Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди шляхом визначення способу його участі у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , [INFO] , у вигляді систематичних побачень з сином кожної п`ятниці з 17.00 по 19.00 годині неділі без присутності матері - [PERSON] . Також просить надати йому можливість спільного відпочинку з сином щорічно, раз на рік тривалістю 21 календарний день без присутності матері, [PERSON] та третіх осіб. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що з 26 квітня 2017 року по 21.12.2018 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу і спільного мешкання мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки і подружнє життя у них з відповідачкою не склалися через відсутність взаєморозуміння між ними і з серпня 2018 року вони припинили спільне мешкання, перестали вести спільний бюджет та повністю припинили сімейно-шлюбні відносини. Після припинення сімейно-шлюбних відносин їх син залишився проживати з матір`ю. Фактично з самого моменту розлучення, у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні їх сина [PERSON] , його відвідуванні, протягом 2019 року він періодично бачився з сином, але в подальшому зі сторони відповідачки почалися створюватися штучні перешкоди стосовно неможливості його нормального спілкування з сином. Наразі, через необгрунтовані відмови відповідачки він взагалі не може і спілкуватися та бачитися з сином. Всі його намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з сином. З цих підстав вважає свої права як батька порушеними. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на їх сина, він вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. 05 жовтня 2020 року ухвалою суду прийнято до свого провадження дану цивільну справу, постановлено розгляд даної справи проводити за правилами загального позовного провадження, справу призначено у підготовче судове засідання. 28 жовтня 2020 року ухвалою суду витребувано з Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Кам`янської міської ради висновок щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , який мешкає окремо від дитини, що отримано судом 11.01.2021 року. 10.11.2020 року від представника відповідача Чабаненко В.Т. до суду надійшов відзив на позов, в якому вона зазначила, що відповідач частково визнає позов, зокрема не заперечує проти зустрічей з дитиною, зазначає про можливість зустрічей батька з сином в присутності матері чи іншої третьої особи кожної п`ятниці тижня з 17.00 до 19.00 годин, а в іншій частині позовних вимог просить відмовити. 11 січня 2021 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання про долучення до участі у справі в якості третьої особи - Службу у справах дітей Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні пояснив, що не бачився з сином близько року, спілкувався з дитиною до грудня 2019 року поки мати надавала можливість. Він звертався до органу опіки та піклування та суду, щодо вирішення питання про прийняття участі, батька дитини, у її вихованні. В грудні 2019 року підписував свою згоду на виїзд сина до Туреччини, після чого дружина сказала, що буде надавати дити і не буде перешкоджати у спілкуванні з ним. Одного разу вона таки дійсно дала дитину, однак в подальшому у нас відбувся конфлікт, через те, що вона приїхала забирати її, о 12.00 годині ночі, коли дитина вже відпочивала, через що вона зверталася до поліції. Посилався, на те що, не чіпав ніколи дружину. Відносно негативної характеристики з місця роботи, пояснити не зміг, оскільки йому не відомо, чому саме керівництво надало такий відгук про нього. Бажає щоб дитина кожні вихідні проводила з ним. Просив задовольнити цивільний позов. Представник позивача - адвокат Бреже Л.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, просила їх задовольнити. Пояснила, що зазначений у позові спосіб не буде суперечити інтересам дитини, оскільки законодавчо передбачено участь у вихованні батька дитини. Вважає висновок органу опіки та піклування щодо спілкування з дитиною дуже поверхневим і формальним та таким, що носить рекомендаційний характер. Представник відповідача - адвоката Чабаненко В.Т. у судовому засіданні заперечувала проти повного задоволення позову. Вважає доцільним час зустрічей батька з дитиною як зазначено у висновку Органу опіки та піклування. Пояснила, що дитині потрібен час щоб звикнути до батька. Відповідачка не надавала батькові дитину після завдання їй позивачем фізичного болю та тілесних ушкоджень. Вважає, що зустрічі батька з дитиною на кожних вихідних буде порушувати права матері. Частково визнає позов, погоджується на час зустрічей зазначеному у висновку Органу опіки та піклування, а саме раз на тиждень щосуботи з 11.00 годин до 13.00 годин у присутності матері або її родичів. Крім того пояснила, що будь-які докази у підтвердження того, що позивач застосовував до відповідача фізичну силу, крім її звернення у поліцію, та те, що позивач вживав алкогольні напої, у неї відсутні. Вказані обставини їй відомі зі слів відповідачки. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без присутності представника органу опіки та піклування. Враховуючи малолітній вік дитини, рівень її розвитку щодо можливості висловити свою думку з приводу спору, суд вважає, що особиста участь дитини в розгляді даної справи недоцільна. З`ясувавши позиції сторін, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). У судовому засіданні встановлено, що сторони розірвали шлюб, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, загально бюджету не мають, син сторін мешкає з матір`ю. Як визнається сторонами у справі, з грудня 2019 року батько не спілкується з сином, оскільки мати перешкоджає в спілкуванні після виникнення між сторонами конфліктних ситуацій, на теперішній час сторони не можуть самостійно знайти порозуміння щодо порядку і способу участі батька у спілкуванні з малолітнім сином. Для вирішення питання щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні зі своїм сином позивач звертався до Петриківської райдержадміністрацїї. Але Листом від 04.03.2020 йому було повідомлено про нову адресу проживання відповідачки з їх сином ( [ADDRESS] ) та рекомендовано звернутися до органу опіки та піклування Соборного району м. Дніпро (а.с.16). При подальшому зверненні позивача до управління служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради. Листом від 20.08.2020 року йому повідомлено, що відповідачка була запрошена до управління - служби, на запрошення з`явилася зі своїм представником та надала письмові пояснення в яких зазначила, що фактично мешкає разом з сином за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим позивачу було рекомендовано звернутися з позовом до суду за місцем реєстрації відповідача (а.с. 15). За інформацією про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм сином і позивачем у справі (а.с. 12, 19, 20). Напруженість стосунків сторін та їх конфліктність між собою також підтверджується наданими представником відповідача до відзиву: висновками за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 8379 (а.с. 51), № 2181 (а.с. 52), № 3862, 3863 (а.с. 53), виписками із медичних карт [PERSON] і [PERSON] (а.с. 56-57). Службову характеристику [PERSON] надану представником відповідача (а.с. 54), суд не приймає до уваги, оскільки вона не стосується його відносин з дитиною або відповідачем у справі, як колишньою дружиною та матір`ю їх спільного сина. За матеріалами висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вих. № 20/927 від 29.12.2020 року про встановлення [PERSON] способів участі у вихованні сина [PERSON] (а.с. 66-72), прийнятого після опрацювання батьківського питання службою у справах дітей міської ради з увагою на рішення Комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі КМР, було обстежено умови проживання сторін як батьків [PERSON] , [INFO] , не встановлено незадовільних умов проживання чи наявність негативних характеристик у [PERSON] та рекомендовано за доцільне визначити [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] щосуботи з 11.00 годин до 13.30 годин у присутності матері дитини або родичів з боку матері. Відповідно до Принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з вимогами ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства", дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно норм ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.p> Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Оцінивши наявні в справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з чим загострились взаємовідносини між позивачем та відповідачем. Така ситуація не дає можливості в інший спосіб вирішити питання про визначення порядку та способів спілкування з дитиною, який мав би влаштувати кожну із сторін та врахувати при цьому інтереси малолітньої дитини. Наявність даного спору, який розглядається в судовому порядку за позовом батька [PERSON] , є прямим свідченням того, що батько дитини має намір приймати участь у вихованні сина. Не можуть бути прийняті до уваги доводи сторони відповідача про те, що позивач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, його поведінка негативно впливатиме на психіку дитини, оскільки вказані доводи, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а лише ґрунтуються на суб`єктивному негативному відношенні відповідача до позивача. Вирішуючи даний спір суд вважає, що батько має право на спілкування зі своїм сином. При цьому, суд враховує вік малолітньої дитини та її постійне проживання з матір`ю, а також враховує необхідність дотримання режиму малолітньої дитини. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дітей, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статтей 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України "Про охорону дитинства" та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідного сина, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч.4-6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Оцінивши наданий суду висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вих. № 20/927 від 29.12.2020 року, суд приймає його до уваги в частині обов`язковості присутності матері чи її родичів при зустрічах батька з дитиною, але вважає неприйнятним в частині кількості годин спілкування батька з дитиною, вважаючи недостатнім для батька 2,5 годин раз на тиждень кожної суботи з 11.00 до 13.30 годин, а тому приходить до наступних висновків. При встановленні способу спілкування [PERSON] , суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей та доцільність прийняття батьком участі у вихованні сина, зважає на вік та потрібність у дитини бачити батька та бути поруч з обома батьками, у зв`язку з чим вважає за необхідне визначити систематичну участь позивача у вихованні і спілкуванні з дитиною щотижня раз у будній день та раз у вихідний день. Оскільки на момент ухвалення рішення малолітньому [PERSON] вже виповнилось 3 роки, він має адаптацію до соціуму і може відвідувати дитячі дошкільні заклади протягом дня, але враховуючи стать дитини, її малолітній вік та те, що в цьому віці дитина має денний сон, звичні години годування і певний розпорядок дня, суд вважає за необхідне визначити спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина у вигляді побачень: щотижня у п`ятницю з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. та у неділю з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в громадських місцях та дитячих закладах та за місцем реєстрації батька або за місцем проживання дитини без порушення режиму дня дитини у присутності матері [PERSON] або за домовленістю з нею без її присутності. Суд не вважає за доцільне задоволення вимоги позивача про надання йому можливості бачитися з дитиною з п`ятниці по неділю та спільного відпочинку з сином щорічно тривалістю 21 календарний день - без присутності матері, оскільки малолітній син сторін, в силу свого віку і статі не може проводити всі вихідні та довготривалі відпочинки з позивачем без присутності матері. До такого висновку суд прийшов, враховуючи, що проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає позивача, як батька. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька. При цьому, суд звертає увагу позивача, що в разі подальшої зміни у відносинах з сином і позивачем, а також зміни інших обставин, він не позбавлений можливості в майбутньому звертнутись до суду за зміною способу участі його у вихованні та спілкуванні з дитиною. Також, суд звертає увагу сторін, що дане рішення не є перешкодою для них в подальшому спільно домовитись і визначити участь у вихованні дитини в інший спосіб, враховуючи її вік, дорослішання, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це, оскільки рішення суду не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів і годин побачень позивача з дитиною. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині заявленого ним способу і порядку участі у вихованні сина та спілкуванні з ним підлягають частковому задоволенню за вищенаведеним порядком у вказаний судом спосіб. При вирішенні питання щодо стягнення суми судового збору за подання відповідного позову, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, в якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial