Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, шлюб фактично між ними розпався. Мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, її матеріальне становище скрутне, оскільки на даний час вона не працює, перебуває у декретній відпустці. Відповідач телефонує, цікавиться здоров`ям доньки, її розвитком, забирає її до себе в гості. Іноді купує їй речі, іграшки, які залишає їх у себе. Проте, добровільно кошти на утримання доньки відповідач не надає, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працює в ТОВ СП "Нібулон", в серпні 2019 року придбав на своє ім`я житловий будинок по [ADDRESS] . Відмовляючись надавати кошти на утримання доньки, відповідач позбавляє її права на належні умови проживання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони у судове засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2019 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до довідки Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні Миколаївської обласної ради від 15.05.2019 за вих. № 120/22-06, [PERSON] дійсно працює у Миколаївській обласній дитячій клінічній лікарні з 01.06.2011 року на посаді оператора комп`ютерного набору відділу експлуатації електронно-обчислювальних машин до теперішнього часу. З 28 березня по 19 грудня 2019 року знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до 4-х років. Згідно довідки Дошкільного навчального закладу № 10, [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад № 10 з 10 травня 2018 року по теперішній час. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 22.08.2019 року, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 19.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою О.В. Позивачка зазначає, що відповідач має постійну роботу, стабільних дохід, оскільки працює в ТОВ СП "Нібулон". Судом дане твердження не береться до уваги, оскільки позивачем не надано належного та допустимого доказу на підтвердження зазначеного. Позивачем не було заявлено клопотання про витребування доказів. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, де частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню, шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає нормам Сімейного кодексу та не порушує права та інтереси дитини. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Outcome: approved