Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити їй перешкод у здійсненні права приватної власності квартирою [ADDRESS] шляхом зняття його з реєстрації за вказаною адресою, в судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав просить його задоволити та пояснив, що відповідач [PERSON] зареєстрований і проживає у квартирі [ADDRESS] на незаконних підставах зазначає, що позивачка [PERSON] та її син [PERSON] є співвласниками даної квартири, вказує на те що, відповідач як колишній її чоловік без її згоди зареєструвався у її квартирі, і що на день її реєстрації [PERSON] перебувала за межами території країни, на час реєстрації [PERSON] і їхньому спільному сину виповнилось лише шістнадцять років і що він не міг дати згоду на реєстрацію відповідача у квартирі, на її - звернення до відповідача знятись з реєстрації та змінити місце проживання відповідач не реагує, натомість провів заміну замка вхідних дверей до квартири. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали просять відмовити у їх задоволенні, при цьому представник відповідача [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] на законних підставах зареєстрований і проживає в квартирі [ADDRESS] вказуючи на те що, дану квартиру з позивачкою [PERSON] придбали за спільно зароблені кошти так як були однією сім»єю, що до сьогоднішнього часу проживає в даній квартирі, особисто сплачує кошти за отримані комунальні послуги, періодично здійснює ремонт квартири, заперечує факт будь-яких перешкод у здійсненні [PERSON] та [PERSON] у володінні, користуванні ними квартирою. Позивач [PERSON] за поданою до суду заявою про залишення позову без розгляду ухвалою Чемеровецького районного суду від 05 серпня 2014 року позовну заяву [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності в частині позовних вимог [PERSON] залишено без розгляду. У подальшому [PERSON] за його заявою судом було залучено у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. У судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що разом з батьком [PERSON] і мамою [PERSON] проживали спочатку у однокімнатній квартирі [ADDRESS], а потім у квартирі [ADDRESS], яку отримали шляхом обміну з доплатою, дана квартира була придбана за сумісно зароблені кошти батька і матері та у ній сумісно мешкали як одна сім»я до 2008 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.05.2003 року він на праві приватної спільної власності являється співвласником квартири [ADDRESS] відносно якої позивачка заявляє вимоги про зняття з реєстрації та виселення його батька [PERSON]. Просить відмовити у задоволенні позову позивачці - його матері [PERSON], оскільки як співвласник не заперечує, що [PERSON] - його батько був зареєстрований у квартирі та проживав там, на черговий розгляд справи не з»явився, подав до суду заяву у якій просить суд справу слуханням продовжувати у його відсутності Заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, суд вважає за необхідне в позові [PERSON] відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] одружився з [PERSON] 07.08.1987 року, після чого проживали однією сім»єю близько 1 року в батьків відповідача, а потім близько 4-х років знімали квартиру. В 1988 році у них народився син [PERSON] після чого, знову упродовж 2-х років жили в батьків [PERSON]. На протязі 1993-1995 років вони мешкали в однокімнатній квартирі [ADDRESS] так як опікувались престарілою жінкою [PERSON], якій належала вказана квартира та яка померла в 1995 році, після смерті якої [PERSON] квартиру оформила на себе. В період часу з 1993 року по 2000 рік [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, займались разом торгівельною діяльністю на ринку, так як остання була оформлена приватним підприємцем. При цьому [PERSON] вів бухгалтерські документи та доставляв автомобілем товар. Спільно проживаючи в 2003 році провели обмін однокімнатної квартири на трикімнатну квартиру [ADDRESS] що стверджується договором міни від 29.04. 2003 року посвідченим державним нотаріусом Чемеровецької державної нотаріальної контори, квартиру оформили на [PERSON] та сина [PERSON] Фактично з ними переїхав на квартиру і [PERSON], але не реєструвався за вказаною адресою. В даній квартирі разом проводили ремонт, придбали меблі та побутову техніку, про що не заперечує в судовому засіданні представник позивачки [PERSON]. Тобто, станом на 15.05.2003 року, на час оформлення вказаної квартири в приватну спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] фактично проживав з ними спільно у квартирі [ADDRESS] без реєстрації. 17 серпня 2004 року [PERSON] зареєструвався в даній квартирі як член сім»ї, перебуваючи в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] відповідно до діючого на той час законодавства. Позивачка не надала суду жодних доказів незаконної реєстрації [PERSON] у квартирі, факт перебування 17.08.2004 року за межами країни не спростовує її тверджень, що вона не знала про реєстрацію [PERSON] та не давала своєї згоди на його реєстрацію. До часу розірвання шлюбу між сторонами та отримання свідоцтва про розірвання шлюбу за № 18 від 13.02.2007 року [PERSON] не заперечувала проти реєстрації відповідача в даній квартирі, так як вони постійно разом жили як одна сім»я, періодично виїзжаючи на заробітки за кордон. Також до цього часу вони вели спільне господарство, виховували сина, сумісно сплачували комунальні платежі. Про те, що [PERSON] знала про реєстрацію в квартирі чоловіка [PERSON] свідчить той факт, що після виникнення між ними неприязних відносин, в 2007 році вона зверталась до завідувача Чемеровецьким районним сектором реєстрації громадян [PERSON] з приводу законності проведення реєстрації в своїй квартирі колишнього чоловіка. Після розірвання сімейних стосунків [PERSON] на законних підставах залишився проживати в квартирі, одноосібно сплачує комунальні платежі, утримує квартиру, проводить ремонтні роботи та придбав і встановив балконні пластикові двері за 2741,43 грн., що стверджується наявними у матеріалах цивільної справи копіями накладних на придбання вікон та дверей, з чим в судовому засіданні погоджується представник позивачки. Таким чином, в ході судового засідання не встановлено факту незаконної реєстрації відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та вчинення останнім будь-яких перешкод у здійсненні нею права власності. Вище викладені обставини підтверджуються показами даними в судовому засіданні відповідачем [PERSON], завідуючим Чемеровецьким районним сектором реєстрації громадян [PERSON], юристом КП «Комунсервіс» [PERSON]. Тобто, [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою відповідно до чинного на той час законодавства. Згідно ст.310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не має іншого постійного місця проживання та бажає проживати у спірній квартирі. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Особи, які вселились до наймача жилого приміщення, набувають право користування приміщенням в тому разі, якщо вони вселились як члени його сім»ї. Відповідно до ст. 71 ЖК України особа втрачає право користування житловим приміщенням у разі її відсутності без поважних причин більше 6-ти місяців. Ст. 72 Житлового кодексу передбачено, що визнання особи такою , що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На даний час [PERSON] продовжує проживати в квартирі [ADDRESS] та нікуди з нього не виїздив, а тому не втратив право на користування зазначеним житлом. Являється інвалідом 2 групи загального захворювання, упродовж багатьох років вносить особисті кошти за користування комунальними послугами та телефоном, колишня дружина [PERSON] в квартирі вже давно не проживає та участі в сплаті комунальних послуг не приймає. [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а тому він, як член сім»ї власника квартири, у відповідності до вимог ст. ст. 64, 156 ЖК України, був зареєстрований в ньому та у встановленому законом порядку набув права користування ним. 13 лютого 2007 року шлюб між ними було розірвано. Однак припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів сім»ї права користуватися займаним приміщенням. Особа, яка вселилась у будинок як член сім»ї власника цього будинку, не може бути позбавлена права на користування цим житлом після припинення сімейних відносин з власником будинку на підставі правових норм, якими регулюється право власності. У відповідності з ч. 1 ст. 405 ЦК України, ч. 4 ст. 156 ЖК України, член сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Виходячи з цього відповідач [PERSON] має право на користування зазначеною квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Із змісту позовних вимог [PERSON] вбачається, що вона просить суд зобов»язати відповідача не чинити їй - позивачці, перешкод у здійсненні права приватної власності квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації за вказаною адресою. Однак вимог про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичною особою померлою не ставила. Беручи до уваги вище викладене у суду наявні усі підстави у задоволенні позову [PERSON], відмовити.

Outcome: dismissed