Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаними позовними вимогами, посилаючись на те, що 13.06.2015 року між ним та ПАТ «[PERSON] фінанси та кредит» було укладено договір № 326933(31555)7-14 банківського строкового вкладу (депозиту) (вклад «Пенсійний»), де позивач вніс на депозитний рахунок кошти в іноземній валюті в розмірі 40,00 доларів США строком на 7 місяців, тобто до 14.08.2015року під 11,60% річних. 28.11.2014 року позивачем був поповнений депозитний рахунок в сумі 1\~145,34доларів США. З умов договору вбачається, що по закінченню строку вкладу [PERSON] повертає вкладникові кошти з нарахованими відсотками. 14 серпня 2015 року закінчився строк дії вищезазначеного договору, однак відповідачем не були повернуті грошові кошти із зазначених депозитних вкладів. Позивач не одноразово звертався до відповідача, щодо повернення йому грошових коштів, але банком було відмовлено у видачі належних йому коштів. Оскільки відмова відповідача видати позивачу належні йому внески після закінчення строку дії договорів є неправомірною, просить суд стягнути з відповідача на його користь депозитний вклад в розмірі 1\~189, 68 доларів США; відсотки за користування коштами в сумі 44,32 долари США. Стягнути з банку 2000 грн. в рахунок відшкодування нанесеної моральної шкоди. В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву в якій просить суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду заперечення в яких зазначив, що позовні вимоги не визнають, оскільки позивачу були перераховані кошти, після закінчення строку дії договору «Пенсійний» від 13.06.2014 року. Не підлягають стягненню з банку 2000 грн. моральної шкоди, так як вони заявлені позивачем безпідставно, та не чим не підтверджено. У звязку з чим просили суд відмовити у позові, справу розглядати без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши заперечення надані відповідачем, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.06.2014 року між ПАТ «[PERSON] та кредит» та [PERSON] укладено Договір заява за № 326933(31555)7-14 банківського страхового вкладу депозиту «Пенсійний», згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний вклад грошові кошти у сумі 40,00 доларів США, строком з 13.06.2014 року до 13.01.2015 року. Відповідно до умов договору вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку. Так позивачем 28.11.2014 року було внесено на вклад кошти в розмірі 1\~145,34 грн. Відповідно до п.2. Договору банк в порядку визначеному правилами, щомісячно нараховує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі 11,60 % річних Відповідно до п.6 договору по закінченню строку вкладу [PERSON] повертає вклад вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положенням п.5.2. основних умов. Таким чином позивач повністю виконав свої зобов'язання відповідно до умов Договору і вніс кошти у визначеному у договорі розмірі на рахунок відповідача. Як вбачається з заяви від 07.08.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, які були внесені на депозити банку, нараховані відсотки у звязку із закінченням дії договору, що передбачено депозитними договорами, але на свою вимогу [PERSON] не отримав належні йому кошти. Отже, відповідач не виконав свій обов'язок щодо повернення грошових коштів належних позивачу. Таким чином розмір відсотків за депозитним вкладом згідно Договору від 13.06.2014 року складає 1154,34 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку станом на 07.08.2015 року наданою АТ «[PERSON] та кредит». Розмір відсотків за депозитним вкладом згідно Договору від 13.06.2015 року складає 44,32 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку станом на 07.08.2015 року наданою АТ «[PERSON] та кредит» . Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу(депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України\~\~договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ч.6 ст. 1061 ЦК при поверненні вкладу виплачуються всі нараховані до цього часу відсотки. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно п.14 Постанови\~\~Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009\~\~№ 14 "Про судове рішення у цивільній справі",\~\~суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). На підставі вищевикладеного вбачається, що відповідач не виконав своїх обов'язків по поверненню суми депозитного вкладу та сплаті відсотків, тому суд приходить до висновку, що дії відповідача є неправомірними та такими, що порушують права позивача, як вкладника, а отже позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за депозитним вкладом відповідно до договору від 13.06.2014 року в розмірі 1145,34 доларів США та відсотками в розмірі 44, 32 доларів США. підлягають задоволенню. Не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Також суд має право стягнути й проценти на банківський вклад в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, суд не приймає до уваги твердження відповідача, що кошти за вказаним договором були повернуті позивачу на поточний рахунок, після припинення дії договору, так як представником відповідача не надано жодного доказу, про перерахування позивачу грошових коштів. З п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди . Заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, так як відповідно до п.п.1,2 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Оскільки ні нормами Конституції України, ні законом чи іншими нормативно правовими актами у сфері банківської діяльності, ні договором не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди у звязку з неповерненням банківського вкладу, вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими. Що стосується витрат на правову допомогу, то зазначені вимоги не підлягають також задоволенню. Оскільки до складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Таким чином витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються із суми судового збору 243, 60 грн., від якого позивач звільнена при подачі позову до суду.

Outcome: partial