником квартири заборгованості за теплопостачання, але натомість отримав відповідь, що за ним рахується заборгованість у розмірі 22 803 грн. 84 коп. яку йому слід погасити. Вважаючи свої права споживача житлово-комунальних послуг порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Частина 2 ст. 16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» /далі Закон/. Згідно ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частина 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає склад учасників, які задіяні в сфері надання комунальних послуг: учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Таким чином, даний Закон «відмежовує» договір від усіх інших підстав виникнення зобов'язання, згаданих у ст. 11 ЦК України. Беручи до уваги зазначене вище, можна зробити висновок про виключний характер договору як підстави виникнення зобов'язання у сфері надання житлово-комунальних послуг. Згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 р. № 630, передбачено також, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Необхідно вказати на те, що в зазначених нормативно-правових актах (Правилах) додається Типовий договір про надання відповідних послуг, в якому визначені всі істотні умови, які мають бути втіленні у майбутньому - в укладанні договору між сторонами. До того ж, згідно з п. 32 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, доданого до відповідних Правил, договір може бути розірваний достроково у разі: переходу права власності (користування) на квартиру (будинок садибного типу) до іншої особи. Відповідно до ст. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України від 08.10.1992 року № 572 /в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 року № 45 зі змінами/ власник та наймач (орендар) зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору. Отже, правовий зв'язок між споживачем та виконавцем послуг виникає за умови укладення договору, саме таким чином особа стає споживачем, оскільки укладення договору виражає намір отримувати послуги в майбутньому, або підтверджує дійсний порядок речей - тобто фіксує стан дотримання прав та обов'язків сторін, закріплених в договорі. Про особистісність договору (його персоніфікованість) свідчить наявність особового рахунку, що має відповідати вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що відносини між виконавцем послуг та споживачем цих послуг мають бути врегульовані відповідним договором, який укладається на основі типового договору про надання конкретних житлово-комунальних послуг. Крім того, як вказано вище, споживачем є особа, яка отримує житлово-комунальні послуги або має намір їх отримати. З досліджених в суді доказів встановлено, що позивач, набувши право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, але відповідно до нотаріально посвідченої заяви про здійснення повного розрахунку до позивача перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] та він одержав можливість користуватися цим майном, в тому числі отримувати житлово-комунальні послуги починаючи з 18.11.2016 року, оскільки до цього часу споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою був [PERSON] Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому позивач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги з моменту набуття права власності на нерухоме майно. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.Тобто, тільки за угодою сторін. Тому відповідачі зобовязані укласти з позивачем відповідні договори на оплату комунальних послуг, та на участь у комунальних витратах. Після чого, відкрити новий особовий рахунок, і розпочати нарахування з нуля. Борг який був по цій квартирі, відповідачі мають стягувати з попереднього мешканця, а не з позивача, аргументуючи це наявністю боргу по особовому рахунку попереднього власника. Проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що позивач як новий власник квартири та споживач житлово-комунальних послуг, має оплачувати надані йому послуги за період з 18.11.2016 року, тобто з моменту набуття ним права власності на вказану вище квартиру. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги надані суду докази, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved