Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду та змінивши предмет позову до початку розгляду справи, просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/9408/82/66217 за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 494 700,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.00 % з кінцевим терміном повернення 24.12.2017 року. Також між сторонами було укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору від: 24.12.2007 року № 014/9408/82/66217; 22 липня 2009 року № 96-05/13/824; 15.04.2010 року № 96-05/13/986, за якими вносились зміни до договору, змінювалась процентна ставка, доповнювались новими пунктами договору, змінювавсь текст договору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2011 року визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] за якою [PERSON] виділилася квартира [ADDRESS], яка є предметом договору іпотеки від 24.12.2007 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], отже відбулася зміна власника майна, яке є забезпеченням виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 014/9408/82/66217 від 24.12.2007 року, що в свою чергу є підставою для заміни відповідача [PERSON] на [PERSON] (а.с.105). В зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконує, станом на 06.03.2012 року утворилась заборгованість за кредитним договором включаючи відсотки та пеню, в розмірі 540 810,65 дол. США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 4319995,47 грн., в зв'язку з чим позивач просить звернути стягнення на нерухоме майно, квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], та встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених в позовній заяві просив позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач та третя особа у судове засіданя не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи у свою відсутність до суду не направили. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача та третьої особи, вважає можливим розглядати справу у їх відсутність на підставі ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 24.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/9408/82/66217 за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 494 700,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.00 % з кінцевим терміном повернення 24.12.2017 року (а.с.7-9). Також встановлено, що до вказаного вище кредитного договору було укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору від: - 24.12.2007 року № 014/9408/82/66217 - відповідно до якої внесено зміни до п. 1.1.6.; 1.1.7.; 1.2.1. Кредитного договору, а саме: "Дата остаточного погашення кредиту 24 грудня 2027р., а строк кредиту (строк користування кредитом) складає 240 (місяців)" та зменшено процентну ставку до 13,50 відсотків річних; (а.с.10-13) - 22 липня 2009 року № 96-05/13/824 - відповідно до якої на період з 22 липня 2009 року по 22 листопада 2009 року Сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення Кредиту; (а.с.14-15) - 15.04.2010 року № 96-05/13/986 - відповідно до якої на період з 15 квітня 2010 року по 15 квітня 2010 року Сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення Кредиту (а.с.16-18). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 24.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки №014/9408/82/66217, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку позивачу належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 5 778 649,00 грн. (а.с.72-77). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2011 року визнано мирову угоду, в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, укладену між [PERSON] та [PERSON] за якою [PERSON] виділилася квартира [ADDRESS] (а.с.99). Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується отримати Кредит використати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму Кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, та комісії згідно умов Договору та Тарифів Кредитора, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором. Відповідно до п. 7.2. Кредитного договору, позичальник зобов'язався здійснювати погашення Кредиту та процентів ануїтентними платежами у Валюті Кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання Кредиту до 25 числа кожного місяця. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.19), однак, [PERSON] після отримання кредитних коштів не виконано зобов'язань, визначених кредитним договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договору банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 21.10.2011 року позивачем була направлена [PERSON] вимога за № С11-114-1-3/755, погасити прострочену заборгованість на протязі 30 днів, а у разі, якщо [PERSON]не погасить наявну заборгованість, позивач розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.22-23). Проте, [PERSON] не виконано умови кредитного договору, наявну заборгованість не погашено. Вимогу позивача щодо погашення заборгованості відповідач залишили без уваги. Таким чином, у зв'язку з порушенням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором станом на 06.03.2012 року утворилась заборгованість в розмірі 540810,65 дол. США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 4 319 995,47 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 436 664,02 дол. США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 3 488 072,19 грн.; прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 5898,34 дол. США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 47115,94 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 55869,56 дол. США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 446286,05 грн.; пені за простроченя погашення кредиту в розмірі 4368,09 дол. США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 34982,30 грн.; пені за прострочення погашення відсотків в розмірі 43908,98 дол. США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 350744,93 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, перевіреному у судовому засіданні (а.с.19-33). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частки позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 16.3. кредитного договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим Договором Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного доня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним і по день виконання Позичальником простроченого зобов'язання включно. Відповідно до п. 9.1. кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту Позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за Кредитом, пеню та штрафи відповідно до цього Договору. Відповідно до п. 9.2.-9.3. кредитного договору передбачено, що Кредитор вправі пред'явити Позичальнику вимогу про дострокове погашення Кредиту у випадку прострочення Позичальником більше ніж на 30 календарних днів строків погашення Кредиту. Позичальник зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за цим Договором протягом не більше ніж 30 календарних днів з моменту її пред'явлення. У разі невиконання Позичальником цієї вимоги Кредитор має право звернути стягнення за будь-яким з Договорів забезпечення або вжити інші заходи для стягнення заборгованості Позичальника за цим Договором. Відповідно до п. 5.2. договору іпотеки іпотеко держатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов'язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, який зазначено у кредитному договорі, у наступних випадках: - якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлений кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Положеннями ч. 1 ст. 575 та ст. 589 ЦК України регламентовано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання. В судовому засіданні 30.05.2014 року задоволено клопотання представника позивача від 25.04.2013 року та замінено відповідача [PERSON] на відповідача [PERSON] так як право власності перейшло до [PERSON], що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.111-114). Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до п.13.3 договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки складає 5778649,00 грн.. Також, у відповідності до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Таким чином, оскільки в судовому засідання встановлено, що [PERSON] порушено умови кредитного договору, [PERSON] має відповідати за задоволення вимоги іпотекодержателя нерухомим майном, що є предметом іпотеки так як відповідно до ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Враховуючи вказане, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS], підлягають задоволенню. Відповідно до п. 42 зазначеної вище Постанови Пленуму резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Постановою від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України "Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Крім того, у відповідності до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог наступним чином: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/9408/82/66217 від 24 грудня 2007 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], в загальній сумі 4 319 995,47 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], шляхом продажу з прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчого провадження. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 575, 589, 624, 625, 629,1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 23, 33, 37, 38, 39, 41, 43 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням п.9, 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»та

Outcome: approved