Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із уточненою позовною заявою в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу спільну дитину залишити мешкати разом з позивачем, посилаючись на наступні обставини. З 11.09.2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції про, що зроблено відповідний актовий запис №1593. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Сім*я фактично розпалась, спільного господарства не ведуть, з 2016 року мешкають окремо. Дитина залишилась мешкати з позивачкою. Позивач надав до суду заяву про підтримання позову. Відповідач надав до суду заяву про визнання позову, який просив розглянути за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 11.09.2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції про, що зроблено відповідний актовий запис №1593, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Спільне життя не склалось у зв'язку із повним непорозумінням, що привело до розпаду сім'ї. Згідно зі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом об'єктивно встановлено, що подальше спільне життя сторін із збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст. 104 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Беручи до уваги той факт, що відповідач визнав уточнену позовну заяву, суд вважає вимоги позивача, щодо визначення місце проживання дитини з матір*ю такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинно бути розірвано. На підставі ст.110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved