Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок ДТП, що сталась 27 квітня 2013 року в м. Ічня, в результаті зіткнення автомобіля ВАЗ 2105, д.н.з. [NUMBER], під його керуванням з автомобілем ГАЗ-53, д.н.з, [NUMBER], власником якого є ПАТ „Ічнянський завод сухого молока та масла" (Далі- завод ) і яким керував [PERSON], він отримав тяжкі тілесні ушкодження, із-за чого знаходився на стаціонарному лікуванні, під час якого поніс витрати на придбання медикаментів. Крім того, в результаті ДТП було пошкоджено його одяг та автомобіль. Просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 27 516 грн та 30 000 грн моральної шкоди, яка полягає в душевних переживаннях, фізичному болі та стражданнях в зв"язку з отриманими травмами в результаті ДТП, порушенні нормальних життєвих зв'язків та нормальної працездатності. У судовому засіданні позивач уточнив та збільшив позовні вимоги та просив стягнути з ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» 21 605,64 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля, стягнути у солідарному порядку з [PERSON] та ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» 30 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 2 283,18 грн у рахунок відшкодування витрат на придбання ліків, 586,75 грн за проведення обстеження, 1100 грн за проведення автотоварознавчої експертизи, 650 грн за пошкоджений одяг та 3 654 грн за надання правової допомоги. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що він не заперечує відшкодувати позивачу матеріальну шкоду за придбання ліків, 10 000 грн моральної шкоди, витрати на правову допомогу. У частині стягнення матеріальної шкоди за пошкоджений автомобіль заперечує, так як на його думку, ці кошти повинна сплатити страхова компанія. Представник відповідача ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що [PERSON], під час скоєння ДТП, не перебував із заводом у трудових відносинах, а тому саме він і повинен відшкодовувати нанесену ним як матеріальну, так і моральну шкоду. Залучений до участі в справі як співвідповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що 27 квітня 2013 року він був знятий з рейсу у зв»язку з поломкою автомобіля ГАЗ, на якому він працював. Після того, як він на заводі полагодив автомобіль, він забрав його додому, щоб підремонтувати. У той же день, у післяобідній час, він разом з товаришами відпочивали у лісі, коли йому зателефонував [PERSON], який згодом приєднався до них. Він не пам»ятає, як опинився в своєму автомобілі та обставин ДТП, однак, згоди їхати на його автомобілі [PERSON] він не давав. Представник залученого до участі в справі як співвідповідача ПрАТ «СК «Провідна» до суду не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності, а також заперечення, згідно якого просив відмовити у позові щодо страхової компанії, оскільки обов»язок останньої щодо виплати страхового відшкодування виникає на підставі договірних зобов»язань, а не із зобов»язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, що мало місце 27 квітня 2013 року, винним якої є [PERSON]. Крім того, на день подання позову до суду заяви про виплату страхового відшкодування та документів, необхідних для виплати страхового відшкодування, страховій компанії не надані, при цьому потерпіла особа не зверталась з повідомленням про настання події, не надала для огляду пошкоджене майно, а тому в страхової компанії відсутній обов»язок та можливість щодо прийняття рішення по виплаті відшкодування. Заслухавши осіб, які з»явились у судове засідання, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, по справі встановлено, що 27 квітня 2013 року в м. Ічня Чернігівської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21053, д.н.з. [NUMBER], під керуванням позивача, та автомобіля ГАЗ-53, д.н.з, [NUMBER], власником якого є ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла», під керуванням [PERSON], внаслідок чого [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, переломів 2-8 ребер зліва, гемоторакс зліва, саден лиця, кистів, забійних ран передпліч. По даному факту було порушено кримінальне провадження стосовно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, який вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2013 року був визнаний винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення (а.с. 8-9). Внаслідок ДТП позивач [PERSON] поніс витрати в зв"язку з перебуванням на лікуванні, оплати за проведення автотоварознавчої експертизи, крім того, останньому були нанесені збитки, завдані пошкодженням автомобіля та одягу, при цьому у судовому засіданні підтверджені та надані відповідні цьому докази, а саме: 2 259,18 грн - витрати на лікування (а.с. 86-88), 21 605,64 грн - матеріальні збитки внаслідок пошкодження автомобіля (а.с. 57-62), 650 грн - вартість пошкодженого одягу (а.с. 50), 1 100 грн - кошти, сплачені за проведення автотоварознавчої експертизи (а.с. 65), а тому загальна сума нанесеної позивачу шкоди складає 25 614,82 грн. Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення на його користь 586,75 грн, сплачених по договору добровільного медичного страхування, які, на думку суду, задоволенню не підлягають, так як із квитанції про їх оплату вбачається, що провела її [PERSON], крім того, позивачем не надано доказів тому, що це страхування було пов»язане саме з наслідками ДТП. У судовому засіданні також встановлено,і підтверджується вироком суду від 02 жовтня 2013 року, що [PERSON], не маючи при собі прав керування транспортними засобами, з дозволу [PERSON], взяв автомобіль ГАЗ 5312, д.н.з. [NUMBER], на якому працював останній та який належить ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла», керуючи яким здійснив ДТП. При цьому у судовому засіданні також встановлено, що між заводом та [PERSON] 30.12.2012 року укладено типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 74), а наказом № 101-а від 27.03.2012 року за ним закріплено автомобіль ГАЗ 5312, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 51). Як пояснив у судовому засіданні [PERSON] у день, коли сталась ДТП, він забрав автомобіль до себе додому, щоб підремонтувати, хоча останній повинен був залишатися на території заводу. Після того, як він його підремонтував, пішов з товаришами в ліс, де вони вживали спиртне, згодом до них приєднався [PERSON], який запропонував з»їздити до магазину за продуктами харчування, які закінчилися, після чого [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп»яніння, без будь-яких законних підстав, передав керування автомобілем, належним заводу, [PERSON], який не мав при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що заволодінню іншою особою автомобілем ГАЗ 5312, який належить заводу (а.с. 56), сприяла недбалість його власника, а тому шкода, завдана діяльністю щодо його використання повинна відшкодовуватись спільно як самого заводу, так і відповідачем [PERSON], у частці, яку суд, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, вираховує по 1/2 з кожного, тому матеріальну шкоду, завдану позивачу, необхідно стягнути як з ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла», так і [PERSON] у рівних частках по 12 807,41 грн з кожного. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 106/13 від 10 червня 2013 року, відновлення автомобіля ВАЗ 21053, д.н.з. [NUMBER], 2000 року випуску, є економічно недоцільним, тому, враховуючи, що позивач визнав свій автомобіль фізично знищеним, суд виніс на обговорення питання про передачу його особам відповідальним за шкоду, при цьому відповідач [PERSON] відмовився отримувати автомобіль, а представник заводу не заперечувала, щоб автомобіль позивача був переданий ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла», тому суд прийшов до висновку про передачу автомобіля ВАЗ 21053, належного на праві власності [PERSON] (а.с. 79), на користь публічного акціонерного товариства «Ічнянський завод сухого молока та масла». Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров"я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода полягає, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачем, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що позивач [PERSON] внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та пошкодження свого автомобіля зазнав як фізичних, так і моральних страждань, оскільки довгий час перебував на лікуванні, при цьому змушений був затрачати зусилля для відновлення попереднього стану здоров»я, що також призвело до втрати його спокою та ділової активності, тому розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 грн з врахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, виходячи з дотримання засад розумності, виваженості та справедливості, на думку суду є обґрунтованим і підлягає стягненню з винної особи [PERSON]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Виходячи з аналізу ст.ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов»язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Із 01 січня 2014 року мінімальна заробітна плата в Україні встановлена на рівні 1 218 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, останнім надано відповідний договір від 15.01.2014 року (а.с. 93), укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON] і квитанція № б/н від 19.02.2014 року, в якій зазначена сума 3 654 грн (а.с. 94). Однак, на думку суду, у розрахунку витрат робочого часу завищені години в частині витрати адвокатом робочого часу на з»ясування обставин справи з клієнтом, з урахуванням складності справи - 1,50 год та вивчення адвокатом нормативної документації, пов»язаної з розглядом справи - 0,30 год, які охоплюються вивченням судової практики по даній категорії справ - 2 год, а тому суд вважає, що загальна кількість витраченого адвокатом часу, з урахуванням розумності, складає 5,18 год, а не 7,30 як вказано у розрахунку адвоката [PERSON], при цьому загальна сума витрат на правову допомогу складатиме 2 523,70 грн (1 218 х 40 : 100 = 487,20 х 5,18 = 2 523,70 , де 1 218 - мінімальна заробітна плата в Україні станом на 01 січня 2014 року; 487,20 - 40 % встановленої законом мінімальної плати у місячному розмірі за одну годину участі особи, яка надавала правову допомогу; 5,18 - години витрачені адвокатом при наданні правової допомоги). Зазначену суму необхідно стягнути з відповідача [PERSON] та ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» на користь позивача у рівних частках. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачам - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial