Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, просив: -скасувати рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру [ADDRESS] , яке вчинено 28.11.2016 року у позасудовому порядку приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М. за індексним номером рішення 32639163 на підставі Іпотечного договору № DNDZG40000007154/2 від 24.04.2008 року за реєстровим № 1022; -скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру [ADDRESS] , яке вчинено 01.12.2016 року у позасудовому порядку приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М. за індексним номером рішення 32750661 від 06.12.2016 року на підставі Іпотечного договору №DNDZG40000007154/1 від 24.04.2008 року за реєстровим №1013; -та стягнути сплачений судовий збір. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007154 від 24.04.2008 року Закрите акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», а на час розгляду справи вірним найменуванням відповідача є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) надав [PERSON] (надалі Позичальник) грошові кошти в якості кредиту у розмірі 609787,50 гривен для придбання у власність двох квартир [ADDRESS] [ADDRESS] зі сплатою відсотків в розмірі 15 % річних на строк до 24.04.2038 року. 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М. було вчинено державну реєстрацію права власності відповідача на вищевказану квартиру [ADDRESS] за Іпотечним договором №DNDZG40000007154/2 від 24.04.2008 року в позасудовому порядку. Також 01 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М. було вчинено державну реєстрацію права власності відповідача на вищевказану квартиру [ADDRESS] за Іпотечним договором №DNDZG40000007154/1 від 24.04.2008 року. На думку Позивача звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки у позасудовому порядку було здійснене з порушенням вимог законодавства. Так, Позивач зазначає, що письмову вимогу від ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про усунення порушень договору про іпотечний кредит та погашення заборгованості за кредитом в 30-дений строк в порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку" він не отримував, окрім того, відповідач не надав приватному нотаріусу Верба В.М. для державної реєстрації права власності на підставі Іпотечних договорів за реєстровим № 1013 та № 1022 копій письмової вимоги про усунення порушень із зазначенням стислого змісту порушених зобов`язань, надісланого позивачу [PERSON] , та документу на підтвердження факту завершення 30-денного строку з моменту отримання такої вимоги. Позасудове звернення стягнення здійснено приватним нотаріусом ДМНО Верба В.М. в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі двох іпотечних договорів за реєстровим № 1022 та № 1013, виданих 24.04.2008 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., що вбачається з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Проте, правовідносини між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] з позасудового звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки врегульовані не Іпотечними договорами за реєстровим № 1022 та № 1013, а іншими договорами - Договорами про задоволення вимог іпотекодержателя за реєстровим № 1024 та №1015. Самі ж Іпотечні договори не містять у собі позасудових способів звернення стягнення, застосованих приватним нотаріусом. Крім того, відповідачем порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Переліченні обставини порушення закону, є безумовною підставою для скасування позасудового звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачем іпотекодавцю не було спрямовано повідомлення згідно вимог Закону України «Про іпотеку», не було зазначено, які зобов`язання потрібно виконати; позасудовий порядок звернення стягнення передбачено окремими договорами про задоволення вимог іпотекодержателя. Представник відповідача відзиву на позову заяву не надав, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, зазначивши, що відповідно до умов договору №DNDZG40000007154 від 24.04.2008 року Банк надав [PERSON] грошові кошти в якості кредиту у розмірі 609787,50 гривень для придбання у власність двох квартир [ADDRESS] [ADDRESS] зі сплатою відсотків в розмірі 15 % річних на строк до 24.04.2038 року. В забезпечення виконання зазначеного договору 24 квітня 2008 року [PERSON] уклав з відповідачем договори іпотеки № DNDZG40000007154/2 та № DNDZG40000007154/1, відповідно до яких надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що банком були направлені повідомлення про намір набуття права власності на предмет іпотеки, на які Позивач не відповів, за відсутності заперечень зі сторони [PERSON] банк набув права власності на предмет іпотеки шляхом державної реєстрації за особою права власності на квартиру. В матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем заперечення щодо переходу до іпотекодержателя права власності. Отже банк, на думку представника відповідача, правомірно задовольнив свої кредиторські вимоги, а письмове застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в іпотечному договорі, одночасно трактується як згода власника, оскільки підпис в іпотечному договорі є способом його волевиявлення. Крім того, зазначив, що [PERSON] добровільно підписував вказані договори, що не спростовується позивачем та виконував умови зазначених договорів, про що свідчать факти повернення кредитних коштів разом із нарахованими відсотками у повному обсязі та у встановлені строки. Враховуючи викладене, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Суд, вислухавши позивача та його представника, заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини. 24 квітня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», який було перейменовано в Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», укладено договір про іпотечний кредит №DNDZG40000007154, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 609787,50 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних, а також інших платежів на умовах і в порядку, визначених цим договором, сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту, зі строком погашення не пізніше 24 квітня 2038 року (т.1 а.с.67-75). Також, 24 квітня 2008 року між [PERSON] та відповідачем укладено іпотечний договір №DNDZG40000007154/1, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає із Договору про іпотечний кредит, передає нерухоме майно житлового призначення, а саме квартиру [ADDRESS] , в іпотеку. Згідно п.4.2 вказаного договору, звернення стягнення за цим Договором здійснюється на підставі цього Договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду (т.1 а.с.82-85). 