Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом мотивувавши свої вимоги тим, що у 1965 році його батьком [PERSON] в [ADDRESS], було побудовано житловий будинок та зведено до нього господарські споруди. [INFO] року останній помер, внаслідок чого відкрилася спадщина, в т.ч. й на зазначене нерухоме майно. Як єдиний спадкоємець за заповітом, у передбачений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, однак через те, що правовстановлючі документи на вказане майно на батька оформлено не було, не може оформити на себе спадщину. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Годинівська сільська рада Герцаївського району в судове засідання свого представника не направила, однак надіслала до суду листа в якому просила розглянути справу за відсутності їх представника, так як проти задоволення вимог позивача не заперечують. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що в [ADDRESS] розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. "А" загальною площею 34,10 кв.м., в тому числі житловою 28,10 кв.м. та господарських будівель й споруд. Як випливає з витягу з погосподарської книги Годинівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області вказаний будинок зареєстрований у сільській раді з 1965 року за [PERSON], тобто за батькоми позивача (а.с. 8). Відповідно до статті 86 ЦК України 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. В особистій власності громадян може бути, зокрема, жилий будинок (ст. 100 ЦК України 1963 року). У 1965 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до нього постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яке була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що спірний житловий будинок побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці, зареєстрований з 1965 року в сільській раді за [PERSON], то з того часу останній набув право власності на нього. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Годинівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області [INFO] року серії [NUMBER] (а.с. 12). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в т.ч. й на житловий будинок з господарськими спорудами. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Спадкодавець [PERSON], все своє майно яке належало йому на день смерті заповів позивачу згідно заповіту від 04 лютого 2013 року посвідченого секретарем Годинівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області та зареєстрованого в реєстрі за № 01 (а.с. 13) . Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON], позивач 20 листопада 2014 року звернувся до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, постановою нотаріуса від 20 листопада 2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інших спадкоємців які би мали право на спадщину, в т.ч. і обов'язкову частку, після смерті [PERSON] судом не встановлено, що підтверджується також і спадковою справою № 75/2014. Враховуючи вищенаведене та відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на момент смерті [PERSON] останньому на праві приватної власності належав вищезазначений житловий будинок, то в порядку спадкування за заповітом він має перейти до позивача, а тому його вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 1217, 1222, 1223, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved