Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Кругленко М.С. звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (далі АТ «Альфа - Банк»), третя особа - державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м.Київ Сорока Валерій Миколайович, в якому просив суд: -визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Сороки В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47415000 від 19 червня 2019 року, на підставі якого за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» було зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1855005480000; -скасувати запис №32057223 від 13 червня 2019 року про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1855005480000 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», який було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. (т.1 а.с.14-23) Вимоги позову обґрунтовані тим, що 15 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №2622/0208/71-012, за яким банк зобов`язався надати позивачу кредит на придбання житла в розмірі 50 000,00 доларів США на строк з 15 лютого 2008 року по 08 лютого 2036 року, а позивач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші зобов`язання за кредитним договором у встановлені в ньому строки. 15 лютого 2008 року на отримані в кредит грошові кошти позивач придбав у власність квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 лютого 2008 року №482. Того ж дня, одночасно з укладенням кредитного договору та договору купівлі-продажу квартири, між ВАТ «Сведбанк» та позивачем [PERSON] було укладено іпотечний договір №2622/0208/71-012-Z-1 від 15 лютого 2008 року №485, за яким предметом іпотеки виступила квартира [ADDRESS] . 21 лютого 2008 року за позивачем було зареєстровано право власності на дану квартиру. З 06 серпня 2012 року до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено зміни, у відповідності з якими новим іпотекодержателем за іпотечним договором стало АТ «Альфа-Банк». Одночасно з цим, жодних документів на підтвердження переходу права вимоги за кредитним та/або іпотечним договором АТ «Альфа-Банк» позивачу надано не було. 13 червня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47415000, на підставі якого за АТ «Альфа-Банк» було зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис №32057223 про проведену державну реєстрацію права власності від 13 червня 2019 року. Підставою для державної реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк» були іпотечний договір №485 від 15 лютого 2008 року, укладений між позивачем [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» та повідомлення АТ «Альфа-Банк» від 23 січня 2019 року №ШВ/169. Про незаконну перереєстрацію права власності на спірну квартиру на користь банку позивач дізнався лише 14 серпня 2019 року із змісту інформаційної довідки №177434182 від 14 серпня 2019 року. З метою захисту свого порушеного права власності на спірну квартиру, позивач [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Позивач вказує на чотири самостійні підстави для задоволення позову: 1) порушення встановленої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки і, як наслідок, проведення незаконної державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем АТ «Альфа-Банк»; 2) проведення державної реєстрації права власності на квартиру в супереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; 3) недоведеність АТ «Альфа-Банк» переходу до нього права вимоги за іпотечним договором від 15 лютого 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» і позивачем [PERSON] ; 4) передчасність набуття відповідачем АТ «Альфа-Банк» права власності на спірну квартиру. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання, витребувано у Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» завірену належним чином копію матеріалів реєстраційної справи щодо внесення запису №32057223 від 13 червня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорокою Валерієм Миколайовичем про проведену державну реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру [ADDRESS] , витребувано у АТ «Альфа-Банк» завірені належним чином копії документів, на підставі яких 13 червня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорокою Валерієм Миколайовичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №32057223 про проведену державну реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру [ADDRESS] , витребувано у відділення поштового зв`язку №206, м. Київ Центру поштового зв`язку №2, Київської міської дирекції АТ «Укрпошта» довідку про повний перелік внутрішніх поштових відправлень (із зазначенням трек-номерів поштових відправлень тощо), відправлених на поштову адресу: [ADDRESS] , адресату [PERSON] , за період з 01 січня 2019 року по 14 червня 2019 року. (т.1 а.с.56-59) Також ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1855005480000, загальною площею 32,5кв.м., житловою площею 16,8 кв.м. (т.1 а.с.60-62) Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 28 листопада 2019 року представник відповідача АТ «Альфа-Банк» - адвокат Кулінич О.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві зазначено, що відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що і передбачено умовами, укладеного позивачем з банком, договору іпотеки. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, перелік документів, розгляд відповідної заяви передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. 23 січня 2019 року АТ «Альфа-Банк» цінним листом направило на дві адреси позивача повідомлення про порушення основного зобов`язання. Отже державним реєстратором було отримано повний перелік документів згідно чинного Закону та було здійснено свої повноваження виключно згідно вимог нормативно-правових актів у повному обсязі. 04 лютого 2019 року ТОВ «Незалежна експертна компанія» було проведено оцінку спірної квартири, про що складено відповідний висновок. При цьому, згідно Порядку №1127 висновок суб`єкта оціночної діяльності не входить до переліку документів, що повинні подаватись для проведення реєстраційних дій. Крім того, на думку представника, норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані до позасудового порядку врегулювання спору, оскільки вказаний закон застосовується лише в тому випадку, коли заборгованість стягується в примусовому порядку. Також у відзиві зазначено, що укладаючи договір іпотеки, позивач надав згоду на перехід права власності до іпотекодержателя в майбутньому, в разі чітко визначених договором обставин, отже не можна вважати, що перехід права власності відбувся без згоди позивача. Представник відповідача вказує, що жодних порушень з боку відповідача не відбулось. Стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить вичерпний перелік підстав відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Щодо недоведеності переходу права вимоги за кредитним та іпотечним договорами до відповідача у відзиві зазначено, що 15 червня 2012 року відповідачем було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитним та іпотечним договорами позивача. При цьому, позивачем не наведено та не надано доказів наявності підстав для відмови в проведенні державної реєстрації прав, навпаки оспорюване рішення стало результатом грубих порушень зобов`язань з боку боржника, яким є позивач. На переконання представника відповідача державним реєстратором було правомірно прийнято рішення про реєстрацію за відповідачем права власності на нерухоме майно, оскільки воно прийнято з наданням банком всіх документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та у відповідності до Закону України «Про іпотеку». (т.1 а.с.93-103). 02 грудня 2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Кругленко М.С. направив до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що згідно п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іпотекодержатель повинен надати державному реєстратору не докази направлення письмової вимоги про усунення порушень, а документ, який підтверджує отримання іпотекодавцем такої вимоги та свідчить про сплив тридцятиденного строку з моменту її отримання. Проте докази отримання такої вимоги позивачем в матеріалах справи відсутні. Згідно доводів представника позивача, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, має місце настання правового наслідку, що в даному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна, а звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» без згоди власника нерухомого майна (іпотекодателя) суперечить вимогам вказаного закону. Також вважає хибними доводи відзиву про те, що у позивача виник спір не з відповідачем, а з державним реєстратором. Також у відповіді на відзив зазначено, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ Альфа-Банк» лише визначає умови, за яких право вимоги має перейти, а моментом виникнення у відповідача права вимоги є підписання Акту приймання-пердачі права вимоги, підписання якого залежить від отримання продавцем суми оплати першої частини загальної купівельної ціни, що мають підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги, які до відзиву не долучені. Також відповідачем не надано доказів переходу права вимоги від первісного кредитора ПАТ «Сведбанк» до нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк». На думку представника позивача, державний реєстратор повинен був відмовити в державній реєстрації права власності через недоведеність переходу до відповідача прав та обов`язків іпотекодержателя та доказів отримання позивачем письмової вимоги та сплив тридцятиденного строку з моменту її отримання. Крім того, з висновком про вартість спірної квартири позивач ознайомлений не був. Також представник позивача вказує, що зазначена в п.12.3.1. іпотечного договору передача права власності є добровільною вольовою дією іпотекодавця, проте жодних дій, спрямований на передачу відповідачеві права власності на квартиру позивач не вчиняв та своєї згоди на перехід права власності не надавав. (т.1 а.с.134-143). 16 січня 2020 року представник відповідача АТ «Альфа - Банк» - адвокат Біллерис Ю.О. подав додаткові письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи (т.1 а.с.161-163). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (а.с.176-177). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року витребувано у Публічного акціонерного товариство «Дельта Банк» завірену належним чином копію договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», з усіма додатками до нього та додатковими угодами (т.1 а.с.220-221). 05 жовтня 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Кругленко М.С. направив до суду заяву про зміну та збільшення позовних вимог (яка по суті є заявою про зміну предмету позову) (т.2 а.с.39-40), в якій, посилаючись на зміни, що відбулись в редакції ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просить суд: -визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м.Київ Сороки Валерія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 47415000 від 19 червня 2019 року, на підставі якого за Акціонерним товариством «Альфа - Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) було зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1855005480000; -скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1855005480000 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714), проведену 13 червня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м.Київ Сорокою Валерієм Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 47415000 від 19 червня 2019 року, номер запису про право власності 32057223; -припинити за Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1855005480000, зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м.Київ Сороки Валерія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 47415000 від 19 червня 2019 року. 01 квітня 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Кругленко М.С. подав додаткові пояснення, які долучені до матеріалів справи (т.2 а.с.88-91). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 02 квітня 2021 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.2 а.с.117-118) 24 травня 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Кругленко М.С. подав додаткові пояснення, які долучені до матеріалів справи (т.2 а.с.169-184). Представник позивача [PERSON] - адвокат Кругленко М.С. в судовому засіданні вимоги позовної заяви, з урахуванням заяви про зміну та збільшення позовних вимог, підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у заявах по суті справи, та додатково пояснив, що ПАТ «Дельта Банк» не набув права вимоги до позивача, оскільки укладений ним з первісним кредитором договір є не укладеним, виходячи з положень ст.180, 181 ГК України та ст. 640 ЦК України. Зазначив, що позивач не повідомляв банк про зміну місця проживання, оскільки зареєстрований за місцем предмета іпотеки. При цьому позивач не отримував вимоги банку ні за якою адресою. Пояснив, що позивач у власності не має іншого житла. Проте позивач з вересня 2019 року позбавлений можливості проживати в спірній квартирі, оскільки в ній змінені замки і позивач до квартири не допускається. При цьому позивач до теперішнього часу зареєстрований за спірною адресою. Зазначив, що позивач сплатив ПАТ «Сведбанк» більше половини боргу, а відповідач не надав доказів відступлення права вимоги. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» - адвокат Воронцова М.О. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та пояснила, що згідно умов кредитного договору позивач зобов`язаний повідомляти про зміну місця проживання, проте такої інформації не надавав. За двома адресами позивача - вказаною в кредитному договорі та за адресою місцезнаходження предмета іпотеки позивачу були надіслані повідомлення про усунення порушень. Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачений вичерпний перелік документів, що надаються для реєстрації. При цьому повернення повідомлення з поштового відділення без вручення адресату є підтвердженням того, що банк вжив всіх заходів повідомлення, передбачених договором, а не отримання позивачем повідомлень є зловживанням правами іпотекодавця. Зазначила, що направлення іпотекодавцю звіту про оцінку майна законом не передбачено. При цьому, така оцінка банком проводилась. В іпотечному договорі наявне іпотечне застереження, передбачене ст.37 Закону України «Про іпотеку». Також зазначила, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується на дані правовідносини, оскільки даний закон стосується лише звернення стягнення в судовому порядку. Вказала, що в матеріалах справи наявні всі докази відступлення права вимоги до позивача. Третя особа державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м.Київ Сорока В.М. та представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явились, були повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань до суду не подали. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2622/0208/71-012, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 50 000,00 доларів США, на строк з 15 лютого 2008 року по 08 лютого 2036 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, зі сплатою 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (т.1 а.с.36-39, т.2 а.с.155-168). Згідно п.1.4. кредитного договору, кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] з метою придбання квартири [ADDRESS] . 15 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відчужувана квартира складається з однієї жилої кімнати, загальна площа квартири - 32,50кв.м., жила площа - 16,80кв.м. (т.1 а.с.43-45) Також 15 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір №2622/0208/71-012-Z-1, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором №2622/0208/71-012 від 15 лютого 2008 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також всіх додаткових угод, нерухоме майно, що придбане за кредитні кошти, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї жилої кімнати, загальна площа квартири - 32,50кв.м., жила площа - 16,80кв.м. (т.1 а.с.40-42, т.2 а.с.149-154). Згідно п. 11 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, в тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним). При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, як попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Згідно умов іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених у договорі способів звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі -згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп. 12.3.1. та 12.3.2. цього договору, серед яких: задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом виконання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателем за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобов`язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта - субєкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпоткодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття права власності на предмет іпотеки. Сторони, з розумінням змісту ст.37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпунтку п.12.3. цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання. (пп. 12.3.1 п.12.3 договору) Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором бо законом. (ч. 1 ст. 516 ЦК України) Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Права вимоги переходять від продавця до покупця (відступлення), та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання передачі прав вимоги. Обов`язки продавця передати права вимоги покупцю та підписати акт приймання-передачі прав вимоги залежить від отримання продавцем повної суми загальної купівельної ціни в дату підписання (п. 2.1., 2.3. договору). (т.1 а.с.232 - т.2 а.с.1-11) Згідно наведеного в п. 1.1. вказаного договору визначення, «права вимоги» означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, окрім права продавця на договірне списання коштів з рахунків позичальників, відкритих у продавця, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов`язків за кредитними договорами та договорами забезпечення. Згідно витягу з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25 травня 2012 року, внаслідок передання прав вимоги до ПАТ «Дельта Банк», як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором №2622/0208/71-012 від 15 лютого 2008 року за зобов`язаннями позивача [PERSON] , забезпеченими іпотекою за договором №2622/0208/71-012-Z-1 від 15 лютого 2008 року, укладеним з [PERSON] (т.2 а.с.12). Що стосується доводів представника позивача в судовому засіданні про те, що суду не надано та в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі прав вимоги, а також докази проведення оплати за договором, та згідно позиції представника позивача, вказаний договір є не укладеним в силу положень ст.180, 181 ГК України, ст.640 ЦК України, суд зазначає наступне. Укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 25 травня 2012 року нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги в судовому порядку недійсним та/або неукладеним не визнавався та позивачем не оспорювався, докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Крім того, зазначені вище наведені представником позивача в судовому засіданні доводи не є безпосередніми підставами позову у справі, що розглядається в даному провадженні. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що численна судова практика констатувала в судових рішеннях факт укладення між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» вищевказаного договору. Зокрема, в постанові Верховного суду від 02 вересня 2020 року у справі №562/140/13-ц зазначено: «Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу прав вимоги, укладеним 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», останнє набуло прав та обов`язків ПАТ «Сведбанк» за відступленими активами, в тому числі вимоги за договорами, які позивач просить визнати недійсними. При розгляді даної справи судом першої інстанції не було залучено до участі у справі ПАТ «Дельта Банк». Апеляційний суд, встановивши, що у справі позов заявлено до неналежного відповідача, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові. Висновки апеляційного суду про відмову в позові з підстав, пред`явлення позову до неналежного відповідача є законними та обґрунтованими, підстав для його скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.» 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» (продавець) та ПАТ «Альфа-Банк» (покупець) укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Права вимоги переходять від продавця до покупця (відступлення), та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги. Обов`язки продавця передати права вимоги покупцю та підписати акт приймання-передачі прав вимоги залежить від отримання продавцем суми оплати першої частини загальної купівельної ціни згідно п.3.2.1. договору в дату підписання (п. 2.1., 2.3. договору). (т.2 а.с.99-101) Згідно наведеного в п. 1.1. вказаного договору визначення, «права вимоги» означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, окрім права продавця на договірне списання коштів з рахунків позичальників, відкритих у продавця, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов`язків за кредитними договорами та договорами забезпечення. Як убачається з додатків до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», внаслідок передання прав вимоги до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором №2622/0208/71-012 від 15 лютого 2008 року за зобов`язаннями позивача [PERSON] , забезпеченим іпотекою за договором №2622/0208/71-012-Z-1 від 15 лютого 2008 року, укладеним з [PERSON] (т.2 а.с.86, 113). 15 червня 2012 року Голова ради директорів ПАТ «Дельта Банк» та Голова правління ПАТ «Альфа-Банк» підписали акт приймання-передачі прав вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року. (т.2 а.с.85) З огляду на наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про неспроможність доводів позовної заяви про те, що АТ «Альфа-Банк» не доведено переходу до нього права вимоги за іпотечним договором від 15 лютого 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» і позивачем [PERSON] 25 січня 2019 року на дві адреси [PERSON] , в тому числі й за адресою місцезнаходження предмета іпотеки, яка також є адресою зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання позивача (т.1 а.с.53-54), АТ «Альфа-Банк» було направлено повідомлення від 23 січня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яким банк повідомляв позивача про набуття АТ «Альфа-Банк» статусу нового кредитора/стягувача за договором №2622/0208/71-012 від 15 лютого 2008 року та вимагав сплати боргу за кредитним договором, загальний розмір якого станом на 23 січня 2019 року складав 54797,12 доларів США та попереджав, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку АТ «Альфа-Банк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (т.1 а.с. 119-124, т.2 а.с. 134-135, 140-148). Що стосується доводів позовної заяви про те, що невиконання АТ «Альфа-Банк» обов`язку щодо повідомлення позивача про перехід права вимоги за кредитним та іпотечним договорами зумовило невиконання позивачем свого обов`язку за кредитним договором щодо погашення кредиту, що, згідно положень ч.2 ст.517 ЦК України, надало йому право не виконувати обов`язку по сплаті заборгованості новому кредитору, що на переконання сторони позивача, свідчить про передчасність набуття АТ «Альфа-Банк» права власності на предмет іпотеки, що в свою чергу визначено стороною позивача однією з підстав даного позову, суд не приймає вказані доводи, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження виконання (повного або часткового) позивачем своїх кредитних зобов`язань, як перед первісним кредитором ВАТ «Сведбанк» так і перед його правонаступником за вимогами до позивача - ПАТ «Дельта Банк». Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т.1 а.с.48-49) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.2 а.с.137-138), щодо об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , 19 червня 2019 року 16:05:27 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Сорокою В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47415000 та зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» право приватної власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1855005480000, номер запису про право власності: 32057223. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладання договору іпотеки) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно з ч. 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону». У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Як вже зазначалось вище, пункт 12.3.1. іпотечного договору №2622/0208/71-012-Z-1 від 15 лютого 2008 року містить застереження, яке надавало банку право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений статтею 37 Закону України «Про іпотеку», що не заперечується стороною позивача. Разом з тим, системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком. Відповідно до п. 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Згідно п. 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, державним реєстратором під час прийняття оскаржуваного рішення не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки державним реєстратором проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» за відсутності необхідних для оскаржуваної реєстрації прав документів, передбачених пунктом 61 Порядку № 1127, а саме не додано документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-го строку з моменту отримання боржником/іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Так, як убачається з матеріалів справи 25 січня 2019 року на дві адреси [PERSON] АТ «Альфа-Банк» було направлено повідомлення від 23 січня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. В матеріалах справи, крім копії вказаного повідомлення, наявні копії реєстру поштових відправлень, фіскального чеку та описів вкладення (т.1 а.с. 119-124, т.2 а.с. 134-135, 140-148), проте матеріали справи не містять доказів отримання позивачем вказаної вимоги. Однак, повідомлення іпотекодержателя слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду від 18 лютого 2021 року у справі №753/11458/19. Водночас стороною відповідача не надано доказів отримання позивачем вищевказаного повідомлення та доказів його ухилення від отримання такого повідомлення. Посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що позивач ухилявся від отримання надісланого АТ «Альфа-Банк» повідомлення є безпідставними в силу того, що доказування не може гуртуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, в розумінні ст.77-80 ЦПК України, направлення та/або одержання позивачем висновку про вартість майна. Разом з тим, ціна набуття права власності на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» є істотною обставиною, яка має погоджуватися з власником майна при зверненні іпотекодержателем стягнення на іпотечне майно у позасудовому порядку шляхом набуття права власності на це майно. При цьому судом також враховано, що хоча представником відповідача й надано суду копію висновку про вартість майна - спірної квартири від 04 лютого 2019 року (т.2 а.с.139), проте цей висновок відсутній в описі документів реєстраційної справи №1855005480000 (т.2 а.с.131), отже в матеріалах справи відсутні й докази подання вказаного висновку для проведення державної реєстрації права власності на квартиру. За таких обставин, судом встановлено, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом України «Про іпотеку», так і Порядком № 1127 щодо вручення боржнику/іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі й шляхом набуття права власності, отже державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» проведена всупереч норм чинного законодавства. Крім того, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року, в редакції, що діяла на час реєстрації за банком права власності на квартиру (далі - Закон № 1304-VII), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1 Закону). Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п. 2 ч.1 ст. 263 ЦК України). Вказаний Закон № 1304-VII встановлює порядок щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи - копії паспорту позивача [PERSON] (т.1 а.с.53), місце проживання останнього зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 03 квітня 2008 року. Доказів зняття з реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою матеріали справи не містять. Вказана обставина не заперечується стороною відповідача. Також сторонами визнано обставину, що після проведення 19 червня 2019 року державної реєстрації права власності на спірку квартиру за банком, у вересні 2019 року внаслідок зміни новим власником замків до дверей у квартиру, у позивача відсутній доступ до вказаного житлового приміщення. Отже станом на дату реєстрації за відповідачем права власності на спірну квартиру, позивач був зареєстрований та постійно проживав у ній. В постанові Верховного суду від 12 червня 2020 року у справі № 331/7829/17 викладено правовий висновок, згідно якого звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Отже, в даній справі, майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця без його згоди, як власника. Доказів наявності у власності позивача [PERSON] іншого житла матеріали справи не містять. Тому на спірну квартиру, яка не перевищує 140 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивачем та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону № 1304-VII. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та в постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі № 661/5615/18 (провадження № 61-16864св19). Доводи представника АТ «Альфа-Банк» про відсутність порушення вимог Закону № 1304-VII є безпідставними, оскільки за наслідками прийнятих державним реєстратором рішень про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом № 1304-VII. Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону № 1304-VII. Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справах № 127/16726/17-ц (провадження № 61-39438св18) та № 607/2754/16-ц (провадження № 61-29694св18). Таким чином, на час дії Закону № 1304-VII не може бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без згоди іпотекодавця на його відчуження. Тому доводи сторони відповідача АТ «Альфа-Банк» про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати зазначене майно та стосується лише стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, є безпідставними. З урахуванням наведеного рішення про перехід права власності на належне [PERSON] майно у власність АТ «Альфа-Банк» було прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м.Київ Сорокою В.М. всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також суд вважає за необхідне зазначити, що викладене в абзаці 3 пп. 12.3.1. п.12.3. іпотечного договору №2622/0208/71-012-Z-1 від 15 лютого 2008 безумовне право іподекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього пункту незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене в судовому порядку лише у випадку доведеності факту повного виконання основного зобов`язання, спростовується вищезазначеними вимогами закону та суперечить ст.4 ЦПК України. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 11 вересня 2020 року у справі № 127/17399/19. Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Обраний стороною позивача в заяві «про зміну та збільшення позовних вимог» спосіб захисту повною мірою відповідає положенням ч.2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції, чинній з 16 січня 2020 року. Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи та письмових поясненнях, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. При цьому слід зазначити, що за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. В даному випадку спір виник між позивачем та відповідачем АТ «Альфа-Банк» з приводу порушення права позивача на квартиру, внаслідок дій державного реєстратора щодо реєстрації за банком такого права. Отже належним відповідачем в даній справі є саме АТ «Альфа-Банк». З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м.Київ Сорока Валерій Миколайович, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2761,80 грн (т.1 а.с.1, 13, т.2 а.с.38) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved