Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Харківська, 37-13. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2000 року. Від попереднього шлюбу у нього була донька [PERSON], [INFO]. За проханням чоловіка вона прописала його доньку у свою квартиру за адресою: [ADDRESS]. 02 січня 2017 року її чоловік [PERSON] помер. Його донька [PERSON] з моменту реєстрації у квартирі не проживала та по теперішній час не проживає. Вона не чинила [PERSON] перешкод у проживанні та користуванні квартирою. У звязку з реєстрацією відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS], в теперішній час вона опинилась у скрутному матеріальному становищі, оскільки не має можливості оформити субсидію, так як в квартирі зареєстрована особа, про яку вона не може надати будь-яку інформацію, та яка вже протягом 25 років не проживає у квартирі. До того ж вона не має можливості приватизувати квартиру через те, що в ній прописаний колишній член сімї. Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи - в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без участі представника Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради та винести рішення на розсуд суду, не заперечував проти позовних вимог. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є квартиронаймачем квартири за адресою: м. Кам'янське, вул. Харківська, 37-13, в якій зареєстрована донька її померлого чоловіка - відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с. 8), особистим рахунком на квартиру № 260623 (а.с.10), свідоцтвом про одруження (а.с. 14), свідоцтвом про смерть (а.с. 15). З моменту реєстрації відповідача у 1992 році, остання у квартирі за адресою: м. Кам'янське, вул. Харківська, 37-13, не проживає, за місцем реєстрації до житлово-експлуатаційної організації чи поліції з приводу вчинення їй перешкод у проживанні чи користуванні житловим приміщенням не зверталася, що підтверджується актами про не проживання ТОВ "Крона" № 512 від 01.09.2011 року та від 23.08.2013 року( а.с. 12, 13), актом про не проживання КП КМР "УКОЖФ" від 13.09.2017 року, (а.с. 11), листом Дніпровського ВП Кам'янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області № 46.2/12.12080 від 10.11.2017 року (а.с. 17). З урахуванням викладеного суд вважає встановленим факт добровільного не проживання відповідача з 1992 року в квартирі за адресою: м. Кам'янське, вул. Харківська, 37-13, за місцем її реєстрації, без будь-яких поважних причин, та за відсутності вчинення їй будь-яких перешкод у проживанні, вибувши на інше місце проживання. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує права та інтереси позивача, оскільки остання оплачує низку комунальних послуг одноособово виходячи з кількості осіб, зареєстрованих у спірній квартирі, не має можливості отримати субсудію та приватизувати квартиру. На момент пред'явлення позову минуло двадцять п'ять років як відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації в квартирі де проживає позивач, тому відповідно до ст. 71 ЖК України, сплинув шестимісячний строк, за яким за відповідачем зберігається його право на користування квартирою позивача. Інших домовленостей між відповідачем і позивачем, судом не встановлено. Статтею 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу, зокрема призовна та строкова військова служба, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у звязку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у звязку з виконанням обовязків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження). Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Початок відліку часу відсутності відповідача, судом визначено від дня, коли він залишив житлове приміщення за місцем реєстрації. Отже, відсутність відповідача у спірному житловому приміщенні понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, почалась з 1992 року та триває до теперішнього часу, при цьому причини такої відсутності судом не визнані поважними, оскільки залишення місця реєстрації відповідачем було здійснено ним добровільно, за власним бажанням, будь-які перешкоди у проживанні останній не здійснювались. Таким чином, враховуючи встановлення судом факту постійної відсутності відповідача за місцем її реєстрації з 1992 року без поважних причин, що свідчить про втрату у відповідача інтересу щодо користування цим житовим приміщенням, є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення за місцем її реєстрації. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved