Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених із боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, разом з правами вимоги до фактора переходять всі повязані з ними права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, отже, фактично позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора /стягувача/ за кредитним договором від 31.03.2008 року, де позичальником є відповідач [PERSON], який 31.03.2008 року уклав договір з ВАТ «Сведбанк» та отримав кредит в сумі 30 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, передбаченому договором, позичальник зобовязувався погашати своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками, але своїх зобовязань не виконав, станом на 01.06.2015 року сума заборгованості за кредитом з врахуванням заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, пенею становить 1 303 951 грн. 76 коп. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру №46 в будинку №84 «А» по вулиці Польовій в м. Біла Церква, вартістю 315 252,33 грн. Оскільки позичальником порушені умови кредитного договору, то позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру №46 в будинку №84 «А» по вулиці Польовій в м. Біла Церква, загальною площею 65,80 кв.м., житловою площею 38кв.м, що належить на праві власності [PERSON], на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2622/0308/71-027 від 31.03.2008 року в розмірі 1 303 951 грн. 76 коп., яка складається із боргу за кредитом 596 885 грн. 62 коп., по відсотках 377 089 грн. 09 коп., пені за рік 329 977 грн. 05 коп., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна; стягнути з відповідача судовий збір в сумі 3 897 грн. 60 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання позивача щодо розгляду справи без участі представника ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому вказано на те, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], позов не визнали, подали письмово викладені клопотання.. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, просила суд вирішити в справу з урахуванням прав та інтересів малолітніх дітей відповідачів, відмовити в позові. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає до задоволення частково. Так, судом встановлено, що 31.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2622/0308/71-027 на строк до 25.03.2038 року, згідно якого позичальнику було надано кредит у розмірі 30 000,00 доларів США, а позичальник зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені договором, що стверджується копією цього кредитного договору ( а.с. 9-10). Згідно п.1.3 договору передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти були призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу з метою придбання квартири [ADDRESS] (п.1.4 договору). Відповідно до п.1.5 договору, до складу сукупної /загальної/ вартості кредиту для позичальника /його витрат/ у звязку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених договором процентів, комісій, можливих неустойок, а також вартість витрат, повязаних з укладанням іпотечного договору, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором. Встановлено, що позичальник [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобовязання, порушив умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 01.06.2015року має прострочену заборгованість: за кредитом - 28 358,00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 596 88 грн. 62 коп, по відсотках - 17 915,48 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 377089,09 грн. 09 коп., а також, позивачем була нарахована неустойка пеня 15677,19 дол. США. Встановленим є те, що з метою забезпечення належного виконання зобовязання за вказаним Кредитним договором, 31.03.2008 року ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], уклали Іпотечний договір № 2622/0308/71-027-Z-1, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру№46 у буд.№ 84 "А" по вулиці Польова в м. Біла Церква Київської області. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 315 252,33 грн. Дане підтверджено копією Іпотечного договору (а.с.17-19). Відповідно до умов вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та\\або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним). У разі порушення основного кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання за кредитним договором та/або зобовязань, передбачених іпотечним договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у п.п. 12.3.1 та 12.3.2 іпотечного договору Судом встановлено, що на виконання умов Кредитного договору та іпотечного договору, відповідачам було направлено вимогу про усунення порушень, але ця вимога залишена без задоволення. Матеріали справи містять копії Вимог про усунення порушень, що були направлені відповідачам (а.с.28,29,30,31) та реєстр поштових відправлень з підтвердженням про вручення відповідачу вимог (а.с.33,34-35). Також, встановленим є те, що 23.06.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду було частково задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 31.03.2008року в сумі 1 215 980 грн., вирішено питання судових витрат. Даним рішенням суду, також, було відмовлено [PERSON] в позові до ПАТ «Омега Банк», ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (а.с.128). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, як вказано вище, позичальником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасної сплати необхідного платежу згідно з умовами договору. За ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Умовами укладеного між сторонами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору. Згідно ст.35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. За ст.33 вказаного вище Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п.12.3.1. іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.. 37 Закону України Про іпотеку«. Відповідно до ст.39 Закону «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в резолютивній частині рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в обов'язковому порядку має зазначатись в т.ч. початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Заперечуючи проти позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачі вказали, що дана квартира є їхнім єдиним житлом. В квартирі зареєстровані та проживають двоє малолітніх дітей. Відповідачі послалися на Закон України «Про охорону дитинства», ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», а також, обґрунтували свої заперечення Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким заборонено звернення стягнення на предмет іпотеки, і цей Закон поширюється на дані правовідносини. Згідно ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Як встановлено судом, квартира, яка є предметом іпотеки, має загальну площу 65,8 кв.м, в цій квартирі постійно зареєстровані і проживають позичальник [PERSON], його дружина [PERSON] та їхні двоє дітей [PERSON] 2005 р., [PERSON] [INFO] Зазначене підтверджено довідкою про місце проживання та склад сімї (а.с. 146). Але цей Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме, визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Суд звертає увагу, що сам позивач посилається на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та просить відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, суд вважає, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється на дані правовідносини. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії цього Закону. При вирішенні спору в частині звернення стягнення на предмет іпотеки судом не приймаються до уваги посилання відповідачів на те, що в цій квартирі зареєстровані малолітні діти. В п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначається, що згідно зі ст. 32 ЦК, ст.177 СК та ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Як вказано вище в рішенні, на момент укладення договору іпотеки діти відповідачів не були зареєстрованими у спірній квартирі, це також вбачається з копії довідки управління Адмінпослуг Білоцерківської міської ради (а.с.146), а тому та обставина, що право на користування житловим приміщенням, яке є предметом іпотеки, набули в послідуючому малолітні діти, не є підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на цей предмет іпотеки. Щодо вимог позивача про виселення відповідачів, то в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити виходячи з наступного. Так, згідно із ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Ч.1 ст.40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК України. За змістом частини другої ст.40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої ст.109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, суд звертає увагу на ту обставину, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому вимога щодо виселення відповідачів з їхнього єдиного житла є передчасною вимогою. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 3897,60 грн.

Outcome: partial