Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини. На підставу своїх вимог спирається на те, що з 2002 по 2012 роки позивач проживав у цивільному шлюбі з [PERSON], після чого почали жити окремо. Від цивільного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON] [INFO]. Встановлення батьківства відбулось за його ініціативою в 2016 та 2017 роках. Позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Протягом тривалого часу позивач та відповідачка не доходили мирової згоди щодо місця проживання дітей. Рішенням Маньківського районного суду було визначено місце проживання сина біля позивача. Впродовж останніх 2-х років він проживав із позивачем постійно. Проте більше часу разом з ними проживала і дочка [PERSON]. На цей час вона досягла одинадцяти років та сама особисто може висловити думку стосовно місця свого проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків. Позивач також наполягає на визначенні місця проживання [PERSON] разом із позивачем, її батьком, та братом. Позивач вважає, що в інтересах дочки вона має проживати саме із позивачем, оскільки він має самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час як відповідачка не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дітей, часто змінює місце проживання, мешкає у будинках, які не облаштовані у повному обсязі всім необхідним для розвитку дітей, не може забезпечувати умови для їх нормального розвитку, навчання. Наразі відповідачка знову змінила місце проживання за межі регіону, порушуючи права дітей та законодавство вчинила правочини продажу двох будинків в с. Поташ Маньківського району Черкаської області. Натомість позивач проживає у будинку, який є його власністю. Будинок глиняний, обкладений цеглою та облицьований сайдингом, має загальну площу 100 кв.м., складається з 2-х жилих кімнат, кухні, ванної кімнати, веранди, коридору. З коридору є східці на другий поверх, але наявні там кімнати не обжиті. В будинку завжди тепло, адже опалення в будинку пічне (груба) та газове (газовий котел), система опалення водяна. Всі кімнати обмебльовані, в наявності із побутової техніки є плазмовий телевізор, холодильник, морозильна камера, комп'ютер, газова плита, пральна машина-автомат, бойлер, та ін. Біля будинку є підвал, гараж, літня кухня, сарай, теплиця. В дворі є колодязь, до будинку підведено водопостачання. В підсобному господарстві утримую свині, домашню птицю. Огород засаджується овочевими культурами, закладено фруктовий сад. Позивач має власний автомобіль марки ВАЗ 2106, мотоблок. Працює по найму в людей, але має достатні заробітки. Для проживання дітей відведено житлову кімнату, яка відповідно обмебльована. Діти мають куточок для навчання. Є комп'ютер, підключений до мережі інтернет. Позивач зазначає, що діти дуже прив'язані до нього, їм подобається мати власне постійне житло, свої речі, комфортні умови побуту (ванна, туалет, вода в будинку, тепло в зимовий період). Позивач має можливість забезпечити дочці належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Разом з тим, він не чине і не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із дочкою. Позивач зазначає, що спиртними напоями не зловживає, не палить, за місцем проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до обох дітей. Згідно з актом обстеження спеціалістів служби у справах дітей для виховання, розвитку проживання та утримання дітей позивач забезпечив всі необхідні умови. Висновком органу опіки та піклування Маньківської райдержадміністрації вказано про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], біля батька, тобто біля позивача, у зв'язку з чим позивач вимушений звертатись до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні змінив позовні вимоги та просив суд визначити місцем проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], за його місцем проживання та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати та підтримав дані позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Представник третьої особи: служби у справах дітей Маньківської райдержадміністрації в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та суду пояснила, що задоволення позовних вимог буде в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: дійсно встановлено в судовому засіданні, що з 2002 по 2012 роки позивач проживав у цивільному шлюбі з [PERSON]. Від цивільного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. (а.с.8). Судом встановлено, на що не заперечували інші учасники процесу, що на даний час дочка [PERSON] проживає з позивачем. Судом також встановлено, що позивач має всі необхідні умови для проживання неповнолітньої дочки [PERSON] (а.с.15), а саме позивач проживає у будинку, який є його власністю. Будинок глиняний, обкладений цеглою та облицьований сайдингом, має загальну площу 100 кв.м., складається з 2-х жилих кімнат, кухні, ванної кімнати, веранди, коридору. З коридору є східці на другий поверх, але наявні там кімнати не обжиті. В будинку завжди тепло, адже опалення в будинку пічне (груба) та газове (газовий котел), система опалення водяна. Всі кімнати обмебльовані, в наявності із побутової техніки є плазмовий телевізор, холодильник, морозильна камера, комп'ютер, газова плита, пральна машина-автомат, бойлер, та ін. Біля будинку є підвал, гараж, літня кухня, сарай, теплиця. В дворі є колодязь, до будинку підведено водопостачання. В підсобному господарстві утримую свині, домашню птицю. Огород засаджується овочевими культурами, закладено фруктовий сад. Позивач має власний автомобіль марки ВАЗ 2106, мотоблок. Працює по найму в людей, але має достатні заробітки. Для проживання дітей відведено житлову кімнату, яка відповідно обмебльована. Діти мають куточок для навчання. Є комп'ютер, підключений до мережі інтернеті дані обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання позивача за адресою вул. Широкий Берег 23, смт. Маньківка (а.с.15). Висновком органу опіки та піклування Маньківської райдержадміністрації зазначено про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], біля батька, тобто позивача.(а.с. 6-7). При цьому було враховано думку самої неповнолітньої дитини. Згідно акту обстеження умов проживання відповідачки по вул. Рокосовського 16, с. Поташ, Маньківського району від 6 листопада 2017 року вбачається, що для виховання та розвитку дітей не створено належних умов (не передбачено місце для навчання, не дотримано санітарно-гігієнічні умови по освітленню, продукти харчування в обмеженій кількості). Із показів самої відповідачки даною нею особисто в судовому засіданні, вбачається, що вона періодично протягом тривалих термінів за даною адресою не проживає, пояснюючи цю відсутність роботою, проте чітко суду не вказала якою саме і на які терміни вона відсутня за місцем проживання чітко не зазначила, що не дає суду вважати, що відповідачка має змогу постійно піклуватися про дитину та здійснювати належний догляд за дитиною. У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобовязані поважати дитину - неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Батьками неповнолітньої є сторони по справі. Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року у ч. 1 ст. 3 передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 9 даної Конвенції передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідно в найкращих інтересах дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Саме такий Правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення належних умов для цього. Згідно з ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина повинна бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними актами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст. 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом (ст. 153 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України, викладених у п. 24 постанови Пленуму від 12 червня 1998 року №16 "Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишаються діти, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей та турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між батьками дитини не досягнуто згоди з приводу місця проживання дитини. [PERSON], [INFO], будучи допитаною в судовому засіданні наполягала на визначенні її місця проживання саме з батьком - позивачем та її рідним братом Віталієм. Суд вирішуючи даний спір бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення для справи та враховуючи інтереси дитини, вік, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини обґрунтовані, не суперечать інтересам дитини, матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження виключних обставин, за яких місце проживання дитини не можна визначити з матір'ю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача, оскільки у відповідності ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, тому судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved