Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно кредитного договору № б/н, укладеного 17.08.2006 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON], остання отримала кредит в розмірі 5000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за користування яким зобов'язалась сплатити 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. У зв'язку з невиконанням відповідачкою умов договору, 12.02.2008р. Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області винесено судовий наказ про стягнення з відповідачки заборгованості у сумі 5099,42 грн. Однак, відповідачка взяті на себе зобов'язання і в подальшому не виконала, у зв'язку з чим станом на 28.02.2014р. загальна заборгованість по кредиту становить 19623,68 грн. з яких: 3490,78 грн.- заборгованість по тілу кредиту та 16132,90 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 726,21 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором за мінусом заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за судовим наказом, в сумі 15750,47 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав письмову заяву про те, що позов підтримує у повному обсязі, просив його задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась вдруге, причин неявки суду не повідомила, хоча була двічі належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та відповідачкою [PERSON] 17.08.2006 р. був укладений кредитний договір № б/н (а.с. 9-13), згідно якого остання отримала кредит в розмірі 5000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за користування яким зобов'язалась сплатити 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв'язку з невиконанням відповідачкою умов договору, 12.02.2008 р. Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області винесено судовий наказ про стягнення з відповідачки заборгованості у сумі 5099,42 грн. (а.с. 5). З матеріалів справи про видачу судового наказу (справа № 2н-18/2008 р.) вбачається, що заборгованість, стягнута за судовим наказом, складалась з: 3490,78 грн.- заборгованість по тілу кредиту, 1608,64 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом (а.с. 36) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно п. 6.5 Умов надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, а також сплачувати комісію, а згідно п. 8.6 даних умов, при порушенні клієнтом строків платежів передбачених договором більш ніж на 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Однак, відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим станом на 28.02.2014 р. загальна заборгованість відповідачки по кредиту становить 19623,68 грн. з яких: 3490,78 грн.- заборгованість по тілу кредиту, 16132,90 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 726,21 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6-8). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним Кредитним договором, відповідачкою по справі суду не представлено. Отже, з врахуванням заборгованості, яка була стягнута з відповідача за судовим наказом від 12.02.2008 р. в сумі 5099,42 грн., стягненню підлягає заборгованість в сумі 15750,47 грн., яка складається з: 14524,26 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 500грн. - штраф (фіксована частина); 726,21 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у випадку незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком (у випадку, якщо вона є), в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання. Це свідчить про те, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом дії карти. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладення кредитного договору, 17.08.2006 року, ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідачка не надала банку письмової заяви про закриття картрахунку. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за кредитним договором від 17.08.2006 року, та те, що відповідачка не подала суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за подання до суду позовної заяви На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 611, 612, 631, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved