Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на той факт, що 04 березня 2008 року між позивачем та відповідачем був підписаний договір про надання споживчого кредиту №ML-OOH/017/2008 від 04.03.2008 року, згідно умов якого позивач отримав на придбання нерухомого майна кредит в сумі 37000,00 доларів США строком з 04.03.2008 року по 04.03.2033 року та зі сплатою процентів. Умовами кредитного договору визначено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 3,49% річних + FIDR процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів. Позивач також зазначає, що в пункті 3 кредитного договору вказано, що ставка FIDR може змінюватись банком в порядку передбаченому договором. Позивач вважає, що порядок розрахунку процентів за користування кредитом встановлений п.3 ч.1 та п.1.4 частини 2 кредитного договору суперечить нормам чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини ст.1056-1 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п.3.3, 3.5 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». У звязку з цим він був змушений звернутись до суду із даним позовом та просить суд визнати недійсними з моменту підписання п.3 частини 1 та п.1.4 частини 2 кредитного договору №МL-НОО/017/2008 від 04.03.2008 року укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк", та визнати недійсним в цілому з моменту підписання кредитний договір №МL-НОО/017/2008 від 04.03.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк". У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 березня 2008 року між позивачем та відповідачем був підписаний договір про надання споживчого кредиту №ML-OOH/017/2008 від 04.03.2008 року, згідно умов якого позивач отримав на придбання нерухомого майна кредит в сумі 37000,00 доларів США строком з 04.03.2008 року по 04.03.2033 року та зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається із: фіксованого відсотка 3,49% та FIDR процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк на 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому кредитним договором. Крім цього 04 березня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-OOH/017/2008, згідно умов якого п.3 частину №1 кредитного договору викладено в наступній редакції: сторони наступним домовились, що на період з 07 квітня 2009 року по 07 грудня 2009 року включно для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в наступному розмірі 7,00% річних. На період з 07 грудня 2009 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка та в наступному розмірі: фіксований відсоток FIDR 3,89% річних. Згідно розрахунку заборгованості по клієнту [PERSON] за кредитним договором №ML-OOH/017/2008 від 04.03.2008 року станом на 09.02.2015 року загальна сума заборгованості складає 35561,57 доларів США, заборгованість по відсоткам складає 2520,27 доларів США, заборгованість по пені складає 6156,28 доларів США, що згідно курсу НБУ на 09.02.2015 року у загальній сумі складає 142398,33 гривень. Згідно кредитної заявки до Кредитного договору №ML-OOH/017/2008 від 04 березня 2008 року [PERSON] просив регіональне відділення ЗАТ «ОТП Банк» в м.Херсоні видати кредит розмірі 37000,00 доларів США на поточний рахунок №26201001778121, відкритий в регіональному відділенні ЗАТ «ОТП Банк» в м.Херсоні на його імя. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім цього згідно розяснень в п.28 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у звязку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року №661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлення кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. З урахуванням викладеного суд також враховує, що предметом розгляду є не Додатковий договір №1 до Кредитного договору №ML-OOH/017/2008 від 04.03.2008 року, яким встановлено пільговий період сплати процентів з 07.04.2009 року по 07.12.2009 року, а саме кредитний договір, який укладено між сторонами 04.03.2008 року, тобто до дії Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Разом з цим умовами укладеного між сторонами кредитного договору, який [PERSON] підписав особисто, передбачено обовязок позичальника повернути кредитору в повному обсязі існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти за користування, а саме п.п.1.4.1 кредитного договору. В ході розгляду справи судом не встановлено доказів несправедливості, передбачених ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а навпаки зазначеною частиною встановлено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Оскільки судом не встановлено, а позивачем чи його представниками не доведено, що зміст укладеного спірного договору має порушенням норм законодавства, суд вважає, що договір було укладено у відповідності до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст договору не суперечить Цивільному кодексу, або іншим актам цивільного законодавства, а тому позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. Разом з цим згідно ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А оскільки перебіг позовної давності починається, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, тобто з 04 березня 2008 року, то позивачем подано позов до суду після спливу позовної давності.

Outcome: dismissed