Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернулась із позовом до суду та просить постановити судове рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 02 липня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 135. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу) на місяць, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона з 02.07.2011 року перебуває у шлюбі із відповідачем. Шлюбні відносини вони припинили рік тому оскільки в сім"ї стали відбуватися постійні сварки та скандали, що неодноразово відбувались в присутності неповнолітньої дитини, негативно відбиваючись на її психічному та емоційному стані. Припинивши шлюбні стосунки більше вони їх не понолювали, спільне господарство не вели, примирятися не намагалися. Крім того, позивач зазначала, що їх спільна з відповідачем малолітня дитина -[PERSON], [INFO], після припинення шлюбних відносин залишився проживати разом з нею. Дитина знаходиться на її матеріальному забезпеченні. Згоди з приводу матеріального утримання дитини між нею та відповідачем не досягнуто, а тому у відповідності до ст. 181 Сімейного кодексу України, позивач просила стягнути з відповідча аліменти на утримання дитини. Позивач у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи їй повідомлялось у встановленому законом порядку. У матеріалах справи міститься заява від [PERSON], в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, при цьому, позивач свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав. У матеріалах справи міститься заява від [PERSON], у якій він просить справу розглядати без його участі, при цьому, відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі та проти задоволення позову не заперечує. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 02 липня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 135. (а.с.4). При цьому, дошлюбне прізвище позивача [PERSON], а після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище [PERSON]. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що останній рік в сім"ї відбуваються сварки, у зв"язку із діаметрально різними поглядами на взаємні права та обов"язки подружжя. За таких обставин, позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, вважає що примирення між ними не можливе. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН\~ 10\~ грудня\~ \~ 1948\~ \~ року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач та відповідач просять шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак дану позовну вимогу необхідно задовольнити. Далі. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд встановив, що сторони являються батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с.6). На даний час сторони проживають окремо. Неповнолітня дитина мешкає разом із матірю, знаходячись на утриманні останньої. Відповідач, являючись батьком дитини, належної і достатньої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоч не являється платником аліментів на користь третіх осіб, за віком та станом здоровя працездатний та ніяких обмежень в працевлаштуванні не має. За таких обставин, позивач просить стягнути із останнього аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], до досягнення ним повноліття. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини, що прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обовязків (ч.2 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обовязок є особистим, індивідуальним обовязком як матері, так і батька. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.1 і\~ ч.3 181 СК України. Відповідно вимог ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів на утримання неповнолітньої дитини у частці від заробітку (доходу) відповідача. При визначенні розміру аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги, що [PERSON] платником аліментів на користь інших осіб не являється, відсутні дані щодо незадовільного стану здоровя відповідача, відтак, суд вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до повноліття дитини. Судові витрати, відповідно ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. При цьому, позивач, яка змінила своє прізвище, у зв'язку із реєстрацією шлюбу, не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved