Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач у грудні 2017 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON] та вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті батька. Матір позивача, тобто дружина померлого, [PERSON], спадщину, яка відкрилася після смерті свого чоловіка не приймала і на неї не претендує. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив. Права позивача як єдиного спадкоємця за законом після смерті батька вже підтверджені свідоцтвами про право на спадщину за законом, які видані Тростянецькою районною нотаріальною конторою 07.03.2001 року згідно до якого позивач успадкувала квартиру (спадкова справа №105, реєстр №555) та грошові вклади (спадкова справа №105, реєстр №557). Однак позивач повністю реалізувати свої права спадкоємця першої черги за законом після смерті батька немає можливості в зв'язку з наступним. У померлого батька була матір - [PERSON], яка померла [INFO] року її чоловік [PERSON] помер раніше. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв батько позивача син покійної,оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковий майном, поховав її, забрав речі з будинку, що знаходилися по [ADDRESS] спочатку доглядав за будинком, а потім розпорядився на свій розсуд розібрав його. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини він не звертався та спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. [PERSON] володіла на праві власності земельною часткою (паєм), колективного сільськогосподарського підприємства - САПТ ЗТ імені Леніна, що знаходиться в с.Жигайлівка, Тростянецького району, Сумської області площею 5,95 умовних кадастрових гектарів, що підтверджувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим на підставі розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації №115 від 04.03.1997 року. Сертифікат зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за [NUMBER] від 25.03.1997 року, але при видачі свідоцтва були допущені замість правильного «[PERSON]» було зазначено «[PERSON]», а замість правильного «[PERSON]» зазначено схоже, але не тотожне «[PERSON]». На даний час оригінал цього сертифікату втрачено і це стало підставою для того, щоб нотаріус виніс постанову від 11.12.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після смерті її батька. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд: 1) установити факт належності [PERSON], яка померла [INFO] у с. Жигайлівка Тростянецького району Сумської області, правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай) сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу "Імені Леніна" площею 5,95 умовних кадастрових гектарів серії [NUMBER], виданим на підставі розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації № 115 від 04.03.1997 та зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за [NUMBER] від 25.03.1997; 2) установити факт прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] у с.Жигайлівка Тростянецького району Сумської області; 3) визнати за позивачем право на земельну частку (пай) сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу "Імені Леніна" площею 5,95 умовних кадастрових гектарів, оформленого сертифікатом на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим на підставі розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації № 115 від 04.03.1997 та зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за [NUMBER] від 25.03.1997 у порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] [PERSON], який помер [INFO] у м. Тростянець Сумської області. Позивач [PERSON] у судовому засіданні, позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Позивач пояснювала, що її бабуся [PERSON] проживала сама у с.Жигайлівка, її чоловік помер раніше неї, її син - батько позивача, з родиною жив у м.Тростянець. За життя бабуся працювала у колгоспі ім.Леніна, мала право на земельну частку (пай). Коли бабуся померла, її син поховав, розпорядився її майном, проте спадщину не оформлював. Позивач вказала, що у відділі Держгеокадастру дізнались, що бабусі був виданий Сертифікат на земельну частку (пай), проте в ньому помилково указано її прізвище як «[PERSON]». Ураховуючи, що оригінал Сертифікату втрачений та у прізвищі власника допущена помилка позивачу нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Представник Боромлянської сільської ради Ворона І.І. подав заяву про розгляд справи без участі представника, щодо вирішення справи поклався на розсуд суду (а.с. 36). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON], померлого [INFO] року, який був сином [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с. 10-14). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області за [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, значаться земельні ділянки для товарного виробництва в с.Жигайлівка Тростянецького району Сумської області. [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом сама. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Боромлянської сільської ради не посвідчувався (а.с.19). На підставі листа від 30.01.2018 року відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області установлено, що на ім'я [PERSON] виписаний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] по САПТЗТ ім.Леніна на підставі розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області №115 від 04.03.1997 року. Сертифікат зареєстровано у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] від 25.03.1997 року та видано, що підтверджується копією аркушів книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) із записом про реєстрацію сертифіката. Також листом від 07.12.2017 року повідомлено, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON], факту реєстрації сертифікату не встановлено (а.