Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення коштів за користування майном. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] свідоцтва від 29.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А., зареєстрованого у реєстрі за №1033. Дану квартиру [PERSON] придбав 19.07.2019 року на електронних торгах, проведених ДП „Сетам", як реалізацію предмету іпотеки, оплативши повністю вартість вказаного нерухомого майна. 1.08.2019 року Центром надання адміністративних послуг позивача було повідомлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 2.08.2019 року позивач своєю письмовою заявою звернувся до відповідачів з вимогою про зняття з реєстраційного обліку даної квартири, однак вимога залишилась без реагування. [PERSON] та [PERSON] не є членами родини [PERSON] , тому, користуючись його майном, зазначеною квартирою, в порядку ст.762 ЦК України вони повинні сплачувати йому плату за користування майном та компенсувати витрати за комунальні послуги. За таких обставин просить стягнути з відповідачів окремо з кожної на користь [PERSON] по 8 000 грн. плати за користування квартирою позивача за період з 1.08.2019 року по 31.03.2020 року та по 2 657 грн. 33 коп. компенсації 1/3 частини комунальних послуг за той же період. Розмір плати за користування квартирою становить 1 000 грн. щомісяця для однієї людини. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] , набувши право власності на дану квартиру, повинен був укласти договір про участь в утриманні будинку і прибудинкової території з ОСББ „Успіх-2007", що не було здійснено позивачем. Сам факт реєстрації відповідачів в спірній квартирі не є доказом проживання в ній і користування житлово-комунальними послугами, оскільки відповідачі у зазначений позивачем період проживали у орендованому жилому приміщенні в м. Ірпінь. Крім того, сторони між собою договору оренди або найму жилого приміщення не укладали, тому позивач не вправі вимагати з відповідачів кошти за користування майном. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріалів цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Згідно ч.1, ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За змістом ч.1; 5, ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Здійснюючи системний аналіз вказаних норм права, суд приходить до висновку, що суб`єкти права - сторони договірних відносин укладають письмовий договір оренди житла на підставі власного волевиявлення, досягнувши обопільної згоди по істотним умовам самої угоди. Як встановлено у судовому засіданні, позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва від 29.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А., зареєстрованого у реєстрі за №1033 (а.с.3-4). Дану квартиру [PERSON] придбав 19.07.2019 року на електронних торгах, проведених ДП „Сетам", як реалізацію предмету іпотеки, оплативши повністю вартість вказаного нерухомого майна. Станом на 5.08.2019 року в квартирі зареєстрованими є відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Києва (а.с.5). Представник відповідачів [PERSON] підтвердив у судовому засіданні, що відповідачі є зареєстрованими в цій квартирі і на день розгляду справи. Як встановлено судом, договір оренди (найму) спірної квартири зі сплатою плати за користування нерухомим майном сторони між собою не укладали. Описані вище обставини не заперечувались сторонами по справі, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.81 ЦПК України. За приписами ч.1-2, ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як передбачено ч.1, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.4, ч.1, ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: - відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки судом достеменно встановлено, що між сторонами не укладався письмовий договір оренди (найму) квартири [ADDRESS] , тобто вони не досягали між собою обопільної згоди з усіх істотних умов оренди житла, включаючи і орендну плату за користування майном, тому відповідачі не несуть відповідальність перед позивачем і не зобов`язані сплачувати позивачу плату за користування квартирою, так як не порушували договору оренди як неіснуючого правочину, а позивач не набув в свою чергу право вимагати та отримувати таку плату, хоча і є власником квартири. За таких обставин позов [PERSON] в частині стягнення з відповідачів на його користь по 8 000 грн. плати за користування квартирою позивача за період з 1.08.2019 року по 31.03.2020 року не підлягає задоволенню. Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. У відповідності до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як зазначає п.5, ч.3, ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги"споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За регламентує ч.1, ст.160 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Ствердження представника відповідачів про те, що сам факт реєстрації відповідачів в спірній квартирі не є доказом проживання в ній і користування житлово-комунальними послугами, оскільки відповідачі у зазначений позивачем період проживали у орендованому жилому приміщенні в м. Ірпінь, Київської області, суд не може покласти в основу рішення, оскільки ні відповідачі, ні їх представник не надали будь-яких доказів у розумінні ст.76-80 ЦПК України щодо проживання [PERSON] та [PERSON] в період з 1.08.2019 року по 31.03.2020 року в іншому жилому приміщенні, а ніж у квартирі [ADDRESS] . Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі зареєстровані в спірній квартирі, що знайшло своє повне підтвердження, а також приймаючи до уваги пояснення представника позивача, що вони проживають в ній проживати і Дарницьким районним судом м. Києва на даний час розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про виселення з даної квартири, тому відповідачі, користуючись даною квартирою, повинні разом з власником квартири нести пропорційну відповідальність по сплаті житлово-комунальних послуг. Згідно наданих квитанцій позивач оплатив за період з 1.08.2019 року по 31.03.2020 року сумарно 6 995 грн. 43 коп. внесків на утримання будинку [ADDRESS] (а.с.6-8). Таким чином, власник квартири, позивач по справі, має право вимагати від відповідачів пропорційно понесені ним витрати по утриманню будинку. За таких обставин з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума 2 331 грн. 67 коп. з кожної особи як компенсація 1/3 частини витрат по утриманню будинку за вказаний період (6 995,43 : 1/3 = 2 331,67), а не по 2 657 грн. 33 коп. як просив позивач, тому в задоволенні стягнення решти суми необхідно відмовити. Як наголошує ст.133; 141 ЦПК України при частковому задоволенні позовних вимог з відповідачів в рівних частках з кожної на користь позивача підлягає стягненню 1536 грн. 60 коп. судового збору і не підлягає стягненню 10 000 грн. витрат на правничу допомогу, яка не була підтверджена документально.

Outcome: partial