Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача, мотивуючи позов тим, відповідно до укладеного договору № 248-ст від 23.12.2013 року ТОВ "Агро капітал менеджмент" зобов'язане надати, а відповідач [PERSON] прийняти та сплатити сільськогосподарське устаткування на суму 192568,00 грн. Відповідач не виконав умови договору, внаслідок чого утворився борг в загальній сумі 704754,35 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Згідно п.4.9 вказаного договору, у разі порушення терміну і порядку сплати вартості устаткування, відповідач повинен сплатити підприємству пеню в розмірі одного відсотка від суми затриманого платежу за кожен день прострочення. Від дня після закінчення строку оплати за договором, тобто з 10.11.2014 р. по 10.01.2015 р. в сумі 73462,91 грн. та з 11.01.2015 р. по 10.11.2015 р. сума пені складає 474643,44 грн, загальна сума пені 548106,35 грн. Окрім того, просить стягнути на свою користь збитки пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 3000 грн. та судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в сумі 1218 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2013 року між ТОВ "Агро капітал Менеджмент" та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 248-ст, відповідно до якого позивач зобов'язався надати, а відповідав прийняти та сплатити сільськогосподарське устаткування на суму 192568,00 грн. Сторонами був узгоджений графік погашення суми, згідно якого, відповідач повинен був зробити тринадцять платежів до 10.01.2015 року, та повністю розрахуватися за придбане устаткування. Відповідач, 26.12.2013 року зробив авансовий платіж в розмірі 31960,00 грн. та отримав, відповідно до договору, обумовлене устаткування. Останній платіж відповідачем зроблений 12.03.2014 року. Таким чином, позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання, однак відповідач почав порушувати умови договору. Загалом відповідач [PERSON] розрахувався з підприємством за основним зобов'язанням на суму 35920,00 грн. в наслідок чого на час закінчення терміну виконання зобов'язання, тобто станом на 10.01.2015 р. за ним мається заборгованість по основному зобов'язанню в розмірі 156648,00 грн., (192568,00 грн. - 35920,00 грн. = 156648,00 грн.). Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. В даному випадку розмір нарахованої позивачем пені - 548106,35 грн. значно перевищує розмір збитків - 156648,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При таких обставинах розмір пені підлягає зменшенню до розміру збитків, тобто підлягає стягненню пеня в сумі 156648,00 грн. Згідно ст.\~ 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань.\~ Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання\~настають правові наслідки, встановлені\~ договором або законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не сплатив борг за договором, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Позивачем були понесені витрати в розмірі 3000,00 грн., які повязані з наданням правової допомоги, про що свідчить копія угоди про надання юридичних послуг та представництво клієнта юристом, копія квитанції № 1902-4 від 19.02.2015 року. В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, суд вважає, що збитки у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. стягненню не підлягають, оскільки в наданих документах відсутня інформація щодо того, на яку саме правову допомогу були здійснені ці витрати, а також розрахунок нарахування цих витрат у відповідності до Постанови КМУ від 27.04.2006р. №500. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, підлягає також зменшенню розмір судових витрат позивача на сплату судового збору, які підлягають стягненню з відповідача - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial