Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 27.02.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 43С/0200/53/07, згідно якого [PERSON] отримав кошти у розмірі 30000 доларів США, строком з 27 лютого 2007р. по 26 лютого 2010р. включно на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 13 відсотків річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір застави № 43AZ/0200/54/07 від 27.02.2007р., де предметом застави виступив бортовий напівпричіп SCHMITZ, модель SPR 24, червоного кольору, 1999р.в. та сідловий тягач вантажний DAF, модель 85, жовтого кольору , 2000р.в. Згідно договору купівлі-продажу від 10.09.2008 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купив сідловий тягач вантажний DAF, модель 85, жовтого кольору 2000р.в. та бортовий напівпричіп SCHMITZ, модель SPR 24, червоного кольору, 1999р.в. Бортовий напівпричіп SCHMITZ, модель SPR 24, червоного кольору, 1999р.в., номерний знак BT 0494 ХТ, а також сідловий тягач вантажний DAF, модель 85, жовтого кольору 2000р.в., державний номерний знак ВТ 9964 AK, зареєстровані за [PERSON]. 27 листопада 2012р. Комсомольським районним судом ухвалене рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 10.09.2008р. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13.11.2014р. Станом на 23.03.2015р. заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 43С/0200/53/07 від 27.02.2007р. становить 13714,39 доларів США та 1190573,97 грн. Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №43С/0200/5307 від 27.02.2007р. у розмірі 13 714,39 доларів США та 1190 573,97 грн., звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки бортовий напівпричіп SCHMITZ, модель SPR 24, номерний знак BT 0494 ХТ та сідловий тягач вантажний DAF, модель 85, державний формений знак ВТ 9964 AK, що належали [PERSON], спадкоємцями якої є [PERSON] та [PERSON], відповідно до їх часток у спадщині. Звернути стягнення шляхом реалізації на публічних торгах з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; зняти арешти із зазначеного заставного майна банку, накладені на підставі постанов ВДВС Комсомольського РУЮ від 12.09.2011р. № 25187399 та № 17614 від 22.05.2013р. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Просить позов задовольнити за вказаних у ньому підстав. Щодо застосування до позовних вимог позовної давності заперечувала, надавши заперечення. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Просив застосувати строк позовної давності щодо вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави та зняття арешту. Посилається на те, що на момент звернення до суду позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення ним умов договору № 43/0200/53/07 26.09.2008 року, однак не вчинив жодних дій щодо пред»явлення до нього вимог. Крім того, зазначив, що 11.02.2014 року померла [PERSON], однак він не вступив в права спадкоємця та не прийняв спадщину, тому позивач не має право пред»являти вимоги до нього, як до спадкоємця, який прийняв спадщину. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог заперечував. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 27.02.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 43С/0200/53/07. Відповідно до умов зазначеного договору, [PERSON] надано кредитні кошти у розмірі 30000 доларів США, строком з 27 лютого 2007р. по 26 лютого 2010р. включно на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 13 відсотків річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір застави № 43AZ/0200/54/07 від 27.02.2007р. Згідно п. 1.3 Договору, предметом застави є бортовий напівпричіп SCHMITZ, модель SPR 24, червоного кольору, 1999р.в., та сідловий тягач вантажний DAF, модель 85, жовтого кольору 2000р.в. Згідно договору купівлі-продажу від 10.09.2008 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив сідловий тягач вантажний DAF, модель 85, жовтого кольору 2000р.в., об'єм двигуна 12500 куб.см., номер кузова (шасі) XLRTG85XC0E515778 та бортовий напівпричіп SCHMITZ, модель SPR 24, червоного кольору, 1999р.в., номер кузова (шасі) WSMS6080000409466. Згідно рішення апеляційного суду Херсонської області від 13.11.2014р. та повідомлення УДАІ УМВС України в Херсонській області від 29.10.2012 року, бортовий напівпричіп SCHMITZ, модель SPR 24, червоного кольору, 1999р.в., номер кузова (шасі) WSMS6080000409466 номерний знак BT 0494 ХТ, а також сідловий тягач вантажний DAF, модель 85, жовтого кольору 2000р.в., об'єм двигуна 12500 куб.см., номер кузова (шасі) XLRTG85XC0E515778, державний номерний знак ВТ 9964 AK, зареєстровані за [PERSON]. 27 листопада 2012р. Комсомольським районним судом ухвалене рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 10.09.2008р. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13.11.2014р. Під час розгляду апеляційним судом Херсонської області справи про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу майновий поручитель [PERSON] померла 11.02.2014р. Правонаступниками [PERSON] є її дочка - [PERSON] та її чоловік - [PERSON], які мешкали із померлою однією сім'єю на час смерті. Зазначений факт встановлено ухвалою суду від 13.11.2014р. по справі 22-ц/791/1897/14. Ч.2 ст.1281 ЦК України визначає, що кредиторові спадкодавця належить протягом 6-ти місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч.З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Ст.1 Закону України «Про заставу» встановлює, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу», право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави. Із вказаних обставин вбачається, що право застави виникло у позивача 27.02.2007р. з моменту нотаріального посвідчення договору № 43AZ/0200/54/07 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] Ч.1 ст. 27 Закону України «Про заставу» передбачає збереження застави в разі переходу предмета застави у власність іншої особи. Станом на 23.03.2015р. заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 43С/0200/53/07 від 27.02.2007р. становить 13714,39 доларів США та 1190573,97 грн., яка складається із заборгованості по кредиту 13714,39 доларів США; заборгованості по пені 1158825,31 грн.; штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язань 31748,66 грн. , що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Статтею 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження. Відповідно до 4.2 ст. 589 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про заставу», п.3.3.3 Договору застави за рахунок предмета застави позивач має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України від 2 жовтня 1992 р. N 2654-ХІІ «Про заставу», ч.2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель (позивач) набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання, що забезпечене заставою, не буде виконано у встановлений строк (термін). Ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Оскільки початкову ціну предмета забезпечувального обтяження встановити неможливо, оскільки автомобіль знаходиться на відповідальному зберіганні у ХФ ПП «[PERSON]Ш.», здійснити його огляд та визначити ринкову вартість не має можливості. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Таким чином, суд вважає необхідним звернути стягнення на заставне майно, а саме: транспортний засіб марки бортовий напівпричіп SCHMITZ, модель SPR 24, червоного кольору, 1999р.в., номер кузова (шасі) WSMS6080000409466 номерний знак BT 0494 XT та сідловий тягач вантажний DAF, модель 85, жовтого кольору 2000р.в., об'єм двигуна 12500 куб.см., номер кузова (шасі) XLRTG85XC0E515778, державний номерний знак ВТ 9964 AK. Також в судовому засіданні встановлено, що на заставне майно банку було накладено арешти постановою про арешт майна, винесеною старшим державним виконавцем ВДВС Комсомольського РУЮ [PERSON] від 12.09.2011р., постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 22.05.2013р. ВДВС Комсомольського РУЮ. Оскільки вказані постанови унеможливлюють реалізувати АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» своє право на задоволення своїх вимог за рахунок застави, а саме погашення заборгованості, що утворилася внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором, суд вважає можливим також задовольнити позовні вимоги в частині зняття арешту із заставленого майна. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем [PERSON] не доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Як встановлено рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 липня 2009 року по справі № 2-2508, починаючи з 26.09.2008 р. [PERSON] припинив виконання прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з порушенням [PERSON] законних прав та інтересів позивача за кредитним договором рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 липня 2009 року по справі № 2-2508 позов позивача до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволений повністю та з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість, яка складається із суми заборгованості по кредиту в розмірі 14988 доларів США, заборгованості по відсоткам в розмірі 1282,61 доларів США, заборгованості по пені в розмірі 12841,29 доларів США та штрафу в розмірі 1498,80 доларів США. Заборгованість, яка стягнута за зазначеним рішенням суду, відповідачем не сплачена. Додатково до штрафу та пені, стягнутих за зазначеним судовим рішенням, позивачем нарахована пеня та штраф в межах строку давності - одного року станом на дату подачі позову про звернення стягнення, що загалом складає 1 190573,96 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Таким чином, позовна давність перервалася шляхом подачі позову до боржника [PERSON] про стягнення заборгованості, а оскільки рішення по цій справі досі не виконано, то права кредитора на даний час вважаються порушеними та не відновленими, через що доводи відповідача [PERSON] необхідність застосування строків позовної давності є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно із Постановою № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", кредитор має усі законні підстави звертати стягнення на заставне майно до моменту повного погашення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, що відповідно до ст. З Закону України «Про заставу», застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання, а саме кредитного договору та той факт, що рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 липня 2009 року по справі № 2-2508 про стягнення заборгованості залишається невиконаним - перебіг строку позовної давності переривається на підставі ч.2 ст. 264 ЦК України. Оскільки зазначене рішення суду від 01.07.2009р. залишається невиконаним, то права кредитора на теперішній час не відновлені. Таким чином, строк позовної давності за вимогами про звернення стягнення на заставне майно позивачем не пропущений . Посилання відповідача [PERSON] на вимоги ст. 266 ЦК України, відповідно до якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) також є безпідставними, оскільки до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором строк позовної давності не сплинув (рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 липня 2009 року по справі № 2-2508 позов позивача до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволений повністю та з останнього на користь позивача стягнута заборгованість, яка досі відповідачем не сплачена), то і до додаткової вимоги про звернення стягнення на заставне майно строк позовної давності також не сплинув. Таким чином, суд вважає, що позовну заяву про звернення стягнення на заставне майно подано із дотриманням строку позовної давності. Також помилковим є посилання відповідача [PERSON] на п. 31 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 p., оскільки при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Також відповідач вказує на ту обставину, що він не вступав в права спадкоємця та не прийняв спадщину, а позивач не надав докази про прийняття спадщини, оскільки ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13 листопада 2014 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є правонаступниками [PERSON] Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За вказаних обставин, дослідивши докази по справі, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved