Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивачі (мати від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини) звернулись до суду із даною позовною заявою та просили визнати за ними в порядку спадкування право власності за кожним по ? частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до технічного паспорту, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та визнати за позивачами право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,0918 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивачі зазначили, що [INFO] померла [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка. Єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] був її син [PERSON], який прийняв спадщину але юридично не оформив своїх спадкових прав. [INFO] помер [PERSON]. Таким чином, [PERSON] фактично прийняв у спадщину все спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], зокрема земельну ділянку площею 0,0918 га процедуру приватизації якої було розпочато, але у зв'язку із смертю не було завершено. Всі права та обов'язки померлих [PERSON] та [PERSON] перейшли до їх спадкоємців - дружини померлого [PERSON] та [PERSON], за заявами яких Обухівською районною державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0918 їм було відмовлено, оскільки відсутні документи, підтверджуючі право власності померлої на таке нерухоме майно. Представник позивачів в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач Козинська селищна рада Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, подав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності їхнього представника, та ухвалити рішення згідно з чинним законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у вигляді земельної ділянки площею 0,0918 га з кадастровим номером: [NUMBER]. Єдиним спадкоємцем померлої був її син - [PERSON], який прийняв спадщину але юридично не оформив своїх спадкових прав.. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до листа державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області № 821/02-14 від 06.05.2017 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS], оскільки відсутні документи, підтверджуючі право власності померлого на таке нерухоме майно. Як вбачається з копії спадкової справи № 34/2017 після померлого [INFO] [PERSON], спадкоємцем є його дружина [PERSON] та син - [PERSON]. В 1989 році, [PERSON], побудувала житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією технічного паспорту на будинок. Рішенням Козинської селищної ради Обухівського району 31 сесії 5 скликання № 7/07 від 03 лютого 2010 року затверджено технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] та передано їй у власність земельну ділянку площею 0,0918 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. За результатами розпочатої процедури приватизації земельної ділянки було розроблено та виготовлено бланк державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0918 га на ім'я [PERSON] серії [NUMBER]. Право власності відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. «г» ч.3 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як зазначено в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, а згідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв'язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки іншого (окрім судового) порядку для захисту своїх прав позивачі не мають, а їхні спадкові права ніким не оспорюються. Тому,

Outcome: approved