Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розпочинаючи з дня звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття. В огрнтування позовних вимог позивачка вказала, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 28.07.2015 року. Від даного шлюбу у них є малолітній син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 31 березня 2021 року шлюб між ними було розірвано. На даний час вона з відповідачем спільно не проживає. Неповнолітній син проживає із нею та перебуває на її утриманні. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати допомогу на утримання спільної дитини, проте він у добровільному порядку не забажав виконувати свій обов`язок батька, та ухиляється від утримання дитини. Вважає, що їхній син повинен бути забезпечений належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. На даний час вона офіційно не працевлаштована, а отримувані нею нерегулярні доходи не дають можливості забезпечувати дитину усім необхідним. Їй відомо, що відповідач інших дітей на утриманні не має. Відповідач офіційно не працевлаштований, проте регулярно їздить на заробітки за кордон, а тому має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Позивачка [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені 06.10.2021 року, 21.10.2021 року та 11.11.2021 року не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України /а.с.15/. Відповідач повідомлявся таким чином, оскільки попередньо на адресу суду надійшла відповідь Крупецької сільської ради, Дубенського району, Рівненської області в якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] знятий з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] , 21.01.2021 року. Однак [PERSON] також був повідомлений про час та місце судового розгляду справи у встановленому порядку, шляхом надіслання судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача вказаного у позовній заяві, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду, із позначкою «вручено особисто»/а.с.16,22/. Причини неявки в судові засідання відповідач [PERSON] не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи те, що відповідач у судове засідання не з`явився та в силу того, що судовий розгляд здійснюється упродовж розумного строку та за наявної згоди позивачки, суд дійшов до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Заслухавши сторони та дослідивши докази по справі, оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд за внутрішнім переконанням, дійшов до наступних висновків. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Згідно ч.2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , є батько - [PERSON] та мати - [PERSON] /а.с.4/. Судом було досліджено свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] згідно якого [PERSON] та [PERSON] 28.07.2015 року уклали шлюб /а.с.5/. Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області 31 березня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с.6-7/. Статтею ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини що мають істотне значення. Крім того, цією ж статтею передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено, відповідач по стану здоров`я працездатний, офіційно не працює, проте регулярно їздить на заробітки за кордон, інших утриманців на утриманні не має. Обставин, які б звільняли відповідача від обов`язку по утриманню свого неповнолітнього сина судом не встановлено. Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, її доходи носять мінливий, нерегулярний дохід. Належне матеріальне становище неповнолітньої дитини забезпечити сама не може. Суд, враховуючи обставини справи та норми законодавства, які регулюють сплату аліментів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина підлягають задоволенню повністю. Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У позовній заяві позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалася на положення ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З відповідача підлягає стягненню на користь держави 908 грн. судового збору, у зв"язку з тим, що позивачка згідно ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду по категорії справ про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved