Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в лютому 2020 року. В підтвердження пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 14.08.2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області про, що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 79. Від вказаного шлюбу у них з відповідачем є малолітній син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося через різні погляди на життя та відсутність розуміння один одного, внаслідок чого між ними виникали конфлікти та сварки з різних підстав. В позові вказала що з травня 2019 року вони з відповідачем проживають окремо та шлюб існує між ними лише формально. Вважає, що подальше збереження шлюбу, примирення та спільне проживання є неможливим та таким, що суперечить її інтересам та інтересам їх дитини. А тому просить позовні вимоги задовольнити. 21.02.2020 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.03.2020 року постановлено ухвалу про надання сторонам строку для примирення терміном на один місяць та призначено наступне судове засідання на 16.04.2020 року. В судове засідання позивачка не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. З відповідачем остання не примирилася та збереження шлюбу вважає неможливим. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.08.2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області про, що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 79, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.5). [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Шлюбні відносини на момент розгляду справи в суді сторони не підтримують. Проживають за різними адресами. Відповідач в судове засідання призначене на 16.03.2020 року з`явився, проти позовних вимог позивачки заперечував та просив надати час для примирення з метою збереження сім`ї. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 16.03.2020 року сторонам було надано строк для примирення терміном на один місяць та призначено наступне судове засідання на 16.04.2020 року, але відповідач в судові засідання після закінчення строку для примирення сторін неодноразово не з`являється. Позивачка в своїй заяві від 13.05.2020 року наполягає на задоволенні її позовних вимог та розірванні шлюбу з відповідачем, оскільки з відповідачем вона не примирилася та збереження шлюбу вважає неможливим. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивачки також підлягає сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved