Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 17 вересня 2005 року знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в період шлюбу у них народилась спільна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. 12 листопада 2013 року рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області шлюб було розірвано, вони проживають окремо, а син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів між ними не досягнуто, а добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Оскільки відповідач працює та має стабільний дохід у виді заробітної плати, прохала стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1\\3 частини його прибутків щомісячно до повноліття дитини, в зв'язку з тим, що обов'язки батьків щодо утримання дитини є рівними, їй складно утримувати дитину самій, а встановлений Законом України "Про державний бюджет на 2014 рік" прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 1286 гривень. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.12), в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.15), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.13-14) у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с.16), за якою просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю в розмірі 1/3 частини від його доходів щомісячно, оскільки він має постійне місце роботи та прибуток у вигляді заробітної плати. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч 2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами 17 вересня 2005 року було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис №59 (а.с.3), в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с.4), який згідно довідки Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області та акту підтвердження фактичного місця проживання від 10 грудня 2014 року проживає разом з позивачкою (а.с.6-7). Судом встановлено, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2013, яке набрало законної сили 12 грудня 2013 року, розірвано шлюб між сторонами, які припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо з квітня 2013 року (а.с.5), а факт окремого проживання сторін також підтверджується і наданим суду відповідачем актом обстеження від 13 січня 2015 року, складеного за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.23), з якого також вбачається, що відповідач приймає участь у вихованні дитини, яка проживає з позивачкою, та періодично приймає участь у її утриманні. Відповідач, який має постійний дохід за місцем роботи в вигляді заробітної плати (а.с.22), добровільно матеріальну допомогу на утримання сина позивачці надає періодично (а.с.23), а не щомісячно та у недостатньому розмірі хоча зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину за законом, при цьому сторони не досягли певної домовленості щодо утримання сина, в зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача, який не проживає з неповнолітньою дитиною, за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який надав суду довідку про розмір доходів за період з липня по грудень 2014 року, відповідно до якого його середньомісячний заробіток становить близько 3000 гривень 00 копійок (а.с.22), визнання позову в повному обсязі відповідачем згідно поданої до суду письмової заяви (а.с.16), а також враховує сімейний стан та стан здоров'я як платника аліментів, так і дитини, яка потребує матеріальної допомоги батька на утримання з урахуванням віку і потреб та встановленого Законом України "Про державний бюджет на 2015 рік" прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який з 01 січня 2015 року становить 1286 гривень. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, відповідно до змісту якої аліменти у твердій грошовій сумі стягуються у випадку, коли платник аліментів має мінливий, нерегулярний дохід. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в примусовому порядку відповідно до вимог ст.183 Сімейного кодексу України у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved