Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до відповідачки з тих підстав, що Рішенням Виноградівського районного суду від 06.04.2015р. задоволено позов [PERSON] до позивача, яким з нього стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] по 1.000,00 грн. щомісячно. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що на даний час він не в змозі сплачувати призначені судом аліменти, оскільки ця сума для нього є занадто великою. Окрім того, з червня місяця 2015р. він влаштувався на робото до Державного територіального об»єднання «Львівська залізниця» ВП Ужгородська дистанція водопостачання на посаду слюсара, де його дохід за шість місяців складає лише 6.767,25 грн., а розмір призначених аліментів перевищує половину його зарплати. Високий розмір аліментів ставить позивача в скрутне становище, оскільки він не займається підприємницькою діяльністю, проживає разом з батьками, яким повинен також надавати допомогу, а відтак він просить призначенні судом аліменти зменшити до 1\\4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсягу, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, проте подала до суду письмову заяву від 12.01.2016р., в якій позовні вимоги не визнала, заперечує проти її задоволення, оскільки відповідач не надав доказів погіршення свого матеріального стану, а відтак просила в позові відмовити (письмове заперечення долучене до матеріалів справи - а.с.17-19). Також просила справу розглянути у її відсутності у зв»язку з сімейними обставинами. Отже, заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до наступного. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбних відносинах, від яких у них народився син [PERSON] [INFO], який проживає разом з відповідачкою та знаходиться на повному її утриманні. Рішенням Виноградівського районного суду від 06.04.2015р. задоволено позов [PERSON] до позивача, яким з нього стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що на даний час він не в змозі сплачувати призначені судом аліменти, оскільки ця сума для нього є занадто великою, окрім того з червня місяця 2015р. він влаштувався на роботу до Державного територіального об»єднання «Львівська залізниця» ВП Ужгородська дистанція водопостачання на посаду слюсара, де його дохід за шість місяців складає лише 6.767,25 грн. Зокрема, у суді встановлено, що позивач на даний час, після ухвалення судом рішення 06.04.2015р. про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі, працевлаштувався на роботу до Державного територіального об»єднання «Львівська залізниця» ВП Ужгородська дистанція водопостачання на посаду слюсара, де його щомісячний дохід складає в середньому 2.250,00-2.400,00 грн.\\а.с.4\\. Правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов"язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами главою 15 Сімейного кодексу України. Зокрема, згідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов"язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду, як випливає із змісту ст.181 ч.3 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів (ст.192 СК України), визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршання або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, призначаючи 06.04.2015р. з [PERSON] аліментів в розмірі 1.000,00 грн. на дитину, суд виходив з фактичних потреб малолітнього сина сторін [PERSON] [INFO], їх стану здоров»я та матеріальне становище, можливостей батька та матері, а також передбаченого ст.182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Разом з тим, зважаючи на те, що з часу винесення рішення суду від 06.04.2015р. позивач влаштувався на постійне місце роботи, а саме- працює слюсарем в Державному територіальному об»єднанні «Львівська залізниця» ВП Ужгородська дистанція водопостачання, де він отримує стабільну заробітну плату. Вирішуючи даний спір між сторонами суд виходить з того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу на підставі поданих сторонами належних і допустимих доказів, якими обгрунтовуються їх вимоги і заперечення, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору (ст.ст.10,11,5-60 ЦПК України). Особа вправі вимагати судового захисту саме її порушеного права (ст.ст.2,11-15,30 ЦК України, ст.ст.3,4 ЦПК України). Між тим, за змістом ст.192 СК України з врахуванням положень ст.ст.181-184 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження, а саме зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 05.02.2014р. у справі №143 цс13, яка відповідно до приписів ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України. Відповідно до ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Оскільки позивач, як встановлено у суді, має постійне місце роботи та отримує щомісячну заробітну платню, тому суд погоджується з доводами позивача про необхідність зміни розміру аліментів та визначення розміру аліментів у частці від його доходу, а саме- в розмірі 1\\3 частини (доходу) заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016р.» прожитковий мінімум дітей віком до 6-ти років визначений у розмірі 1.378,00 грн. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст.57 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, в тому числі і висновок експерта (ст.66 цього Кодексу), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, відповідно до положень ст.121 цього Кодексу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, крім цього, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст.ст.180,181,182,192 СК України та

Outcome: approved