Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON], який помер [INFO], право власності на житловий будинок загальною площею 104,4 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м. з надвірними спорудами, що в [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликаються на те, [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої, серед іншого, входить житловий будинок з надвірними спорудами, що в [ADDRESS] За життя померлий заповіту не склав, а тому спадкування відбувалось за законом. Відтак, позивач як спадкоємець за законом, що виявив бажання прийняти спадщину(житловий будинок), яку фактично прийняв, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що в [ADDRESS] який належав померлому і є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому останній змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача - [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити. Представник відповідача Жидачівської міської ради Львівської області - В.Левко, подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника міської ради, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, оскільки проти задоволення позову не заперечує. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи копією плану забудови земельної ділянки - що [PERSON] здійснювалось будівництво житлового будинку в [ADDRESS] /а.с. 10-11/. З долученої до матеріалів справи довідки виданої Жидачівською міською радою Львівської області від 31 серпня 2016 року за вих. №189, вбачається, що відповідно до рішення Жидачівської міської ради від 07 квітня 2000 року №1405 «Про перейменування вулиць та затвердження схеми назв вулиць і нумерації будинків в м. Жидачів» - вул. Котовського перейменовано в вул. Полуботка. Вказаною довідкою також підтверджується факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними спорудами, що в [ADDRESS] /а.с. 21/. Згідно технічного паспорта від 31 серпня 2016 року (копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок [ADDRESS], загальна площа вказаного будинку становить 104,4 кв.м. (житлова -51,6 кв.м.). Рік забудови - 1978. Інвентаризаційна вартість - 411 945 грн. /а.с. 16-20/. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок [ADDRESS] дійсно на праві власності належав - [PERSON]. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], в м. Жидачів Львівської області, помер [PERSON], про що 14 серпня 1989 року зроблено запис №66 та міською радою м. Жидачів Львівської області, від 14 серпня 1989 року, видано свідоцтво про смерть [NUMBER] /а.с. 8/. Спадщина відкрилася в цей же день, [INFO], у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлого складається із житлового будинку з надвірними спорудами, що в [ADDRESS] Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач по справі і є сином померлого та відповідно спадкоємцем за законом. Вказаний факт додатково підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 14 травня 1986 року /а.с. 7/. Також судом встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою №2820 виданою Жидачівським МВУКГ від 31 серпня 2016 року, що до дня смерті і на день смерті спадкодавця разом з ним в [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON].(його син та відповідно позивач) /а.с. 9/. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] - син(позивачка по справі), оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проте юридично своїх прав не оформляв. Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №643\\02-31 від 29 серпня 2016 року, виданої завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька - [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що в [ADDRESS] який належав померлому і є спадковим майном /а.с. 22/. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; враховуючи фактичний вступ позивача в управління та володіння спадковим майном та відсутність будь-яких інших спадкоємців, які б вчинили аналогічні дії, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved