Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, стягнутих за рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 07 березня 2017 року у справі ЄУН №127/25519/16-ц. Стягнути з відповідача [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісяця до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , потім в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] , до досягнення ними повноліття, тобто до [INFO] Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають трьох спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] та доньку [PERSON] , [INFO] . Ще до їх розірвання шлюбу, звернулася до Знам`янського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. На той час відповідач стверджував у суді, що доходу не має, допомоги по безробіттю не отримує, нібито отримує нерегулярний і мінливий дохід, через що вона погодилася на зменшення позовних вимог. Рішенням суду від 07 березня 2017 року її позовні вимоги було задоволено, стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання трьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 30 листопада 2016 року і до досягнення повноліття. До сьогоднішнього дня відповідач не тільки умисно не виконує рішення суду, розмір заборгованості станом на 21 вересня 2020 року складає 30466,84 грн. Він взагалі нічим не допомагає дітям ні в грошовій, ні в натуральній формі. При цьому, з часу винесення рішення судом, суттєво змінилися обставини та матеріальне становище сторін: діти досягли підліткового віку, розмір витрат на їх утримання значно зріс та забезпечувати існування дітям лише власним коштом для неї надзвичайно важко. Окрім щоденних витрат на харчування, синам і доньці потрібно створити належні санітарно - гігієнічні умови проживання - світле, відремонтоване, прибране житлове приміщення з достатньою температурою повітря та окремими спальними місцями. Також дітей необхідно вдягати та взувати по сезону, купувати нижню білизну, миючі засоби, засоби гігієни, тощо. Дитяча куртка коштує 800 грн., і придбавши її навіть раз на рік, вона має думати, чим у цей місяць годувати дітей. Крім того, діти іноді хворіють і їй необхідно придбавати ліки та регулярно оздоровлювати їх, для чого також потрібні чималі кошти. Окрему статтю витрат становлять предмети для навчання та розвитку, від шкільних зошитів до гаджетів. Також дітям необхідно давати хоча б незначні кишенькові кошти, що також потребує витрат з її боку. Таким чином, нерегулярно нарахованих відповідачу щомісячних сум на утримання їх неповнолітніх дітей, явно недостатньо, оскільки вони є набагато меншими за 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (2318 гривень з 01 липня 2020 року до 30 листопада 2020 року) та не забезпечує навіть мінімальні потреби кожного з них (500 грн. на місяць на 30 днів дорівнює 20 гривень на день кожній дитині). Вона офіційно працевлаштована, але дохід отримує мінімальний, при цьому має на утриманні ще одну неповнолітню дитину віком 2 роки. Лише власними силами їй надзвичайно важко забезпечити дітям гідні належні умови для гармонійного зростання, розвитку та навчання. З часу розірвання шлюбу між ними, спілкування з дітьми відповідач майже не підтримує, жодної іншої матеріальної чи натуральної допомоги синам і доньці, крім періодичних аліментів не надає, хоча в силу свого матеріального стану має на те змогу. Він офіційно отримав 3-тю групу інвалідності, у зв`язку з чим щомісячно отримує від держави дохід у вигляді прожиткового мінімуму. Крім того, група інвалідності в нього робоча і він отримує регулярний дохід від обробітку земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належать його родині, що дозволяє йому купувати паливо та їздити на автомобілі імпортного виробництва. Навіть при неможливості з`ясування судом джерел та розміру отримуваного відповідачем щомісячного доходу, за відсутністю даних про його офіційне працевлаштування в Україні, у випадку стягнення аліментів в частині від заробітку (доходу) боржника аліменти будуть нараховуватися із середньостатистичної зарплати у регіоні місця його реєстрації в Драбівському районі Черкаської області, що забезпечить дітям прожитковий мінімум на кожну дитину. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Надав відзив, в якому вказав, що вимоги викладені у позовній заяві є необґрунтованими. Він є особою з інвалідністю ІІІ групи. Отримує соціальну допомогу по інвалідності в середньому у розмірі за шість останніх місяців-1712 грн. щомісячно. Знайти роботу, яка йому не протипоказана на даний час не має можливості, а тому ніде не працює. Засобами його існування є присадибна земельна ділянка та допомога його матері з її і так мізерної пенсії. Земельних паїв, грошових заощаджень він не має. Вся його соціальна допомога по інвалідності йде на сплату аліментів позивачці на утриманні їх дітей. Крім того, їх діти з часу розірвання шлюбу, в період літніх канікул і в 2017,2018,2019,2020 років проживали разом з ним і знаходилися на його повному утриманні. На даний час діти також проживають разом з ним. За період роздільного їх проживання, ним крім аліментів надавалася допомога дітям у виді придбання одягу та продуктів харчування, коли вони знаходилися у нього. Докази, що він має заборгованість по аліментам не відповідають дійсності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони мають трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6,7,8). Діти проживають разом з матір`ю. Крім того позивач має, ще одну дитину - [PERSON] , 2018 року народження (а.с.16). Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 березня 2017 року ухваленим у справі 127/25519/16-ц з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на утримання дітей: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2016 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. У рішенні також зазначено, що розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Рішення не оскаржувалося і набрало законної сили. Вказаним рішення встановлено, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, займається вирощуванням сільськогосподарської продукції, від якої утримує доходи. Інші діти та сім`я у відповідача відсутні (а.с. 10-11). На підставі вказаного рішення судом видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Драбівському РВ ДВС ЦМУМЮ (м.Київ). Станом на 21 вересня 2020 року у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розрахунок якої згідно розрахунку від 21 вересня 2020 року за період з 01 січня 2019 року по 01 вересня 2020 року становить 30466 грн. 84 коп. (а.с. 12,13,14,15). На підтвердження витрат, які позивач несе на утримання дітей, їх лікування, до матеріалів справи додано квитанції на придбання ліків, медичних засобів, одягу (а.с. 17-18). Доказів про доходи позивача суду не надано. Відповідачем на спростування доводів позивача та підтвердження обставин, викладених у позовній заяві долучено довідку, видану виконавчим комітетом Великохутірської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 23 грудня 2020 року, відповідно до якої [PERSON] проживає по [ADDRESS] . За вказаною адресою проживає один. Має земельну ділянку для ОСГ, розміром 0,4872 га. Державних земельних паїв не має (а.с. 45). У довідках Великохутірської сільської ради від 27 вересня 2017, 06 серпня 2019 року,12 серпня 2020 року зазначено, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 27 травня по 17 вересня 2017 року , 14 вересня - 02 серпня 2019 року, 24 червня - 11 серпня 2020 року проживали разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і знаходилися на його утриманні (а.с. 46,47,48). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №130387 [PERSON] з 21 січня 2019 року встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново. Причина інвалідності: загальне захворювання. Протипоказана важка фізична праця (а.с. 49). Записів про перебування відповідача у трудових відносинах чи перебування на обліку у центрі зайнятості, починаючи з 03 серпня 2006 року, трудова книжка серії [NUMBER] , не містить (а.с. 50). На обґрунтування витрат, які відповідач, окрім сплати аліментів, поніс на утримання та забезпечення дітей, останній надав суду накладні, квитанції на придбання одягу, продуктів харчування, іграшок в 2017 році (а.с. 51-60) Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частинами першою, другою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів абз. 2 ч.3 ст.181 СК України. Тобто, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.183,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Як встановлено судом, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання трьох дітей на користь позивача визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. на кожну дитину, вказаний розмір є меншим за мінімальний розмір, встановлений ст.182 СК України. Позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у розмірі 1/2 частки від доходу платника аліментів, щомісячно, посилаючись на недостатність розміру стягуваних аліментів, які були визначенні рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 07 березня 2017 року, оскільки діти підросли, збільшилися витрати на їх утримання, виховання і навчання. Тобто, позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу. Відповідно до положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, враховуючи якнайкращі інтереси дітей, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення, розмір доходів відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів і встановлення їх у розмірі Ѕ частки від доходу платника аліментів на трьох дітей. Зрештою, приймаючи до уваги наявність у відповідача доходу, зміна способу стягнення аліментів по суті не змінить самого розміру аліментів, так як мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і розмір визначених судом аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації. Періодичне проживання дітей з батьком та придбання ним для дітей одягу, іграшок, продуктів харчування, у даному випадку не впливає на вирішення даного спору. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Зміна способу стягнення аліментів призводить і до зміни розміру аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судові витрати позивача на оплату послуг адвоката Перемот О.Г. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №123/н від 27 вересня 2004 року) підтверджуються наявними в матеріалах справи ордером про надання правничої (правової) допомоги від 20 жовтня 2020 року, угодою про захист (представництво) та надання правничої допомоги від 01 жовтня 2020 року, актом приймання виконаних робіт від 18 січня 2021 року з детальним описом послуг, кількістю витраченого часу на них та розрахунком вартості, розрахунковою квитанцією АААА №646790 від 01 жовтня 2020 року на суму 5000 грн. Відповідно до положень ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/Wеst Alliancе Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 137 ЦПК України). Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 24 січня 2019 року (справа №910/15944/17 за позовом першого заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, квартирно - експлуатаційного відділу міста Одеси, до Публічного акціонерного товариства "Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інноваційні стратегії") дійшов висновку, щовитрати у сумі 65000 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді касаційної інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді касаційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію позивача-2; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з Міністерства оборони України становить надмірний тягар для позивача - 2, що суперечить принципу розподілу таких витрат. З урахуванням вищенаведеного та виходячи з фінансового стану відповідача, суд приходить до висновку про необхідність зменшення судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, до 2500 грн. Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені останнім на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн. А також з відповідача суд стягує в дохід держави судовий збір в сумі 840 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved