Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 28-16 від 14.03.2016р. в розмірі 105 112грн. 10коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 15.03.2016р. з наступними змінами, укладеним між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Ліаною Василівною за реєстровим № 507, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 59,8кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яровою Л.А. за реєстровим №3245, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.01.2007р., витяг з Державного реєстру правочинів від 14.12.2006р. № 3309797, номер правочину 1791126, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 12.01.2007р., номер витягу 13201616, реєстраційний номер 14377760, номер запису П-9-3099 в книзі 1, шляхом надання Харківській міській фінансово-кредитній спілки «Криниця» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з правом укладання від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид предмету іпотеки визначеної на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час реалізації, з наданням Харківській міській фінансово-кредитній спілки «Криниця» всіх повноважень продавця. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14.03.2016р. між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 28-16 строком до 14 березня 2017року.У відповідності з вищезазначеним договором позивачем були надані грошові кошти в розмірі 18 760грн. Відповідач прийняла на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно в розмірі 5 (п'яти) % від наданої суми кредиту.15.08.2016р. між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 28-16 від 14.03.2016р., згідно якої була збільшена сума кредитного договору та відповідачу було додатково видано 16 080грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 15.08.2016р., а також зменшена відсоткова ставка за користування кредитом з 60% річних на 36%річних. В порядку забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки від 15.03.2016р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексеевою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 507, на двокімнатну квартиру [ADDRESS].15.08.2016р. між сторонами був укладений договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 15.03.2016р.Згідно п. 3.3 кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов'язання в частині своєчасної сплати відсотків позичальник зобов'язаний сплатити штрафні санкції 2% від непогашеної суми за кожний день прострочення платежу до дня повного погашення заборгованості. В той же час, відповідач порушила свої зобов'язання перед позивачем.Сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 15.05.2017р. становить 105 112,10 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.03.2016р. між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця та [PERSON] був укладений кредитний договір № 28-16 строком до 14 березня 2017року, відповідно до умов якого відповідачеві були надані грошові кошти в розмірі 18 760 грн. із зобов'язанням сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно в розмірі 5 % від наданої суми кредиту. 15.08.2016р. між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 28-16 від 14.03.2016р., згідно якої була збільшена сума кредитного договору та [PERSON] було додатково надано 16 080 грн. і зменшено відсоткову ставка за користування кредитом до 36%річних. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 15.03.2016р., де предметом іпотеки зазначено двокімнатну квартиру [ADDRESS]. 15.08.2016р. між сторонами був укладений договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 15.03.2016р. Відповідно до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Уклавши з позивачем кредитний договір і отримавши грошові кошти у сумі 34 840 грн., відповідач взяла на себе зобов'язання повернути їх в порядку та на умовах визначених договором. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову. Як вбачається з матеріалів справи та видаткових касових ордерів, позивачем його зобов'язання щодо надання кредиту за вказаним договором було виконано, але відповідач у належний спосіб не виконала взяті на себе зобов'язань та не вносила щомісячні платежі, визначені договором. Відповідно розрахунку заборгованості (а.с.20), сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 15.05.2017р. становить 105 112,10 грн.з яких:34 840,00 - заборгованість по кредиту, 6 271, 20 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 43 201,60 грн. - пеня за несвоєчасне повернення сумикредиту, 20 799,30 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору Судом встановлено, що позивач вимагає від позичальника сплати пені на загальну суму 64000,90 грн. Слід вернути увагу, що сума заборгованості за пенею майже вдвічі перевищує загальну суму наданого відповідачеві кредиту. Крім того,відповідно до вимог договору іпотеки, за рахунок предмета іпотеки позивач може задовольнити вимоги щодо боргових зобов'язань, не сплачених відповідачем. За змістом положень ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя Згідно ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Як вже встановлено судом, [PERSON] отримала кредит у розмірі 34840,00 грн., нараховані проценти та пеня складають 6271,20 грн. та 64 000,90 грн. відповідно. При цьому, відповідно до п.2.2 договору Іпотеки вбачається, що при його сторонами була визначена вартість предмета іпотеки в розмірі 500000 грн. З наведеного вбачається, що розмір простроченої заборгованості позичальника перед позивачем значно менша за вартість предмету іпотеки, а ціна предмету іпотеки в кілька разів перевищує суму заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості за кредитним договором є неспівмірною із вартістю іпотечного майна. Також слід зазначити, що в порушення вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку» позивач не надав даних та доказів щодо вартості іпотечного майна на день вирішення спору, у зв'язку з чим суду неможливо визнати початкову ціну предмета іпотеки, що є обов'язковим при зверненні стягнення на предмет іпотеки. Крім того слід зазначити, що відповідно до п.6.3 договору іпотеки іпотекодержатель надсилає боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. В той же час, матеріали справи не містять доказів на підтвердження надсилання відповідачеві такої вимоги, а надана суду пояснювальна записка не є таким доказом, а лише містить інформацію щодо причин невиконання відповідачем своїх зобов'язань, а саме у зв'язку з тяжким матеріальним становищем. Слід звернути увагу, що позивач не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а відразу просить суд стягнути вказану заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову . На підставі викладеного ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.33,35, 39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed