Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надання послуг по теплопостачанню за період з 01 лютого 2015 року по 01 червня 2018 року в сумі 14884 грн. 29 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS]. Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з [PERSON] нарахований індекс інфляції в розмірі 2210 грн. 71 коп. та 3 % річних в сумі 544 грн. 62 коп. Всього просив стягнути 17639 грн. 62 коп. Ухвалою суду від 14 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не зверталась. На позов відповідачем [PERSON] подано відзив, у якому відповідач повідомила, що позов не визнає, оскільки оплату за надані послуги вона здійснює відповідно до умов договору від 11 вересня 2012 року, заборгованості не має. Договору, у якому б було змінено тариф на оплату послуг, що надаються позивачем, сторони не укладали. Крім того, вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. В позовній заяві зазначений період заборгованості з 01 лютого 2015 року по 01 червня 2018 року, що не співпадає з періодом заборгованості, вказаним в ухвалі Київського районного суду м.Полтави від 15 червня 2018 року по справі №552/2678/18 про скасування судового наказу, в якому період заборгованості зазначений з 01 лютого 2015 року по 01 квітня 2018 року. Тільки за цей період заборгованості ВП «Полтаватеплоенерго» може звернутись до суду в порядку спрощеного позовного провадження. Тому просила суд в задоволенні позову відмовити повністю. Позивачем надано відповідь на відзив, у якому зазначено, що зверненням до суду ВП «Полтаватеплоенерго» 11 травня 2018 року перервано перебіг строку позовної давності. Винесення Київським районним судом м.Полтави судового наказу від 29 травня 2018 року про стягнення з відповідача боргу за період з 01 лютого 2015 року по 01 квітня 2016 року свідчить про те, що до моменту його скасування 15 червня 2018 року право підприємства не підлягало захистові. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Обов'язок вносити зміни до договору про надання послуг у сторін відсутній. Тому вважає, що заперечення, викладені у відзиві є безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги підприємства підлягають до задоволення. Відповідач також звернулась до суду з заявою про залишення позову без розгляду згідно п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України з тих підстав, що позовна заява підписана начальником юридичної служби ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» І.Л.Сотник всупереч п.2 ст.175 ЦПК України. Ухвалою суду від 27 вересня 2018 року в задоволенні даної заяви відмовлено. Інших клопотань або заяв по суті справи сторони суду не подавали. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS]. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо надання послуг теплопостачання, врегульовані договором про надання послуг теплопостачання, укладеним ПОКВП ТГ «Полтаватеплоенерго» (теплопостачальна організація) та [PERSON] (споживач) 11 вересня 2012 року (надалі в тексті рішення - Договір про надання послуг), а також нормами чинного законодавства. Відповідно до пункту 1.1. Договору про надання послуг теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві (наймачеві, власнику квартири) та членам його сім'ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі, послуги з теплопостачання, а споживач зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги на умовах цього договору (а.с.21-22). Також судом встановлено, що одна сторона - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надавала другій стороні - [PERSON], як споживачу послуг за адресою: [ADDRESS], послуги з теплопостачання, а відповідач такі послуги прийняла та частково їх оплатила, від їх отримання не відмовлялась. Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов'язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов'язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Посилання відповідача на ту обставину, що оплата отриманих послуг нею здійснюється згідно умов Договору про надання послуг, в розмірі, передбаченому пунктом 3.1.1. вказаного договору, до якого зміни не вносились, суперечать умовам пункту 10.7. Договору про надання послуг. Так, пунктом 10.7. Договору про надання послуг передбачено, що у випадку зміни тарифів теплопостачальна організація повідомляє споживача через засоби масової інформації, і розрахунки проводяться з дня затвердження нових тарифів. Пунктом 10.8. вказаного Договору також передбачено, що випадку заперечень з питань зміни тарифів споживач сплачує послуги теплопостачальній організації за новими тарифами до усунення суперечностей згідно з чинним законодавством. Тому, оплачуючи отримані від позивача послуги не за встановленими тарифами, відповідач припустилась порушення умов, встановлених пунктами 10.7 та 10.8 Договору про надання послуг та вимог ст.67 ЖК України, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Суд також не бере до уваги посилання відповідача на ту обставину, що тариф 29 грн. 86 коп. за 1 кв.м. не зазначений в договорі, з цього приводу зміни до Договору про надання послуг сторонами не вносились, оскільки обов'язок споживача оплачувати отримані послуги за встановленими тарифами передбачений ст.67 ЖК України, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та умовами пунктів 10.7 та 10.8 Договору про надання послуг. Тарифи на послуги з централізованого опалення на період з 01 лютого 2015 року по 01 червня 2018 року затверджено наступними нормативними актами: постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі в тексті рішення - НКРЕКП) від 17 жовтня 2014 року №146, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2014 року за №1376/26153, «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг», згідно якої тариф на послуги централізованого опалення, які надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії встановлено у розмірі 8,83 грн. за 1 кв.м. за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); постановою НКРЕКП від 31 березня 2015 року №1171, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2015 року за №433/26878 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг», згідно якої тариф на послуги централізованого опалення складав 14,86 грн. за 1 кв.м. за місяць протягом періоду надання послуги; постановою НКРЕКП від 09 червня 2016 року №1101 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року N 1171», згідно якої тариф на послуги централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 30,26 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); постановою НКРЕКП від 28 грудня 2017 року №1536 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року N 1171», згідно якої тариф на послуги централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 29,86 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова - 23,48 грн. за 1 кв. м; решта витрат, крім паливної складової - 6,38 грн. за 1 кв. м). Діючи в межах умов Договору про надання послуг та вказаних вище норм законодавства, відповідач мала оплачувати одержані нею послуги згідно вказаних тарифів. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] в період з 01 лютого 2015 року по 01 листопада 2015 року отримані послуги не оплачувала, а з 01 листопада 2015 року оплачує лише частково - в сумі 124 грн. 90 коп. на місяць. У зв'язку з цим за період з 01 лютого 2015 року по 01 червня 2018 року виникла заборгованість в сумі 14884 грн. 29 коп. Дана сума заборгованості нарахована позивачем відповідно до вказаних вище тарифів. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов'язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідач зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Станом на 01 червня 2018 року борг відповідача за послуги теплопостачання становить 14884 грн. 29 коп., інфляційні втрати підприємства у зв'язку з порушенням строків оплати послуг - 2210 грн. 71 коп., 3% річних - 544 грн. 62 коп. (а.с.5-6, 7, 8-9). Відповідно до п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості. Згідно ч.2 ст.161 ЦПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Тому той факт, що позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 лютого 2015 року по 01 квітня 2018 року, після скасування судового наказу не перешкоджає зверненню до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01 лютого 2015 року по 01 червня 2018 року. Вирішуючи заявлене відповідачем у її відзиві на позов клопотання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст.627 ЦК України також передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Вільно користуючись своїм правом на укладення договору, що регулює правовідносини, які між ними виникли, уклавши 11 вересня 2012 року Договір про надання послуг, сторони врегулювали крім іншого, і порядок погашення заборгованості споживача. Пунктом 4.15. Договору про надання послуг сторони встановили, що у платіжних документах споживач повинен обов'язково зазначати в призначенні платежу період, за який проводить оплату. За наявності у споживача заборгованості за раніше отримані послуги теплопостачання, теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за послуги теплопостачання, спожиті за минулі періоди, незалежно від зазначеного у платіжному документі призначення платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, вперше за вказаний період заборгованість у неї виникла за послуги, отримані у лютому 2015 року. Тому сплачені у листопаді кошти в розмірі 124 грн. 94 коп. на підставі пункту 4.15. Договору про надання послуг зараховуються як оплата заборгованості за послуги, отримані у лютому 2015 року. Оскільки в повному обсязі протягом вказаного періоду відповідачем заборгованість не погашалася, тому кожен наступний платіж у розмірі 124 грн. 94 коп. на підставі пункту 4.15. Договору про надання послуг зараховувався в рахунок погашення заборгованості, чим фактично переривався перебіг строку позовної давності. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Тому, оплачуючи періодично заборгованість у розмірі 124 грн. 94 коп., відповідач фактично вчиняла дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, а відповідно відбувалось переривання перебігу позовної давності. Крім того, згідно п.10.10. Договору про надання послуг Теплопостачальна організація і споживач дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Збільшивши строк позовної давності до 10 років, сторони діяли відповідно до ст.259 ЦК України. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги в розмірі 14884 грн. 29 коп., компенсацію інфляційних втрат підприємства у розмірі 2210 грн. 71 коп. та 3% річних в розмірі 544 грн. 62 коп. Крім того, у зв'язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1762 грн. 00 коп. на відшкодування понесених судових витрат. Всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума у розмірі 19401 грн. 62 коп.

Outcome: approved