Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 1999 року по 2006 рік він працював на ВАТ «Кіровоградолія» спочатку заливником 3 розряду на складі готової продукції, потім був переведений заливником готової продукції комерційної служби. В 2006 році захворів на роботі, став інвалідом та не зміг виконувати свої обов'язки заливника у відповідності з посадовою інструкцією, тому був переведений на легку працю - комірником комерційної служби. В 2007 році через незадовільний стан здоров'я був змушений звільнитися з роботи за угодою сторін. Зазначив, що змушений весь час перебувати під наглядом лікарів і лікуватися, а в 2013 році МСЕК визнало його інвалідом безтерміново. У відповіді-листі від 06.12.2010 року № 06-02/08-22 державна експертиза умов праці підтвердила свій попередній висновок, що характер основних робіт, які властиві його професії «заливник», передбачено для професії «зливальник - розливальник» (випуск 1 ДКХП) за кодом 8290 «Класифікатор професій ДК 003:2010» та відсутні підстави для віднесення його професії до типового переліку робіт, що є властивими професії «оператор лінії у виробництві харчової продукції» за кодом 8275 «Класифікатора професій ДК 003:2010» (випуск 7 ДКХП) визначають ведення операцій технологічного процесу на потоково-механізованих лініях, а його основним робочим місцем був склад готової продукції. Вважає, що професія «зливальник-розливальник» відноситься до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важки умовами праці. Робота заливника була пов'язана з виконанням важкої фізичної праці в умовах з обмеженими рухами в невластивих позах - нахилами, перегинанням, присіданням, переміщенням по драбинах і слизькому від жиру полу та поверхнях вигнутих та вгнутих з підвищеним рівнем шуму і недостатнього освітлення; підійманням, утриманням і переміщенням на відстань вантажів, на протягах, в закритих ємкостях, перегріванням і переохолодженням, в гумових чоботах влітку і взимку, на висоті з вдиханням парів екстракційного бензину, жирів, пилу шроту, виробничого диму та сажі. Його залучали на роботи не передбачені посадовою інструкцією - дозування вагонів і автомобілів зі шротом, це ручна розгрузка відрами і мішками вага яких становила 10-40 кг. Просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду завдану в наслідок сильних моральних та емоційних страждань в розмірі 60 000 грн. та встановити факт того, що під час його роботи заливником на ВАТ «Кіровоградолія» він виконував слідуючі роботи: разове підіймання та переміщення вручну вантажів при чергуванні з іншою роботою (до 2-х разів на годину і постійно) 65-70 кг під час зачисток цистерн - короб об'ємом приблизно 100 л, 30-100 кг під час ремонтів і техобслуговування - насоси, засувки, крани, вентилі, труби; 20+50 кг. під час виконання зливально-розливальних інших робіт - кришки та люки цистерн і баків готової продукції, драбини цистерн, перекидні містки естакади, шланги та рукава, мішки із шротом; сумарна вага вантажів які він переносив на протязі кожної години зміни становила в середньому 500 кг.; перебував у вимушеній робочій позі в середньому 50% робочого часу зміни, кількість нахилів корпуса більше 30° за зміну становила в середньому 310 разів і більше; перебував під впливом негативного мікроклімату, атмосферних опадів, переохолодження, а також просив скасувати записи № 25 та № 26 в його трудовій книжці та зобов'язати відповідача внести зміни до запису щодо назви професії, яка зазначена в запису № 25 заливник 3р., та № 26 заливником готової продукції, на «зливальник - розливальник» 3 розряду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підтримав, а в іншій частині уточнив зміст позовних вимог, просив встановити факт того, що під час його роботи заливником на ВАТ «Кіровоградолія» він виконував фактично роботу зливальника-розливальника, при цьому виконував разове підіймання та переміщення вручну вантажів при чергуванні з іншою роботою (до 2-х разів на годину і постійно) від 65 до 70 кг - це короб з продуктами зачисток цистерн об'ємом приблизно 100л.; від 30 кг до 100 кг - це насоси, засувки, крани, вентилі, труби; від 20 кг до 50 кг кришки та люки цистерн і баків готової продукції, драбини цистерн, перекидні містки естакади, шланги та рукава, мішки із шротом; сумарна вага вантажів які він переносив на протязі кожної години зміни становила в середньому 500 кг.; перебував у вимушеній робочій позі в середньому 50% робочого часу зміни, кількість нахилів корпуса більше 30° за зміну становила в середньому 310 разів і більше; перебував під впливом негативного мікроклімату, атмосферних опадів переохолодження, а також просив скасувати записи № 25 та № 26 в його трудовій книжці та зобов'язати відповідача внести зміни до запису щодо назви професії, яка зазначена в запису № 25 - заливник 3 р., та № 26 заливником готової продукції, на «зливальник - розливальник» 3 розряду. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення та пояснив, що перелік робіт, які виконував [PERSON] відповідно до Класифікатора професій ДК 003:2005 відноситься до посади «оператор лінії у виробництві харчової продукції (перероблення фруктів, овочів, олієнасіння та горіхів)» код КП 8275.1. Завданням і обов'язком оператора лінії у виробництві харчової продукції відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик (випуск 7. Загальні професії працівників виробництв харчової промисловості) є ведення окремих операцій технологічного процесу розливу, розфасовки, комплектування, зберігання, приймання і упакування різних видів готової харчової продукції та виробів на потоково-механізованих лініях, приймання участі у ремонтні устаткування. Вказав, що саме ці роботи виконував [PERSON] коли працював на ВАТ «Кіровоградолія» на посаді заливника 3 розряду складу готової продукції та заливника готової продукції. Вказані види робіт також прописані в Посадівій інструкції заливника готової продукції. Дана професія відноситься до просій працівників виробництв харчової промисловості, тобто вона застосовується на таких підприємствах як ВАТ «Кіровоградолія» - підприємстві харчової промисловості, основним напрямком діяльності якого є виробництво соняшникової олії. Професія «зливальник - розливальник» код КП 8290.1 не відноситься до професій працівників виробництв харчової промисловості. Відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик «заливальники-розливальники» зайняті зливанням та розливанням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки. Соняшникова олія являється харчовою продукцією, а не шкідливою речовиною, тому неможливо виконувану [PERSON] роботу віднести до професії «заливальник - розливальник», а тому відсутні підстави для скасування запису та внесення змін до записів у трудовій книжці позивача. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу № 30 -к від 29.03.1990 року ВАТ «Кіровоградолія» [PERSON] був прийнятий заливником 3-го розряду на склад готової продукції. З 05.05.2004 року позивач переведений заливником готової продукції комерційної служби, а з 26.09.2006 року переведений комірником комерційної служби та з 27.11.2007 року звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8). Позивач з 1 вересня 2006 року є інвалідом ІІІ групи загального захворювання (а.с. 5, 7). Як пояснив в судовому засіданні позивач, звернення з позовом до суду обумовлено необхідністю встановлення факту професійного захворювання. Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди; відомості про стягнення до неї не заносяться. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» та пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зазначено, що записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменувань професій і посад, зазначених класифікаторі професій. Професія «заливник» Національним класифікатором України « Класифікатор професій ДК 003:2005», а також раніше діючим ДК 003-95 не передбачена. Не передбачена професійна назва робіт «заливник» Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 (із змінами). Згідно з розділом ХХХІІІ «Загальні професії (у всіх галузях господарства) Списку № 2, право на пенсію на пільгових умовах мають лише зливальники-розливальники, зайняті зливанням та розливанням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки у разі підтвердження відповідного права за результатами атестації робочих місць за умовами праці. Однак, перелік робіт, які виконувались позивачем відповідно до Класифікатора професій ДК 003:2005 відноситься до посади оператор лінії у виробництві харчової продукції (перероблення фруктів, овочів, олієнасіння та горіхів), код КП 8275.1. Завданнями та обов'язками оператора лінії у виробництві харчової продукції, відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик є ведення окремих операцій технологічного процесу, розливу, розфасовки, комплектування, зберігання, приймання і упакування різних видів готової продукції та виробів на потоково-механізованих лініях, приймання участі у ремонті устаткування. Зазначені види робіт були прописані і в посадовій інструкції заливника готової продукції ІІІ розряду комерційної служби (а.с. 9-10). Тобто, професія заливника відноситься до професій працівників виробництв харчової промисловості, та саме вона застосовується на таких підприємствах як ПАТ «Кіровоградолія», яке є підприємством харчової промисловості, основним напрямком діяльності якого є виробництво соняшникової олії. Олія соняшникова є харчовою продукцією, не відноситься до шкідливих речовин, тому вимоги позивача щодо віднесення виконуваної ним роботи до професії «зливальник-розливальник» є безпідставними та необґрунтованими. Щодо вимог [PERSON] про встановлення факту, що під час роботи заливником на ВАТ «Кіровоградолія» він виконував фактично роботу заливальника - розливальника при цьому виконував разове підіймання та переміщення вручну вантажів при чергуванні з іншою роботою (до 2-х разів на годину і постійно) від 65 до 70 кг - це короб з продуктами зачисток цистерн об'ємом приблизно 100л.; від 30кг до 100 кг - це насоси, засувки, крани, вентилі, труби; від 20 кг до 50 кг - кришки та люки цистерн і баків готової продукції, драбини цистерн, перекидні містки естакади, шланги та рукава, мішки із шротом; сумарна вага вантажів які він переносив на протязі кожної години зміни становила в середньому 500 кг.; перебував у вимушеній робочій позі в середньому 50% робочого часу зміни, кількість нахилів корпуса більше 30° за зміну становила в середньому 310 разів і більше; перебував під впливом негативного мікроклімату, атмосферних опадів, переохолодження, слід зазначити, що вищевказана вимога позивача не входить до перелічених у законі способів захисту цивільного права та інтересів особи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1,2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 356 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що факт, який просить встановити позивач не входить до переліку фактів які мають юридичне значення і які можуть бути встановленні судом, та не є іншим фактом від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають, так як в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та відповідного обґрунтування. Як вбачається з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищенаведене, досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено факту заподіяння зі сторони відповідача позивачу моральних та емоційних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків. Позивачем не доведено, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача 60000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, так як суду не надано доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, направлених на заподіяння йому моральної шкоди. Таким чином, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed