Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду з уточненим позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та стягнення грошових коштів. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за участь у будівництві домоволодіння, що розташоване за адресою: вулиця Залізнична (Желізнодорожна) будинок №13 селище Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області у розмірі 3\~064\~936,08 грн.; визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння, що розташоване за адресою вулиця Залізнична (Желізнодорожна) будинок №13 селище Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 6090,00 грн. [PERSON] у судове засідання не зявилася, відповідно до заперечення на позов просила суд у задоволенні позову відмовити у звязку з його необґрунтованістю. [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомили. При вирішенні питання про поважність їх неявки в судове засідання, суд керується наступним. Згідно зч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. З матеріалів справи вбачається, що справа тривалий час не може знайти свого вирішення. Представник [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'являються, рухом справи не цікавляться, про причини неявки суд не повідомляють та заяв про можливість розгляду справи у їх відсутність до суду не направили. Систематична неявка вказаних осіб у судові засідання без належного обґрунтування поважності їх причин свідчить про неналежне виконання ними процесуальних обов'язків, що є порушенням ч.3 ст.27 ЦПК України. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст.157 ЦПК України строки розгляду справи та те, що повторна неявка сторін без поважних причин згідно ст.169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, допитавши свідків, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи дійшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 1989 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу бюро ЗАГС Інгулецької міської ради Дніпропетровської області зроблено запис за №275, прізвище після одруження - дружини [PERSON] (Свідоцтво про укладення шлюбу серія ІУ-КИ №306174, видане бюро ЗАГС Інгулецької міської ради Дніпропетровської області, 14 жовтня 1989 року). 23 травня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано в судовому порядку (Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі №2-4026-2011 провадження №2/419/999/12). Як пояснили представники позивача у судовому засіданні, позивач, разом з онуками відповідача: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], народження 17 березня 2009 року проживають в будинку за адресою - с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вулиці Залізнична (Желізнодорожній), будинок № 13 з дня побудови будинку та по теперішній час. В період з 2004 року по 2007 рік за рахунок спільних коштів подружжя [PERSON] та [PERSON] збудували домоволодіння за адресою - с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вулиці Залізнична (Желізнодорожній), будинок №13, яке складається з (Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений ТОВ «Інститут проектування та експертизи будівництва» станом на 17 квітня 2013 року): житловий будинок А-2, площа - 250, 0 кв.м., рік побудови -2007; мансарда МС, площа - 66,0 кв.м., рік побудови - 2007; ґанок а, площа-10,2 кв.м., рік побудови - 2007; ґанок а, площа -4,6 кв.м., рік побудови - 2007; тераса а2, площа - 30,3 кв.м., рік побудови - 2009; літня кухня Б, площа - 20,8 кв.м., рік побудови - 2007; сарай В, площа - 5,0 кв.м., рік побудови - 2008; навіс Г, площа -38,7 кв.м., рік побудови - 2007; навіс Д, площа - 11,3 кв.м., рік побудови - 2008; замощення І, площа -126,8 кв.м., рік побудови - 2007; доріжки II, площа - 229,5 кв.м., рік побудови - 2007; ворота №1, площа - 1,8 кв.м., рік побудови - 2007; хвіртка №2, площа - 1,8 кв.м., рік побудови - 2007; ворота №3, площа - 1,8 кв.м., рік побудови -2007; огорожа №4, площа - 2,0 кв.м., рік побудови - 2007; огорожа №5, площа -2,5 кв.м., рік побудови 2007; огорожа №6, площа - 2,0 кв.м., рік побудови - 2007; скважина №7, рік побудови -2007; підпорні стіни, рік побудови - 2007. Так, відповідно накладних та актів виконаних робіт подружжя [PERSON] та [PERSON] витратили спільних коштів на будівництво домоволодіння на загальну суму 6 129 872, 16 гривень, що підтверджено доданими доказами до позовної заяви. Відповідно, з огляду на приписи ст.ст. 60 та 69 Сімейного кодексу України 1/2 частина вкладених коштів подружжя належить позивачу та складає 3 064 936, 08грн. Факт побудови даного домоволодіння в період з 2004 року по 2007 рік та проживання в ньому постійно позивача у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Як пояснили представники позивача у судовому засіданні, між подружжям [PERSON] та [PERSON] а також відповідачем (матір'ю чоловіка [PERSON]Г.) були домовленості, що на останню буде оформлено земельну ділянку, а будинок будуть будувати позивач та [PERSON] для їх сім'ї. Позивач була впевнена, що побудувавши будинок та вклавши свої зусилля та грошові кошти вона буде мати право на частину будинку. Крім того, просить врахувати той факт, що відповідач в період побудови будинку не мала фінансових можливостей (доходів) для витрачення коштів на будівельні матеріали та оплати праці будівельників. [PERSON] на підставі рішення Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 21.10.2003 року отримала у власність земельну ділянку площею 0,042 га, розташовану в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Залізничній (Желізнодорожній), 13. Цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та видано на ім'я [PERSON] Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №189355 від 28 грудня 2004 року. В подальшому після побудови будинку, [PERSON] було оформлено право власності на вказаний будинок та отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер CAE 921392, видане 05.08.2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції. 06 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул. Залізнична, будинок за №13 на земельній ділянці 0,15 га, кадастровий номер 1221455400:02:010:0041, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1263. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 року та Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2014 року позивачу було відмовлено у поділі майна подружжя, визнанні права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння та скасування державної реєстрації права власності (справа № 2-175/2825/13ц). Суд не бере до уваги доводи відповідача у заперечені на позов, оскільки факт відмови позивачу у визнанні права власності на зазначене домоволодіння в порядку поділу майна подружжя не позбавляє її права звернутися до суду з вимогою про визнання права власності - на підставі фактичної участі її та її колишнього чоловіка у будівництві даного домоволодіння з дозволу відповідачки - [PERSON] Ч. 1 ст.328 Цивільного кодексу України зазначає, що право власності набувається підставах, що не заборонені законом. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і впоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно вміщене. Майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) ( ст. 60 Сімейного кодексу України). Аналогічне положення містить і норма статті 368 ЦК України. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної Сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року за №11 "Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з вільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи несені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ч.1 ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року за №11 "Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, оскільки кошти вкладенні подружжям у будівництво зазначеного будинку, є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просить стягнути з позивача половину зазначеної вище суми. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Спірне домоволодіння було побудовано на суму 6 129 827, 16грн, що підтверджується копіями накладних та актами виконаних робіт. Таким чином, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 6090,00 грн.

Outcome: approved