с.18, 46,47,48). Постановою приватного нотаріуса Тростянецького районного нотаріального округу від 11.12.2017 року [PERSON] на підставі частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), у зв'язку з відсутністю документу підтверджуючий право власності на спадкове майно (а.с. 20). У тижневику «Круглий двір» від 25.01.2018 року опубліковано оголошення про те, що вважати недійсним втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] [NUMBER] від 25.03.1997. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Ураховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] позивач обґрунтовано звернулася до суду. Часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] [INFO], а після смерті [PERSON] є [INFO] року. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7) відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Ураховуючи викладене та час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] спірні правовідносини щодо спадкування спадщини після його смерті регулюються нормами ЦК УРСР. За приписами статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 50689481 від 26.01.2018 року, наданою Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, спадкова справа не заведена (а.с.50-51). Ураховуючи приписи статей 548, 549 ЦК УРСР, [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON] фактично вступив в управління та володіння її спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину після її смерті. З огляду на дані Спадкового реєстру [PERSON] не отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] по САПТЗТ ім.Леніна. Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 50689508 від 26.01.2018 року, наданою Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, заведена спадкова справа №105/2001 та видано свідоцтво про право на спадщину 07.03.2001 року за реєстровим №555. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 07.03.2001 року [PERSON] є спадкоємцем майна забари [PERSON] та спадкове майна на яке видано свідоцтво, складається із : квартири під [ADDRESS], що належить померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.12.1996 року та грошових вкладів з належними процентами, що знаходяться в ощадбанку №3237/010 м.Тростянець, на рахунку [NUMBER], [NUMBER], що належать померлому на підставі ощадних книг, виданих 14.02.1985, 29.03.1993, ощадбанком №3237/010 м.Тростянець (а.с.15,16) Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про установлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Ураховуючи, що від факту, який просить установити заявник залежить виникнення у останньої права на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], яку прийняв [PERSON] - батько позивача, і законом не визначено іншого порядку його установлення, внести виправлення у первинні документи померлої неможливо, заявник обґрунтовано звернулася до суду із вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що є матір'ю позивача, та свекрухою [PERSON], яка жила у с.Жигайлівка Тростянецького району, була 1910 року народження, уродженка с.Гребиниківка, все життя аж до старості пропрацювала у колгоспі ім.Леніна, у зв'язку з чим і отримала право на земельну частку (пай). У сертифікаті очевидно було допущено описку у написанні її прізвища. Син [PERSON] був єдиним спадкоємцем після матері, оскільки її чоловік помер ще до 1985 року, донька її також померла. Перед смертю син її забирав до м.Тростянця зимувати, але їй не сподобалось, вона повернулась у с.Жигайлівку, де і померла у 1997 році, її поховав син, продав хату, розпорядився її речами. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що знав за життя [PERSON], яка проживала у с.Жигайлівка на одній вулиці з його бабусею. Її у селі звали «[PERSON]», вона працювала у колгоспі ім.Леніна свинаркою, телятницею, в займалась вирощуванням овочів. Вона померла 1997 року, її поховав син [PERSON]. Факт роботи [PERSON], [INFO], уродженки с.Гребениківка, у колгоспі ім.Леніназ 1944 по 1967 роки підтверджується дослідженими судом матеріалами пенсійної справи [PERSON]. Крім того, згідно з довідкою Жигайлівської сільської ради від 24.11.1977 року, що міститься в пенсійні справі, [PERSON] поховав [PERSON] та отримав суму недоодержаної за життя нею пенсії за серпень-листопад 1997 року, що підтверджує також факт його вступу в управління та володіння спадковим майном матері. Дослідженні в ході судового розгляду докази у сукупності підтверджують, що при виготовленні сертифікату серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Голови Тростянецької районної державної адміністрації від 04.03.1997 року № 115, про право на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колективній власності акціонерно-пайового товариства закритого типу «ім.Леніна» було помилково вказано прізвище особи, яка має право на земельну частку (пай), замість «[PERSON]» указано «[PERSON]», замість «[PERSON]» указано «[PERSON]». Досліджені під час судового розгляду докази не дають підстав для розумного сумніву в тому, що указаний сертифікат належить саме [PERSON], яка померла [INFO] року. За таких обставин, оскільки [PERSON]згідно з положеннями пункту 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді земельної частки (пай) за сертифікатом серії [NUMBER] від 04.03.1997 року, право на яку спадкодавець отримала у встановленому законом порядку, а тому ураховуючи, що [PERSON] визнається таким, що прийняв спадщину після матері [PERSON], позивач як його єдиний спадкоємець, що прийняла спадщину після його смерті також набула право на спадкування всіх його прав, що належали йому на момент його смерті, у тому числі право на земельну частку (пай) за указаним сертифікатом, а тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право в порядку спадкування за законом слід визнати за ним рішенням суду. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved