Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Індустріальна торгова компанія», приватне підприємство «Амарілліс» про стягнення суми боргу та пені за договором про надання споживчого кредиту, № 11356719000 від 09.06.2008 р. (додаткової угоди № 11356752000 від 09.06.2008р. до генерального договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) №11356719000 від 09.06.2008р. від 09.06.2008р.) у сумі 655 093,68 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки, судових витрат. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала до суду заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої вважає, що у справі № 337/2480/13-ц є підстави для застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, істиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася і могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК країни, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку топання. Вважає, що з серпня 2012 року закінчився перебіг позовної давності для банку зі зверненням із цим позовом, кільки ПАТ «УкрСиббанк» ще з 2009 року направляв позичальнику листи із повідомленням про наявну заборгованість, з того часу знав про невиконання умов договору. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у спорах, щодо споживчого кредитування, кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув. Також зазначає, що порука відповідно до умов договору поруки від 09.06.2008 p. № 1356719000 укладеного між нею та позивачем, є припиненою, оскільки банк збільшив відповідальність для неї, як поручителя без її згоди, а саме - скоротив строк повернення кредитних коштів за основним кредитнім договором на п»ять років. А зазначене є підставою для визнання договору поруки припиненим відповідно до ч.1ст.559 ЦК України. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк». Представник [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмове заперечення в якому зазначено, що Пунктами 1.1-1.2 Договору поруки № 11356719000/П-2 від 09.06.2008 p., укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкСиббанк» та [PERSON], визначено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за конання Приватного підприємства «Амарілліс» усіх його зобов'язань за кредитним Договором, поручителю відомі усі умови вищезазначеного Основного договору, зокрема: сума Основного договору - 61 700,00 доларів США. Еквівалент у гривнях дорівнює 299306,70 грн. по курсу НБУ на день укладання цього Договору, а термін виконання основного зобов'язання - « 08» червня 2016 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов'язання. В той же час, позивачем зазначено в позовній заяві, що Відповідач-1 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08.06.2011 року. Як доказ цієї умови, щодо терміну повернення кредиту, позивачем надано в матеріали справи додаткову угоду № 11356752000 від 09.06.2008 року. В той же час, позивачем зазначено в позовній заяві, що Відповідач-1 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08.06.2011 року. Як доказ цієї умови, щодо терміну повернення кредиту позивачем надано в матеріалах справи додаткову угоду № 11356752000 від 09.06.2008 року. Згідно п.2.2. зазначеної додаткової угоди визначено термін повернення кредиту саме 08.06.2011 року. Пунктом 2.1 Договору поруки встановлено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. Вказані умови позивачем не були дотримані. Банк змінив умови щодо строку повернення коштів по митному договору, що призвело до збільшення обсягу відповідальності Поручителя, без згоди самого учителя. Згідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов»язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного в'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов 'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користуванням ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим. (Зазначену правову позицію викладено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 27.09.2012 р. № 10-1393/0/4-12). Вважає, що скорочення строків для погашення кредиту на 5 років припинило поруку, визначену в Договорі поруки № 11356719000/П-2 від 09.06.2008 p. Отже вказані дії Позивача призвели до того, що договір поруки № 11356719000/П-2 від 09.06.2008 укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] є припиненим. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився ,надав заяву про застосування строків позовної давності в якій зазначено, що у справі № 337/2480/13-ц є підстави для застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК країни, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позивач зазначає що ПП «Амаріліс» не виконує взяті на себе зобов»язання по поверненню кредиту і станом на 11.03.2013 р. має заборгованість, визначену у позові. В матеріалах справи наявні листи позивача з яких вбачається, що банк дізнався про існуючу заборгованість ще у серпні 2009 року. Тобто, з серпня 2009 року, почався перебіг позовної давності для позивача за основним зобов»язанням і закінчився у серпні 2012 році. Натомість, з позовом про стягнення суми заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду у квітні 2013 року, тобто після спливу позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк». Представник відповідача ТОВ «Індустріальна торгова компанія» у судове засідання не з»явився, надав заяву про застосування строків позовної давності в якій зазначено, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ПП «Амарілліс», [PERSON], ТОВ «Індустріальна торгова компанія», [PERSON], [PERSON], [PERSON], про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користуванням кредитом, пені та звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягають задоволенню так як банк звернувся до суду із зазначеним позовом вже після спливу строків позовної давності, а тому заявляють про застосування строків позовної давності до позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» по справі № 337/2480/13-ц. Договір поруки № 11356719000/П від 09.06.2008 р. є припиненим, тому що Банк змінив умови щодо строку повернення коштів по Кредитному договору, що призвело до збільшення обсягу відповідальності Поручителя, без згоди самого поручителя. Так, згідно п. 1.2 Договору поруки встановлено строк повернення основного зобов'язання - 08 червня 2016 року, а фактично на момент звернення до суду між позивачем та ПП «Амарілліс» було укладено договір на повернення коштів у строк до 09 червня 2011року, тобто на 5 (п'ять) років раніше, ніж передбачено у договорі поруки. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, Кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» Сторони розуміють візування Поручителем змін до Основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки Поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін. Зазначена обов'язкова умова при зміні умов основного договору банком не була виконана. Згідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов, щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання, щодо дострокового повернення кредиту та плати за користуванням ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим. Оскільки банк скоротив строк для погашення кредиту на 5 років без згоди ТОВ «ІТК» як поручителя, то і порука згідно договору № 11356719000П від 09.06.2008 року є припиненою. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, надала заяву про застосування строків позовної давності в якій зазначено, що із позовною заявою ПАТ «УкрСиббанк» не погоджується, вважає, що вона не підлягає задоволенню так як порука, визначена у договорі № 238164 від 31.03.2009 p., укладеному між нею та ПАТ «УкрСиббанк», є припиненою, оскільки сплив шестимісячний строк для пред'явлення вимог банком до неї як поручителя за цим Договором поруки (згідно п. 1.2. Договору поруки від 31.03.2009 р., встановлено термін виконання основного зобов'язання - 08.06.2011 p.). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, становленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав заперечення в якому зазначено, що із позовною заявою ПАТ «УкрСиббанк» не погоджується, вважає, що вона не підлягає задоволенню. Зазначив наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Квартира [ADDRESS] яка є предметом іпотеки згідно Договору іпотеки № 1356719000/3 від 09.06.2008 p., повністю відповідає умовам, викладеним вище. Отже, позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню. Також вважає, що ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із цим позовом вже після спливу позовної давності, а тому просить суд відмовити в задоволені позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк». Представник відповідача ПП «Амарілліс» у судове засідання не з»явився, надав заяву про застосування строків позовної давності в якій зазначено, що проти позову ПАТ «УкрСиббанк» заперечують в повному обсязі. Вважає, що банк звернувся до суду з порушенням строків позовної давності. Відповідно до ч 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у позові, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності зчинається зі спливом строку виконання. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк». Представник третьої особи : органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради в Хортицькому районі у судове засідання не з»явився, був повідомлений судом про розгляд справи належним чином,заперечень до суду не надавав. Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень суд розглядає справи не інше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. У судовому засіданні встановлено, що 09 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке в подальшому було перейменовано в публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - Позивач) та приватним підприємством «Амарілліс» (надалі Відповідач -6) укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 113567199000, відповідно до умов якої якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договору, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 61 700,00 дол. США, у порядку і на умовах, зазначених у цьому договорі. Вказана сума ліміту Договору дорівнює еквіваленту 299 306,70 гривень по курсу НБУ на день укладення цього договору. 09 червня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду № 11356752000 до генерального договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 11356719000 від 09 червня 2008 року відповідно до умов якої Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 299 000,0 грн. строком по 08 червня 2011 року зі сплатою 20,9% річних за користування кредитними коштами, а за користування кредитними коштами понад встановлений строк, встановлюється відсоткова ставка в розмірі 41,8% річних. Цільове призначення кредиту - поповнення обігових коштів. Надання кредиту здійснюється шляхом Зарахуванням Банком кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № 26005176348300 для подальшого використання Позичальником за цільовим призначенням. Пунктом 1.2.-1.3. генерального договору передбачено, що Позичальник повинен виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі суми використаного ліміту цим Договором і виконати всі зобов'язання передбачені індивідуальними угодами. Строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком проценти. В забезпечення виконання зобов'язань за генеральним договором та додаткової угоди забезпечуються порукою: - [PERSON] за договором поруки № 11356719000/П-1 укладеного 09 червня 2008 року з Банком; - [PERSON] за договором поруки № 11356719000/П-2 укладеного 09 червня 2008 року з Банком; - товариство з обмеженою відповідальністю «Індустріальна торгова компанія» за договором поруки № 1135619000/П укладеного 09 червня 2008 року з Банком; - [PERSON] за договором поруки № 238163 укладеного 31 березня 2009 року з Банком; - [PERSON] за договором поруки № 238164 укладеного 31 березня 2009 року з Банком, відповідно до умов яких поручитель зобов'язався перед Банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань, що виникли з генерального договору про надання кредитних послуг № 11356719000 від 09 червня 2008 року укладеного між Банком та позичальником, в повному обсязі існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною. Крім зазначених договорі поруки, з метою виконання позичальником зобов'язань по генеральному договору 09 червня 2008 року, між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки № 1135619000/3, відповідно до умов якого Банку в іпотеку передано нерухоме майно квартиру [ADDRESS] яка належить відповідачу-3 на праві приватної власності. Розділом 4 Договору визначено, що Позивач має право звернути стягнення предмет іпотеки у випадках визначених діючим законодавством тобто при порушенні основного зобов'язання по поверненню грошових коштів - кредиту та відсотків за користування кредитом інших зобов'язань по генеральному договору. Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду у відповідності до вимог чинного законодавства. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач ПП «Амарілліс» зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Останній платіж ПП «Амарілліс» було здійснено 21.08.2012 року у сумі 1000,00 гривень. Станом на 11 березня 2013 року зобов'язання по генеральному договору та додаткових угодах не виконуються, у зв'язку з чим за відповідачами склалася заборгованість у сумі 703 856,02 грн. з них: 299 000,0 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 404 856,02 грн. - заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 22 674,17 грн. - пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту, 26 763,55 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись в строки, що передбачений умовами договору. Згідно з ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеки», суд, при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеки», тобто продажу Іпотекодержателем (Позивачем) предмета іпотеки будь-якому покупцеві за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності. Постановою № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року визначено право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості у тому числі звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог, у разі якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/ іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві, у відповідності до вимог ст. 20 ЦК України та ст.ст. 3, 4 ЦПК України. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями кредитного договору, позичальнику нарахована пеня, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, відповідно до п. 4.1. генерального договору, розмір якої визначений банком в сумі 22 810,02 грн. - пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту та 19 863,49 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом. Суд погоджується з правовою позицією Відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Індустріальна торгова компанія», щодо відсутності правових підстав у Позивача для солідарного стягнення боргу з Поручителів. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим. (Зазначену правову позицію викладено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 9.2012 р. № 10-1393/0/4-12). Договори поруки № 11356719000/П, № 11356719000/П-1, 1356719000/П-2 від 09.06.2008 р. є припиненими, тому що Банк змінив умови щодо строку повернення коштів по Кредитному договору, що призвело до збільшення обсягу відповідальності Поручителя, без згоди самого поручителя. Так, згідно п. 1.2 Договору поруки встановлено строк повернення основного зобов'язання - 08 червня 2016 року, а фактично на момент звернення до суду між позивачем та ПП «Амарілліс» було укладено договір на повернення коштів у строк до 09 червня 2011року, тобто на 5 (п'ять) років раніше, ніж передбачено у договорі поруки. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, Кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» Сторони розуміють візування Поручителем змін до Основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки Поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін. Зазначена обов'язкова умова при зміні умов основного договору банком не була виконана. Таким чином, позивач втратив право вимагати стягнення боргу з поручителів [PERSON], [PERSON],товариства з обмеженою відповідальністю «Індустріальна торгова компанія», бо порука припинилася. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, становленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 3.1) про його дію до повного припинення всіх зобов'язань Боржника за Основним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В зв'язку з тим, що Кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання за Кредитним договором з 08.06.2016 р. на новий строк 08.06.2011 р., тому Кредитор мав право в порядку ч. 4 ст. 559 ЦК України лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (08.06.2011р.) пред'явити вимогу до поручителя, тобто Кредитор мав право пред'явити чи то вимогу до Поручителя, чи то позовну заяву до Поручителя лише до 08.12.2011 р. Однак, цим правом Кредитор не скористався у визначений строк, а пред'явив до Хортицького районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про стягнення боргу з Позичальника та Поручителя лише 30.04.2013 р., тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Таким чином Договор поруки № 238164 від 31.03.2009 р. є припиненим, а позивач втратив право вимагати стягнення боргу з поручителя [PERSON], бо порука припинилася. Тому вчиняти стягнення з поручителів за таким кредитним договором з огляду на положення ст..559 ЦК України, суд не вправі. Суд не приймає посилання відповідача [PERSON], на п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, так як 09 червня 2008 року, між сторонами укладено додаткову угоду № 11356752000 до генерального договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 11356719000 від 09 червня 2008 року відповідно до умов якої Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 299 000,0 грн. строком по 08 червня 2011 року зі сплатою 20,9 % річних за користування кредитними коштами. Суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Амарілліс» отримало кредитні кошти 09 червня 2008 року, строк дії договору до 08.06.2011 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду 30 квітня 2013 року. Тобто банк звернувся до суду з позовом згідно зі ст.257 ЦК України. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, генеральний договір про надання кредитних послуг № 113567199000 від 09.06.2008 року, не передбачає графіку щомісячних платежів погашення кредитної заборгованості. Доводи відповідачів про те, що у зв'язку із спливом загального строку позовної давності забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, через що у задоволенні позову повинно бути відмовлено, є безпідставними і спростовуються вищевказаними письмовими доказами і фактичними обставинами справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Тому, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 3 219,00 грн. На підставі ст.ст. 257,526, 527, 530, 536,559, 589, 590, 1054 ЦК України, ст. ст. 33, 35, 39, 40 ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: partial