Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно , в якому просить суд встановити факт родинних відносин, тобто встановити, що [PERSON], яка померла 31 травня 2005 року є її рідною бабусею; встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавицею, бабусею - [PERSON] на день її смерті - 31 травня 2005 року та визнати за нею право власності на земельну ділянку, загальною площею площею4,9490 га., кадастровий номер № 6325180500:04:003:0166, яка розташована на території Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], померлої 31 травня 2005 року, якій земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія 111- ХР № 109022, виданого 30 квітня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 133. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 квітня 1983 року померла її мати - [PERSON]. 07 серпня 1990 року, бабуся позивача, [PERSON], подарувала їй свій будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Веселе, Харківського району, хоча проживала в даному будинку до самої смерті. Крім неї в бабусі нікого з рідних не було. 31 травня 2005 року бабуся - [PERSON] померла. Останній рік свого життя бабуся хворіла та потребувала постійного догляду, тому позивач постійно проживала з нею, доглядала її. Бабусі на праві власності належала земельна ділянка площею 4,9490 га, кадастровий номер № 6325180500:04:003:0166, що знаходиться на території Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області. На заяву позивача про оформлення спадщини після смерті бабусі Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області відмовила в оформленні спадщини рекомендувала звернутися до суду, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт прийняття нею спадщини, документи, які підтверджували б факт родинного звязку між бабусею [PERSON] та її матірю [PERSON], та відсутнє свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON]Г, з [PERSON], свідоцтво про смерть [PERSON] На сьогодні позивач відновила документи, які підтверджують факт родинних відносин між бабусею [PERSON] та її матірю [PERSON], отримала витяг про укладення шлюбу, свідоцтво народження і про смерть матері, але після отримання документів, виявилось, що у свідоцтві про одруження та у свідоцтві про народження матері позивача бабуся була записана як Пелагея, але у свідоцтві про смерть та в державному акті на право власності на земельну ділянку - [PERSON]. Різниця у написані імені є наслідком перекладу з російської мови, якою було складено усі правовстановлюючі документи за часів СРСР, та переклад на українську мову, з боку осіб, які заповнювали та видавали документи українською мовою після розпаду СРСР. Встановлення факту родинних відносин позивачу необхідно для визнання права власності на спадкове майно. \~\~\~\~ Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області 06 вересня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до підпункту 9 пункту 1\~розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції\~Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя\~статті 3 ЦПК України). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду спрви повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява Веселівського сільського голови з проханням розглянути справу за відсутності їх представника, проти позовних вимог не заперечують та просять ухвали рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с. 47). Суд, на підставі повно і всебічно зясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів, вислухавши пояснення учасників процесу, прийшов до висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обовязку в натурі. Також частиною 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~роз'яснено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У п.33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 31 травня 2005 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 020377, актовий запис № 24 (а.с.8). [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 4,9490 га, кадастровий номер № 6325180500:04:003:0166, що знаходиться на території Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серія 1-ХР № 109022, виданого 30 квітня 2002 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 133 (а.с.15). За життя [PERSON] подарувала позивачеві [PERSON] будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Веселе Харківського району Харківської області. Що підтверджується договором-дарування від 07.08.1990 р. (а.с. 10). Відповідно до довідки сільського голови № 455 від 12.07.2005 р. [PERSON] на день смерті проживала разом зі своєю бабусею [PERSON], померлою 31 травня 2005 року і доглядала її (а.с.11). В судовому засіданні встановлено, що на заяву позивача про оформлення спадщини після смерті бабусі Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області відмовила в оформленні спадщини рекомендувала звернутися до суду, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт прийняття нею спадщини, документи, які підтверджували б факт родинного звязку між бабусею [PERSON] та її матірю [PERSON], відсутнє свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] та свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.14). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки розміром 4,9490 га., яка належала [PERSON] складає 159 487,71 грн., що підтверджується технічною документацією від 20.04.2016 р., наданою до суду (а.с. 22-39). З інформації Виконавчого комітету Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області від 13.09.2016 р. № 1139 вбачається, що згідно особового рахунку № 247 погосподарського обліку Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області за 2001-2005 роки [PERSON], [INFO], на день смерті проживала в житловому будинку за адресою: с. Веселе, вул. Ахманівка, №8, який належав [PERSON] згідно договору дарування від 07.08.1990 р. (а.с.48). Відповідно до акту депатута Веселівської сільської ради [PERSON] на день смерті своєї бабусі [PERSON] 31.05.2005 р. проживала спільно з нею за адресою: с. Веселе, вул. Ахманівка, №8, забезпечувала їй належний догляд, надавала необхідну допомогу в придбанні продуктів харчування, одягу, твердого палива, здійснила поховання бабусі повністю за власні кошти (а.с.49). Вказані обставини підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до повідомлення державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] від 05.04.2017 р. № 1140/01.16, після померлої 31 травня 2005 року [PERSON], яка проживала на день смерті в с. Веселе Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не відкрита, свідоцтва про право на спадщину держнотконтора не видавала (а.с.62-64). Відповідо до\~п.5 ч.2\~ст.293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями\~ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог\~ч. 1\~ст. 319 ЦПК України\~у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Враховуючи дослідженні\~докази,\~також\~те, що встановлення зазначеного факту, має для позивача юридичне значення, оскільки відповідно до норм діючого законодавства вона може мати право власності на земельну ділянку, але відсутність підтвердження вказаних обставин може позбавити її вказаних прав суд вважає, що вимоги щодо визнання факту родинних відносин та спільного проживання позивачем\~зі спадкодавцем є доведеними\~та такими, що\~підлягають задоволенню. Відносини спадкування регулюються\~Цивільним кодексом України, який вступив у дію\~01 січня 2004 року. Відповідно\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно\~положень\~ст.328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 1216 Цивільного кодексу України\~, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно\~ст.1218 Цивільного кодексу\~України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття\~спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Спадкоємці відповідно до\~ст. 1258 Цивільного Кодексу України\~одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування\~за законом згідно\~ст. 1261 Цивільного Кодексу України\~мають діти спадкодавця, у тому числі зачатті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до\~п. 4.15\~Наказу Мін'юсту\~від 22 лютого 2012\~року № 296/5\~зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно із\~п. 5 ч. 1\~ст. 19 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Зі змісту\~ч. 3\~ст. 1268 Цивільного кодексу України\~вбачається, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину чи відмовитися від її прийняття.\~Спадкоємець, який\~постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого\~ст. 1270 Цивільного кодексу України\~не подав заяву про відмову від спадщини. Як зазначалось вище та підтверджуєтьсяпоказаннями свідків, належними та допустимими доказами, [PERSON] на час відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем, заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом 6 місяців не подавала. З правової позиції викладеної у\~п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 30 травня 2008 року\~№7 «Про\~судову практику у справах про спадкування», будь\~яка особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Частина 5\~статті 1268 Цивільного кодексу\~України\~встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1225 Цивільного кодексу України\~передбачено, що\~право власності на земельну ділянку\~переходить до спадкоємців\~на загальних підставах, із збереженням\~її цільового призначення. Оцінивши надані докази у\~їх\~сукупності, надавши їм належну правову оцінку, а також враховуючи, що визнання за позивачем права власності не порушують нічиїх прав та інтересів, суд вважає, що позовні\~вимоги [PERSON]\~є доведеними\~та\~такими,\~що підлягають\~задоволенню. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved