Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 31.10.2013 року звільнена за власним бажанням. На час звільнення їй не було виплачено нараховану заробітну плату в сумі 41464,68 гривень. Вказана сума стягнута на її користь за рішенням Коростенського міськрайонного суду від 28.02.2014 року. Однак, до теперишнього часу рішення суду в повному обсязі не виконано, по виконавчому документу сплачено борг лише в сумі 11789,85 грн., а залишок боргу становить станом на 01.12.2018 року - 29674,83 гривень. Оскільки вказану суму коштів вона до даного часу не отримала просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 71496,96 грн. за період з 01.11.2013 року по 10.01.2019 року та 3400,00 гривень понесених витрат за надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Справа розглянута за правилами спрощеного позовного\~провадження з повідомленням (викликом) осіб. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з СП "Щорсівський гранітний карєр Укооппостачмашу". Наказом №4-к від 31.10.2013 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що стверджується даними трудової книжки. При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в розмірі 41464,68 гривень, яку було стягнуто за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28.02.2014 року (справа №279/563/13-ц). Вказане рішення набрало законної сили 25.03.2014 року та було звернуто до примусового виконання. Як вбачається з листа відділу ДВС від 14.12.2018 року позивачу по виконавчому документу сплачено борг в сумі 11789,85 грн., а залишок боргу станом на 01.12.2018 року становить 29674,83 гривни. На день розгляду справи даних про погашення вказаної заборгованості суду не надано. \~ \~ \~ \~Згідно до положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки передбачені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20\~ постанови №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України\~ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - до дня постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. \~ \~ \~ \~Верховний Суд України розяснив, що передбачена частиною першою ст.117 КЗпП України обовязок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Правова позиція щодо відповідальності роботодавця, передбаченої ч.1 ст.117 КЗпП України, висловлена і в постанові від 21.01.2015 року у справі №6-195цс14. \~ \~ \~ \~Проведений позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 01.11.2013 року по 10.01.2019 року становить 71496,96 гривень, відповідачем не оспорений та не спростований, отже приймається судом, оскільки належних та допустимих доказів, які б спростовували розмір даних нарахувань відповідачем суду надано не було, що є підставою для задоволення позову. \~ \~ \~ \~Розподіл судових витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~При цьому, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано угоду про надання правничої допомоги та попередній розрахунок обсягу та вартості правничої допомоги, однак представлена угода і розрахунок підтверджують лише факт надання такої допомоги, однак не підтверджують понесення позивачем витрат на її оплату, тому дана вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial