Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 23 880,87 грн., судові витрати у сумі 1762,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своєчасно не оплатив послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.06.2014 року по 30.06.2018 року надану йому позивачем за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] , у результаті чого утворилась заборгованість на суму 23880,87 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 19.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи на 17.01.2019 року, яке неодноразово відкладалось через неявку учасників справи. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідача відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти заочного розгляду справи не надав. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ч.1 ст.280 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну (а.с.9-12). Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон), "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 (далі Правила) та іншими нормативно-правовими актами України. Правилами та Законом передбачено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється виконавцем на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору. За змістом ст.19, ч. 3 ст.24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.67, 68, 162 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять і послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Аналіз вказаних норм права свідчить, що обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги покладається лише на споживачів, якщо вони фактично користувалися ними. Предметом доказування в цій справі, крім наявності і розміру зобов`язання за наданими послугами, є обставини, які підтверджують що відповідач дійсно є споживачем та отримав вказані послуги у вказаний час та за вказаною адресою. Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження наявності між сторонами правовідносин у сфері постачання теплової енергії, позивачем надано довідку щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та розрахунок суми позову, відповідно до яких відповідач має заборгованість за надані йому послуги за період з 01.12.2014 року по 30.06.2018 року у розмірі 23 880,87 грн., особовий рахунок № [NUMBER] , які підписані лише працівниками позивача (а.с.5-8). Договір про надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , по особовому рахунку № [NUMBER] з [PERSON] укладено не було. Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 17.12.2018 року № 01-17/02/7870 інформація про зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] відсутня (а.с.17). Надаючи правову оцінку доказам наданими позивачем, судом враховано вимоги викладені у статтях 76-82, 89 ЦПК України, якими передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані можуть встановлюватися письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд визнає довідку щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та розрахунок суми позову неналежними, недостовірними та недостатніми доказами того, що [PERSON] є власником чи користувачем помешкання за адресою: [ADDRESS] , та був споживачем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання надану йому позивачем за цією адресою за період з 01.06.2014 року по 30.06.2018 року, оскільки вони не містять відомостей про вказані обставини. Таким чином, суд дійшов переконання, що [PERSON] не є споживачем теплової енергії, що постачається Концерном «Міські теплові мережі». Між сторонами відсутні правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року і Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. В зв`язку з відмовою в позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed