Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 29.05.2000 року між [PERSON] та донькою позивача [PERSON] було укладено шлюб. В період зареєстрованого шлюбу у них народився [INFO] син [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 4.11.2008 року. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] . Фактично з дня народження дитини відповідач не приділяв уваги дитині, не цікавиться його життя, не надає будь-якої матеріальної допомоги, не відвідує школу, не займається вихованням, лікуванням та оздоровленням дитини, не дзвонить і не вітає сина з святами, днем народження, тощо. Тому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не виконує батьківських обов`язків. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2019 року і до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився повторно, про розгляд справи був двічі повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Представник 3-ї особи служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Литвин І.Ю. в судовому засіданні просила позов задовольнити, повністю погодившись та підтримавши пояснення позивача, надавши суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] . Заслухавши позивача та представника 3-ї особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.2 та ч.4, ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ч.1-3, ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як зазначає ч.1, ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено у судовому засіданні, 29.05.2000 року між [PERSON] , відповідачем по справі, та донькою позивача [PERSON] було укладено шлюб (а.с.9). В період зареєстрованого шлюбу у них народився [INFO] син [PERSON] (а.с.4). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 4.11.2008 року (а.с.10). Мати дитини [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №455 від 13.07.2018 року було надано дитині [PERSON] , [INFO] статус дитини позбавленої батьківського піклування і тимчасово влаштовано в родину [PERSON] , діда дитини (а.с.7). Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №503 від 30.07.2018 року було встановлено піклування над неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , призначивши йому піклувальника [PERSON] , [INFO] , діда дитини (а.с.8), з яким він проживає і по теперішній час. Згідно ч.1, ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як наголошує п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 тієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Як встановлено судом, батько дитини [PERSON] з перших днів народження сина не приділяє йому ніякої уваги, не цікавиться його життя, не надає будь-якої матеріальної допомоги, не відвідує школу, не займається вихованням, лікуванням та оздоровленням дитини, не дзвонить і не вітає сина з святами, днями народження, тощо. Вказані обставини не були спростовані будь-якими доказами по справі. За змістом характеристики учня [PERSON] школи №266 м. Києва, де навчається [PERSON] , батько дитини не приймає участі у вихованні дитини (а.с.14). Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. За змістом висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 16.02.2021 року за №101-1125/02 з метою захисту майбутнього та інтересів неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , враховуючи думку дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його дитини: сина - [PERSON] (а.с.39-40). Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач по справі [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та навчання свого неповнолітнього сина, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Як наголошує ч.2-3, ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Оскільки [PERSON] при позбавленні батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання своєї дитини, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2019 року і до досягнення ним повноліття. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позову в повному обсязі з відповідача на користь держави необхідно стягнути 768 грн. 40 коп. судового збору в частині вимог про стягнення аліментів, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

Outcome: approved