Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.07.2008 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту №800005889, відповідно до якого відповідач отримала кредитні ресурси в сумі 207 440 доларів США з терміном погашення до 14.07.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між кредитором та відповідачем [PERSON] був укладений також Іпотечний договір від 14.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 18231. Відповідно до умов Іпотечного договору відповідачем було передано в заставу нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Заставна вартість предмету іпотеки - 1 005 855 грн. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, відповідно до умов кредитного договору, на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з Банком, здійснив видачу грошових коштів в сумі 207 440 доларів США. В той же час відповідач [PERSON], скориставшись кредитними ресурсами, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, не сплачувала кредит та відсотки, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість за кредитним договором, в зв'язку з чим Банк звернувся до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав в повному обсязі вимоги позову та просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №800005889 року від 14.07.2008 року в сумі 11 788 203, 97 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 1 300 469,40 грн.; сума заборгованості за відсотками - 1 343 917.53 грн.; пеня за останній рік - 9 143 817.04 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 97.10 кв.м.; жилою площею 50.7 кв.м. та складається з трьох кімнат, що належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна врахувавши дію ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме звернути стягнення на предмет іпотеки з відстрочкою виконання рішення суду. Виселити з квартири [ADDRESS] осіб, які там зареєстровані та проживають, а саме відповідачів по справі без надання іншого житла, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлялися судом про день та час розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомили. На підставі ст. 224 ЦПК, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі, визнавши причину неявки до суду відповідачів не поважною, проти чого в судовому засіданні не заперечував представник позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, в своїй письмовій заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. 14.07.2008 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту №800005889, відповідно до якого відповідач отримала кредитні ресурси в сумі 207 440 доларів США з терміном погашення до 14.07.2028 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,5% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між кредитором та відповідачем [PERSON] був укладений Іпотечний договір від 14.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 18231. Відповідно до умов Іпотечного договору відповідачем було передано в заставу нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Заставна вартість предмету іпотеки - 1 005 855 грн. Відповідно до п. 3 Договору відповідач зобов»язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувти проценти за користування кредитом і сплачувати неустойки та інші передбачені палатежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - грфіком погашення кредиту. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, відповідно до умов кредитного договору, на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з Банком, здійснив видачу грошових коштів в сумі 207 440 доларів США. В той же час відповідач [PERSON], скориставшись кредитними ресурсами, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, не сплачувала кредит та відсотки, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість за кредитним договором, в зв'язку з чим Банк звернувся до суду з відповідним позовом. Станом на 14.02.2014 року відповідач має прострочену заборгованість в сумі 11 788 203, 97 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 150 675.00 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 300 469,40 грн.; сума заборгованості за відсотками - 155 710.01 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 343 917.53 грн.; пеня 2 876 104.12 доларів США, що за курсом НБУ складає 24 823 367.05 грн. станом на дату розрахунку. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином розмір неустойки становить 1 059 427.99 доларів США, що по курсу НБУ станом на дату розрахунку складає 9 143 817.04 грн. Відповідно до умов договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання основного зобов»язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов договору іпотеки, та в інших випадках передбачених законодавствомУкраїни. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порядку ст. 589 ЦК України, ст.ст. 12,33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставного майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення мають місце в ст. 33 Закону України «Про іпотеки». А отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим. 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-VII), відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку. У ст. 3 Закону зазначено, що цей закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (будуть нараховані) на таку основну суму заборгованості. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов»язання (п.2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов»язання, а не звільнення від його виконання. Відтак, мораторій на стягнення майна, установлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов»язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року №6-57цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК УКраїни є обов»язковою для судів. Таким чином вимоги позову про звернення стягнення на премет іпотки підлягають задоволенню. Щодо вимог позову про виселення без надання іншого жилового приміщення відповідачів з квартири [ADDRESS], то судом було встановлено наступне. Так, положеннями ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житлові приміщення чи житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житлові приміщення чи житловий будинокшляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з у цивільних і кримінальних справ у п. 43 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати положення ст. 39 - 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян призверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщенння. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. З матеріалів справи вбачається, що Банком була направлена відповідачу [PERSON] вимога про усунення порушень та виселення, проте дані про отримання відповідачем вказаної вимоги відсутні. За наведених обставин позовні вимоги про виселення відповідачів, суд вважає передчасними, оскільки позивачем не виконані вимоги ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України. За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: partial