24 квітня 2008 року між [PERSON] та відповідачем укладено другий іпотечний договір №DNDZG40000007154/2, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає із Договору про іпотечний кредит, передає нерухоме майно житлового призначення, а саме квартиру [ADDRESS] , в іпотеку. Згідно п.4.2 вказаного договору, звернення стягнення за цим Договором здійснюється на підставі цього Договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду (т.1 а.с.86-89). Того ж дня, 24.04.2008 року, між [PERSON] та відповідачем додаткового до кожного іпотечного договору було укладено договори про задоволення вимог іпотекодержателя, метою укладення яких, згідно п.2 було визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на Предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором у випадках передбачених п.3.1-3.3 цього договору (т.1 а.с.90-93). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №84642983 від 10.04.2017 року, вбачається, що 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М. було звернуто позасудове стягнення на підставі іпотечного договору №DNDZG40000007154/2 від 24.04.2008 року на квартиру [ADDRESS] , шляхом державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» за індексним номером № 32638163 (т.1 а.с.200-202). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №84642390 від 10.04.2017 року, вбачається, що 01 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М. також було звернуто позасудове стягнення на підставі іпотечного договору №DNDZG40000007154/1 від 24.04.2008 року на квартиру [ADDRESS] , шляхом державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» за індексним номером № 32750661 (т.1 а.с.203-205). Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2018 року у цивільній справі №201/5498/18 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 26 жовтня 2017 року, зареєстрований у реєстрі за №10183, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у сумі 2 430 927,90 грн. (т.1 а.с.127-128). Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.01.2019 року у цивільній справі №2-923/11 визнано недійсною з моменту укладання додаткову угоду від 17 вересня 2008 року до договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007154 від 24 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] , згідно умов п.п.1.1,8.1 якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 129455,657 доларів США на купівлю квартири, справа перебувала в провадженні суду з 02.08.2010 року (т.1 а.с.129-131). Зазначене рішення було оскаржене відповідачем та було залишене без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.09.2019 року (ЄДРСР № 84600717). Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року задоволено клопотання представника позивача та ухвалено витребувати з відділу Державної реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур реєстраційні справи приватного нотаріусу Дніпровського міського управління юстиції Верби В.М. про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» за договорами про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 квітня 2008 року на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] . На виконання ухвали суду, з Відділу Державної реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшов лист від 25.10.2019 року № 06/3356-2.1-19/1719, яким повідомлено суд, що станом на 25.10.2019 року документи щодо реєстраційних дій на зберігання від нотаріуса не надходили (т.1 а.с.172). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року N898-IV у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Згідно частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частинами 2 та 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: -передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; -право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Пунктом 4.2 Іпотечних договорів № DNDZG40000007154/1 та № DNDZG40000007154/2 від 24 квітня 2008 року, зареєстрованих в реєстрі за №1013 та №1022, передбачено, що звернення стягнення за Договором здійснюється на підставі цього Договору, виконавчого напису або за рішенням суду. Пунктом 4.3. Іпотечних договорів, в свою чергу передбачено, що даний пункт цього Договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки, на підставі цього Договору, шляхом: -продажу від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Цим договором Іпотекодавець уповноважує Іпотекодержателя подавати та отримувати від імені Іпотекодавця довідки та документи, які необхідні для підготовки Предмета іпотеки для продажу, (витяги з реєстру обтяжень, довідку з Бюро технічної інвентаризації інше), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі продажу Предмету іпотеки, а також виконувати всі інші дії, які пов`язані з продажем Предмету іпотеки. У разі продажу Предмета іпотеки, Іпотекодавець доручає Іпотекодержателю отримати грошові кошти, виручені від продажу та спрямувати їх на погашення витрат Іпотекодержателя та Заборгованості за Договором про іпотечний кредит. Якщо предмет іпотеки буде продано за суму більшу, ніж сума заборгованості та витрат Іпотекодержателя, залишок грошових коштів від його продажу Іпотекодержатель повертає Іпотекодавцю. -прийняття Предмета іпотеки у власність, в порядку ст. 37 Закону України «про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя (т.1 а.с.84). Таким чином, Банк мав право, відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки таким договорами передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, що міститься в застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя (п.п.2 п. 4.3). Такі договори є чинними, доказів іншого суду не надано. Доводи позивача та його представника щодо не дотримання відповідачем вимог ст. 547 ЦК України під час укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку в судовому засідання не знайшли свого підтвердження. В свою чергу, встановлюючи обставини, щодо дотримання порядку позасудового звернення стягнення, відповідачем, суд виходить з наступного. Пунктом 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок), передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. Крім того, пунктом 61 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених вище правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Таким чином, на державного реєстратора під час вчинення відповідної реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити їх відповідність вимогам законодавства. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної 11.04.2017 року у справі № 21-1458а16, для перереєстрації права власності на підставі іпотечного застереження, кредитор, серед іншого повинен подати державному реєстратору копію вимоги про усунення порушень, докази її направлення та отримання іпотекодавцем, зокрема надати документ, що підтверджує факт завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, яким є повідомлення про вручення поштового відправлення, оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211. Рішення суб`єкта владних повноважень про реєстрацію права власності, вчинене без наявності зазначених документів є протиправним. Аналогічна позиція викладена також у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 №320/8269/15-ц. Як встановлено судом, жодних доказів факту направлення Банком такого повідомлення та в свою чергу, доказів його отримання іпотекодавцем (копії повідомлення-вимоги, описів вкладення у цінний лист, докази оплати послуг поштового зв`язку, тощо) - матеріали справи не містять, будь-яких документів, банком на підтвердження своєї позиції надано не було. Тобто докази виконання вимог Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотеко держателя - відсутні. Окрім того, суд зазначає, що у сторін існують численні судові спори щодо існування кредитних зобов`язань взагалі, наявності факту їх порушення боржником, встановлення їх дійсного обсягу, тобто розмір боргу не підтверджено та є предметом судового спору сторін. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та ухвалено витребувати у приватного нотаріусу Дніпровського міського управління юстиції Верби В.М. реєстраційні справи про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» за договорами про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 квітня 2008 року на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] . Зазначена ухвала отримана третьою особою - приватним нотаріусом Дніпровського міського управління юстиції Вербою В.М. 05.03.2020 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, однак жодних документів на її виконання чи повідомлень про неможливість подання таких доказів, суду надано не було (т.1 а.с.240). За ч.2 ст. 43 ЦПК України - учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи За положенням ч.10 ст. 84 ЦПК України - у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ. Окрім того, на запитання суду до представника Банку, щодо надання будь-яких копій документів, які банк, надав нотаріусу для реєстрації за собою права власності на іпотечні квартири, було отримано відповідь, що такі документи у банку відсутні їх жодних копій/оригіналів для вивчення та долучення до матеріалів справи відповідачем також надано не було. Зазначене поряд із обов`язком відповідача, встановленим ч.1 ст.81 ЦПК України довести обставини на які він посилається (зокрема тверджень про виконання вимог ст.35 ЗУ «Про іпотеку») є підставою для відхилення доводів відповідача, що ним було подано усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації права власності на квартири та те, що така реєстрація відбулась із додержанням вимог закону. Принцип змагальності сторін цивільного процесу, закріплений в ст.12 ЦПК України, забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно вимог ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~ З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності та тих обставин, що Позивач вичерпав можливості довести будь-яким доказом (клопотання про витребування реєстраційних справ, які були судом задоволені, однак не виконані третьою особою) саме відсутність існування певних фактів (ненадіслання повідомлення), саме Банк, як відповідач у справі та особа, яка стверджує про дотримання порядку встановленого Законом, щодо позасудового звернення стягнення, мав можливості довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заперечення заявлених позовних вимог, чого ним зроблено не було та фактично бездоказово презюмовано дотримання порядку позасудового звернення стягнення. Суд констатує, що Банком не доведено стверджувальної ним обставини дотримання обов`язку щодо надіслання повідомлення-вимоги іпотекодавцю, що з урахуванням процесуальної поведінки третьої особи по справі та відповідача який не надає жодних доказів на підтвердження своїх доводів та спростування доводів позивача, саме Банк у цьому випадку несе ризик настання пов`язаного з цим процесуального наслідку у вигляді задоволення позову. Отже, суд визнає встановленою обставину, що повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя на адресу позивача не направлялось, що свідчить про невиконання і порушення вимог статей 35-37 Закону України «Про іпотеку» та п.60-61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в їх системному зв`язку. Тому суд, приходить до висновку, що відповідачем було незаконно проведено державну реєстрацію права власності на квартири за собою, без дотримання процедури вимог статей 35-37 Закону України «Про іпотеку», п.60-61 Порядку та умов іпотечних договорів В свою чергу, надаючи оцінку доводам позивача та представника позивача щодо порушення відповідачем вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд виходить з наступного. Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з Договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007154 від 24 квітня 2008 року, укладеного між сторонами та на забезпечення якого були укладені іпотечні договори, кредитні кошти були надані позичальнику у гривні, а не в іноземній валюті, окрім того позивач не надав суду доказів відсутності у власності іншого нерухомого житлового майна та не зазначив яка саме квартира є місцем його постійного проживання, з урахуванням того, що в іпотеку позивачем було передано не одну, а одразу дві квартири. Наведене у своїй сукупності виключає можливість застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до зазначених правовідносин. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності на спірні квартири за відповідачем, шляхом скасування записів про реєстрацію права власності № 17751381 від 28.11.2016 р. на квартиру [ADDRESS] та № 17845617 від 01.12.2016 р. на квартиру [ADDRESS] за відповідачем, вчинені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М., що буде належним способом захисту, у відповідності до правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18 та 29 травня 2019 року по справі № 367/2022/15-ц, оскільки відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за особою права власності є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту набуття такою особою відповідного права власності, натомість, як вказувалось вище, судом встановлено факт незаконності дій банку та рішень державного реєстратора про реєстрацію за іпотекодержателем права власності на предмети іпотеки, внаслідок якого було здійснено спірні записи. Враховуючи наведене, згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial