Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, збільшив за судового розгляду розмір позовних вимог у заяві від 22.05.2014 р., в його обґрунтування посилаючись на те, що з 02.09.2003 р. працює по даний час у ПАТ товариства «Дніпропетровський завод прокатних валків» стропальником вальцеліварного цеху; згідно наказу №744-лс від 29.03.2013 р. «Про зміну системи оплати праці працівникам вальцеліварного цеху» передбачено перевести з 01.04.2013 р. працівників - відрядників вальцеліварників цеху на почасову оплату праці. Як зазначається позивачем при зверненні до суду згідно п. 3 Положення «Про персональні надбавки працівникам підприємства» та п. 3 Положення «Про оплату праці працівників вальцеліварного цеху» передбачено, що заробітна плата працівників ВЛЦ складається з оплати по годинній тарифній ставці, оплати по встановленій персональній надбавці з урахуванням коефіцієнта, доплати за шкідливі умови праці, доплати за роботу у вечірній та нічний час, доплати за роботу у святкові та вихідні дні, доплати за роботу надурочно, доплати за виконання роботи відсутнього працівника. Наказом №1416 -лс від 25.07.2013 р. дія Положення про персональні надбавки працівникам підприємства продовжена до 31.08.2013 р. За період з квітня 2013 р. по липень 2013 р. включно позивач отримував персональну надбавку, утім, при отриманні 10.09.2013 р. розрахункового листа за серпень 2013 р. він дізнався про те, що за серпень 2013 р. персональна надбавка не була виплачена, хоча наказ про ненарахування персональної надбавки відсутній, претензій про неналежне виконання трудових обов'язків у серпні не надходило. Предмет позову становить вимог про стягнення з відповідача на користь позивача персональної надбавки за серпень 2013 року в розмірі 2 261,54 грн. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викиданим в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову, посилався на правомірність дій відповідача, оскільки виплати надбавки становить право, а не обов'язок роботодавця, виходячи зі змісту Положення про оплату праці працівників вальцеліварного цеху та п. 3.4 Колективного договору ПАТ «ДЗПВ», та просив врахувати, що надбавки не входять до основної заробітної плати та за соєю суттю є винагородою за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість, і за особливі умови праці. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. З 02.09.2003 р. позивач перебуває у трудових відносинах із відповідачем: позивач по даний час працює у ПАТ товариства «Дніпропетровський завод прокатних валків» стропальником вальцеліварного цеху, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно наказу №744-лс від 29.03.2013 р. «Про зміну системи оплати праці працівникам вальцеліварного цеху» передбачено перевести з 01.04.2013 р. працівників - відрядників вальцеліварників цеху на погодинну оплату праці. Відповідно до п. 3 Положення «Про персональні надбавки працівникам підприємства» та п. 3 Положення «Про оплату праці працівників вальцеліварного цеху» заробітна плата працівників ВЛЦ складається з оплати по годинній тарифній ставці, оплати по встановленій персональній надбавці з урахуванням коефіцієнта, доплати за шкідливі умови праці, доплати за роботу у вечірній та нічний час, доплати за роботу у святкові та вихідні дні, доплати за роботу надурочно, доплати за виконання роботи відсутнього працівника. Наказом №1416 -лс від 25.07.2013 р. дія Положення про персональні надбавки працівникам підприємства продовжена до 31.08.2013 р. За ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується (ч. 2 ст. 94 КЗпП України). За ч. 1 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робі Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні компенсаційні виплати (до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми). Таким чином, не є слушними посилання представника відповідача на те, що надбавки не входять до складу основної заробітної плати; виходячи зі змісту зазначених вище правових норм інші заохочувальні компенсаційні виплати є складовими частинами основної заробітної плати, виплата якої становить обов'язок, а не право роботодавця. Законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України "Про підприємства в Україні" та інших актів законодавства України (ст. 7 зазначеного вище Закону). Як встановлено судом, колективний договір передбачає (п. 3.4) обов'язок роботодавця проводити оплату праці та матеріальне стимулювання працівників підприємства (розміри надбавок, премій, винагород та інших компенсаційних та гарантованих виплат) відповідно до розроблених положень. Такими положеннями є Положення «Про персональні надбавки працівникам підприємства» (п. 3) та Положення «Про оплату праці працівників вальцеліварного цеху» (п. 3.), які передбачають, що заробітна плата працівників ВЛЦ складається з оплати по годинній тарифній ставці, оплати по встановленій персональній надбавці з урахуванням коефіцієнта, доплати за шкідливі умови праці, доплати за роботу у вечірній та нічний час, доплати за роботу у святкові та вихідні дні, доплати за роботу надурочно, доплати за виконання роботи відсутнього працівника. Відповідно до ч. 3 ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Суду не було надано у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження правомірності застосування шляхом видання окремого розпорядження або окремого наказу відносно позивача коефіцієнту нижче « 1», застосування видів дисциплінарного стягнення тощо. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач порушив передбачений ст. 103 КЗпП України обов'язок повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення. Таким чином, не заперечуючи прав відповідача щодо запровадження або зміни про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення, в цій справі належить дійти висновку про порушення прав позивача на оплату праці, через що порушені права працівника (позивача) підлягають захисту в обраний ним спосіб. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved