Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом посилається на те, що 10 березня 2012 рокузареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08 липня 2016 року шлюб між ними розірвано, неповнолітню дитину залишено на проживанні із нею. Відповідач після розірвання шлюбу надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, однак на даний час від виконання батьківського обов'язку у частині матеріального забезпечення ухиляється, хоча є працездатним та фізично здоровим, інших утриманців не має, працює в приватного підприємця [PERSON] на станції СТО, має постійний дохід, який на даний час становить 3360 грн. В зв»язку з виниклими обставинами, просить суд стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/2 частини від всіх видів його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки сама не в змозі матеріально забезпечити потреби дочки. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що згідний сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини від його доходу, оскільки у нього складне матеріальне становище. Вивчивши та дослідивши подані до суду докази, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у сторін є спільна малолітня дитина, [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу між сторонами залишена на проживанні із матір»ю, позивачкою по справі. Відповідач, який є батьком дитини, добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, а в силу закону робити це зобов"язаний і таку можливість має, оскільки працює приватного підприємця [PERSON] на станції СТО та отримує заробітну плату в сумі 3360 грн., що стверджується довідкою виданою керівником підприємства за № 3 від 06 лютого 2017 року. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення . Виходячи із зазначеного та беручи до уваги, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, має постійний заробіток, інших утриманців немає, суд вважає за доцільне стягувати з нього розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved