Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Представник позивача - адвокат Ковтун Ю.О., в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк»; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Черкаський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому просить суд: - визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., № 2343 від 22 квітня 2019 року таким, що не підлягає виконанню; - судові витрати, понесені позивачем, стягнути з відповідача. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 травня 2019 року старшим державним виконавцем Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Нагорнюком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 67 026 грн 59 коп., а також виконавчого збору в сумі 6 702 грн 65 коп. Підставою винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. № 2343, вчинений 22 квітня 2019 року. Згідно вказаного виконавчого напису з [PERSON] стягнуто на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Р24.00615.003566362 від 19 січня 2018 року в сумі 67 026 грн 59 коп., яка складається з: основного боргу в сумі 26 683,55 грн, простроченого основного боргу в сумі 9 843,67 грн, прострочених процентів в сумі 3 945, 29 грн, строкових процентів в сумі 239,38 грн, строкової плати за обслуговування кредиту в сумі 706,64 грн, простроченої плати за обслуговування кредиту в сумі 7 347,84 грн, пені в сумі 16 360, 31 грн, плати за вчинення виконавчого напису в сумі 1900 грн. Постановою старшого державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Нагорнюка С.В. від 23 травня 2019 року у даному виконавчому провадженні накладено арешт на майно боржника, а постановою від 21 червня 2019 року - звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] . Представник позивача стверджує, що на час вчинення виконавчого напису заборгованість за кредитним договором № Р24.00615.003566362 від 19 січня 2018 року була спірною. При цьому, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року зобов`язано Черкаський районний відділ ДВС скасувати арешт з коштів позивача, що містяться на рахунках для виплати заробітної плати, однак станом на дату звернення до суду з даним позовом вказане судове рішення не набрало законної сили та оскаржується в апеляційному порядку.Також, представник позивача зазначає про те, що нотаріус не перевірив безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив вимоги чинного законодавства. Зокрема, ним стягнено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором строкову плату за обслуговування кредиту в сумі 706,64 грн та прострочену плату за обслуговування кредиту в сумі 7 347,84 грн. Водночас, така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою банку, що замовляється та підлягає сплаті позичальником, а відповідає економічним потребам лише самого банку. Відтак, на думку представника позивача, стягнення з [PERSON] вказаних сум є незаконним, несправедливим та суперечить положенням частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, представник позивача зауважує, що стягувач перед зверненням до нотаріуса повинен був надіслати боржнику письмову вимогу про усунення порушень, із зазначенням строку для добровільного виконання, у не менш як 30-денний строк, однак не зробив цього.Також, в обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначає, що на сьогоднішній день редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, оскаржуваний виконавчий напис був вчинений на підставі кредитного договору № Р24.00615.003566362 від 19 січня 2018 року, який у нотаріальному порядку не посвідчувався, та за відсутності первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення. Враховуючи наведене, позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Водночас, представник позивач - адвокат Ковтун Ю.О. у прохальній частині позовної заяви просив суд витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. документи, на підставі яких нотаріусом було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2343, від 22 квітня 2019 року, у тому числі ті, що встановлюють заборгованість (кредитний договір), підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення зобов`язання (вимоги Банку до боржника, повідомлення про їх вручення, виписка з рахунку, меморіальні ордери, розрахунок заборгованості, тощо). Крім того, разом із позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 59191939, що відкрите старшим державним виконавцем Черкаського районного відділу ДВС Нагорнюком С.В. на підставі виконавчого напису від 22 квітня 2019 року № 2343, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 67 026 грн 59 коп., до завершення розгляду справи судом та набрання рішенням суду законної сили по даній цивільні справі. 01 червня 2021 року ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 2343, вчиненого 22 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 67 026 грн 59 коп., яке здійснюється у виконавчому провадженні № 59191939, що відкрите старшим державним виконавцем Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Нагорнюком Сергієм Вікторовичем, до набрання законної сили судовим рішенням по справі. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 03 червня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 16 липня 2021 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. копії матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 2343 від 22 квітня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ « Ідея Банк» заборгованості у розмірі 67 026 грн 59 коп., у тому числі тих, що встановлюють заборгованість (кредитний договір), підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення зобов`язання (вимоги Банку до боржника, повідомлення про їх вручення, виписка з рахунку, меморіальні ордери, розрахунок заборгованості, тощо); а також належним чином завірену копію виконавчого напису № 2343 від 22 квітня 2019 року; крім того, зобов`язано Черкаський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати суду матеріали виконавчого провадження № 59191939 до 09 липня 2021 року. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем знаходження, які згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримані АТ «Ідея Банк» 15 червня 2021 року. 29 червня 2021 року, у межах строку, встановленого судом, представником відповідача за довіреністю - Рибак Н.І. засобами поштового зв`язку подано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копій іншим учасникам справи, у якому остання заявлені позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначила, що 19 січня 2018 року між АТ « Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Р24.00615.003566362. У зв`язку з невиконанням позичальником кредитних зобов`язань, станом на 07 березня 2019 року, в останньої утворилася заборгованість в сумі 65 126 грн 59 коп., з яких: строковий основний борг - 26 683,55 грн, прострочений основний борг - 9 843,67 грн, прострочені проценти - 3 945, 29 грн, строкові проценти - 239,38 грн, строкова плата за обслуговування кредиту - 706,64 грн, прострочена плати за обслуговування кредиту - 7 347,84 грн, пеня - 16 360, 31 грн. На підставі ст. 18 ЦК України, ч. 1 ст. 87, ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, АТ «Ідея Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису та стягнення з [PERSON] вищевказаної заборгованості, включно з витратами на вчинення виконавчого напису в сумі 1900 грн, а всього - 67 026,59 грн. На виконання вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, АТ «Ідея Банк» надало нотаріусу: заяву АТ «Ідея - Банк» про вчинення виконавчого напису; кредитний договір № Р24.00615.003566362 від 19.01.2018; довідку АТ «Ідея Банк» про ненадходження платежів; вимогу АТ «Ідея Банк» до [PERSON] про усунення порушення кредитних зобов`язань; довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № Р24.00615.003566362 від 19.01.2018, видану АТ «Ідея Банк» станом на 07.03.2019; список згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк»; список згрупованих поштових відправлень цінних листів АТ «Ідея Банк», опис вкладення до цінного листа, що підтверджує направлення на адресу позивача документів, а також фіскальний чек по оплаті вище вказаних послуг поштового зв`язку; виписку по особовому рахунку [PERSON] . На думку представника відповідача, зазначені документи у повній мірі надають змогу приватному нотаріусу встановити суму заборгованості позивача, як боржника, перед АТ «Ідея Банк», з врахуванням усіх сплат, визначених умовами Кредитного договору № Р24.00615.003566362 від 19.01.2018 та внесених боржником; відповідають вимогам Переліку та підтверджують безспірність заборгованості позивача. При цьому, представник відповідача наголошує, що АТ «Ідея Банк» надіслало позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07.03.2019, якою позивач була повідомлена про те, що у неї наявна заборгованість за кредитним договором, а також про розмір боргу та його складові. Разом з тим, позивача було попереджено про можливість стягнення боргу, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом, на власний вибір відповідача, у випадку його непогашення у тридцятиденний строк з дня направлення відповідної вимоги. Не зважаючи на це, [PERSON] жодним чином не висловила заперечень щодо змісту даної вимоги, а, відтак, погодилася з нею, однак, на даний час намагається відтермінувати момент повернення боргу, що свідчить про свідоме ухилення [PERSON] від виконання взятих на себе кредитних зобов`язань. З огляду на вищевикладене, представник відповідача наполягає, що спірний виконавчий напис за № 2343, вчинений 22 квітня 2019 рокуприватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № Р24.00615.003566362 від 19.01.2018 у розмірі 67 026,59 грн, відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а, відтак, є законним та підлягає виконанню. Твердження представника позивача про те, що заборгованість за Кредитним договором № Р24.00615.003566362 від 19.01.2018 на момент вчинення виконавчого напису була спірною, вважає надуманими, помилковими та нічим не підтвердженими. При цьому представник відповідача вказала, що представник позивача у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, та зауважила, що безспірність заборгованості підтверджується документами, визначеними Переліком, і не залежить від того, погоджується боржник з її розміром, чи ні. Наголосила, що участь боржника в процесі вчинення виконавчого напису нотаріуса законодавством не передбачена, а така умова для вчинення виконавчого напису, як направлення кредитором вимоги до боржника про усунення порушення кредитних зобов`язань та отримання її останнім, у законодавстві відсутня. Також просила суд не брати до уваги доводи представника позивача про несправедливість окремих положень Кредитного договору, оскільки питання несправдливості таких умов не є предметом цього позову. Зазначила, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. З огляду на те, що дійсність кредитного договору, щодо якого ініціюється стягнення заборгованості у цій справі, не спростована позивачем у встановленому законом порядку, представник відповідача вважає, що зазначений кредитний договір станом на день подання до суду цього документу вважається дійсним у повній мірі. Відтак, стягнення заборгованості на його підставі є обґрунтованою та цілком законною вимогою АТ «Ідея Банк». Окрім цього, зауважила, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, наведених у його постанові від 24.10.2018 у справі № 761/45042/16-ц: «наявність умови кредитного договору по комісії не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, якщо така умова кредитного договору окремо не оскаржена в судовому порядку, а нотаріусу надано усі документи». Також представник відповідача вважає помилковими твердження представника позивача про те, що станом на дату вчинення виконавчого напису редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, з огляду на те, що резолютивна частина вказаної постанови не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, а тому вона втрачає чинність у загальному порядку, з дня її виключення з державного реєстру. Разом з тим, на даний час державна реєстрація постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 не скасована, доказом чого є картка вищевказаного нормативно-правового акта, розміщена на офіційному веб-порталі Верховної Ради України, а, відтак, на думку представника відповідача, дана постанова є чинною. У відповідь на доводи представника позивача про те, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом за відсутності первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, представник відповідача наголошує, що умова надання первинних бухгалтерських документів для вчинення виконавчого напису чинним законодавством не передбачена. Крім того, представник відповідача додатково звертає увагу суду на відсутність судового спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором на час вчинення спірного виконавчого напису, а тому підстави вважати заборгованість, стягнуту даним виконавчим написом, такою, що не є безспірною, на її переконання, відсутні. Відзив на позовну заяву отримано судом 05 липня 2021 року та долучено до матеріалів справи. Правом на подачу відповіді на відзив у встановлений судом строк позивач не скористалася. Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., які були належним чином повідомлені про розгляд справи, письмових пояснень по суті справи не надходило. Разом з тим, Черкаським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання вимог ухвали суду від 03 червня 2021 року надіслано копії матеріалів виконавчого провадження № 59191939. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 19 січня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № Р24.00615.003566362, згідно умов якого остання отримала кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 47 075,00 грн строком до 24 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних від залишкової суми кредиту, а також платою за обслуговування кредитної заборгованості (пункти 1.1. - 1.4. Кредитного договору) / а.с. 12/. Відповідно до рішення Загальних зборів Акціонерного банку, Акціонерне товариство «Ідея Банк» утворилось внаслідок зміни найменування та типу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», що підтверджується Статутом АТ «Ідея Банк» /а.с.71-76/. У зв`язку з невиконанням [PERSON] кредитних зобов`язань, станом на 07 березня 2019 року в неї утворилася заборгованість в сумі 65 126 грн 59 коп., з яких: строковий основний борг - 26 683,55 грн, прострочений основний борг - 9 843,67 грн, прострочені проценти - 3 945, 20 грн, строкові проценти - 239,38 грн, строкова плата за обслуговування кредиту - 706,64 грн, прострочена плати за обслуговування кредиту - 7 347,84 грн, пеня - 16 360, 31 грн /а.с. 67-68/. На підставі ст. 18 ЦК України, ч. 1 ст. 87, ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, АТ «Ідея Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису та стягнення з [PERSON] вищевказаної заборгованості. 22 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. за заявою АТ «Ідея Банк» видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2343, відповідно до якого з [PERSON] стягнено невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № Р24.00615.003566362 від 19 січня 2018 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , строк платежу за яким настав 19 вересня 2018 року, за період з 20 жовтня 2018 року по 07 березня 2019 року включно, а також плату за вчинення виконавчого напису, у загальному розмірі 67 026, 59 грн /а.с. 11/. Постановою старшого державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Нагорнюка С.В. від 23 травня 2019 року на підставі вищевказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 59191939 /а.с. 13/. Постановою старшого державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Нагорнюка С.В. від 23 травня 2019 року у даному виконавчому провадженні накладено арешт на майно боржника, постановою від 21 червня 2019 року - звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] , а постановою від 22 січня 2021 року - накладено арешт на кошти позивача /а.с. 14, 15, 16/. Таким чином судом установлено, що між сторонами виник спір з приводу правомірності вчинення 22 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 2343, про стягнення з [PERSON] грошових коштів на підставі кредитного договору № Р24.00615.003566362 від 19 січня 2018 року. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вказані положення закону кореспондуються з вимогами пункту 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а лише їх конкретизує. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Відповідно до положень п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Також, слід зазначити, що за змістом пункту 15 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 № 32/5, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання судом нормативно-правових актів протиправними (незаконними чи такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили) та нечинними повністю або в окремій його частині. Зважаючи на те, що резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14не містить вказівки на те, з якого моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, суд констатує, що вказана постанова КМУ втратила чинність з моменту набрання законної сили постановою суду, тобто з моменту її проголошення. Вказане спростовує доводи представника відповідача про те, що оскільки державна реєстрація постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 не скасована, дана постанова є чинною. Отже, на день вчинення виконавчого напису існувала можливість стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса лише за нотаріально посвідченими договорами. Такий правовий висновок міститься у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду: від 21.10.2020 року в справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 12.03.2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15.04.2020 року в справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду в справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зазначив, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 22 квітня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем Кредитний договір № Р24.00615.003566362 від 19 січня 2018 року, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що АТ «Ідея Банк» надіслало позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07.03.2019, якою позивач була повідомлена про наявність заборгованості за кредитним договором, а також про розмір боргу та його складові, оскільки даний факт, у порушення вимог, ст. 81 ЦПК України, не підтверджений представником відповідача належними та допустимими доказами. Разом з тим, суд погоджується з твердженнями представника відповідача щодо того, що участь боржника у процесі вчинення виконавчого напису нотаріуса законодавством не передбачена. Щодо доводів представника позивача про несправедливість окремих положень кредитного договору, зокрема, щодо стягнення з [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором строкової плати за обслуговування кредиту в сумі 706,64 грн та простроченої плати за обслуговування кредиту в сумі 7 347,84 грн, обґрунтованих тим, що така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою банку, що замовляється та підлягає сплаті позичальником, а відповідає економічним потребам лише самого банкуі суперечить вимогам частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд не приймає їх до уваги, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідного спору. [PERSON] з вимогою до суду про визнання недійсним Кредитного договору № Р24.00615.003566362 від 19 січня 2018 рокув цілому або його окремих положень не зверталася. При цьому, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не вирішує спір про право, який існує між сторонами, а лише перевіряє безспірність заборгованості на підставі належних і допустимих доказів. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 24.10.2018 у справі № 761/45042/16-ц. Також, слід зауважити, що відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів, у редакції, чинній на момент укладення спірного договору (19.01.2018), цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Разом з тим, суд дійшов висновку, що нарахування Банком (відповідачем) заборгованості з урахуванням пункту 1.4 кредитного договору та стягнення на підставі виконавчого напису суми заборгованості, до якої входила плата за обслуговування кредитної заборгованості, з якою не погоджується позивач, свідчить про те, що сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Крім того, безумовним фактом, який свідчить про небезспірність заборгованості за кредитним договором, є та обставина, що розмір заборгованості був визначений відповідачем самостійно і існує тільки в складених відповідачем документах, які позивачем не визнані та з нею не узгоджені. Посилання представника відповідача на ту обставину, що на момент вчинення спірного виконавчого напису позивачем не оспорювався розмір заборгованості, тому слід вважати заборгованість [PERSON] за кредитним договором безспірною, суд не бере до уваги та відхиляє, виходячи з наступного. Як уже зазначалося, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постанові № 6-887цс 17 від 05 липня 2017 року, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Також суд не бере до уваги та відхиляє твердження представника відповідача про те, що АТ "Ідея Банк" були подані усі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, які в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують безспірність заборгованості, оскільки вони суперечать правовим висновкам, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц щодо того, що хоча вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які визначені відповідним Переліком документів, однак сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, оскільки боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача. Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 908,00 грн за подання позовної заяви та 454,00 грн за подання заяви про забезпечення позову. Відтак, ухвалюючи рішення, суд вважає необхідним стягнути з відповідача АТ «Ідея Банк» на користь позивача судовий збір у сумі 1362 гривні 00 копійок. Враховуючи наведене та

Outcome: approved