Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] і просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь останнього грошові кошти у розмірі 190185,50 грн. Свої вимоги мотивує тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23.09.1995 року по 24.11.2011 рік. 05.07.1995 року [PERSON] (до шлюбу Рощина) Л.І. купила житловий будинок під № 6 по пров. Пастера в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, житловою площею 41,2 кв.м, без надвірних споруд. Під час перебування у шлюбі, технічний стан зазначеного будинку значно змінився, загальна площа збільшилась до 269 кв.м, житлова до 88,1 кв.м, а також були добудовані надвірні споруди, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року по справі № 22-ц/785/1334/15. Також вказаним рішенням встановлено вартість робіт по реконструкції та добудові будинку у період перебування подружжя [PERSON] у шлюбі, яка становила 272686 грн. При цьому, 19.02.2015 року Апеляційним судом Одеської області було ухвалено інше рішення по справі № 22-ц/785/1138/15, яким за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки, площею 0,1028 га, що розташовані по вул. Пастера, 6 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, у звязку з чим суд апеляційної інстанції, врахувавши зазначені обставини, у своєму рішенні від 13.03.2015 року встановив, що частка, яка може бути стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] у якості компенсації витрачених коштів на будівництво підлягає зменшенню до ј, виходячи із рівності часток співвласників. Таким чином, отримавши 19.02.2015 року у власність Ѕ частину придбаного [PERSON] будинку, відповідачка, будучи її донькою, фактично безпідставно набула майно у вигляді поліпшення добудови будинку та надвірних споруд, які були здійсненні [PERSON] під час перебування у шлюбі з її матірю. Враховуючи вищевикладене представник позивача вважає, що отримавши у власність Ѕ частину будинку № 6 по вул. Пастера в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, фактичною площею 269 кв.м, відповідачка безпідставно збагатилась на Ѕ поліпшень, добудов будинку та надвірних споруд за рахунок [PERSON], а тому повинна відшкодувати останньому Ѕ вартості поліпшень, добудов будинку та надвірних споруд, яка станом на теперішній час, згідно висновку судового оціночно-будівельного експертного дослідження № 6-16-0903, становить 380371 грн., у звязку з чим звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] В свою чергу, третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточнивши який (а.с. 248-249), просить зобовязати Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» Одеської міської ради, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 25, в технічному паспорті від 16.01.2014 року, відкоректованому 21.08.2015 року внести інформацію про те, що на підставі п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики України від 10.07.2001 року за № 582/5773 (зі змінами і доповненнями № 2 (z0113-13) від 08.01.2013 року така мала архітектурна споруда, як вбиральня під літ. «Б» з розряду «самочинне будівництво» перейшла в статус тимчасової споруди, такої як тротуар, паркан, цистерна, які обслуговують основу споруду-будинок, тому на даний момент споруда «вбиральня» не відображається «самочинним будівництвом»; стягнути з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» Одеської міської ради на її користь суму матеріальної шкоди у розмірі 156552,25 грн.; постановити рішення про повернення їй грошової суми у розмірі 104368,50 грн. в якості компенсації витрачених грошових коштів на будівництво, безпідставно стягнутих з неї на користь [PERSON] на підставі ч.1 ст. 1212, ч.2 ст. 1213 ЦК України; постановити рішення про повернення їй грошової суми у розмірі 52184,75 грн. в якості компенсації витрачених грошових коштів на будівництво, безпідставно стягнутих з неї на користь [PERSON] на підставі ч.1 ст. 1212, ч.2 ст. 1213 ЦК України. Свої вимоги мотивує тим, що на протязі тривалого часу між нею та її колишнім чоловіком [PERSON] ведуться судові тяжби з приводу розподілу рухомого та нерухомого майна. Так, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року, яке ухвалено за результатами розгляду її апеляційної скарги на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до неї про стягнення коштів, з неї на користь колишнього чоловіка у якості компенсації витрачених коштів на будівництво ј частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по пров. Пастера, 6 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, стягнуто грошові кошти у розмірі 68172 грн., з урахуванням того, що за її донькою [PERSON] рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.02.2015 року у справі № 22-ц/785/1138/15 визнано право власності на Ѕ частину зазначеного будинку. Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції зобовязав її оновити технічний паспорт на спірний житловий будинок з надвірними спорудами, у звязку з чим 13.02.2014 року вона звернулась до Біляївської філії КП «БТІ та РОН» з відповідною заявою та копіями документів, в числі яких був технічний паспорт на житловий будинок від 04.06.2004 року. 16.01.2014 року працівником БТІ було виготовлено новий технічний паспорт, який складений з порушеннями, а саме: надвірні споруди: вбиральня літ. «Б», літня кухня літ. «В», гараж літ. «Г» не вказані як самочинне будівництво, про що було зазначено у попередньому технічному паспорті, а також не вказано рік їх побудови; відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики України від 10.07.2001 року за № 582/5773 (зі змінами і доповненнями № 2 (z0113-13) від 08.01.2013 року така архітектурна споруда, як вбиральня під літ. «Б» з розряду «самочинне будівництво» стала у статусі допоміжного тимчасового приміщення, як мощення, огорожа, цистерна, про що також повинно було бути вказано у технічному паспорті. Під час розгляду справи в Апеляційному суді Одеської області вона не звернула на це увагу. У звязку з тим, що у технічному паспорті від 16.01.2014 року надвірні споруди не були вказані як самочинне будівництво і рік їх побудови, експертом [PERSON] складено висновок на підставі недостовірних даних, що потягло за собою невірне визначення вартості нерухомого майна, Ѕ частину якого на підставі судового рішення вона повинна сплатити [PERSON], а ј частину [PERSON] На її думку, вищевказані обставини є підставою для анулювання стягнутих з неї платежів. Через деякий час вона виявила вищевказані помилки та 20.08.2015 року звернулась до БТІ з відповідною заявою. 21.08.2015 року Біляївською філією КП «БТІ та РОН» було відкоректовано технічний паспорт від 16.01.2014 року, згідно договору купівлі-продажу від 05.07.1995 року, але знову ж таки не зазначено, на якій підставі було змінено статус приміщення вбиральні під літ. «Б», яка у технічному паспорті 2004 року вказана як самочинне будівництво, а у 2016 році як допоміжна архітектурна споруда. Внаслідок допущених Біляївською філією КП «Одеське місцеве бюро технічної інвентаризації і реєстрації обєктів нерухомості» помилок під час виготовлення технічного паспорту у 2014 році на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по пров. Пастера, 6 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, [PERSON] та [PERSON] безпідставно набули майно у вигляді вартості будівельних матеріалів по наступним господарським спорудам: вбиральня літ. «Б», літня кухня літ. «В», гараж літ. «Г», які не були вказані у технічному паспорті як самочинне будівництво, а тому суми коштів, безпідставно стягнутих з неї рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року на користь [PERSON] та [PERSON] повинні бути їй повернуті, за вирахуванням вартості веранди у розмірі 63949 грн., яка була зазначена в технічному паспорті 2014 року, як самочинне будівництво та яка є єдиним приміщенням, добудованим до житлового будинку за роки спільного проживанням з [PERSON] В свою чергу, надвірні споруди: вбиральню, літню кухню та гараж вона у 1995 році придбала разом з будинком у [PERSON], який побудував їх самочинно та не ввів в експлуатацію. Вказує, що внаслідок неякісної роботи працівників БТІ їй було спричинено матеріальну шкоду, яка становить 156552,25 грн. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях. Позовні вимоги третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] просив залишити без задоволення з підстав, викладених у письмовому запереченні. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, при цьому пояснила, що вона на законних підставах набула право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку з надвірними спорудами, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року, яке набрало законної сили, а тому не повинна йому нічого сплачувати. В свою чергу позовні вимоги третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] визнала у повному обсязі, подавши відповідну заяву. Третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, при цьому пояснила, що внаслідок неякісної роботи і допущених помилок Біляївською філією КП «Одеське БТІ та РОН» при виготовленні технічного паспорту 2014 року, [PERSON] та [PERSON] безпідставно набули право на відшкодування вартості будівельних матеріалів, використаних в процесі самочинного будівництва надвірних споруд, які вона у 1995 році придбала разом з житловим будинком у [PERSON] за свої власні кошти. Цей факт доказуванню не підлягає у звязку з визнанням його [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] вважає безпідставними, тому що у відповідності до ч.2 ст. 376 ЦК України [PERSON] не набула права власності на самочинне будівництво, і як наслідок не повинна йому нічого відшкодовувати. Представник КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, позовні вимоги третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, подружжя [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.1995 року по 24.11.2011 року. 05.07.1995 року [PERSON] (до шлюбу Рощина) Л.В. придбала у [PERSON] житловий будинок, загальною житловою площею 41,2 кв.м без надвірних споруд, розташований по пров. Пастера, 6 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально (а.с. 6-7). Під час перебування у шлюбі [PERSON] набула у власність земельну ділянку, площею 0,1028 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області по пров. Пастера, 6, про що видано державний акт направо приватної власності на землю від 10.07.2000 року серії Ш-ОД № 016433. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.02.2015 року, постановленим за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27.10.2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області, державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки, за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку № 6 по пров. Пастера в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, загальною житловою площею 41,2 кв.м, що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 липня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 22152, зареєстрованого в Нерубайській сільській раді за № 14/858 від 05 липня 1995 року, рішення про реєстрацію права власності від 22 лютого 2005 року реєстраційний номер 99716221, номер запису: 399 в книзі: 99-ж-8, у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», а також право власності на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,1028 га, за зазначеною адресою, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 10 липня 2010 року Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 747 (а.с. 16-21). Вказане рішення набрало законної сили. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року, постановленим за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області про стягнення коштів, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти в розмірі 68172 грн. та судові витрати в розмірі 453 грн. (а.с. 14-15). Вказане рішення набрало законної сили. Судом апеляційної інстанції встановлені та у мотивувальній частині вказаного рішення зазначені наступні обставини, які у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають: «…технічний стан спірного будинку на час виникнення спору істотно змінився, загальна площа збільшена до 269 кв.м, житлова площа збільшена до 88,1 кв.м, добудовані надвірні господарські споруди: вбиральня літ. «Б», площею 2,3 кв.м, літня кухня літ. «В», площею 35,2 кв.м, гараж літ. «Г», площею 53,6 кв.м, але будинок у такому стані в експлуатацію не зданий. Декларація про готовність обєкта до експлуатації була скасована за заявою [PERSON] Висновком судової будівельно-технічної експертизи Одеського НДІСЕ від 09.09.2014 року визначено, що за час перебування сторін у шлюбі були виконанні роботи по реконструкції будинку та добудові надвірних споруд вартістю 272686 грн.». Крім цього, при ухваленні цього рішення колегія суддів враховувала набрання законної сили рішенням від 19.02.2015 року та його преюдиційність у вирішенні спору, і як наслідок зменшила частку, яка може бути стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] у якості компенсації витрачених коштів на будівництво, виходячи з рівності частки співвласників. Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачка [PERSON] фактично безпідставно набуламайно у вигляді поліпшення добудови спірного будинку та надвірних споруд, які були здійснені за спільні кошти подружжя [PERSON] під час перебування у шлюбі, у звязку з чим посилається на вимоги ст. 1212, ч.2 ст. 1213 ЦК України і просить суд стягнути з відповідачки вартість безпідставно набутого нею майна у розмірі 190185,50 грн. На підтвердження вартості відтворення (заміщення) добудов житлового будинку по пров. Пастера, 6 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області представником позивача надано висновок, складений 15.03.2016 року судовим експертом ПП «Відкриття» [PERSON], з якого вбачається, що вартість заміщення добудов зазначеного житлового будинку в цінах на час проведення дослідження з врахуванням вартості, вказаної в відповіді на питання 2 висновку № 405/24 від 09.09.2014 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи, яка визначена дослідженням та відповіддю на питання № 2 висновку № 405/24 від 09.09.2014 року складає 380371 грн. (а.с. 22-24). Доводи відповідачки [PERSON], третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] про те, що висновок судового оціночно-будівельного експертного дослідження №6-16-0903 від 15.03.2016 року є завідомо упередженим, необґрунтованим, експертиза проведена з порушенням норм чинного законодавства, її висновки суперечать матеріалам справи та фактичним обставинам справи, при проведенні експертизи експерт [PERSON] не була попереджена про кримінальну відповідальність у відповідності до ст. 384 КК України, суд вважає безпідставними, так як вони не підтверджені належними доказами, які б свідчили про упередженість експерта та порушення ним вимог закону при проведенні експертизи. З висновку експерта вбачається, що ним використовувались при проведенні експертного дослідження положення Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" та Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна", які є обовязковими при визначенні ринкової вартості нерухомого майна. Крім того, згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Змагальність цивільного процесу включає в себе й право на проведення експертизи для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань (п.1.ч.1 ст. 103 ЦПК України). Отже, [PERSON] та [PERSON] ніяких доказів не надали, клопотання про призначення експертизи для визначення вартості відтворення (заміщення) добудов домоволодіння по пров. Пастера, 6 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області не заявляли, доводи про незаконність експертизи є необґрунтованими, така вартість визначена судом на підставі належних та допустимих доказів. В свою чергу, відповідачка, заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] вказує, що право власності на спірний житловий будинок з надвірними спорудами вона набула на законних підставах, а саме на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області, яке було оскаржено позивачем у касаційному порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.04.2015 року [PERSON] було відмовлено у відкритті касаційного провадження у звязку з тим, що доводи його касаційної скарги та зміст доданих до неї судових рішень не дають підстави для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 року касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.02.2015 року закрито (а.с. 71, 72-73). Крім того, [PERSON], посилаючись на вимоги ч.2 ст. 376 ЦК України, вказує, що добудова будинку та надвірних споруд, Ѕ вартості яких просить стягнути з неї позивач, були збудовані самочинно, а тому останній не набув права власності на них. У відповідності до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже, за змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. З питання визначення поняття «без достатньої правової підстави», Верховним Судом України неодноразово висловлювалася одна й та сама правова позиція, зокрема у Постановах від 02.10.2013 року у справі 6-88цс13, від 24.09.2014 року у справі 6-122цс14, від 03.06.2015 року у справі №6-100цс15, від 23.03.2016 року у справі 6-2978цс15, та інших, яка полягає у наступному. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобовязання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобовязань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобовязання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Статтею 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки. Відповідно до ч.1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобовязальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. З матеріалів справи вбачається, що право власності на Ѕ частину житлового будинку під № 6 по пров. Пастера в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області відповідачка [PERSON] набула на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.02.2015 року. На час ухвалення судового рішення, право власності на спірний будинок було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.1995 року, посвідченого нотаріально. Договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON], будь-яким судовим рішенням недійсним не визнався, тобто згідно з вимогами ст. 204 ЦК України є правомірним. Таким чином, судом встановлено, що Ѕ частину житлового будинку відповідачка набула правомірно, що є достатньою правовою підставою для виникнення права власності на це майно, а тому, на думку суду, остання не може бути визнана особою, яка набула майно без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України. Разом з тим, Апеляційний суд Одеської області у своєму рішенні від 13.03.2015 року встановив той факт, що будівництво сторонами (подружжям [PERSON]) здійснювалось під час перебування у шлюбі, несення ними спільно затрат, і оскільки через не здачу будинку до експлуатації [PERSON] позбавляється можливості набуття права на майно, яке істотно збільшилося у своїй вартості за час перебування у шлюбі, він має право на компенсацію затрат, витрачених на його будівництво. Згідно ч.ч.1, 6 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У відповідності до ч.4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивач має право на відшкодування коштів, витрачених на реконструкцію належної відповідачці частини будинку, і у звязку з тим, що будівництво здійснювалось під час перебування у шлюбі з [PERSON], частка, яка може бути стягнута з відповідачки на користь позивача становить 1/4, тобто 95092,75 грн. з урахуванням рівності витрат на будівництво подружжям (380371:4=95092,75). Суд при вирішенні спору до встановлених судом правовідносин сторін не застосував положення ч.1 ст. 1212 ЦК України, а застосував ч.6 ст. 376 ЦК України і ч.4 ст. 390 ЦК України, якими безпосередньо врегульовані встановлені правовідносини. Що стосується позовних вимог третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] про стягнення вартості безпідставно набутого майна, матеріальної шкоди та зобовязання вчинити певні дії суд зазначає наступне. [PERSON] вказує, що внаслідок допущених Біляївською філією КП «БТІ та РОН» помилок під час виготовлення технічного паспорту у 2014 році, [PERSON] та [PERSON] безпідставно набули майно у вигляді вартості будівельних матеріалів по наступним господарським спорудам: вбиральня літ. «Б», літня кухня літ. «В», гараж літ. «Г», які не були вказані у технічному паспорті як самочинне будівництво, а тому суми коштів, стягнутих з неї рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року на користь [PERSON] та [PERSON] повинні бути їй повернуті. Крім того, внаслідок неякісної роботи працівників БТІ їй було спричинено матеріальну шкоду, яка становить 156552,25 грн. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З даних технічного паспорту на житловий будинок по пров. Пастера, 6 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, складеного 04.06.2004 року ОДБТІ та РОН вбачається, що самочинно збудованими є надвірні споруди: вбиральня, літня кухня та гараж. Згідно даних технічного паспорту, складеного КП «БТІ» ОМР 16.01.2014 року, самочинно збудованими або переобладнаними приміщеннями є: 1-1 прихожа, 1-2 ванна, 1-3 кладова, 1-4 уборна, 1-5 кухня, 1-11 лоджия, 1-12 житлова кімната, 1-13 хол, 1-14 кабінет, 1-15 житлова кімната, а також надвірні споруди: літня кухня та гараж, що спростовує твердження [PERSON] про відсутність вказівки у технічному паспорті надвірних споруд, як самочинно збудованих та не є підставою для скасування стягнутих судовим рішенням з неї коштів на користь [PERSON] Вимога [PERSON] щодо зобовязання Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» Одеської міської ради, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 25, в технічному паспорті від 16.01.2014 року, відкоректованому 21.08.2015 року внести інформацію про те, що на підставі п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики України від 10.07.2001 року за № 582/5773 (зі змінами і доповненнями № 2 (z0113-13) від 08.01.2013 року така мала архітектурна споруда, як вбиральня під літ. «Б» з розряду «самочинне будівництво» перейшла в статус тимчасової споруди, такої як тротуар, паркан, цистерна, які обслуговують основу споруду-будинок, тому на даний момент споруда «вбиральня» не відображається «самочинним будівництвом» є передчасною, оскільки вищевказаною Інструкцією не передбачено обмежень стосовно осіб, які можуть бути замовниками технічної інвентаризації, а тому [PERSON] має можливість звернутися до БТІ для виготовлення нового технічного паспорту. До того ж, суду не надано доказів того, що [PERSON] Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» Одеської міської ради було відмовлено у виготовленні нового технічного паспорту з внесенням відповідних змін до нього. Крім цього, [PERSON] не надала суду жодного доказу, який підтверджує спричинення їй органом БТІ матеріальної шкоди у розмірі 156552,25 грн. Що стосується позовних вимог про повернення [PERSON] грошової суми у розмірі 104368,50 грн. в якості компенсації витрачених грошових коштів на будівництво, безпідставно стягнутих з неї на користь [PERSON] на підставі ч.1 ст. 1212, ч.2 ст. 1213 ЦК України, суд зазначає наступне. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року по справі № 22-ц/785/1334/15 встановлено, що частка, яка може бути стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] у якості компенсації витрачених коштів на будівництво підлягає зменшенню до ј, виходячи із рівності часток співвласників. Таким чином, отримавши 19.02.2015 року у власність Ѕ частину придбаного [PERSON] будинку, відповідачка [PERSON], будучи її донькою, фактично безпідставно набула майно у вигляді поліпшення добудови будинку та надвірних споруд, які були здійсненні [PERSON] під час перебування у шлюбі з її матірю. З огляду на вищезазначене слідує, що реконструкція житлового будинку по пров. Пастера, 6 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області здійснювалася під час перебування подружжя [PERSON] у шлюбі, частка, яка може бути стягнута з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] становить 1/4, тобто 95092,75 грн. з урахуванням рівності витрат на будівництво подружжям (380371:4=95092,75) та вартості відтворення (заміщення) добудов вищевказаного житлового будинку в цінах на час проведення дослідження з врахуванням вартості, вказаної в відповіді на питання 2 висновку № 405/24 від 09.09.2014 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи, яка визначена дослідженням та відповіддю на питання № 2 висновку № 405/24 від 09.09.2014 року, що складає 380371 грн. (а.с. 22-24). Крім того, позовні вимоги [PERSON] про повернення їй грошової суми у розмірі 52184,75 грн. в якості компенсації витрачених грошових коштів на будівництво, безпідставно стягнутих з неї на користь [PERSON] на підставі ч.1 ст. 1212, ч.2 ст. 1213 ЦК України задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Проте, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь грошових коштів у розмірі 52184,75 грн. є безпідставними та не підтверджуються належними та допустимими доказами, тому суд не знаходить підстав для їх задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. № 10 передбачено, що статтею 7 Закону № 3674-VI врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного та вимог Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 950,93 грн. судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, оскільки позовні вимоги третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] задоволені частково, а також у звязку із визнанням [PERSON] позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору в сумі 475,46 грн. підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету, а 50 відсотків судового збору в сумі 475,46 грн. підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача - [PERSON] на користь [PERSON]

Outcome: partial