Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезгаданим позовом, який згодом уточнила, та просить визнати за\~нею право\~власності на\~1/2\~ідеальну частину\~житлового будинку,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~50,1\~м.кв.\~та приналежних\~до нього\~господарських споруд,\~та Ѕ\~ідеальну частину\~земельної ділянки\~за кадастровим\~номером [NUMBER] \~площею 0,2500га,\~цільове призначення:\~02.01\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка),\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~ Крім того, просила судовий збір в частині його переплати повернути їй, решту розділити між сторонами в рівних частках, а витрати за проведення експертизи стягнути з відповідача. В підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що 14 серпня 1982 року між ними було укладено шлюб, в якому народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі сторонами було придбано житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,1 м.кв. та приналежними до нього господарськими спорудами. Шлюб між ними було розірвано 25.12.2009 року. Добровільно поділити спільне майно відповідач відмовляється, відтак вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позов своєї довірительки підтримав та просив його задоволити. Представник відповідача [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами\~статті 264 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. З матеріалів справи вбачається, що згідно записів у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому 18.09.1997 р. Миколаївським РВ УМВС України у Львівській області, [INFO] 1982 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Старокропивницькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області (стор. 10). Шлюб між сторонами було розірвано 25 грудня 2009 року згідно свідоцтва серії [NUMBER] , актовий запис №118. За час шлюбу в подружжя народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі подружжям було придбано житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,1 м кв та приналежними до нього господарськими спорудами, що підтверджується договором купівлі продажу від 20.02.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької нотаріальної контори Панкевичем Р.І., та зареєстровано в реєстрі за № 2-506. На підставі рішенням Х сесії YII скликання Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 20.12.2016 року № 90 відповідачу [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] . Згідно висновку судового експерта Дідовського Ю.Б. № 2 від 12.03.2019 року, виготовленого за заявою відповідача [PERSON] , вартість житлового будинку [ADDRESS] , який [ADDRESS] становить 108\~043,85 грн. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Разом з тим, оскільки, сторонами не заперечується набуття майна, що підлягає розподілу у шлюбі, то визнання такого спільною сумісною власністю передбачене ст.70 СК України і додатково встановленню рішенням суду не потребує. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Разом з тим, відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, Враховуючи наведене та

Outcome: approved