Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому зазначає , що після смерті своєї матері, для вступу в права спадкування , вона звернулася до державного нотаріуса, де їй видали перелік необхідних документів, серед яких їй необхідно було надати виписку з державного акту про присвоєння земельній ділянці, на якій розташований будинок , кадастрового номера. Після отримання письмової згоди від власників суміжних земельних ділянок, в число яких входила і [PERSON], на місцевість виїхали фахівці для виконання вимірювань. Всі дії фахівців проводилися в присутності власників суміжних земельних ділянок-сусідів. Ніяких зауважень , запитань від сусідів у тому числі і від [PERSON] не надходило. Зміни земельних ділянок на місцевості не проводилися. Свою згоду на проведення замірів сусіди давали добровільно, ніяких загроз або обману з її боку не робилося. Однак після зазначених подій [PERSON] , посягаючи на її честь і гідність, при зустрічі з нею стала ображати її, називаючи її злочинницею і шахрайкою. Відповідач приходить до неї на роботу, Дружківський житлово-комунальний коледж Донбаської національної академії будівництва і архітектури, де вона працює головним бухгалтером, ображає її в присутності колег, звинувачує її не в професіоналізмі. Постійно пише на неї скарги, вказує, що вона аморальна особа і не має права працювати в даній установі, оскільки здійснює неправомірні дії в своїй роботі. На роботі вона має репутацію порядної людини, як головний бухгалтер, є професіоналом. Через відповідача, вимушена відповідати на безліч питань працівників про обставини, які відповідач пише в своїх скаргах. Вимушена виправдовуватися за дії, які не скоювала. Діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги в звязку з тим, що була ображена та принижена в присутності інших людей. Просить зобовязати відповідача публічно вибачитися перед нею на загальних зборах працівників Дружківського житлово-комунального коледжу Донбаської національної академії будівництва і архітектури та всіх тих, хто проживає [INFO]; стягнути з [PERSON] на її користь у відшкодування моральної шкоди 20\~000грн та судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Пояснила, що вона лише бажала оформити спадщину після смерті матері, яка проживала [INFO], а тому звернулася до відповідних органів. В землевпорядній організації їй повідомили, що є якісь помилки розташування земельних ділянок по вул. Орловській на електронній карті Державного земельного кадастру. Для усунення цих помилок необхідно було вийти спеціалістам Держземагенства на місцевість, все переміряти, і занести виправлення в електронну карту. Також їй необхідно було оформити кадастровий номер на земельну ділянку, де знаходилася спадщина. Без згоди власників земельних ділянок, такі заміри не проводяться. Тому вона зверталася до кожного власника і питала їхньої згоди, в тому числі й [PERSON]. Остання не заперечувала. Після замірів був сформований пакет документів, які мали підписати власники цих ділянок, в тому числі і [PERSON]. Всі сусіди підписали документи. Вона надала ці документи [PERSON] для ознайомлення і просила їх підписати. Всі послуги землевпорядної організації вона оплатила. Це значні кошти. Це було в березні 2015року. Через деякий час звернулася до [PERSON], щоб забрати документи, але вона почала її звинувачувати у шахрайстві, начебто вона у зговорі з землевпорядною організацією хоче заволодіти її земельною ділянкою. Вона намагалася їй пояснити, що помиляється. Але це все марно. Документи їй не повернула. Пізніше їй стало відомо, що відповідачка у землевпорядника свою підпис відкликала. [PERSON] почала всім сусідам розказувати , що вона шахрайка, і хоче забрати її власність. Відповідачка звернулася до міліції, порушили кримінальну справу. В ході розслідування, її опитували як свідка. Ніякого зговору не було встановлено, його і не могло бути. Вона робила все, що їй казали в землересурсах. Оплатила всі їхні послуги. Ніколи не мала наміру заволодіти земельною ділянкою [PERSON], яка від неї знаходиться через двір. В січні 2016року [PERSON] надсилає скаргу до Міністерства освіти і науки України, в якій вказує на те, що вона, як головний бухгалтер, має зговір із землевпорядником, і намагається заволодіти її земельною ділянкою, звинувачує її в аморальній поведінці. В березні 2016року вона знову пише скаргу до Міністерства освіти де звинувачує її в незаконних діях, які створюють сумнів в ній, як головного бухгалтера. На ці звернення адміністрація коледжу вимушена була проводити наради, все зясувати, надавати відповіді до Міністерства. Директор їй рекомендував влаштувати ситуацію, оскільки всі скарги [PERSON] до Міністерства створюють негативну репутацію коледжу. У вересні 2016року [PERSON] прийшла до коледжу, влаштувала сварку в прийомній директора, вимагала надати їй наказ про її призначення на посаду головного бухгалтера, протокол профспілки і знову звинувачувала її у шахрайстві та аморальній поведінці. В прийомній були заступник директора [PERSON]В, діловод Лихач , інші працівники коледжу, які все це чули. Була скликана адміністративна рада, вона вимушена була виправдовуватися. Вважає, що після таких подій її ділова репутація була принижена. Звинувачення її у шахрайстві можуть створити недовіру до неї, як головного бухгалтера, з боку адміністрації коледжу. Вона також була принижена в очах сусідів, оскільки відповідачка всім розповідає про неї, як про шахрайку і аморальну особу. З цього приводу вона перенесла душевні хвилювання, моральні страждання. Тому просить її позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася. До суду повернулася судова повістка з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач не повідомляля суду про зміну місця проживання. Судова повістка надіслана на відому судові адресу і тому вважається доставленою. 29 грудня 2016року відповідач [PERSON] надала суду заперечення на позов, де зазначає, що позовна заява вручена їй помилково, оскільки не співпадає рік народження особи, до якої предявлені вимоги [PERSON]. В заяві зазначено рік народження 1958, в той час, як вона народилася в 1953році. Крім того, з громадянкою [PERSON] вона раніше не була знайома, ніколи її не ображала і не мала з нею ніяких відносин. Вважає, що в позові мова йдеться про іншу особу. [PERSON] в позові не вказує про те, що саме вона намагалася її втягнути в незаконні дії. Намагалася вимусити її підписати завідомо неправдиві документи і з цього приводу було порушено кримінальне провадження № 12015050260000984 від 01.08.2015р, в якому [PERSON] має статус свідка, а вона визнана потерпілою. Вважає, що у позивача відсутні юридичні підстави для позову, а тому просить відмовити позивачу в позові. (а.с.51-52). Суд дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Частиною 1\~ст. 275 ЦК України\~встановлено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~главою 3 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно п. 27 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідності за заподіяння шкоди. Судом встановлено, що 21 січня 2016року в адрес Міністерства освіти і науки України надійшла скарга [PERSON] , яка проживає в [INFO]. В скарзі [PERSON] зазначає, що головний бухгалтер житлово-комунального коледжу вчинила кримінальне діяння, через що заведено кримінальну справу. [PERSON] вступила у зговір з землевпорядником ФОП Видющенком, з яким виготовила підроблені документи і намагалися заволодіти її земельною ділянкою та будівлею. Після порушення кримінальної справи цей «працівник від педагогіки» продовжує аморальні дії, налаштовує проти неї її сусідів, яких також намагалася обманути. Вважає, що така як [PERSON] немає права виховувати молодь України. Припускає, що в своїй роботі [PERSON] вчиняє дії для особистої користі. Просить застосувати до [PERSON] заходи професійно-кадрового характеру. (а.с.20,25). Судом встановлено, що 28 березня 2016року в адрес Міністерства освіти і науки України знову надійшла скарга [PERSON], в якій зазначає, що 12.01.2016р вона зверталася до Міністерства і нею були викладені конкретні факти незаконних дій [PERSON], які дозволяють засумніватися в законних діях [PERSON] , як головного бухгалтера. Однак отримала відписку за підписом директора департаменту Шарова, який довірив рішення питання керівництву коледжу. Просить зобовязати керівництво коледжу направити на її адресу копію наказу , яким [PERSON] призначена головним бухгалтером та копію протоколу сумісного засідання керівництва коледжу та профспілки. (а.с.17,18). Судом встановлено, що 12 вересня 2016року [PERSON] , яка проживає в [INFO], звернулася до директора коледжу [PERSON] з заявою, в якій просить видати їй копію наказу про призначення [PERSON] на посаду головного бухгалтера, копію протоколу профспілки, обґрунтовує вимоги таким. У звязку з протизаконними і аморальними діями головного бухгалтера [PERSON], вона вимушена двічі звертатися до Міністерства освіти і науки України, 12.01.2015р, 21.03.2016р, і двічі на гарячу лінію Уряду ,10.03.2016р, 09.06.2016р, але отримала чотири відписки, в яких не надали конкретної відповіді, приховуючи моральний облік і законність призначення на посаду головного бухгалтера [PERSON] (а.с.19). Судом встановлено, що під час цього звернення, [PERSON], в прийомній директора коледжу, у присутності заступника директора коледжу [PERSON], влаштувала скандал, вимагаючи негайно видати їй документи про призначення [PERSON] головним бухгалтером. На адресу [PERSON] зазначала, що остання є шахрайкою, дає хабарі, діє на підставі підроблених документів. Такий факт підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON] , яка пояснила, що у вересні 2016рокку вона почула в прийомній директора голосну розмову. [PERSON] вимагала негайно видати їй документи про призначення [PERSON] головним бухгалтером. Надала з цього приводу заяву. В прийомній також перебував секретар Лихач Е.П. Биховець говорила, що [PERSON] є шахрайкою, перебуває під слідством, дає хабарі, підробила документи для кадастрового номеру. Вона намагалася її заспокоїти і вивести з прийомної. Радила їй не змішувати особисті відносини з підприємством, оскільки це погана репутація для коледжу. [PERSON] також повідомила їм, що передала на [PERSON] матеріали в генеральну прокуратуру. Зі слів інших працівників коледжу, їй відомо, що [PERSON] і раніше приходила до коледжу і влаштовувала скандали через відносини з [PERSON]. Свідок [PERSON] , який є сусідом позивача, підтвердив в судовому засіданні, що [PERSON] розповсюджує серед сусідів, що [PERSON] намагається заволодіти її будинком, земельною ділянкою. Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] та [PERSON], проживає [INFO], пояснила в судовому засіданні, що [PERSON] зверталася до неї, як до квартальної, по своїм справам, підписати Акт про не проживання доньки [PERSON] за адресою вул. Орловська,7 для субсидії. І під час звернення розказувала їй, що [PERSON] намагається позбавити її будинку. Обзивала позивача офіристкою, шахрайкою. Звинувачувала [PERSON], що начебто вона всіх купила, і треба розібратися як вона працевлаштувалася на роботу бухгалтером. Свідок [PERSON] пояснила, в судовому засіданні, що вона вже 9 років живе по вулиці Орловський,13. Влітку 2016р [PERSON] спілкувалася з нею і казала, що [PERSON] шахрайка, у неї відбирає землю. Також казала, що Свєта може викупити і її землю. [PERSON] казала й іншим сусідам. Вона намагалася переконати [PERSON], що такого не може бути, але все марно. Потім вона пішла сама до [PERSON] і просила її розповісти, що ж дійсно сталося. В п.4 постанови від 27 лютого 2009 року N1 Пленуму ВСУ зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації, п.18 -згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, п.15 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд вважає, що відповідач, надіславши листа від 12.01.2016р до міністерства освіти, поширила відносно позивача негативну інформацію, яка принижує її честь та ділову репутацію, як головного бухгалтера коледжу, оскільки звинувачує позивача у вчиненні злочину, аморальних діях, та вчиненні корисних дій , під час виконання своєї роботи . Також суд вважає, що 12 вересня 2016 року відповідачка [PERSON] у присутності інших осіб, зокрема заступника директора коледжу [PERSON], у прийомній коледжу, обізвала позивачку шахрайкою, такою, що дає хабарі, діє на підставі підроблених документів, що є приниженням її честі та ділової репутації. Також суд вважає, що відповідач у спілкуванні з сусідами [PERSON], Шулдовицькою, називаючи позивачку шахрайкою, принизила її честь та гідність. Відповідач не надала суду жодних доказів відносно того, що повідомлені нею відомості є достовірними. \~Згідно вимог\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що діями відповідачки принижена честь та ділова репутація позивачки, а тому завдана позивачу моральна шкода. Враховуючи глибину душевних страждань, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 2000грн. Що стосується вимог про зобовязання вибачитися, суд вважає, вони не підлягають задоволенню . Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені нею судові витрати в сумі 1378грн. (а.с.33) В решті позову необхідно відмовити.

Outcome: partial