Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS], посилаючись на те, що в спірній квартирі зареєстровані сторони по справі. Відповідач не проживає за даною адресою з моменту розірвання шлюбу між сторонами, а саме в 2005 році виїхала на заробітки до Італії, де в неї склалась своя сім'я, в спірну квартиру не приїжджає, не цікавиться нею та не несе витрат по оплаті комунальних послуг. Оскільки, збереження реєстрації відповідача, змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві, не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в суд не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи судом повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторони позивача та допитаної в якості свідка [PERSON], яка підтвердила факт не проживання відповідача в спірній квартирі більше року, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з ордером №2310 від 22.11.1983 р., виданим позивачу, останньому з сім'єю з трьох осіб, а саме його дружини, відповідача по справі, та дітей, надано право на заняття [ADDRESS]. (а.с. 23) У відповідності до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2004 р. шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 24) Відповідно до довідки № 2745 від 18.11.2015 р. КК «Центр комунального сервісу» у спірній квартирі на даний час зареєстровані сторони по справі. (а.с. 6) Відповідач в спірній квартирі не проживає. Факт непроживання відповідача на спірній житловій площі підтверджується актами, складеними ЖЕД №305 від 26.11.2015 р., 02.02.2016 р., згідно з якими відповідач зареєстрована, але не проживає в спірній квартирі з травня 2015 р. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не зверталась до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Аналізуючи причини не проживання відповідача, остання жодного разу не ставила питання про вселення до спірної квартири, квартплату не сплачувала, не зверталась до правоохоронних органів з приводу усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, неможливістю проживання у спірній квартирі через перешкоди, що чинили їй позивач або інші особи. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживала в спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин. Вона виїхала із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача не чинилося. Згідно з вимогами ст.71 ЖК України за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім"ї зберігається право на житло протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Частиною 2 ст. 71 ЖК України передбачено, якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи той факт, що відповідач в квартирі не проживає понад встановлений законом строк, протягом якого за наймачем і членами її сім"ї зберігається право користування житловим приміщенням, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині втрати відповідачем права користування спірною квартирою.

Outcome: approved