Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Тернівський міський сектор ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення. Свою позовну вимогу мотивує тим, що на праві власності їй належить будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, але з 2009 р. він не проживає в ньому. Реєстрація відповідача у будинку [ADDRESS] заважає їй розпоряджатися своїм майном. В зв'язку з чим просить усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, а саме будинком [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення [PERSON] Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить розглядати справу за її відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Тернівський міський сектор ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори 26.10.2011 р., [PERSON] є власником буд.[ADDRESS], що підтверджується копією договору. Згідно витягу про державну реєстрацію прав за №32135619 від 22.11.2011 р. [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 частина буд.[ADDRESS]. Відповідно до домової книги на буд.[ADDRESS] [PERSON] є власником буд.[ADDRESS], в якому зареєстрована сама [PERSON] та [PERSON], реєстрація якого перенесена зі старої домової книги, інших зареєстрованих осіб не значиться. Відповідно до акту квартального комітету №20 м. Тернівка Дніпропетровської області від 17.09.2014 р., відповідач в буд.[ADDRESS], не проживає з 2009 р. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач не проживає в зазначеному приміщенні, з урахуванням вимог ст.ст. 64,156 ЖК України, ч.2 ст.3 СК України суд приходить до висновку, що відповідач не був та не є членом сім'ї позивача, та на підставі зазначеного суд приходить до висновку, що до даних правовідносини можуть бути застосовані вимоги ст.ст. 317,319,321,391 ЦК України, тому суд вважає за можливе усунути [PERSON] перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON]. В позовних вимогах щодо виселення відповідача слід відмовити, оскільки згідно акту квартального комітету №20 м. Тернівка Дніпропетровської області від 17.09.2014 р., відповідач в буд.[ADDRESS] не мешкає з 2009 р., а підстав для виселення відповідача відповідно до вимог ст. 116 Житлового Кодексу України не має.

Outcome: partial