Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність інформацію, що він [PERSON] «обіжений по життю [PERSON] », яка опублікована 07.08.2019 року за підписом « [PERSON] » в мережі Інтернет за адресою: [INFO] Також позивач просить зобов`язати відповідачів на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати спростування на інформаційному ресурсі в мережі інтернет за адресою: [INFO] в той же спосіб і в тому ж місці, що вона була оприлюднена під рубрикою «Спростування». Також позивач просить зобов`язати відповідачів солідарно відшкодувати завдану йому моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] на блозі http://www.myalexandriya.com був розміщений коментар «Цікавим…» підписаний погоня лом « [PERSON] », під яким розміщує свої опуси [PERSON] . В ньому стверджувалось, що він ( [PERSON] ) «обіжений по життю [PERSON] ». Згідно краткого словника «блатного жаргону» «обиженным» (аналог опущений) являється Євфемизмом слова «петух», яким в місцях позбавлення волі називають пасивних гомосексуалістів. Позивач зазначає, що він ніколи не був і не є пасивним гомосексуалістом і ніколи не був в місцях позбавлення волі, тобто твердження [PERSON] , розміщені у блозі «Моя Олександрія» не відповідають дійсності. Позивач зазначає, що власник блогу «Моя Олександрія» розміщує недостовірну інформацію під псевдонімом « [PERSON] », систематично щоденно паплюжить його, використовуючи з цією метою незареєстрований належним чином ЗМІ блог «Моя Олександрія». Тому позивач просить визнати недостовірною та спростувати поширену інформацію. Також позивач зазначає, що розповсюдження відповідачами недостовірної інформації призвело до погіршення його психологічного стану, сильних душевних переживань, необхідності виправдовуватись шляхом надання відповідей на запитання та телефонні дзвінки, звернутися із захистом своїх прав до суду. Також позивач зазначив що це вплинуло на стан його здоров`я, значно підвищився артеріальний тиск і рівень цукру в крові, виникла необхідність у додатковому лікуванні за кордоном. Відзиву по справі не надійшло. 13 вересня 2019 року ухвалою суду зазначену справу прийнято до провадження суддею Орловським В.В., розгляд справи вирішено проводити спочатку у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Цієї ухвалою також задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Розгляд справи по суті проводиться відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Оскільки судове засідання за такого порядку розгляду не проводиться, розгляд справи по суті розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши надані суду докази, перевіривши доводи сторін, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків. Позивачем надано знімок екрану (скріншот) за посиланням «https://www.myalexandriya.com/2019/08/reshilas-problema-avarijnyh-topolej-kotorye-padali-na-kryshi-domov-i-avto-foto.html#cc-91058172», на якому розміщено коментар особи під псевдонімом « [PERSON] [PERSON] », у якому зазначено: «Цікавим , Я ознайомився з постановоюВерховного Суду України по справі№398/413б/15ц про розгляд у порядку спрощеного позовного провадження касаційної [PERSON] На рішення Міськрайоного суду м Олександрії за позовом Цапюка СК до [PERSON] та [PERSON] про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди . Всі здогадки як завжди не відповідають дійсності .Суть позову полягала в тому Що позивач просив судстягнути моральну шкоду яку відповідачі завдали виготовили і розповсюдили книжку під назвою " [PERSON] . Життя як злочин" де поширена відповідачами інформація в статтях якоївикладених у образливій,принизливій та цинічній формііз застосуванням особистих фотографій позивача та карикатур на них .. Поширена інформація є недостовірною,ганьбить честь і гідність та завдає шкоди діловій репутації Відповідно до чиного законодавства відповідач повинен був довести підтведженя правдивості розміщених в книзі матеріалів Бо в україні діє презумпція доброчинності . Оскільки в статтяхАбортичний матеріал,Гінеколог -аматор ,Если человек умер -это надолго . если карлик вор, то это навсегда,. [PERSON] , побажання на новий рік позивач довів факт поширення про нього недостовірної інформації яка принижуєйого честь і гідність А тому Верховний суд залишив без задоволеня касаційну скаргу [PERSON] і залишив в силі рішення апеляційного суду за позовом [PERSON] Тобто апеляційний суд вирішив що поширена недостовірна інформація підлягає спростуванню в офіційних газетах . виграні [PERSON] суди в АДМІНІСТРАТИВНИХ СПРАВХ не були основою для розглчяду оскільки [PERSON] в жодному суді крім Верховного на них не посилався . Тобто ОБІЖЕНИЙ ПО ЖИТТЮ Логвінов погано підготувався для свого захисту вважаючи що вся брехня і образи це те що ніхто спростовувати не буде . Номер справи знаєте, [PERSON] на судовому порталі. На виконання ухвали суду про витребування доказів суду 17.10.2019 надійшов лист від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформації, у якому зазначено, що НКРЗІ не володіє інформацією про власника сайту [INFO] і місцезнаходження власника цього сайту та відповідно до вимог ЗУ "Про телекомунікації" не зобов`язана нею володіти. Інших клопотань про витребування доказів не надходило. Суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Аналогічні положення містяться в ст. 1 Закону України «Про інформацію». Згідно із статтею 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. В ст. 3, 28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та, що кожен має право на повагу до його гідності. Разом з цим, ст. 34 Конституції України гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п 12 зазначеної постанови Пленму ВСУ належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені у справі обставини і зазначені норми права, суд дійшов висновку про те, що позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав. Позивач не зазначив у позовній заяві яка особа є власником веб сайту, що розміщений у мережі інтернет за адресою http://www.myalexandriya.com. Відповідно до норм п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України та зазначених вище роз`яснень постанови Пленуму ВСУ саме позивач повинен установити та зазначити цю особу в позовній заяві. Крім цього позивач не надав жодних доказів того, що особою, яка розмістила на зазначеній вище веб-сторінці коментар під псевдонімом « [PERSON] » є саме [PERSON] . Відповідно до зазначених вище норм прав і роз`яснень постанови Пленуму ВСУ саме на позивача покладається обов`язок довести факт поширення інформації відповідачем. Крім цього, інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, відповідно до зазначених вище норм права є оціночним судженням, тобто такою що не містять фактичних даних, а натомість зводиться до критики, оцінки дій, не може бути витлумачена як така, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засоби та контекст висловлювання. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд відхиляє посилання позивача на норми ч.3 ст.277 ЦПК України про те, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною, оскільки ця частина статті була виключена виключено на підставі Закону № 1170-VII від 27.03.2014 і тому не може бути застосована до правовідносин, що є предметом спору. Враховуючи встановлену судом необгрунтованість позовних вимог про визнання недостовірною та спростування інформації, а також відсутність інших передбачених законом, зокрема ст. 23 ЦК України, ч.2 ст.30 ЗУ Про інформацію, підстав для відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про те, що відповідні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed