Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 93955,71 грн вартість матеріального збитку у сумі 1200,00 грн, витрати на проведення діагностики у сумі 583,20 грн, моральну шкоду у сумі 3000,00 грн; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 30 вересня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі тролейбуса, під керуванням третьої особи та автомобіля під керуванням позивача. Винною особою ДТП визнано третю особу, що підтверджено судовим рішенням. Розмір матеріальної шкоди становить у спірній сумі. У відповідності до ст. 1172 ЦК України просить позов задовольнити. Разом із тим, поросить стягнути заподіяну моральну шкоду завдану внаслідок ДТП згідно з ст. ст. 22, 23 цього Кодексу, адже внаслідок ДТП поніс душевні страждання, через неможливість користуватися пошкодженим автомобілем. Вирішити питання судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. У судовому засіданні 12 листопада 2021 року представник відповідача надала пояснення, які суд розцінює як заперечення на позов наводячи аргументи про те, що відсутні докази про проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу. Щодо моральної шкоди відсутня експертиза психолога, а відтак у її стягненні необхідно відмовити.. 05 травня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання з викликом (повідомленням) сторін. 26 травня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл між суддями та г8оловуючим суддею визначено Якимець О. І. 03 червня 2021 року ухвалою суду справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03 червня 2021 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині з наступним усуненням таких. 02 серпня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином викликались до суду. Відповідачем не подано клопотання про відкладення судового засідання. Суд, враховуючи заяву представника позивача та надання пояснень представником відповідача у судовому засідання, вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. [PERSON] 30 вересня 2019 року о 12.45 год., керуючи тролейбусом «ЛАЗ-Е» у м. Києві по вулиця Г. Гонгадзе,9а, не врахувала дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та дистанції, чим порушив п. п. 2.3б, 13.1 ПДР України. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав технічні пошкодження. Дані обставини підтверджено постановою Подільського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року (справа № 758/12865/19), якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Дані обставини не підлягають доведенню у відповідності до ст. 82 ЦПК України. [PERSON] працює в КП "Київпастранс" на посаді водія тролейбуса. Дана обставина встановлена із постанови суду від 29 листопада 2019 року та стверджувальних пояснень представника відповідача наданих у судовому засіданні 12 листопада 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правової позиції викладеної у п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває із цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча й виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 17 жовтня 2019 року № 385/19, проведено суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля марки "Renault Sandero", д. н. з. [NUMBER] в результаті пошкодження становить у розмірі 93955,71 грн. Відповідний розмір стороною відповідача не оспорювався, а відтак приймається судом до уваги. Разом із тим, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що відсутні докази проведення ремонт пошкодженого автомобіля, оскільки такі доводи не відповідають вимог ст. 1187 ЦК України, адже право на стягнення витрат є наявність майнової шкоди, яка визначено звітом від 17 жовтня 2019 року, а не факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. Таким чином, враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання, що оскільки у позивача виникла право пред`явлення вимоги до відповідача про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, розмір не заперечується стороною відповідача, а відтак із останнього на користь позивача необхідно стягнути матеріальну шкоду заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 93955,71 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 27 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з правової позиції викладеної у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, участь у ДТП, що потягло негативні емоції та душевні страждання, завдано хвилювання та втрату спокою через не користування пошкодженим автомобілем та порушення звичного способу життя, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача 2000,00 грн відшкодування моральної шкоди. Щодо частини позовної вимоги про стягнення витрат, які поніс позивач для відновлення свого порушеного права, а саме 1200,00 грн за проведення автотоварознавчого висновку щодо визначення розміру шкоди та витрати на проведення дефектної діагностики у сумі 583,20 грн у відповідності до ст. 22 ЦК України, суд прийшов до переконання, що витрати, понесені стороною для отримання доказів у підтвердження своїх вимог, не є збитками у розумінні ст. 22 цього Кодексу та не може бути майновою вимогою у такій категорії справ, а тому не підлягає задоволенню. Суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність висновку психолога щодо стягнення моральної шкоди, адже суд вправі самостійно визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням підстав передбачених ст. 23 ЦК України. Разом із тим, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки факт завдання позивачу матеріальної шкоди доведено, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1200,00 грн за складання звіту від 17 жовтня 2019, та 583,20 грн витрат на проведення дефектної діагностики, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру та квитанції від 09 жовтня 2019 року № 23134836, у порядку розподілу судових витрат. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 987,39 грн, що підтверджено квитанцією, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 987,39 грн.

Outcome: partial