Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Представник позивача адвокат Шевчук В.С. в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав та просить суд визнати іпотечний договір від 17 жовтня 2017 року серія НМТ № 366755, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 801- недійсним. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що 14 жовтня 2017 року [PERSON] уклала договір застави нерухомого майна з [PERSON] , у зв`язку з яким передала квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в іпотеку [PERSON] згідно до укладеного іпотечного договору квартира передана в іпотеку у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором поставки № СТ-16618/11/16 від 30 листопада 2016 року, з урахуванням усіх існуючих додатків, або додатків, які будуть укладені в майбутньому. Проте, оспорюваний іпотечний договір не містить розміру і строку виконання зобов`язання, у зв`язку з чим суперечить вимогам ст.ст. 203,214,584 ЦК України та п.2 ст.18 Закону України «Про іпотеку». Договір поставки № СТ-16618/11/16 від 30 листопада 2016 року, укладений між ФОП [PERSON] (постачальником) та ФОП [PERSON] (покупцем) та, відповідно передбачає зміну прав та обов`язків лише щодо сторін договору поставки, також договір поставки не містить ні ціни договору, ні строку його виконання. Згідно змісту іпотечного договору [PERSON] є майновим поручителем [PERSON] , проте з ним жодного договору вона не укладала. Договір поставки № СТ-16618/11/16 від 30 листопада 2016 року укладений між ФОП [PERSON] (Постачальник) та ФОП [PERSON] (Покупець) та передбачає зміну прав та обов`язків лише щодо сторін договору поставки. [PERSON] не знала і не могла знати зміст, розмір та строк зобов`язання правочину якого вона не є стороною. Від вказаного правочину, позивач не отримувала жодної вигоди, тому таке зобов`язання порушує принципи добросовісності, розумності та справедливості, і внаслідок цього іпотечний договір від 17 жовтня 2017 року є недійсним. Зустрічний позов не визнав та просить суд відмовити в позові [PERSON] , за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. На заперечення вимог заявлених в зустрічному позові пояснив, що ФОП [PERSON] , як позивач, обґрунтовуючи свою зустрічну позовну вимогу не надав належних первинних документів, на підтвердження порушення зобов`язання ФОП [PERSON] за Договором поставки № СТ-16618/11/16. Також позивачем ФОП [PERSON] в обґрунтування своїх вимог не надано жодного Акту прийому-передачі товару, на підтвердження доставки товару не надано подорожніх листів вантажних автомобілів (Хто, в яке місце і звідки доставляв товар). Первинні господарські документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій між сторонами суду не надані. При тому, що первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Крім того, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми): дата і місце складання: назва підприємства, від імені якого складено документ: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення: особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Саме таким вимогам не відповідають накладні № БТ-000000085549 від 12.01.2017р., № БТ-000000085603 від 13.01.2017р., № БТ-000000085677 від 16.01.2017р„ № БТ2784 від 25.09.2017р., №БТ-7861 від 28.09.2017р., № БТ-6405 від 02.10.2017р., на які посилається позивач за зустрічним позовом, а тому вони не засвідчують здійснення господарської операції та існування договірних відносин. Відтак, у відповідача не виник обов`язок з проведення розрахунку за товар позивача, і тому ФОП [PERSON] звертаючись до Іпотекодавця з позовом, не виконав вимоги ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» необгрунтував належним та допустимим чином порушення зобов`язання ФОП [PERSON] , не надав доказів понесення збитків, а тому не має права на звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом та представник його як позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просить суд у задоволенні позову відмовити. На заперечення позовних вимог посилається на те, що в оспорюваному [PERSON] договорі визначені ціна, розмір і строк виконання зобов`язання, як це зазначено у ч.1 ст.575,584 ЦК України та п.2 ст.18 Закону України «Про іпотеку», тобто усі умови, на які посилається позивач за первісним позовом у своєму позові як на підстави визнання його недійсним і за таких умов даний позов є безпідставним. В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Тобто, відповідальність майнового поручителя як іпотекодавця, який не є одночасно боржником в основному зобов`язанні, обмежується вартістю майна, переданого в іпотеку. Тому, у разі невиконання основним боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання іпотеко держатель як кредитор, має право вимагати виконання основного зобов`язання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред`явлення таких вимог до майнового поручителя останній відповідає в межах узятих на себе зобов`язань перед іпотеко держателем, а тому [PERSON] має відповідати перед [PERSON] за невиконання договірних зобов`язань [PERSON] . Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним Іпотечного договору від 17 жовтня 2017 року визнав. Зазначив, що під час підписання договору [PERSON] не була ознайомлена ні з договором поставки на забезпечення якого укладалася Іпотека, ні з будь-якими додатками до нього. Допитаний в якості свідка [PERSON] , який підписував іпотечний договір як представник від імені ФОП [PERSON] , показав, що під час підписання Іпотечного договору бачив [PERSON] вперше, ініціатором укладення іпотечного договору був [PERSON] . Будь-яких перемовин щодо укладення Іпотечного договору з [PERSON] не вів. Коли він прийшов до нотаріуса, то [PERSON] вже була в кабінеті нотаріуса. Чи спілкувалась окремо нотаріус з [PERSON] йому невідомо. [PERSON] читала договір, від нотаріуса вийшли всі разом. Розмови [PERSON] з нотаріусом він не чув, але нотаріус роз`яснювала щось [PERSON] [PERSON] поводила себе спокійно, не нервувала, на момент підписання договору ніяких зауважень не було. Приватний нотаріус [PERSON] суду пояснила, що для укладення іпотечного договору до неї звернувся [PERSON] Специфікою укладення вказаного договору було те, що договір укладався на виконання умов договору поставки товару з розстроченням платежу. Перед укладенням договору було декілька консультацій, чи була [PERSON] на всіх консультаціях вона не пам`ятає. Для [PERSON] було роз`яснено всі умови договору. Спочатку формується проект договору та надається для ознайомлення сторонам, якщо є якісь зауваження, то договір коректується і лише потім підписується, процедура укладення договору тривала близько двох годин. Іпотечний договір був наданий для ознайомлення [PERSON] Коли людина приходить і заставляє майно це дуже серйозно, тому вона, як нотаріус все питає, зокрема чи розуміє особа, що передає майно у заставу, роз`яснює наслідки. По [PERSON] було видно, що вона трохи хвилювалась, однак вона свідомо приймала рішення і нікого нічого не перепитувала. [PERSON] була ознайомлена з борговим зобов`язанням. Допитаний в якості свідка у справі [PERSON] пояснив, що представляє інтереси [PERSON] проте з [PERSON] стосовно Договору Іпотеки переговорів не вів тільки сказав, що сума буде по оцінці майна. Ініціатором укладення договору іпотеки був [PERSON] [PERSON] представив [PERSON] як дружину. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та недоведеними, а тому позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 17 жовтня 2017 року між [PERSON] (іпотекодержатель) та фізичною особою [PERSON] (іпотекодавець), яка виступила майновим поручителем [PERSON] , як боржника за Договором поставки та додатковою угодою, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 801, згідно пункту 1.1 якого, іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку Іпотекодержателю [PERSON] в якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за договором поставки № СТ-16618/11/16 від 30 листопада 2016 року, з урахуванням існуючих додатків, або додатків, які будуть укладені в майбутньому, а Іпотекодержатель прийняв в іпотеку, в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується документами, що вказані в п. 1.3 Договору (а.с.6-10) Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 ст.215 ЦК України). Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, є підставою недійсності правочину. Що стосується оспорюваного позивачем правочину, укладеного нею 17 жовтня 2017 року, судом також встановлено, що відповідно до п. 1.5 оспорюваного іпотечного договору, зміст та розмір зобов`язання, строк і порядок його виконання визначені Договором поставки № СТ-16618/11/16 від 30.11.2016 р., укладеним між Іпотекодержателем та [PERSON] , а також усіма додатковими договорами, додатками, змінами та доповненнями до нього, які чинні на момент укладання цього договору. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України, Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Зміст договору застави визначається статтею 584 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.584 ЦК України у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Відповідно до п. 9.1. іпотечного договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за основним договором в повному обсязі. Відповідно до п. 2.1 Договору поставки № СТ-16618/11/16 від 30.11.2016р., ціна за одиницю товару та загальна вартість кожної партії товару визначається у накладній , яка є невід`ємною частиною цього Договору. Загальна вартість Договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма накладними. Відповідно до п. 2.1, п. 2.2 зазначеного Договору поставки, оплата за товар здійснюється покупцем з відстрочкою платежу на 20 (двадцять) банківських днів з моменту доставки товару за накладною. Оплата здійснюється банківським переказом на рахунок постачальника, зазначений у розділі 8 «Місцезнаходження та реквізити сторін» даного договору. Платіжне зобов`язання покупця вважається виконаним після зарахування коштів на банківський рахунок постачальника. Відповідно до п. 6.1 Договору поставки, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2017 року, але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. З аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що укладений 17 жовтня 2017 року правочин відповідає вимогам ст.203 ЦК України. Допитана в судовому засіданні, як третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] суду пояснила, що при укладанні позивачем 17 жовтня 2017 року правочину, а саме договору Іпотеки, який був посвідчений нею як нотаріусом тазареєстрований в реєстрі за № 801, [PERSON] було роз`яснено порядок державної реєстрації іпотеки та порядок задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок Предмета іпотеки. З наслідками укладеного правочину позивач була ознайомлена, особи громадян, які підписували договір встановлено, їх дієздатність та належність квартири [PERSON] перевірено. Договір підписано у її присутності добровільно, волевиявлення було цілком свідомим та відповідним. Сумнівів у добровільності укладення даного правочину сторони не виявляли. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що під час укладення договору іпотеки 17 жовтня 2017 року, який був укладений ним від імені [PERSON] зі сторони Іпотекодержателя та [PERSON] зі сторони Іпотекодавця, нотаріусом було повністю роз`яснено зміст укладеного правочину та наслідки його укладення, а також умови і зміст договору поставки № СТ-16618/11/16. [PERSON] добровільно без примусу підписала оспорюваний договір. Твердження [PERSON] про те, що на час підписання договору не існувало заборгованості за договором поставки № СТ-16618/11/16 від 30 листопада 2016 року не відповідає дійсності. Мова про заборгованість при укладенні договору взагалі не велася. Таким чином, сукупність досліджених судом доказів, пояснень сторін, свідка та третьої особи, враховуючи встановлені по справі обставини, дає можливість визнати, що в оспорюваному договорі зазначені ціна, розмір і строк виконання зобов`язання, як цього вимагає ч.1 ст. 575, 584 ЦК України, п.2 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», тобто усі умови, на які посилається позивач у своєму позові, як на підстави для визнання його недійсним, тому за таких умов позов [PERSON] є недоведеним та безпідставним. Що стосується зустрічного позову, судом встановлено наступне. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Заставодавцем відповідно до частини 1 статті 583 ЦК може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення конання зобов`язання іншої особи - боржника (пункт 7 частини 1 статті 1 Закону України Про іпотеку»). Положеннями частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) бере на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із відповідного державного реєстру Згідно п. 1.2 договору іпотеки від 17 жовтня 2017 року, предметом іпотеки за оспорюваним договором є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 50,5 кв. м., житловою площею 30, кв. м, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Право власності [PERSON] на квартиру підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В. 01 жовтня 2015 року за реєстровим № 1391.(а.с.11,12) Відповідно до п. 1.5 договору іпотеки, зміст та розмір зобов`язання, строк і порядок його виконання визначені договором поставки № СТ-16618/11/16 від 30.11.2016р., укладеним між іпотекодержателем та [PERSON] , а також усіма додатковими договорами, додатками, змінами та доповненнями до нього, які чинні на момент укладення цього договору та можуть бути укладені після його підписання (договору іпотеки). Як також встановлено судом між ФОП [PERSON] (Постачальник) та ФОП [PERSON] (Покупець) укладено договір поставки № СТ-16618/11/16 від 30.11.2016 року.(а.с.10) Відповідно до п. 1.1_ Договору поставки, постачальник зобов`язується на умовах, визначених у цьому Договорі передати у власність покупцеві товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити визначений товар в асортименті, кількості та номенклатурі у відповідності з накладними, які є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 1.2. Договору поставки, право власності на товар переходить до покупця в момент його передачі покупцю (представнику покупця). Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки, [PERSON] , протягом січня 2017 року, поставлено покупцю - [PERSON] товар, а саме: -мотоблоки «Кентавр» МБ2090Д-3 в кількості 47 шт., загальною вартістю 724 176,00 грн., мотоблоки «Кентавр» МБ2090Д/М2, в кількості 30 шт., загальною вартістю 375 840,00 грн., усього на загальну суму 1 100 016,00 грн. - за видатковою накладною № БТ 000000085549 від 12.01.2017р.(а.с.103) -мотоблоки «Кентавр» МБ2090Д-3 в кількості 45 шт., загальною вартістю 693 360,00 грн., мотоблоки «Кентавр» МБ2090Д/М2, в кількості 30 шт., загальною вартістю 375 840,00 грн., усього на загальну суму 1 100 016,00 грн. - за видатковою накладною БТ-000000085603 від 13.01.2017р. (а.с.104) -мотоблоки «Кентавр» МБ 1012Е, в комплекті з фрезою, плугом до кожного мотоблоку, в кількості 30 шт., загальною вартістю 799 200,00 грн., мотоблоки «Кентавр» МБ 1010Д, в комплекті з фрезою, плугом до кожного мотоблоку, в кількості 25 шт., загальною вартістю 540 600,00 грн., усього на загальну суму 1 339 200,00 грн - за видатковою накладною № БТ- 000000085677 від 16.01.2017;(а.с.105) Відповідно до п.2.2. Договору поставки, оплата за товар здійснюється покупцем з відстрочкою платежу на 20 банківських днів з моменту поставки товару за накладною. Однак, в порушення умов Договору, протягом 20-ти банківських днів, ФОП [PERSON] лише частково сплачено вартість поставленого товару, що підтверджується відсутністю будь-яких перерахувань коштів на особовий рахунок ФОП [PERSON] від ФОП [PERSON] . Вказана обставина не заперечувалася і самим [PERSON] . Як також встановлено судом, 30 серпня 2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору поставки, пунктом 1 якої зафіксована наявність заборгованості [PERSON] перед [PERSON] як Постачальником за поставлений товар на загальну суму 885 405,86 грн, що складає еквівалент 34 451,59 доларам США за курсом НБУ, станом на день підписання додаткової угоди. (а.с.102) Відповідно до п. 2 додаткової угоди, Покупець зобов`язався сплатити Постачальнику визначену у пункті 1 заборгованість до 19 серпня 2019 року за графіком. Відповідно до п. 3 додаткової угоди, у разі збільшення курсу долара США по відношенню до гривні України після підписання цієї додаткової угоди, сума заборгованості та платежів за графіком підлягають коригуванню. Сторони погодились, що платежі за цим графіком підлягають коригуванню в залежності від збільшення курсу НБУ на день сплати заборгованості. При цьому такі зміни не є змінами умов договору та додаткової угоди в односторонньому порядку. Покупець сплачує суму заборгованості з урахуванням курсу долара США на дату сплати, розрахованої за наступною формулою: P=C*(K0/R1), де Р- розмір заборгованості, що підлягає сплаті Покупцем; С- сума заборгованості за графіком сплати заборгованості за цією додатковою угодою; К1- курс НБУ долара на день підписання додаткової угоди; К0-курс НБУ на дату оплати. Загальна сума заборгованості за графіком до додаткової угоди станом на 24 травня 2018 року, склала 901 598,11 грн. ( Р=885 405,86*(26,17/25,70), де 26,17 грн. курс доллара НБУ станом на 24.05.2018 р.; 25,70 - курс доллара НБУ станом на 30 серпня 2017 року (дата підписання додаткової угоди Сторонами Договору поставки). В подальшому, на виконання умов Договору поставки та додаткової угоди, [PERSON] було поставлено ФОП [PERSON] товар, а саме: -плуги ПН 225 У в кількості 2 шт., загальною вартістю 7180,00 грн., очищувачі початків кукурудзи, в кількості 10 шт., загальною вартістю 15 000,00 грн., косілки сегментно-пальцеві КСН-1,8 с ЗРП, в кількості 10 шт, загальною вартістю 110687,50грн., кабіни трактора в зборі DW354A, в кількості 6 шт., загальною вартістю 224 136,00 грн., дискові борони IBQX-2.1, в кількості 9 шт, загальною вартістю 121 500,00грн., мульчувачі SCQ-140, в кількості 14 шт., загальною вартістю 308 448,00 грн., мульчувачі SCQ-130, в кількості 10 шт., загальною вартістю 214 880,00 грн., преспідбиральники 9YK8050 навісні, в кількості 11 шт., загальною вартістю 328 900,00 грн., усього на суму 1 330 731,50 грн. - за видатковою накладною № БТ- 2784 від 25.09.2017р.;(а.с.106) -культиватори універсальні 1,6мм., в кількості 20 шт., загальною вартістю 79 600,00грн., мульчувачі SCQ-130, в кількості 10 шт., загальною вартістю 214 880грн., плуги 1L 325K, в кількості 10 шт., загальною вартістю 36 720,00грн., плуги ПН 325 У, в кількості 10 шт., загальною вартістю 64 800,00грн., грунтофрези ФН-100МБ/22, в кількості 20 шт., загальною вартістю 141 440,00 грн., грунтофрези ФН-100М, в кількості 10 шт., загальною вартістю 69 632,00 грн., грунтофрези 1GXZN-120, в кількості 5 шт., загальною вартістю 62 016,00 грн., кабіни трактора в зборі DW354A, в кількості 3 шт., загальною вартістю 107 712,00 грн., преспідбиральники 9YK8050 навісні, в кількості 9 шт., загальною вартістю 269 100,00грн., сіялки 2BFX-12, в кількості 3 шт., загальною вартістю 67 401,60 грн., сіялки 2BFX-24, в кількості 3 шт., загальною вартістю 137 469,00 грн., дискові борони IBQX-2.1, в кількості 9 шт, загальною вартістю 121 500,00 грн., граблі «Сонечко» ГВР-4, в кількості 20 шт., загальною вартістю 46 300,00 грн., усього на суму 1 418 597,60 грн. - за видатковою накладною № БТ-7861 від 28.09.2017р.;(а.с.107) -мульчувачі SCQ-140, в кількості 7шт., загальною вартістю 164 430,00 грн., культиватор універсальний «ДТЗ» КУ-1,6У, в кількості 5 шт., загальною вартістю 20 800,00 грн., дискові борони IBQX-2.1 в кількості 9 шт, загальною вартістю 121 500,00 грн., картоплезасаджувачі дворядні «ДТЗ» кс-2А, в кількості 20 шт., загальною вартістю 162 000,00 грн., преспідбиральники 9YK8050 навісні, в кількості 4 шт., загальною вартістю 119 600,00 грн., кріплення граблів ГВР-4м (мотоблок, міні-трактор), в кількості 10 шт, загальною вартістю 4 500,00 грн., очищувачі початків кукурудзи, в кількості 20 шт, загальною вартістю 30 000 грн., культиватори універсальні 1,6 м, в кількості 79600,00 грн., плуги ПН 220, в кількості 20 шт., загальною вартістю 43 600,00 грн., усього на загальну суму 746 030 грн. - за видатковою накладною № БТ-6405 від 02.10.2017р. (а.с.108); Зобов`язання відповідно до умов Договору поставки та додаткової угоди по оплаті отриманого товару за видатковими накладними № БТ- 2784 від 25.09.2017 р., № БТ-7861 від 28.09.2017 р., № БТ-6405 від 02.10.2017 р., [PERSON] також не виконані в повному обсязі, що підтверджується відсутністю будь-яких перерахувань коштів на особовий рахунок [PERSON] від [PERSON] , а також визнається [PERSON] . Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до пункту 3.1.3 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або в будь-якій його частині. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у пунктах 6.2. та 6.3. іпотечного договору. Як встановлено судом, 24 травня 2018 року [PERSON] , на виконання умов абз. 2 п. 6.1 договору іпотеки, в порядку досудового врегулювання даного спору, було направлено вимогу ФОП [PERSON] та [PERSON] (іпотекодавцю - майновому поручителю), про усунення порушення зобов`язань за Договором поставки та додатковою угодою, про виплату заборгованості за договором постави № СТ-16618/11/16 від 30.11.2016р., з застереженням, що у разі невиконання узятих на себе зобов`язань за Договором поставки в частині виплати заборгованості за поставлений товар, ним будуть здійснені заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, така вимога залишилася без задоволення зі сторони [PERSON] та [PERSON] , тому [PERSON] має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до суду з відповідним позовом до боржника та іпотекодавця. Враховуючи встановлені по справі обставини, враховуючи наявність заборгованості за оспорюваним договором суд визнає, що [PERSON] має право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання [PERSON] та [PERSON] своїх зобов`язань. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Як встановлено частиною 1 статті 575 ЦК України, іпотека є окремим видом застави, а саме заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Між тим за наголосом Верховного суду України деякі суди ототожнюють майнового поручителя з поручителем як стороною договору поруки і, як наслідок, застосовують до іпотечних правовідносин за участі майнових поручителів нормативні положення, що регулюють поруку (§ 3 гл. 49 ЦК). Вирішуючи це питання, суди повинні враховувати, що згідно зі ст. 546 ЦК України, порука та застава визначені як окремі види забезпечення зобов`язань. Поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є суб`єктом такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як порука, а майновий поручитель є суб`єктом іншого виду забезпечення виконання зобов`язання - застави. Правовий статус поручителя й майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону. Оскільки, договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 гл. 49 ЦК і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення § 3 гл. 49 ЦК (постанова Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 р. у справі № 3-43гс12). При цьому норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-VІ) не обмежують право іпотекодержателя звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Тобто відповідальність майнового поручителя як іпотекодавця, який не є одночасно боржником в основному зобов`язанні, обмежується вартістю майна, переданого в іпотеку. Таким чином, у разі невиконання основним боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, іпотекодержатель як кредитор, має право вимагати виконання основного зобов`язання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред`явлення таких вимог до майнового поручителя останній відповідає в межах узятих на себе зобов`язань перед іпотекодержателем. Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК). Положенням абзацу 2 п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07 лютого 2014 року) встановлено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця. Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором іпотеки, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз`яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Аналогічну правову позицію про те, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за рішенням суду, викладено у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року справа № 3-139гс11 та у постанові від 11 грудня 2013 року справа № 6-124цс13. Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Таким чином, дослідивши надані до справи письмові докази, беручи до уваги норми ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та інші норми законодавства України, зазначені вище, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] , як іпотекодержателя, підлягає до задоволення. Кеpуючись ст.ст.10,11,60,61,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved