Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що шлюб з відповідачем вони зареєстрували 12 лютого 1999 року у Виконавчому комітеті Ладижицької сільської ради Іванківського району Київської області, за актовим записом № 1. Протягом подружнього життя між позивачем та відповідачем склались неприязні взаємовідносини, різні погляди на життя, ведення спільного господарства, що унеможливлює їх спільне проживання однією сім`єю. Позивач прийшла до висновку, що сім`я розпалася і її неможливо зберегти. Позивач просить шлюб між ними розірвати. Ухвалою суду від 11 березня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання (а.с.12), а ухвалою суду від 15 квітня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду (а.с.18). Ухвалою суду від 20 травня 2020 року клопотання позивача [PERSON] про надання строку для примирення задоволено, надано сторонам строк для примирення терміном на два місця, тобто до 20 липня 2020 року. Розгляд справи призначено на 20 липня 2020 року на 10 год. За клопотанням позивача розгляд справи 20 липня 2020 року відкладено на 21 серпня 2020 року на 10 год. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволенні. Пояснила суду, що відповідач вчиняє вдома сварки, поліцію разів п`ять викликали за його ( [PERSON] ) негативну поведінку, спільне господарство не ведуть. Відповідач не цікавиться сімейними проблемами, живе своїм життям. Вона хворіє. У всьому фінансових проблемах допомагає син. [PERSON] своїми коштами розпоряджається на свій розсуд. П`ять років тому, позивач зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, але на прохання відповідача, вона залишила даний позов без розгляду. Відповідач в судому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що всі негаразди в сім`ї виникають за сина позивача, його пасинка. Коли не було дітей, він з позивачем робили всю роботу разом. Неприязні відносини тривають останні три - п`ять років. За свої кошти купує товари та речі, які необхідні для господарства. Їсти готують окремо. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом повно та всебічно з`ясовані взаємини між подружжям, дійсні причини звернення до суду. Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Подружжя 12 лютого 1999 року у Виконавчому комітеті Ладижицької сільської ради Іванківського району Київської області, за актовим записом № 1 зареєстрували шлюб. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, відсутність взаєморозуміння між ними, несумісність характерів. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що протягом трьох-п`яти років сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття. Мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя ( ст. 110 СК України). Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Судом було надано сторонам строк для примирення, однак позитивного результату це не дало. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не має наміру змінювати своє прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З наданого відповідачем пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] являється інвалідом ІІ групи, що відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» дає право на звільнення від сплати судового збору. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України суд вважає за доцільне судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. стягнути з відповідача. На підставі наведеного, ст.ст.110, 112,114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved