Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач виконавчий комітет Маріупольської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернувся до суду с позов про відібрання у відповідача [PERSON] дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Відповідач [PERSON] є матір'ю вказаним малолітнім дітям, про що свідчать відповідні свідоцтва про народження, за її заявою малолітні тимчасово влаштовані до Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» та перебувають у закладі з 27.07.2016 року по теперішній час. За цей час мати не приклала жодних зусиль щодо вирішення соціально-побутових питань, повернення малолітніх до родини, не скористалася допомогою працівників Центрального районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради з метою надання сім'ї різних форм соціальної допомоги в подолані складних життєвих обставин та збереження біологічної родини малолітніх. [PERSON] не має постійного місця проживання та роботи. За інформацією служби у справах дітей Розівської районної державної адміністрації відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але не проживає, умови для проживання, утримання та виховання дітей відсутні. За тимчасовим місцем проживання в м.Маріуполі вона характеризується негативно, фактично не має постійного місця проживання, не створила умов для виховання та проживання дітей. Малолітні діти перебувають на обліку служби у справах дітей Центральної районної адміністрації. 14.06.2017 року на комісії з питань захисту прав дітей Центральної районної адміністрації було прийнято рішення щодо звернення до суду з позовною заявою про доцільність відібрання дітей у [PERSON] та стягнення з неї аліментів на утримання дітей в розмірі ? частини всіх видів заробітку, доходу. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, в подальшому просив суд розглянути справу за його відсутності, на підставі наданих доказів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пославшись на наявність відповідних умов для проживання за місцем реєстрації, але під час з'ясування вказаної обставини перестала з'являтися у судові засідання. Представник третьої особи Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» підтримала позовні вимоги, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши в заяві, що відповідач останній раз відвідала дітей у центрі 23.10.2017 року і до теперішнього часу до дітей не приходить, станом їх здоров'я не цікавиться, її місцезнаходження невідоме. Суд, враховуючи позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов'язками батьків. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], за свідоцтвами про народження: [NUMBER], актовий запис про народження №690; [NUMBER], актовий запис про народження №84; [NUMBER], актовий запис про народження №2388 є матір'ю відповідно малолітнім дітям: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 27.07.2016 року відповідач [PERSON] звернулася із заявою до Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, просила влаштувати її дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» внаслідок складних життєвих обставин. Згідно наказів служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради №16-72, №16-71, №16-70 від 2.08.2016 року, малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], поставлені на облік, як діти, які перебувають у складних життєвих обставинах та проживають в сім'ї, в якій мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків. За інформацією Центрального районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, до центру 13.03.2017 року звернулася [PERSON], повідомила, що переїхала проживати до батьків за адресою: [ADDRESS], де має реєстрацію місця проживання. Щодо перевірки цієї інформації, 4.04.2017 року від Розівського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді надійшло повідомлення, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає, має негативну характеристику. Станом на 4.05.2017 року [PERSON] до центру більше не зверталась, телефон нею виключено. Згідно повідомлення від 10.04.2017 року Начальника служби у справах дітей Розівської районної державної адміністрації, відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою в с.Солодководне, але не проживає, у будинку проживають дід та бабка, які за станом здоров'я не мають можливості виховувати онуків. Баба хвора після інсульту, лежача, потребує стороннього догляду. Дід пересувається на милицях. Оселя занедбана, бруд, сміття, сморід. Умови для проживання, виховання, навчання малолітніх дітей не створені, що підтверджується відповідним актом. На запит суду, щодо можливого проживання відповідача [PERSON] в с.Солодководне, служба у справах дітей Розівської районної державної адміністрації листом від 17.11.2017 року повторно повідомила, що [PERSON] в селі не проживає, умови для проживання малолітніх дітей не створені. За даними Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» до центру малолітні діти влаштовані з 27.07.2016 року, станом на 5.01.2018 року відповідач [PERSON] відвідала дітей 33 рази, останній раз 23.10.2017 року. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області малолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] станом на 4.12.2017 року зареєстрованими/знятими з реєстрації не значяться. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перерахованих у ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до ст. 165 СК України позивач мав право за наявності достатніх підстав на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. Проте, для з'ясування того, чи є таке втручання у сімейні відносини необхідним та виправдання у демократичному суспільстві, необхідні достатньо переконливі та зважені аргументи на захист інтересів дитини. Відповідальність батьків за виховання дітей, яка в однаковій мірі покладається як на матір, так і на батька, визначена і в ст. ст.9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 780-ХІІ 27.02.1991 року. Згідно роз'яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи те, що в ході судового розгляду знайшло своє підтвердження, що відповідач [PERSON] не піклувалася про здоров'я дітей, не забезпечувала їх необхідного харчування і медичного догляду, не виконувала рекомендацій центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, суд приходить до висновку про встановлення факту винної поведінки відносно її ухилення від виконання батьківських обов'язків щодо виховання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] Частиною 1 ст. 170 СК України закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, а саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідачка належним чином не виконує свої материнські обов'язки стосовно малолітніх дітей, не займається на належному рівні їх розвитком, вихованням, а тому позовні вимоги слід задовольнити, відібрати від [PERSON] її малолітніх доньок [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ст.ст.180,181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі. Оскільки вирішенням питання щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьки не звільняються від свого обов'язку щодо матеріального утримання дітей, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей також підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 640 гривень 00 копійок.

Outcome: approved