Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 30 вересня 2008 року між ВАТ Сведбанк та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 0805/0908/55-001, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 26\~000,00 дол. США з розрахунку 12,50 % річних за користування кредитом на строк з 30 вересня 2008 року до 28 вересня 2018 року. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Сведбанк та Публічним акціонерним товариством Дельта Банк було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ Сведбанк передає (відступає) ПАТ Дельта Банк права вимоги за кредитним договором, внаслідок чого ПАТ Дельта Банк замінює ПАТ Сведбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ Сведбанк до ПАТ Дельта Банк прав вимоги до боржників, до ПАТ Дельта Банк переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON]Г.). Тому відповідно до укладеного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПAT Дельта Банк набув права вимоги по даному кредитному договору. Відповідно до п.3.1. укладеного кредитного договору з відповідачем, останній зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 22031500684101.840 щомісяця, через касу банку згідно додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору. Крім того, в якості забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець, який є відповідачем по даній справі - [PERSON], -уклав договір іпотеки № б/н від 30 вересня 2008 року, відповідно до якого передає в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру № 2, яка знаходиться у м. Коломия, пр.. Грушевського, буд. 65 Івано-Франківської області та належить іпотекодавцю на підставі Договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори [PERSON] 24 грудня 2004 року за р.№ 2-3271. та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.12.2004 року, номер запису6247 в книзі 62, реєстраційний номер за РПВН 9011951; предмет іпотеки має загальну площу 54,5 кв.м., житлова площа 32,8 кв.м. та складається з двох кімнат придатних для житла. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за договором і поручитель (боржник) несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Оскільки відповідач по справі умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем була наявна заборгованість у сумі: 389\~525,18 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 347\~789, 53 грн.; сума заборгованості за відсотками 41\~735,65 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримуючи позовні вимоги, просить позовні вимоги банку задовольнити та в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати даної заборгованості у розмірі 389\~525,18 грн. , з яких тіло кредиту 347\~789,53 грн., відсотки 41\~735,65 грн. за договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки №б/н від 30.09.2008 року з [PERSON],а саме двокімнатну квартиру №2,яка знаходиться у м.Коломия,пр.Грушевського,буд.65, який належить іпотекодавцю на підставі договору дарування квартири, посвідченого [PERSON] державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори 24 грудня 2004 року за реєстровим №2-3271, право власності зареєстроване в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.12.2004 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданим обласним комунальним підприємством «Коломийське МБТІ» 29 грудня 2004 року, номер запису 6247 в книзі 62,реєстраційний номер за РПВН-9011951. Предмет іпотеки має загальну площу 54.5 кв.м., житлова площа 32.8 кв.м. та складається з двох кімнат придатних для житла, шляхом визнання права власності на нього ПАТ «[PERSON] банк» (код ЄДРПОУ 34047020). Визнати за ПАТ «[PERSON] банк» право власності на двокімнатну квартиру №2, яка знаходиться в м.Коломия,пр.Грушевського,65, всі судові витрати покласти на відповідача. Представники Відповідача позовні вимоги заперечили, вказали, що при укладенні договору про відступлення права між ПАТ «[PERSON] банк» та ПАТ «Сведбанк» не було додатково укладено договору відступлення права вимоги іпотекодержателя за відповідним договором іпотеки, в подальшому не зареєстрували відомості про таке відступлення у встановленому законом порядку, тому на їх думку до ПАТ «[PERSON] банк» не перейшло право вимоги за договором забезпечення, ухваленим ТОВ «Сведбанк» з відповідачем [PERSON] За таких обставин просять у позовних вимогах відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників позивача, представників відповідача, зясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що 30 вересня 2008 року між ВАТ Сведбанк та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 0805/0908/55-001 (а.с.6), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 26\~000,00 дол. США з розрахунку 12,50 % річних за користування кредитом на строк з 30 вересня 2008 року до 28 вересня 2018 року. В якості забезпечення виконання грошових зобов'язань за вищевказаним кредитним договором відповідач- іпотекодавець [PERSON] по іпотечному договору № б/н від 30 вересня 2008 року(а.с.15),який був належним чином нотаріально завірений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу 30.09.2008 року, передає в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру № 2, яка знаходиться у м. Коломия, пр.Грушевського, буд. 65 Івано-Франківської області та належить іпотекодавцю на підставі Договору дарування квартири, посвідченого [PERSON] державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори 24 грудня 2004 року за р.№ 2-3271. та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.12.2004 року, номер запису6247 в книзі 62, реєстраційний номер за РПВН 9011951; предмет іпотеки має загальну площу 54,5 кв.м., житлова площа 32,8 кв.м. та складається з двох кімнат придатних для житла. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Сведбанк та Публічним акціонерним товариством Дельта Банк було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.28), відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ Сведбанк передає (відступає) ПАТ Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ Дельта Банк замінює ПАТ Сведбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ Сведбанк до ПАТ Дельта Банк прав вимоги до боржників, до ПАТ Дельта Банк переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON]Г.). Отже, відповідно до укладеного кредитного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПAT Дельта Банк набув права вимоги по даному кредитному договору. У відповідності до п. 3.1. укладеного кредитного договору, позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 22031500684101.840 щомісяця, через касу банку згідно додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк їх виконання. Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність (оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості. Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки та відшкодування збитків.Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Волевиявлення сторін на укладання кредитного та іпотечного договорів було вільним, про що свідчать представлені стонами копії кредитного договору, договору іпотеки та заяви-клопотання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи із змісту ст.ст.1054,1055 Цивільного кодексу України слід визнати, що сторонами по справі було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду і волевиявлення сторін при цьому було вільним. \~\~\~\~ Згідно ч.1 ст.33 закону України „Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону України „Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу , встановленою ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Згідно з ч.2 ст. 39 Закону України „Про іпотеку одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.Згідно з ч.ч.2,3 ст.24 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов`язаний письмово у 5-ти денний термін повідомити боржника про відступлення права за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням.Правочин про відступлення права за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню.Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Як вбачається з матеріалів справи та поданих документів письмова вимога відповідачу, передбачена ст. 35 Закону України "Про іпотеку", банком були направлені 28.07.2015 року та 27.08.2015 року, про що свідчать копії реєстрів та квитанцій долучених до матеріалів справи та реєстру відправлень. Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «[PERSON] банк» набув прав нового кредитора щодо відповідача згідно договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ПАТ «Сведбанк», укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «[PERSON] банк». У відповідності до вищезгаданого договору (а.с.28), сторони договору домовились, що право вимоги означає всі права вимоги продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги Продавця до осіб, які надали забезпечення за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги, які доступні продавцю щодо виконання позичальником будь-яких своїх обов`язків за кредитними договорами та договорами забезпечення. Згідно з ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобо`вязанні вчиняється у тій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. В випадку наявності нотаріально завіреного договору забезпечення кредиту (іпотеки), на виконання припису ч.1 ст.513 ЦК України, додатково укладається договір відступлення права вимоги іпотекодержателя за відповідним договором забезпечення. Однак, в порушення вимог ч.1 ст.513 ЦК України, ч.ч.2,3 ст.24 Закону України «Про іпотеку», ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «[PERSON] банк» додатково не уклали договір відступлення права вимоги іпотекодержателя за відповідним договором іпотеки, не зареєстрували відомості про таке відступлення у встановленому законом порядку, тому у відповідності до ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» до ПАТ «[PERSON] банк» не перейшло право вимоги за договором забезпечення, укладеним ТОВ «Сведбанк» з відповідачем [PERSON] Таким чином, позовна вимога ПАТ «[PERSON] банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність ПАТ «[PERSON] банк» є передчасною. Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У відповідності до ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи. Представники відповідача надали суду Рішення Івано-Франківського міського суду по справі №344/245/14-ц від 23 жовтня 2014 року, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26 березня 2015 року, яким була розглянута по суті аналогічна справа за позовом ПАТ «[PERSON] банк» до фізичної особи про звернення стягнення на предмет іпотеки і якими в задоволенні позову було відмовлено. В ухвалі ВССУ зазначено, що висновок судів щодо безпідставності вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки через відсутність доказів на підтвердження переходу до позивача права іпотекодержателя, оскільки між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «[PERSON] банк» додатково не було укладено договору про відступлення права вимоги іпотекодержателя за іпотечним договором, укладеним 30.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] ,предметом якого є двокімнатна квартира, розташована в [ADDRESS], у 5-денний строк не повідомили боржника про відступлення прав за іпотечним договором, не зареєстрували відомості про таке відступлення у встановленому законом порядку, тому у відповідності до ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до ПАТ «[PERSON] банк» не перейшло право вимоги за іпотечним договором. Оскільки на даний час судова реформа в Україні передбачає уніфікацію практики вирішення судових справ по аналогічним правовідносинам, то за таких обставин у суду є всі підстави взяти до уваги рішення Івано-Франківського міського суду по справі №344/245/14-ц від 23 жовтня 2014 року, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26 березня 2015 року, яким вирішено аналогічні правовідносини. Так, у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судове засідання представники позивача не змогли надати документи, які б підтверджували виконання позивачем вище зазначених вимог, а саме додатково укладеного договору відступлення права вимоги іпотекодержателя за відповідним договором іпотеки, та зареєстрованих відомостей про таке відступлення у встановленому законом порядку, відповідно на переконання суду до ПАТ «[PERSON] банк» не перейшло право вимоги за договором забезпечення,яке було ухвалене між ТОВ «Сведбанк» з відповідачем [PERSON]. Аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити. На підставі ст.ст.513,517,526,551,625,1046,1050,1054 ЦК України, ст.ст.12,24,33,39 ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», та

Outcome: dismissed