Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 20 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк») та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 37.3/МБ-057.07.1, за умовами якого, останній одержав від банку кредит, в сумі 4 000,00 Доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних строком до 05 червня 2009 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено Договір поруки № 37.3/МБ-057.07.1 від 20 червня 2007 року, за умовами якого поручитель зобов'язалась відповідати за порушення умов договору відповідачем [PERSON] перед позивачем. Банк належним чином виконав договору, надавши [PERSON] грошові кошти у зазначеній сумі, а відповідач не виконала свої зобов'язання, що призвело до заборгованості на загальну суму 3 441,40 Доларів США. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 04 вересня 2015 року за кредитним договором № 37.3/МБ-057.07.1 від 20 червня 2007 року у розмірі 3 441,40 доларів США, що складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 2 687,26 доларів США, простроченої заборгованості по процентам у розмірі 724,14 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 1 813 006,32 грн., трьох процентів річних у розмірі 7 446,40 грн., витрати по сплаті судового збору. Представник позивача Гнап О.О. підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що в розрахунку вказано перше прострочення заборгованості - 06 липня 2007 року, період заборгованості з 06 липня 2007 року по 04 вересня 2014 року. В 2012 році банк звертався із позовом про стягнення заборгованості, ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, через неусунення недоліків повернуто, тому строк звернення до суду не пропущено. Більш того, в договорі зазначено до повного виконання, заборгованість за кредитом погашена частково. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що сплив строк позовної давності, тому звернувся із заявою про застосування строку позовної давності, виходячи з того, що строк дії кредитного договору зазначено - 05 червня 2009 рік, прострочена заборгованість з 2007 року, з позовом звернулися - 27 липня 2015 року. Просив відмовити у позові. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що додатковою підставою для відмови у позові вважає положення ст.559 ЦК України - непред'явлення вимог у передбачений законом строк, що припиняє поруку. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 20 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк») та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 37.3/МБ-057.07.1 за умовами якого, останній одержав від банку кредит, в сумі 4 000,00 Доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних строком до 05 червня 2009 року (а.с. 8-11,22-26). 20 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено Додаткову угоду до кредитного договору за умовами якої останній одержав від банку кредит, в сумі 4 000,00 Доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних строком до 05 червня 2009 року (а.с. 12-13). В забезпечення виконання умов кредитного договору 20 червня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 37.3/МБ-057.07.1 (а.с.81). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Солідарний обов»язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст.541 ЦК України). Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту - до 05 червня 2009 року (пункт 3.4.4 договору). Згідно виписки з особового рахунку відповідача [PERSON] за період з 20 червня 2007 року по 23 листопада 2015 року заборгованість за кредитним договором становить -3 441,40 доларів США, що складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 2 687,26 доларів США, простроченої заборгованості по процентам у розмірі 724,14 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 1 813 006,32 грн., трьох процентів річних у розмірі 7 446,40 грн. (а.с. 56-70). Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 27 липня 2015 року. Представник відповідачів [PERSON] звернувся із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд доходить висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено 05 червня 2009 року, має обчислюватися з моменту настання строку повернення кредиту. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 1.3 цього договору передбачено, що поручитель бере на себе зобов»язання відповідати перед Банком у тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України:"регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя." Представник позивача заперечував проти застосування строків позовної давності. На підтвердження заперечень посилався на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2012 року про визнання позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором неподаною та повернути позивачу через неусунення недоліки згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2012 року (а.с. 79-80,83). В розумінні положень ч.2 статті 264 ЦК України щодо переривання позовної давності у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, повернення позовної заяви через неусунення недоліків не є підставою для переривання строку позовної давності. Тому в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити повністю за пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed