Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.06.2014 на території домоволодіння позивача за адресою [ADDRESS] було проведено обшук, внаслідок якого виявлено рослини зовні схожі на рослини маку. Позивач не давала згоди на обшук та така згода не була отримана в суді. Вказує, що 26.06.2014 було внесено відомості в ЄРДР за № 12014020100000830 за ч. 1 ст. 310 КК України. 15.07.2014 позивач отримала повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 310 КК України незаконне вирощування снотворного маку в кількості від ста до п`ятисот рослин. 30.07.2014 позивачу було вручено обвинувальний акт за ч. 1 ст. 310 КК України. Позивач зазначає, що категорично заперечувала свою вину, наголошувала на незаконних діях органу досудового розслідування та безпідставності обвинувачення. Під час розгляду справи № 128/4081/14-к Вінницьким районним судом Вінницької області позивач не змінювала свою позицію щодо не визнання вини. Судовий розгляд в суді першої інстанції тривав з 15.08.2014 по 11.03.2016. Вироком суду від 11.03.2016 позивач була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України та їй було призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1700 грн. в прибуток держави. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.06.2016 вирок суду першої інстанції скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. \~ \~ \~ \~Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 23.01.2018 позивач була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. в прибуток держави. Позивач вказує, що ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03.04.2018 було задоволено апеляційну скаргу сторони захисту, вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 23.01.2018 щодо неї за ч. 1 ст. 310 КК України скасовано. Кримінальне провадження відносно позивача за ч. 1 ст. 310 КК України закрито у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення. Також згідно мотивувальної частини рішення встановлено незаконність проведеного обшуку в домоволодінні позивача. Стороною обвинувачення вищевказана ухвала суду в касаційному порядку не оскаржувалась. \~ \~ \~ \~ Позивач зазначає, що вона зазнала моральних страждань в вз`язку з притягненням її до кримінальної відповідальності, які полягали в тому, що через постійну участь у судових засіданнях протягом багатьох років вона постійно нервувала, знаходилась в стані стресу, оскільки вона є особою пенсійного віку та особливо тяжко переносить такі стреси. Також вказує, що у неї погіршилось фізичне здоров`я на нервовому ґрунті, що потребувало постійного лікування, у неї виникла недовіра до людей та розчарування у роботі правоохоронних органів та в судовій системі, вона відчувала відчай через те, що двічі визнавалась винною у злочині, якого не вчиняла, вона стала замкнутою, роздратованою та невпевненою у собі, у неї погіршились відносини з оточуючими, які сприймають її як особу, що вчинила злочин, вона відчувала постійне відчуття приниження через перебування у статусі підозрюваної та обвинуваченої, оскільки завжди позитивно характеризувалась. Також моральних страждань їй завдав незаконний обшук та протиправне перебування працівників поліції в її домоволодінні. Позивач вказує, що повідомлення про підозру їй було вручено 15.07.2014, а остаточне рішення по справі було прийнято Апеляційним судом Вінницької області 03.04.2018, тобто слідство та судовий розгляд тривали близько 45 місяців, тому їй має бути сплачено мінімум 270\~000 грн., однак вона оцінює розмір завданої їй моральної шкоди в сумі 700\~000 гривень. Зазначає, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. За вказаних обставин позивач просить суд стягнути з Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь в порядку відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, моральну шкоду у розмірі 700\~000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 гривень. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 25.03.2021 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання (а.с. 42). Представник відповідача Вінницької обласної\~прокуратури на підставі ст. 178 ЦПК України надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого Вінницька обласна прокуратура не визнає позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю. Зокрема, в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження по суті [PERSON] не визнала свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та пояснила суду, що мак насіявся та ріс самостійно і вона його не вирощувала, а ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03.04.2018 вирок Вінницького районного суду від 23.01.2018 скасовано, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з недоведеністю вини [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення. Однак вважає, що такі обставини справи не с достатньою, беззаперечною та самостійною підставою стягнення моральної та матеріальної шкоди на підставі Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та доказом такої шкоди. Вказує, що кримінально-процесуальна діяльність прокурора зумовлена завданнями кримінального провадження та покладеними на нього кримінальним процесуальним законодавством обов`язками та здійснюється у порядку та на підставі, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, яким допускається встановлене ним обмеження прав громадян, та лише незаконність прийнятих органом досудового розслідування чи прокурором процесуальних рішень, яка має бути доведена та встановлена, є підставою для стягнення завданої шкоди. Вказує, що при здійсненні кримінального провадження № 12014020100000830 від 26.06.2014 органи прокуратури діяли відносно заявника з дотриманням норм КІІК України, незаконність дій та рішень органів прокуратури не встановлена, а здійснені органами досудового розслідування процесуальні дії також не визнані незаконними. Крім того вказує, що зазначені обставини моральних страждань, якими позивач обґрунтовує наявність моральної шкоди, не підтверджені нею належними, допустимими та достатніми доказами. Тому вважає відсутніми підстави для задоволення позову через недоведеність позовних вимог та відсутність доказів понесення процесуальних витрат (а.с. 47 - 60). В подальшому ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.04.2021 відведено головуючого суддю у даній справі Саєнко О.Б., а справу передано для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України (а.с. 89). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 головуючим суддею визначено суддю Васильєву Т.Ю. (а.с. 92). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.05.2021 цивільну справу прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання у справі (а.с. 93). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.07.2021 за клопотанням позивача витребувано докази по справі, а саме витребувано з архіву Вінницького районного суду Вінницької області (м. Вінниця, вул. Винниченка, 29) для огляду в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 128/4081/14-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України (а.с. 109). Представник відповідача Державної казначейської служби України, також на підставі ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву, Державна казначейська служба України не визнає заявлені позовні вимоги, оскільки виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин, а такі поняття як «держава», «державний бюджет України», «Державна казначейська служба України» не є тотожними, а боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава України як учасник цивільних відносин. Також вказує, що позивачкою [PERSON] не зазначено, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди в сумі 700 000 грн., та якими доказами це підтверджується, оскільки позивач у своїй позовній заяві не вказує якими саме незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду в особі Вінницької обласної прокуратури їй завдано шкоди та не надає будь-яких доказів в підтвердження своїх позовних вимог. Вказує, що до компетенції Державної казначейської служби України відноситься лише виконання судових рішень, за якими передбачено безспірне списання коштів Державного бюджету, тобто компетенція Державної казначейської служби України виникає лише на останній стадії судового провадження виконання судового рішення. Зазначає, що Державна казначейська служба України не є органом, що порушив права чи інтереси позивачки, а шкода, про стягнення якої просить позивачка, не пов`язана з діями чи бездіяльністю Державної казначейської служби України чи її посадових або службових осіб при виконанні покладених на них повноважень. За вказаних обставин в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі (а.с. 128 - 134). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.09.2021 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 145). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що його довіритель була незаконно засуджена та незаконно перебувала під слідством. При цьому вона двічі була засуджена обвинувальним вироком суду та після повторного апеляційного перегляду її було визнано невинуватою. Повідомлено про підозру їй було 14.07.2014, а кінцеве рішення було прийнято лише 03.04.2018. Неодноразово судові засідання відкладались не з вини [PERSON] , що вплинуло на тривалість розгляду кримінального провадження. Ці обставини негативно впливали на її стан, моральне та фізичне здоров`я. Суму завданої шкоди позивач визначила, виходячи з розміру мінімального відшкодування, а саме 45 місяців кримінального переслідування, що взагалі не потребує доведення. Решта вказаної до стягнення суми визначена з врахуванням віку позивачки та важких сімейних обставин, на які впливало тривале притягнення позивачки до кримінальної відповідальності. Крім цього, рішенням апеляційного суду були встановлені грубі порушення досудового розслідування, на що не звертала уваги сторона обвинувачення під час підтримання державного обвинувачення. Оскільки вчинення позивачкою злочину не доведено взагалі, тривалим кримінальним переслідуванням їй було завдано значної моральної шкоди та вона має право на відповідне відшкодування, тому представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Вінницької обласної прокуратури Рудніцька І.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснила, що кримінальне провадження було закрито через визнання доказів недопустимими, що не є підставою для відшкодування шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України. З касаційною скаргою на закриття кримінального провадження прокурор не звертався. Також просила врахувати, що на тривалість судового розгляду кримінального провадження вплинула також процесуальна поведінка сторони захисту, оскільки судові засідання неодноразово відкладалися також через неявку захисника. Представник відповідача Державної\~казначейської служби\~України Колісник\~Ю.С.в судовому засіданні позов не визнала та просила в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснила, що Державна казначейська служба України представляє саме державний орган, а не державу, тому є неналежним відповідачем, а заподіяння шкоди позивачу вважає недоведеним. Рішення про стягнення коштів з Державного бюджету України дійсно передаються їм до виконання і вони виконуються шляхом відповідного списання коштів за рішенням суду. При цьому при встановленні заподіяння шкоди позивачу та визначенні її розміру слід враховувати вимоги розумності та справедливості. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які сторонами не заперечуються. 15.07.2014 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України посів або вирощування маку снотворного чи конопель, тобто у вирощуванні маку снотворного в кількості від ста до п`ятисот рослин, що підтверджується копією відповідного повідомлення про підозру від 15.07.2014 (а.с. 12 14). 30.07.2014 складено обвинувальний акт відносно [PERSON] у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 310 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12014020100000830 від 26.06.2014 (а.с. 15 16). Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 11.03.2016 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 310 ч.1 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1700 грн. в прибуток держави, що підтверджується наявним у справі № 128/4081/14-к оригіналом вироку, копію якого також надано позивачем з Єдиного державного реєстру судових рішень (а.к.п. 190 191 т. 1, а.с. 17 20). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.06.2016 вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 11.03.2016 скасовано, призначено новий розгляд кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12014020100000830 від 26.06.2014 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст. 310 КК України у Вінницькому районному суді зі стадії підготовчого судового засідання (а.к.п. 228 232 т. 1, а.с. 21 - 25). Вироком Вінницького\~районного суду\~Вінницької області\~від 23.01.2018\~ [PERSON] \~визнано винною\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~310\~КК України\~та призначено\~їй покарання\~у виді\~штрафу в\~розмірі 100\~неоподатковуваних мінімумів\~доходів громадян\~-\~1700\~грн.\~в прибуток\~держави. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено обвинувачену [PERSON] від відбуття призначеного покарання, у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.к.п. 134 137 т. 2, а.с. 26 29). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03.04.2018 вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 23.01.2018 щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 310 КК України скасовано, кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 310 КК України закрито у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджується наявною у справі № 128/4081/14-к ухвалою, копію якої також надано позивачем з Єдиного державного реєстру судових рішень (а.к.п. 170 176 т. 2, а.с. 30 34). Згідно матеріалів кримінального провадження № 128/4081/14-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України, обвинувальний акт надійшов до суду 13.08.2014 та судові засідання у справі було відкладено не лише з причин, що залежали від суду, а й зокрема з підстав неодноразової неявки захисника Гайдаш С.В. в судові засідання та у зв`язку з неявкою та необхідністю виклику свідків в судові засідання, які не з`являлися до суду та на допиті яких наполягали сторони. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Згідно з ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Судом встановлено, що позивачка перебувала під слідством та судом з 15.07.2014, тобто з моменту повідомлення їй про підозру, до дати скасування ухвалою Апеляційного суду Вінницької області вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 23.01.2018 та закриття кримінального провадження відносно неї у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, тобто до 03.04.2018. Таким чином, слідство та судовий розгляд тривали 3 роки 8 місяців 2 тижні та 5 днів, тобто позивачка 44, 5 місяців перебувала під кримінальним переслідуванням. Зокрема Апеляційним судом Вінницької області встановлено, що огляд місця події 25.06.2014 було здійснено з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, в зв`язку з чим протокол огляду, покази понятих та вилучені рослини маку визнано недопустимими доказами, та з огляду на суперечності в інших зібраних доказах було встановлено недоведеність вини [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідає п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Суд вважає обґрунтованим та доведеним той факт, що у зв`язку з кримінальним переслідуванням, яке завершилося закриттям кримінального провадження відносно позивачки у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення, остання зазнала душевних переживань, стресу, відчувала приниження, перебуваючи в статусі підозрюваної та обвинуваченої, втратила авторитет серед оточення, зазнала впливу на її звичайний життєвий уклад, відповідно позивач має право на отримання відповідного відшкодування на підставі п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2020 по справі № 752/17832/14-ц наголосила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Європейський суд\~з прав\~людини вказує,\~що оцінка\~моральної шкоди\~по своєму\~характеру є\~складним процесом,\~за винятком\~випадків коли\~сума компенсації\~встановлена законом\~(STANKOV\~v.\~BULGARIA,\~№ 68490/01,\~§62,\~12.07.2007). У практиці Європейського Суду з прав людини береться до уваги різні обставини, що спричинили заподіяння моральної шкоди, зокрема, незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго (рішення ЄСПЛ у справі «Лопес Остра проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року); психічне напруження (рішення ЄСПЛ у справі «Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації» від 13 липня 1983 року); розчарування (рішення ЄСПЛ у справі «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року) тощо. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2021 року встановлено на рівні 6 000 грн. Внаслідок заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку із перебуванням позивача під слідством та судом, мінімальний її розмір за 44, 5 місяців повинен розраховуватися із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто із суми 6 000 грн., та становить 267 000 грн. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10-1 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Водночас, встановлюючи належний суб`єктний склад сторін у справі, суд також враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 в справі № 910/23967/16, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.07.2020 в справі № 591/5911/17, від 07.10.2020 в справі № 646/1806/18, від 28.10.2020 в справі № 610/3221/19. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, як зазначено позивачем в змісті позовної заяви, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, яким є Державна Казначейська Служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого, на думку позивача, призвели до завдання позивачу шкоди, а саме Вінницька обласна прокуратура, яка як юридична особа є належним представником органів прокуратури, які не наділені повноваженнями юридичної особи. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Отже, зважаючи на здійснення органами прокуратури як досудового контролю за кримінальним провадженням, так і підтримання державного обвинувачення в суді, яке не знайшло свого підтвердження та кримінальне провадження було закрите в зв`язку з недоведеністю вини позивачки у вчиненні злочину, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя позивачки внаслідок кримінального переслідування в цілому, а також на підставі недопустимих доказів, отриманих з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] внаслідок таких дій в даному випадку буде сума 300\~000 гривень, яка підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати зі сплати судового збору, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відсутність документального\~підтвердження судових\~витрат,\~а також\~розрахунку таких\~витрат є\~підставою для\~відмови у\~задоволенні вимог\~про відшкодування\~таких витрат. Таким чином, оскільки позивачем не надано суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх суми, підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначених в позовній заяві, судом не встановлено. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial