Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментах. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачкою, [PERSON] , перебував у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2004 року по 09 червня 2015 року . Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 28 травня 2015 року шлюб було розірвано. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , у свідоцтві про народження якої він записаний батьком. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 31 серпня 2015 року на утримання дитини з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно рішення суду стягування аліментів необхідно розпочати з 11 червня 2015 року - з дня пред`явлення позову до суду та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Згідно повідомлення державного виконавця Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Єрмолаєвої Т.С., постановою від 28.05.2019 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №559/1489/15 від 21.05.2019 року, що видав Дубенський міськрайонний суд про стягнення з нього аліментів. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 21.05.2019 року [PERSON] звернулася із заявою до начальника Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мулик Г.П., у якій просила прийняти до виконання виконавчий документ №559/1429/15-ц і стягувати з [PERSON] аліменти з дати, зазначеної у виконавчому листі. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по АСВП №59218598 станом на 01.08.2019 року за період з червня 2015 року заборгованість складає 123 572,17 грн. На час виконання розрахунку заборгованості по аліментах за минулий період діяла редакція ч.З ст. 197 Сімейного кодексу України, згідно якої суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою на користь якої присуджено аліменти. Законом України №1404-УІІІ від 02.06.2016 року, який набув чинності з 05.10.2016 року, ч.З ст.197 СК України втратила силу. Оскільки, жодної поважної причини для непре`явлення виконавчого листа №559/1489/15 від 21.05.2019 року, що видав Дубенський міськрайонний суд про стягнення аліментів у [PERSON] не було, а про наявність рішення суду про стягнення аліментів їй було відомо з дня його ухвалення 31.08.2015, тому у відповідності до ч.З ст.197 СК України вважає, що суд може звільнити від заборгованості по аліментах за період з 11.06.2015 по 04.10.2016. Відповідний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.06.2015 року у справі 523/1974/16-ц. Згідно ч.2 ст.197 СК України (в чинній редакції) за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Такою істотною обставиною є те, що рішення Дубенського міськрайонного суду від 31 серпня 2015 року він виконував в добровільному порядку: регулярно надавав матеріальну допомогу на утримання дочки, оздоровлював її за свій рахунок, по її бажанню купував різні речі, дав 10 000 грн на брекети. А коли не мав грошових коштів сплачувати аліменти на утримання дочки, то йому допомагали батьки. З врахуванням наведеного, просить звільнити від сплати заборгованості зі сплати аліментів і за період з 05.10.2016 року, тобто з 11.06.2015 по 01.08.2019. 04 листопада 2019 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву у якому категорично не згідна з доводами позивача та зазначає наступне. [PERSON] вважає, що вона без поважної причини не пред`явила до виконання виконавчий лист, а тому має право на звільнення від сплати заборгованості за період з 11.06.2015 року по 04.10.2016 року. Обґрунтовуючи це право позивач посилається на положення ч.2 ст.197 СК України, якою передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. При цьому позивач вважає, що істотною обставиною, яка йому дає таке право є те, що він нібито регулярно надавав матеріальну допомогу. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 серпня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/2 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 11 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Позивачу про існування такого рішення суду було відомого, оскільки він був присутній в судовому засіданні, коли виносилось рішення, що слідує зі змісту самого рішення. Після винесення судом рішення про стягнення аліментів була досягнута усна домовленість про те, що [PERSON] буде добровільно сплачувати аліменти, оскільки на той момент він був офіційно працевлаштований і не хотів, щоб колеги по роботі знали про таку обставину його особистого життя. Одак , протягом чотирьох років відповідач уникав свого обов`язку щодо участі в утриманні дитини і ухилявся від сплати аліментів. У зв`язку із цим, 21.05.2019 отримала в Дубенському міськрайонному суді Рівненської області виконавчий лист та того ж дня вказаний виконавчий лист був пред`явлений до виконання у Дубенський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби. Вважає, що причина неподання виконавчого листа для примусового стягнення є поважною, оскільки позивач знав про існування рішення суду, яким його зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дитини, він зобов`язався сплачувати їх без пред`явлення виконавчого листа у виконавчу службу, однак своїх обіцянок не дотримався. В даний час донька навчається за кордоном. Навчання в даному закладі освіти платне, що потребує додаткових витрат на оплату навчання, оплату проживання в гуртожитку та додаткові витрати на проживання. Однак, позивач жодним чином ні матеріально, ні морально не допоміг оплатити витрати. У зв`язку із цим, не підлягає задоволенню вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів. 26 листопада 2019 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, згідно якого з доводами відповідача не згідний. Підтвердив, що усна домовленість між ними досягнута була і він добровільно сплачував аліменти і вони з дитиною залишились зареєстрованими за місцем його проживання у [ADDRESS] . Він купував дитині одяг, взуття, медикаменти та канцтовари. Просив дати номер банківської карти, щоб вносити кошти офіційно, однак відповідач без зазначення причин категорично відмовилась. Натомість, він постійно надавав допомогу безпосередньо дочці та купував речі на її потреби та за її бажанням проти чого відповідач не заперечувала. 05 грудня 2019 року відповідач [PERSON] подала заперечення на відповідь на відзив, згідно якого зазначила, що позивач просив зробити дочці картку, щоб він міг перераховувати кошти. У відділення Приватбанк вона виготовила картку Юніора на ім`я дочки та віддала її позивачу для активації, однак він її не активував та кошти не перераховував. Стосовно тверджень про купівлю багатьох дороговартісних речей, то підтверджує лише той факт, що одного разу дав гроші у сумі 10000 грн, які були використані на додаткові витрати для дитини, а саме на лікування зубів. Про інші факти придбання речей ій не відомо та при спілкуванні з дитиною остання такі факти заперечує. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з зазначених підстав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 21 травня 2019 року [PERSON] звернулася із заявою до начальника Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мулик Г.П., у якій просила прийняти до виконання виконавчий документ №559/1429/15-ц і стягувати з [PERSON] аліменти з дати, зазначеної у виконавчому листі (а.с.14). На виконанні у Дубенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебуває виконавчий лист №559/1489/15-ц виданий 21.05.2019 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частини всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2015 року з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по АСВП №59218598 станом на 01 серпня 2019 за період з червня 2015 року заборгованість [PERSON] складає 123 572 гривень 17 копійок (а.с.9-10). Оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині звільнення від заборгованості по сплаті аліментів за період з 11 червня 2015 року до 04 жовтня 2016 року, щодо звільнення від заборгованості по сплаті аліментів за період з 05 жовтня 2016 року по 01 серпня 2019 року суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення з огляду на наступне. Позивач посилається на частину 3 статті 197 Сімейного кодексу України у редакції Кодексу, що діяла до 05 жовтня 2016 року, як на підставу своїх вимог, яка передбачала, що "суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти." Аналогічна вимога зазначена у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст.197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачало. Існування усної домовленості між сторонами не перешкоджало відповідачу звернутись із виконавчим листом, тим більше у разі не виконання усної домовленості у неї були всі підстави звернутись із вимогою про примусове стягнення аліментів. Тому, із загальної суми заборгованості, яка становить 123572 гривень17 копійок потрібно відрахувани суму боргу по аліментах за період з 11.06.2015 по 04.10.2016, що у сумі складає 22338,33 грн, виходячи із сум нарахування аліментів зазначених у розрахунку. Таким чином, червень 2015 - 796,67 грн, липень 2015 -1229 грн, серпень 2015 - 1229 грн, вересень 2015 - 1229 грн, жовтень 2015 - 1339 грн, листопад 2015 - 1339 грн, грудень 2015 - 1339 грн, січень 2016 - 1393 грн, лютий 2016 - 1393 грн, березень 2016 -1393 грн, квітень 2016 - 1535 грн, травень 2016 - 1535 грн, червень 2016 - 1535 грн, липень 2016 - 1611,50 грн, серпень 2016 - 1611,50 грн, вересень 2016- 1611,50 грн, жовтень 2016 -1698,50/31*4=219,16 грн. Щодо звільнення від заборгованості по сплаті аліментів за період з 05 жовтня 2016 року по 01 серпня 2019 року, суд зазначає, що відповідно до ч 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання позивача, на ті обставини, що він купував дитині речі, давав кошти не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Отже, доводи, на які посилається позивач, відповідно до чинного законодавства, не можуть слугувати підставою для звільнення від заборгованості по сплаті аліментів та не підлягають задоволенню за необгрунтованістю.

Outcome: dismissed