Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09.01.2018 року. Від шлюбу сторонни мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новоукраїнського районного суду від 24.07.2017 року з відповідача стягнуто аліменти, які відповідач в період з 01.06.2017 року по 31.07.2020 року не сплачував. Крім несплати аліментів, відповідач з листопада 2017 року жодного разу не зустрічався з сином, не цікавився проблемами його здоров`я, вихованням, навчанням. Вважає, що відповідач самоусунувся від виховання сина, не бажаючи з ним спілкуватися. Позивач звернулась до служби у справах дітей Новоукраїнської РДА про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради було розглянуто питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та надано висновок про доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 16.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засідання. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками надсилалася відповідачу судом за останнім зареєстрованим місцем його проживання, які він отримав 02.01.2021 року, що підтверджується підписом в поштовому повідомлені (а.с.69). Ухвалою від 16.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті. Позивач та її представник - адвокат Єльнікова Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою". Крім того, відповідач повідомлявся шляхом розміщенням оголошення на веб-сайті «Судова влада» від 17.02.2021 року в судове засідання на 31.03.2021 року. Причину своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новоукраїнської РДА в судовому засіданні вважав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуататції дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] доводиться батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12). Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 09.01.2018 року (а.с.13). Відповідно до довідки про склад сім`ї №1852 від 13.07.2020 року син [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] (а.с. 21). З позову вбачається, що відповідач самоусунувся від виховання дитини та несплачує аліменти, саме це і слугувало для позивача причиною позбавлення його батьківських прав. Згідно довідки №01-10/32 виданої 13.07.2020 року Новоукраїнським комунальним дошкільним навчальним закладом №5 «Берізка», який відвідує дитина, вбачається, що [PERSON] характеризується позитивно, хлопчиком опікується мама, цікавиться успіхами та динамікою розвитку її сина, тато хлопчика - [PERSON] в дошкільний заклад не з`являвся (а.с.22). Позивач не сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , та станом на 01.07.2020 року має заборгованість по аліментам на утримання сина в розмірі 18385,39 грн. (а.с.31) та має заборгованість по аліментам на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 11772,97 грн., (а.с.30). Неустойка щодо несплати аліментів відповідачем стягнена судом відповідно до рішення суду від 29.10.2020 року (а.с.34-38). За ухилення від сплати аліментів відповідачу встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.26-27). Відповідно до актів остеження житлово-побутових умов від 15.07.2020 року за №388/02-33, 390/02-33, вбачається, що син [PERSON] зареєстрований та проживає з матір`ю [PERSON] в кв. [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] .. Хлопчик забезпечений всім необхідним, продуктами харчування, навчальними приладдями, іграшками, предметами особистої гігієни, відвідує дошкільний заклад «Берізка», однак потребує домашнього догляду відповідно до довідки ЦРЛ. Батько хлопчика з сім`єю не проживає, не приймає участі у вихованні спільного сина, самоусунувся від виховання, аліменти не сплачує, перешкоджав у реєстрації місця проживання сина за місцем проживання матері, не надавав згоди на вивіз дитини в літній період для відпочинку за кордон (а.с.48-49,50-51). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради №2026/02-24 від 02.10.2020 року, вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] так як він самоусунувся від виховання та утримання дитини (а.с. 54). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини чітко виписано в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. в пункті 16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Пленум Верховного суду України в п.п.15,16 Постанови №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Саме такого висновку дійшов ВС у справі № 753/2025/19 від 06.05.2020 року. Крім того, в зазначеній постанові ВС вказав, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Та, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та вплив, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про таке попередження відповідача. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини, а в матеріалах справи відсутні такі докази. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити за необгрунтованістю позовних вимог, та вважає, що відповідача слід попередити, що у разі в подальшому неналежного виконання ним батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , він буде позбавлений батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed