Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилається на те, що 03.08.2007 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем був укладений договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 30450 доларів США до 02.08.2024 п. під 14.25% річних, а відповідач зобов'язався повернути кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних ануїтет них платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту в розмірі згідно Графіка погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків, а у разі прострочення зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми прострочення. Однак відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за даним договором, яка станом на 05.08.2015 р. складає 29648,16 джоларів США, що в еквіваленті становить 643784,12 грн. а також судовий збір у сумі 3654,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належно, в порядку, передбаченому ч.9 ст. 74 ЦПК України, заперечень проти позову не надала, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача проти цього не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 03.08.2007 р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та відповідачем [PERSON] на умовах забезпеченості, строковості, повернення та плати за користування було укладено кредитний договір № 014/5644/74/11722, згідно з умовами якого позичальнику Банк надав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії лімітом 30450.00 доларів США на строк по 02.08.2024 р. (п.1.1, 1.2 Договору) (а.с.19-23). Повернення кредиту, відповідно до умов договору, здійснюється щомісячними ануїтет ними платежами на відповідні рахунки для повернення кредиту в розмірі, вказаному в Графіку погашення кредиту (а.с.24-27). За п. 1.4. Договору, процентна ставка за користування кредитом складає 14,250% річних (а.с. 19). Положенням п. 10.1. Договору передбачено відповідальність позичальника за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, передбачених цим Договором, який сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочки (а.с. 21). Згідно п. 6.5. Кредитного Договору, кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, неарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання умов цього Договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/5644/74/11722 від 03.08.2007 р., заборгованість [PERSON] станом на 05.08.2015 р. складає 51 615,13 доларів США, що еквівалентно 746 905 грн. 00 коп., та складається з: заборгованості за кредитом 23348,82 доларів США, що еквівалентно 506999,41 грн.; заборгованості за відсотками 3302,63 доларів США, що еквівалентно 71713,75 грн.; розрахована пеня - 2996,71 доларів США, що еквівалентно 65070,96 грн. (а.с. 6-10). Вимогою №114-0000/15-345/6 від 09.06.2015 р. позивач повідомив відповідача про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.28). Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Ст. 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Предметом договору позики у справі, яка розглядається, є іноземна валюта. Ст. 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет № 15-93. В абзаці 4 п. 1 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі- Декрет), визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Незазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. Відповідно до ст. 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Вказана правова позиція закріплена в Постанові Верховного суду України від 18.09.2013 р. № 6-63цс13 та в абз. 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», яким роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93). Таким чином, в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів достовірно встановлено, що [PERSON] отримала кредит вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 30450 доларів США і підписанням кредитного договору від 03.08.2007 р. погодила сві визначені в ньому умови, однак належним чином взяті на себе зобов'язання за укладеними з позивачем кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує; про наявну заборгованість повідомлялася банком, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з останньої суми кредиту, нарахованих процентів та пені за розрахунком заборгованості станом на 05.08.2015 р. У зв'язку з задоволенням позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved