Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітню дитину. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини, не цікавиться станом її здоров`я, хоча має змогу надавати таку допомогу, оскільки офіційно працює за межами України та має високі доходи. У зв`язку із скрутним матеріальним становищем позивачка звернулася до суду з даним позовом; та просить суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь, на утримання дитини, в твердій грошовій сумі, у розмірі 10000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також зазначає, що у зв`язку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, позивачка не має бажання надалі проживати з відповідачем; фактично вони проживають окремо тривалий час, то позивачка просить суд розірвати шлюб. Понесені судові витрати просить стягнути з відповідача на її користь. Позивачка не з`явилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви просить справу розглядати без її участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з`явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Стаття 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам позивачки та вимогам закону. Сім`я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Виходячи з положень ст. ст. 110, 112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позов в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо решти заявлених позовних вимог. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Частина 1 статті 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні, сторони є батьками дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач не надає допомоги на утримання доньки. Отже, відповідачем порушені приписи ст. 180 СК України. За таких умов у позивачки виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. В судове засідання не були надані докази того, що відповідач має незадовільний стан здоров`я, має важкий майновий стан, має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, або є в наявності інші обставини, що унеможливлюють відповідача надавати дітям допомогу. На думку суду, відповідач має змогу сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання малолітньої доньки, у твердій грошовій сумі, в розмірі 2500 грн. щомісячно. Приймаючи рішення про задоволення позову суд виходить з приписів статті 13 ЦПК України, та приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму, який встановлений законодавством України для дитини відповідного віку; та що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. На думку суду, за вказаних умов визначений розмір аліментів є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін та інтереси дитини. При цьому суд зауважує, що позивачка не надала суду доказів про отримувані відповідачем доходи у розмірі, про які вона зазначає у позовній заяві, і у зв`язку з цим суд не знаходить підстав для задоволення позову про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки у сумі 10000 грн., щомісячно. Суд враховує положення статей 180, 181, 182, 184 СК України та аналізуючи зібрані у справі докази дійшов висновку про те, що позов про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати (сплата судового збору) за позовні вимоги про розірвання шлюбу. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судових витрат у справі про стягнення аліментів, то судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави.

Outcome: approved