Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-6494-ОД від 29.12.2017р., укладений між Регіональним відділенням фонду держмайна України у Дніпропетровській області і Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» - недійсним. Розгляд справи просив здійснювати у спрощеному позовному провадженні. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він працює на ДПП «Кривбаспромводопостачання» на посаді електрогазозварника, а також є членом первинної профспілкової організації Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання». 29 грудня 2017 року Регіональне відділення фонду держмайна України у Дніпропетровській області уклало з Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» договір оренди індивідуально визначеного майна що належить до державної власності № 12/02-6494-ОД (далі- Договір). Вважає, що даний Договір укладено з порушенням чинного законодавства України, а тому є недійсним. В обґрунтування зазначає, що, на його думку, в ході укладення договору порушено вимоги ст.ст.4,5,7 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки, фактично, передано в оренду цілісний майновий комплекс без повідомлення трудового колективу підприємства під виглядом договору оренди індивідуально визначеного майна, чим трудовий колектив позбавлено права самостійно взяти в оренду вказаний цілісний майновий комплекс. Крім того, посилається на вимоги ст.ст.203, 215 ЦПК України. Відповідач-1 - КП «Кривбасводоканал» надав відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнав. У відзиві відповідач-1 зазначив, що згідно ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. При цьому, позивач, на його думку, не є такою особою або її представником. Крім того, вважає, що позивачем не виконано обов'язок доказування згідно вимог ст. 81 ЦПК України, оскільки жодним чином не доведено, що в дійсності було передано цілісний майновий комплекс під виглядом договору оренди індивідуально визначеного майна. Також зазначає, що вартість майна, що передана в оренду визначена згідно з висновком про вартість на «13» липня 2017 року і становить за незалежною оцінкою 449 688 448,00 гривень. В переліку майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, що не підлягає приватизації, затвердженого заступником голови Дніпропетровської облдержадміністрації 23.03.2016 року, зазначено, що разом по підприємству в склад цілісного майнового комплексу ДПП «КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ» увійшло майно балансовою вартістю 124 771 457,53 гривень (перелік майна складено на 396 аркушах). Як видно балансова вартість майна, що входить до цілісного майнового комплексу суттєво відрізняється від оціночної вартості майна, що передано в оренду за Договором. Таким чином, вважає, що позивачем не доведено свої позовні вимоги на підтвердження порушень вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Просить у позові відмовити. Відповідач-2 регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області - надав відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнав. У відзиві відповідач-2 посилається (зокрема) на ст.ст.1, 4, 6 Закону України «Про Фонд державного майна України», ст.сст.4, 5, 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Зазначає (зокрема), що на адресу Регіонального відділення від потенційного орендаря КП «Кривбасводоканал» надійшла заява від 09.03.2017 № 1550 про намір укласти договір оренди на державне майно строком на 10 років, з урахуванням погодження балансоутримувача - Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» від 09.03.2017 № 16-04-852 на передачу в оренду, окремого індивідуально визначеного нерухомого майна (будівлі, споруди, огорожі, резервуари для води, дороги, лінії електропередач, трубопроводи та мережі водогону, каналізації, електрозабезпечення) - 382 обєкта та окремого індивідуально визначеного іншого майна - 1942 обєкти. На виконання вимог ч.3 ст. 9 ЗУ «Про оренду...», п. 11, 30 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління обєктами державної власності» та на підставі заяви потенційного орендаря Регіональне відділення, листом від 16.03.2017 №02-02-01414 звернулось до уповноважений органу управління вказаним державним майном - Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Листом від 19.05.2017 №17-1842/0/2-17, Дніпропетровська обласна державна адміністрація надала згоду на передачу в оренду державного майна, пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та зазначив, що передача вказаного майна в оренду, не порушить цілісність майнового комплексу ДПП «Кривбаспромводопостачання». Оголошення про намір передачі вищевказаного державного майна в оренду було опубліковано в газеті «Відомості приватизації» від 02.10.2017 №77-(1097). Заяви на оренду опублікованих обєктів приймаються протягом десяти робочих днів після опублікування оголошення. Заяви подаються в окремому конверті з написом «Заява на оренду» із зазначенням найменування та місцезнаходження обєкта оренди. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди відповідно до вимог абз. 3 частини четвертої ст. 9 ЗУ «Про оренду..». За результатом вивчення попиту на обєкт оренди та наявності лише однієї заяви на оренду від 11.10.2017 №7920 (вх. 12.10.2017 №30/08392), Регіональне відділення наказом від 20.10.2017 №12/02-6494-ОД погодило укладання договору оренди з КП «Кривбасводоканал» на державне майно (окреме індивідуально визначене нерухоме майно - будівлі, споруди, огорожі, резервуари для води, дороги, лінії електропередач, трубопроводи та мережі водогону, каналізації, електрозабезпечення) - 382 обєкти та окреме індивідуально визначене інше майно 1942 обєкти, що перебуває на балансі Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання". Мета використання - інше використання нерухомого майна та іншого крім нерухомого окремого індивідуально визначеного майна (здійснення забору, очищення, постачання води). На підставі вищевказаного наказу 29.12.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та КП "Кривбасводоканал" укладено договір оренди №12/02-6494-ОД. В ході проведення роботи по укладанню договору оренди, на запит Регіонального відділення від 30.10.2017 № 01-02-06606 Фондом державного майна України листом від 13.11.2017 № 10-15-21356 надано Інформацію про нерухоме державне майно, яке перебуває на балансі ДПП «Кривбаспромводопостачання» за даними Єдиного реєстру обєктів державної власності. Так, відповідно до отриманої інформації на балансі ДПП «Кривбаспромводопостачання» перебуває 977 обєктів нерухомого майна. При цьому, в оренду передано 382 обєкта нерухомого майна та 1942 обєкта окремого індивідуально визначеного іншого майна та зауважує, що ані водосховища, ані водогосподарські канали комплексного призначення не є обєктами оренди відповідно до укладеного договору оренди. Таким чином, твердження позивача, що майно визначене переліком передано в оренду не відповідає дійсності. Так само не відповідають дійсності факти, зазначені у позові щодо передачі майна в оренду відповідачем-1 відповідачу-2, тобто самому регіональному відділенню Фонду державного майна України у Дніпропетровській області, а також про змушування співробітників підприємства переходити на роботу до відповідача-2, тобто, знову ж таки, до регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області. Просив у позові відмовити. Третя особа своїм правом на надання відзиву не скористалася. Будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи (додатково до зазначених у заявах по суті справи) учасниками процесу не заявлено. Розгляд справи судом здійснено у спрощеному провадженні без виклику (повідомлення) сторін. В ході розгляду справи судом, відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України, досліджено письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи та докази, що маються у справі. Дослідивши вказані пояснення та докази, суд доходить наступного висновку: Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні по суті положення містяться у ст.ст.3,15, 16 ЦК України. Таким чином, суд доходить до висновку, що ЦК України та ЦПК України прямо визначається, що особа може звернутися до суду не з будь-яким позовом щодо своїх прав, а виключно з позовом про захист тих прав, свобод і інтересів, які порушено, не визнано чи оспорено. Аналогічна правова позиція з посиланням на ті ж норми права міститься також у постанові Вищого господарського суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 923/1108/16. Так, у вказаному рішенні (зокрема) зазначено, що «…при вирішенні спору (…) підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору (…) має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення (…) (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14). Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин….» При цьому, позивачем у справі жодним чином не зазначено, у чому саме полягає порушення його прав, як фізичної особи, а лише зазначено загальні факти щодо неправомірності (на його думку) укладення договору оренди. Посилання позивача на гіпотетичну можливість укладання договору оренди трудовим колективом підприємства суд не приймає до уваги, оскільки позивач не є (згідно документів, наданих суду) представником усього трудового колективу підприємства та, відповідно, не має повноважень виступати від його імені і, крім того, не надав суду жодних доказів зацікавленості трудового колективу в укладанні такого договору. Посилання позивача на змушування співробітників підприємства укладати нові договори з відповідачем-2 суд також не приймає до уваги, оскільки відповідачем-2 (згідно позову, заявленого самим позивачем) є регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області, і, таким чином, ствердження позивача про насильне переведення співробітників ДПП «Кривбаспромводопостачання» на роботу до Фонду державного майна України вочевидь позбавлене сенсу. Крім того, суд повторює, що позивач не є представником будь-кого з «інших» співробітників, яких за його словами, змушують переходити на роботу, та не надав суду жодних конкретних доказів такого примушування, як щодо себе, так і щодо інших осіб, про яких зазначає у позові. Таким чином, суд доходить до висновку про відсутність у даному випадку порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів позивача у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. З цих же підстав суд доходить до висновку, що позивач не є особою, права та інтереси якої порушено вчиненням правочину в сенсі ст.ст.215-216 ЦПК України. Крім того, суд доходить до висновку, що позивачем у будь-якому випадку не доведено належним чином відповідно до ст.81 ЦПК України свої позовні вимоги. Так, ствердження позивача про фіктивний (на його думку) характер оспорюваного договору шляхом фактичного маскування договору оренди цілісного майнового комплексу під виглядом оренди індивідуально визначеного майна позивачем не доведено, оскільки, фактично, його ствердження базуються на припущеннях. Крім того, вказані ствердження спростовуються поясненнями, викладеними відповідачами у заявах по суті справи (запереченнях) та доданих учасниками процесу доказами та документами, що долучені до матеріалів справи. Так, ствердження про передачу усього цілісного майнового комплексу, окрім пояснень відповідачів, викладених ними у заявах по суті справи, спростовуються самими ж документами, наданими до суду позивачем, оскільки суд вважає очевидною різницю у грошовій оцінці та переліку майна усього цілісного майнового комплексу (згідно Переліку майна, а.с.39-40, а саме на суму 124771457 грн. 53 коп. та переліком на 396 аркушах) з вартістю та переліком майна, що передана в оренду згідно оскаржуваного договору ( а.с.34-38, на суму 449688448 гривень). На підставі викладеного, оцінюючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позивачем не виконано покладений на нього ст.81 ЦПК України обов'язок доказування як обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, так і взагалі самого факту порушення, невизнання чи оспорювання його законних прав, свобод чи інтересів, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed