Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в інтересах позивача [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Союзнатурпродукт», третя особа приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору оренди землі від 06.06.2016 року недійсним, в якій вказав що позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №311995, виданого Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області , належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3521480800:02:000:0701, площею 2,72 га, яка знаходиться на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. У 2016 році позивач дізнався що нібито ним було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки з відповідачем ТОВ «Союзнатурпродукт», а також , що вказаний договір вже пройшов державну реєстрацію. Разом з тим, позивач будь-якого договору насправді із зазначеною юридичною особою не укладав та не мав наміру укладати договір земельної ділянки з ТОВ «Союзнатурпродукт». Вказаного договору він не бачив , не підписував, примірник угоди не отримував та отримати не може в силу ст.. 8 ЗУ «Про нотаріат». За таких умов, зважаючи на відсутність волевиявлення позивача, направленого на укладення оспорюваного договору оренди землі та невідповідність його змісту внутрішній волі, представник позивача вважає, що договір має бути визнаний недійсним як такий, що вчинений без дотримання вимог частин 1, 3 ст. 203 ЦК України. У звязку з наведеним, представник позивача просить визнати недійсним договір оренди землі від 06.06.2016 року укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований 07.06.2016 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], номер запису про інше речове право 14872828, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29944684 від 07.06.2016 року. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник позивача суду пояснив, що позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №311995, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3521480800:02:000:1701, площею 2,72 га, яка знаходиться на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. У 2016 році позивач дізнався що нібито ним було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки з відповідачем ТОВ «Союзнатурпродукт». Про те позивач ніякого договору не укладав та не підписував. За таких умов, зважаючи на відсутність волевиявлення позивача, направленого на укладення оспорюваного договору оренди землі та невідповідність його змісту внутрішній волі, представник позивача вважає, що договір має бути визнаний недійсним як такий, що вчинений без дотримання вимог частин 1, 3 ст. 203 ЦК України. Просить заявлені вимоги задовольнити. Визнати недійсним договір укладений 06.06.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Союзнатурпродукт». Не заперечели проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Союзнатурпродукт» в судове засідання тричі не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надходило. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечили проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання правочину недійсним. Судом встановлено, що позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №311995, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3521480800:02:000:1701, площею 2,72 га, яка знаходиться на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. (а.с. 9). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна обєкта нерухомого майна за №86700838 від 10.05.2017 року, станом на дату такої довідки в реєстрі були відомості про реєстрацію 07.06.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером 3521480800:02:000:1701, укладеного 06.06.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Союзнатурпродукт» строком на 10 років з орендною платою в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (номер запису про інше речове право 14872828) (а.с. 10-11). Представник позивача стверджував, що спірний договір позивачем взагалі не підписувався, в той час відповідач, отримавши копію позовної заяви з доданими до неї документами, своїх заперечень на позов не подав, не заперечив заявлені факти представником позивача про те, що позивач не підписував спірний договір. В той час, суд приходить до переконливого висновку, що спірний договір позивач не мав наміру підписувати, як стверджує в позові, оскільки не мав такого волевиявлення. Представник відповідача двічі не зявившись в судове засідання без поважних причин, не заперечив вимог позивача. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до частин 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За нормою ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). \~У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. За нормами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В правових позиціях Верховного Суду України, викладених у Постанові від 18.07.2012 року по справі № 6-77цс12, також зазначено , що відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі". \~Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 387 Цивільного кодексу України передбачено , що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначені положення Цивільного кодексу України\~\~повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини, які національні суди ,відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», повинні застосовувати як джерело права. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний зареєстрований договір оренди землі не відповідає чинному законодавству, оскільки укладений без волевиявлення позивача, а тому має бути визнаний недійсним . Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення позовної вимоги до відповідачів про визнання недійсним договору оренди землі , суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені судові витрати з ТОВ «Союзнатурпродукт» - в розмірі 640 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved