Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області про визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що в 2001 році вона придбала вказане домоволодіння у [PERSON] , однак договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку не оформлювався. Посилаючись на добросовісне заволодіння майном та більш ніж 10 років відкритого та безперервного володіння ним, просила визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою судді від 08.02.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 25.02.2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивачка до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивачки адвокат Коваленко К.О., яка діє на підставі ордеру, в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що в 2001 році [PERSON] придбала у [PERSON] будинок [ADDRESS] за 30 000 грн., проте письмовий нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу домоволодіння не укладався. З того часу, тобто близько 18 років, [PERSON] безперервно проживає в цьому будинку, відкрито володіє ним. На теперішній час неможливо укласти договір купівлі-продажу з [PERSON] , оскільки місцезнаходження останньої невідоме. Додала, що обставини укладення договору купівлі-продажу, передачі грошових коштів їй не відомі, проте даний факт можуть підтвердити свідки. Просила позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, та проаналізувавши їх у своїй сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та відмову у позові з огляду на наступне. Так, згідно довідки КП Нікольської районної ради "Бюро технічної інвентаризації", [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 20.01.1989 року. З копії технічного паспорту на одноквартирний житловий будинок [ADDRESS] , вбачається, що 07.11.2017 року він виготовлений на ім`я [PERSON] . Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти, зокрема, нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Тобто, право власності за набувальною давністю, як первісний спосіб набуття права власності, не залежать не від волевиявлення попереднього власника, а залежать від сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України: добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку. З урахуванням зазначеного, для правильного вирішення спору, пов`язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати зокрема наступне: - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності. Крім того, пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Таким чином, виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинен довести саме позивач є законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Так, однією з підстав що підтверджує добросовісність заволодіння спірним майном, [PERSON] зазначає договір купівлі продажу домоволодіння укладений в усній формі. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Окрім цього, відповідно до ст. ст. 182, 210 ЦК України правочин щодо нерухомого майна, яким є спірний будинок, підлягає державній реєстрації та вважається вчиненим з моменту державної реєстрації. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed