Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 26 лютого 1994 року виконкомом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 11. Позов обґрунтований тим, що від шлюбу вони мають спільних дітей, неповнолітнім з яких є лише син [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачкою. Причиною, що спонукала звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу вказує на те, що на протязі останніх років в сім'ї постійно виникали непорозуміння, сварки та скандали, що унеможливлювало спільне проживання, в зв'язку із чим вони припинили свої шлюбні відносини та дійшли згоди про роздільне проживання. Неодноразові спроби налагодити відносини в сім'ї позитивних наслідків не давали, примирення між ними не відбулось, сім'я на даний час існує лише формально, тому позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, відтак шлюб має бути розірваний. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з'явилась, однак в матеріалах справи наявна заява її представника [PERSON], відповідно до якої з приводу задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу він не заперечував, просив залишити без розгляду клопотання про надання часу для примирення. Ураховуючи те, що позивач скористався своїм правом, що передбачене ч.2 ст.158 ЦПК України, а відповідач не з'явилась приймаючи участь у розгляді справи через представника, який не з'явився в судове засідання без поважних причин, відтак підстав, що передбачені ст.169 ЦПК України для відкладення розгляду справи суд не вбачає, тому проводить розгляд в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 лютого 1994 року виконкомом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 11 та видано свідоцтво про укладення шлюбу, серії [NUMBER] (а.с.3), після реєстрації якого відповідачка змінила своє прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". Від цього шлюбу сторони мають двох дітей, неповнолітній з яких є син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, дитину разом не виховують, господарства не ведуть, побут ведуть окремо. Жодних заходів щодо примирення та збереження сім'ї не вживають, відповідачка просила її клопотання про надання часу на примирення залишити без розгляду, а відтак слід дійти до висновку, що наміру зберегти сім'ю вони не мають, обоє впевнені, що їх сім'я розпалась остаточно та її збереження є недоцільним. Правовідносини, що є предметом даного спору є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 1 СК України передбачено, що сімейні відносини будуються на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Зі змісту ст.ст.104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення. Разом з цим, суд залишає відповідачеві прізвище набуте нею у зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки вона не виявила наміру відновити дошлюбне прізвище, що узгоджується з приписами ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.104, 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved