overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , який уточнювала під час судового розгляду, в якому вимагає здійснити поділ належного сторонам на праві спільної часткової власності житлового будинку [ADDRESS] ; при цьому позивачкою запропонований варіант такого поділу. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, але надали заяви про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Суд виходить з того, що: відповідно до ст.ст.355, 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; відповідно до ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації; згідно ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; відповідно до чч.1, ч.2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється; згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року "Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", при вирішенні справи про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частку будинку з самостійними виходами (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення. Враховуючи наведене, позов підлягає задоволенню у зв`язку із його визнанням відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати дійсною угоду купівлі-продажу житлового будинку № 21 по вул.Перемоги (Побєди) в с.Шевченка Вільнянського району Запорізької області, земельної ділянки під цим будинком, та визнати за собою право власності на будинок та земельну ділянку Згідно позовної заяви, прізвище відповідачки зазначено як "Біккіна", проте згідно наданого нею паспорту, належне прізвище є "Біккініна". Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, згідно договору від 11.10.2014 року, укладеного у простій письмовій формі, вона придбала житловий будинок № 21 по вул.Перемоги (Побєди) в с.Шевченка Вільнянського району Запорізької області. При цьому вона домовилася з продавцем про купівлю будинку та земельної ділянки, отримала розписку щодо укладення договору та здійснила розрахунок за це майно, сплативши обумовлену ціну 5000 гривень, проте продавець від нотаріального оформлення договору ухилилася. Враховуючи це, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявила про визнання позову. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, з наданих суду доказів вбачається, що згідно договору від 11.10.2014 року, укладеного у простій письмовій формі, позивачка [PERSON] Л,М. придбала житловий будинок № 21 по вул.Перемоги (Побєди) в с.Шевченка Вільнянського району Запорізької області. При цьому вона домовилася з відповідачкою як продавцем про купівлю будинку та земельної ділянки, отримала розписку щодо укладення договору, вселилася у будинок та здійснила розрахунок за це майно, сплативши обумовлену ціну 5000 гривень; проте продавець від нотаріального оформлення договору ухилилася. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Враховуючи наведене, суд вважається вимоги позивачки щодо визнання угоди дійсною та визнання права власності, які стосуються житлового будинку. Разом з цим, суд не може задовольнити вимоги позивачки щодо земельної ділянки, оскільки суду не надано доказів, що ця земельна ділянка належала відповідачці [PERSON] на праві власності. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати дійсною угоду купівлі-продажу житлового будинку № 37 по вул.Шкільній с.Люцерна Вільнянського району Запорізької області, та визнати за собою право власності на цей будинок. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, у 1976 році року вона разом з чоловіком батьком відповідача переїхала на постійне проживання в с.Люцерна, і в радгоспі "Дружба" придбала житловий будинок за вказаною адресою, згідно програми переселення, що діяла в той період часу; передача будинку була оформлена актом від 22.06.1976 року. При цьому, незважаючи на набуття права власності, правовстановлюючі документи на будинок оформлені не були. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов та просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив про визнання позову. Суд вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку набувальної давності право власності на садовий будинок № 93, розташований в с.Андріївка, садове товариство "ЗМІ-2", Вільнянського району Запорізької області, та земельну ділянку, розташовану під цим будинком, призначену для ведення садівництва. Свої вимоги мотивує тим, що заволоділа будинком та земельною ділянкою з відома офіційного власника більше 15-ти років тому, відкрито користується ними та відноситься до них як до своєї власності, у зв'язку з чим й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] підтримав позов, просить задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте надав заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглянути справу за своєї відсутності. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачка [PERSON] більше 15-ти років тому заволоділа садовим будинком № 93, розташованим в с.Андріївка, садове товариство "ЗМІ-2", Вільнянського району Запорізької області, та земельною ділянкою, розташованою під цим будинком, призначену для ведення садівництва; увесь цей час позивач постійно проживає у будинку, відкрито володіє ним та земельною ділянкою, відноситься до них як до свого власного майна. Ці обставини, за змістом ст.344 ЦК України, є підставою для визнання за позивачем права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку набувальної давності. Таким чином, визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, і може бути прийнято судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлого [PERSON] право власності на автомобіль ЗАЗ-110307. Як зазначила позивач у своїй позовній заяві, [INFO] помер її дядько [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшов автомобіль ЗАЗ моделі "110307 42" р.н. АР [NUMBER] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем померлого відносно його автомобілю згідно заповіту, та своєчасно подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, проте оформити у нотаріальному порядку право власності на автомобіль виявилося неможливим через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. У зв`язку з цим позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання також не з`явилася, надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, вказані у заповіті. відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлого батька [PERSON] право власності на селянське (фермерське) господарство "[PERSON]В.". Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, вона є спадкоємцем померлого за законом, та належним чином прийняла спадщину, звернувшись із заявою до нотаріальної контори, у зв'язку з чим вважає, що набула право на селянське (фермерське) господарство.. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позов, просить його задовольнити, вважає, що позивачка на законних підставах набула право власності на фермерське господарство, оскільки його засновником та єдиним власником був спадкодавець [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, ніяких відомостей про причину неявки суду не надав. На підставі ч.2 ст.77, ст.ст.224-226 ЦПК України, позов розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного провадження Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Так, з поданих доказів вбачається, що 31.10.2014 року помер батько позивачки [PERSON] Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшло С(Ф)Г "[PERSON]В.", засновником та єдиним власником якого був спадкодавець. Позивачка після смерті батька своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інші можливі спадкоємці, у т.ч. відповідач, спадщину не приймали. Відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, позов має бути задоволений повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] право власності на грошові вклади у ВАТ "Ощадний банк України". Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої позов визнає в повному обсязі, просить слухати справу без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла мати позивачки [PERSON], [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], видане 01.03.2010 Гнаровською сільською радою Вільнянськго районут Запорізької області, актовий запис про смерть № 06). Після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема, у вигляді грошових вкладів Ощадного банку СРСР (ВАТ "Ощадний банк України") у філії № 3310/015 Вільнянського відділення (с. Гнаровське). Позивачка [PERSON] у шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, оскільки їй було відомо про існування вкладів, проте оформити право на грошовий вклад у нотаріальному порядку виявилося неможливим. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову, а також те, що позовні вимоги не суперечать закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку щодо задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає встановити факт того, що вона є донькою [PERSON] , померлого [INFO] , та визнати за собою в порядку спадкування після нього право на земельну частку (пай) на землях колишнього КСП "Таврія". Свої вимоги позивачка мотивує тим, що є донькою померлого [PERSON] , але втратила документи, які можуть підтвердити факт родинних відносин; при цьому прийняла спадщину свого батька, померлого у [INFO] , відповідно до положень п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР в ред.1963 року, вступивши у фактичне управління спадковим майном. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з?явилася, надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР в ред.1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті; відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає скасувати записи в Державних реєстрах МВС про обтяження належного йому автомобілю RENGE ROVER. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, 10.03.2008 року вона уклала з відповідачем договір купівлі-продажу транспортного засобу, уклавши його у простій письмовій формі, та рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2014 року за нею було визнано право власності на цей автомобіль. Проте у подальшому при спробі реєстрації автомобілю в органах МВС України позивачка дізналася про наявність обтяжень транспортного засобу, що стосуються його попереднього власника. Вважаючи свої права порушеними, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, представник позивачки надав заяву, згідно якої просить розглянути справу за своєї відсутності. Відповідач у судове засідання також не з'явився, подав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Так, суд враховує, що: згідно ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у зв`язку із його навчанням, у розмірі 3000 гривень щомісячно. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, вона перебувала у відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу має сина - [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім, але навчається в Національному університеті "Запорізька політехніка"; доходів позивачки не вистачає на утримання дитини, враховуючи це, позивачка просить стягнути аліменти у судовому порядку. На судовий розгляд справи позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] не з`явилися, але надали заяви, згідно яких підтримали позов, просять розглянути справу за своєї відсутності. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, і не подав відзив. На підставі ст.ст.280-281 ЦПК України, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Так, згідно ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. З наданої суду довідки від 11.09.2019 року вбачається, що син відповідача Бедрик Віктор , який є повнолітнім, навчається в Національному університеті "Запорізька політехніка" на денній формі навчання. При цьому вбачається, що він потребує матеріальної допомоги, оскільки змушений нести додаткові витрати на проїзд до місця навчання, придбання навчальної літератури, канцелярських приладь тощо. Ніяких доводів і доказів проти доказів позивача відповідач суду не надав, доказів позивача взагалі не оспорив. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком [ADDRESS] , визнавши відповідача таким, що втратив право користування цим будинком, та зняти з реєстрації у цьому будинку. Згідно поданої позовної заяви, позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У будинку також зареєстрований відповідач, але він протягом тривалого часу, починаючи з листопада 2017 року, у будинку не проживає, ніяких прав щодо користування житлом не має, його подальша реєстрація перешкоджає позивачці у користуванні будинком; враховуючи наведене, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав із зазначеними вимогами. У судове засідання представник позивачки адвокат Зіменко О.В. подала заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом; згідно абз.5 ч.3 ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", особа має право на реєстрацію у певному місці тільки у випадку наявності у неї документів, що підтверджують право на проживання в житлі; відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного,

Outcome: approved