Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 07.12.2007 року [PERSON] уклав з Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» Генеральний договір №15 МСБ, з урахуванням Додаткової угоди № 12.2-167 та Угоди №1 про внесення від 01.07.2008 року, Угоди №2 про внесення від 26.03.2009 року, Угоди №3 про внесення від 05.05.2009 року Генеральний договір №15 МСБ, з урахуванням Додаткової угоди № 12.2-167 та Угоди №1 про внесення від 01.07.2008р., Угоди №2 про внесення від 26.03.2009р., Угоди №3 про внесення від 05.05.2009р., відповідно до якого банк надав боржнику кредит в сумі 40000 доларів США з порядком повернення кредиту, передбаченим ст.1 договору кредиту зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 06.12.2022 року або достроково у випадках, передбачених договором кредиту. В якості забезпечення виконання зобов'язань боржника за Договором кредиту 07.12.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №02-23-15МСБ-1875, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався перед позивачем у повному обсязі нести відповідальність за невиконання третьою особою договору кредиту. Також в якості забезпечення виконання зобов'язань боржника за договором кредиту 07.12.2007 року між позивачем та відповідачем укладено Іпотечний договір №02-23-15МСБ-1874, відповідно до умов якого, відповідач надав позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру №10, яка знаходиться за адресою: вулиця Миру, будинок 27, м. Херсон. Позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, перерахувавши кошти на поточний рахунок [PERSON], який належним чином свої зобовязання за договором не виконує і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до умов договору. Сума заборгованості за договором станом на 20.03.2015 року становить 78111,58 доларів США, що еквівалентно 1811455,38 грн. У звязку з цим позивач просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] в розмірі 78\~111,58 доларів США, що в еквіваленті складає 1 811\~455,38 грн, звернути стягнення на трикімнатну квартиру за №10, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Миру, буд. 27, яка належить [PERSON] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за стартовою ціною, яка встановлена як погоджена сторонами іпотечна вартість, а саме 256390,00 грн., з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «Укрсоцбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, та застосувати заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки шляхом передачі його в управління ПАТ «Укрсоцбанк» на період до його реалізації. Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти заявлених вимог та просив суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість. [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлено належним чином, причину неявки суду не повідомлено, в звязку з чим суд вважає можливим проводити розгляд справи в його відсутність. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що 07.12.2007 року [PERSON] уклав з Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», Генеральний договір №15 МСБ, з урахуванням Додаткової угоди № 12.2-167 та Угоди №1 про внесення від 01.07.2008 року, Угоди №2 про внесення від 26.03.2009 року, Угоди №3 про внесення від 05.05.2009 року Генеральний договір №15 МСБ, з урахуванням Додаткової угоди № 12.2-167 та Угоди №1 про внесення від 01.07.2008р., Угоди №2 про внесення від 26.03.2009р., Угоди №3 про внесення від 05.05.2009р., відповідно до якого банк надав боржнику кредит в сумі 40000 доларів США з порядком повернення кредиту, передбаченим ст.1 договору кредиту зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 06.12.2022 року або достроково у випадках, передбачених договором кредиту. В силу ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір було укладено відповідно до вимог ст.ст.203, 205, 207, 1054, 1055 ЦК України, а саме його укладено у письмовій формі, та підписано уповноваженими особами. З матеріалів справи вбачається, що банк перерахував на рахунок [PERSON] кошти, передбачені кредитним договором, що не оспорювалось представником відповідача в судовому засіданні. Згідно ч.2 ст. 1054, ч.2 ст.1050 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 20.03.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 78\~111,58 доларів США, що в еквіваленті складає 1 811\~455,38грн.(а.с.6-7). Визначена судом сума заборгованості не спростована та не оспорюється представником відповіда, а також банком. Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором позивач з [PERSON] уклали договір іпотеки. В іпотеку надано нерухоме майно, а саме квартиру №10, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Миру, буд. 27 яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу серії ВВО номер 638069, посвідченого 26 листопада 2004 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 6514, право власності на яку зареєстроване Херсонським ДБТІ за [PERSON] в книзі 172, номер запису 66886, за реєстраційним номером 8610242. Згідно договору іпотеки від 07.12.2007 року іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань за кредитним договором, у випадку порушення іпотекодавцем зобовязань, передбачених умовами кредитного договору. Також у пункті 4.6 іпотечного договору передбачено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні і, зокрема, шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Тому на думку суду позовні вимоги в частині часткового погашення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири від свого імені банком з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається і початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 27.05.2015 року у справі №6-61цс15. Посилання представника відповідача на безпідставні вимоги банка про надання йому права продати іпотечне майно за ціною 256390,00 грн., оскільки домовленості між сторонами не було досягнуто, є, на думку суду не обґрунтованими та безпідставними, оскільки не відповідає матеріалам справи, а саме іпотечному договору від 07.12.2007 року п.1.2 за яким за згодою сторін вартість предмета іпотеки визначена у розмірі 256390,00 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на день підписання цього договору еквівалентно 50770,30 доларів США.(а.с.13). Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та визначення порядку встановлення початкової ціни в розмірі 256390,00 грн. для подальшої реалізації предмета іпотеки слід задовольнити. Згідно до п.3 ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. З даних підстав на думку суду позовні вимоги стосовно застосування заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки шляхом передачі його в управління ПАТ «Укрсоцбанк» на період до його реалізації, підлягає до задоволення. Частина позовних вимог про надання банку право отримувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «Укрсоцбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, не підлягає задоволенню оскільки ці вимоги є такими, що не обґрунтовані законом та не передбачені умовами договору, а відтак у їх задоволенні слід відмовити. \~\~ 07 червня 2014 року набув чинності Закон України від 3 червня 2014 року N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пп. 1 п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. \~\~\~\~ Мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. \~\~\~\~ Враховуючи те, що квартира якою забезпечено виконання зобовязань позичальника за кредитом наданим йому банком в іноземній валюті, а також те, що вказана квартира є постійним місцем проживання, іншого нерухомого майна відповідач у власності немає, а загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., суд приходить до висновку, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України від 3 червня 2014 року N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджено судові витрати, які в даному випадку складаються із 2563,90грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial