Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (неповнолітня, в інтересах якої діє її матір [PERSON].), звернулися до суду з позовом до [PERSON], який уточнювали під час судового розгляду, щодо усунення перешкод у користуванні належною їм земельною ділянкою по [ADDRESS]. Ухвалою суду від 02.03.2018 року за клопотанням позивачів в якості співвідповідача залучений [PERSON] Позиція позивачів Позивачі зазначили у позовній заяві, що вони є співвласниками житлового будинку і земельної ділянки площею 0,1261 га по [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]). За їх твердженням, відповідачі, які є володільцями сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), в с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, створили перешкоди у користуванні та володінні їх власністю, а саме: знищили межові знаки між земельними ділянками та встановили паркан фактично на земельній ділянці позивачів, фактично заволодівши частиною їх земельної ділянки. Позивачі, посилаючись на положення ст.152 ЗК України, вимагають усунути перешкоди у володінні та користуванні їх земельною ділянкою, а саме: за рахунок відповідачів залучити спеціаліста ліцензованої землевпорядної організації для проведення геодезичних робіт з метою відновлення межі на місцевості між земельними ділянками, на підставі наявної технічної документації; за рахунок відповідачів встановити по відновленій межі межові знаки в поворотних точках; за рахунок відповідачів демонтувати наявний паркан, встановлений між цими земельними ділянками, і встановити його на відновленій межі між цими земельними ділянками. Під час судового розгляду позивачі та їх представник адвокат [PERSON] підтримали заявлені вимоги та їх підстави, наведені у позовній заяві, посилаючись, окрім доказів, наданих разом із позовною заявою, на висновок № 2397 від 04.07.2018 року судового експерта Лещенка К.І., згідно якого з боку земельної ділянки відповідачів дійсно має порушення межі. Заперечення відповідачів Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали. Заперечуючи проти позову, відповідачі зазначили, що суміжні із земельною ділянкою позивачів житловий будинок і земельна ділянка по [ADDRESS], належать на праві власності відповідачу [PERSON], згідно договору дарування від 19.05.2009 року; попереднім власником цих будинку і земельної ділянки був відповідач [PERSON] Відповідачі вказали, що попередній власник земельної ділянки [PERSON] отримав право власності на неї в порядку приватизації, при цьому було виготовлено технічну документацію на земельну ділянку та встановлені її межі в натурі. Згідно з актом погодження меж від 17.05.2004 року, суміжні землекористувачі претензій до фактично існуючих меж земельної ділянки не мали. Зазначений акт був підписаний також і попереднім володільцем земельної ділянки по [ADDRESS] - [PERSON] Під час судового розгляду відповідачі та їх представник адвокат [PERSON] підтримали свої заперечення, просять на підставах, зазначених у запереченнях, відмовити у задоволенні позову. Відповідачі та їх представник під час судового розгляду також були ознайомлені з висновком № 2397 від 04.07.2018 року судового експерта Лещенка К.І., при цьому заперечили його належність, вказуючи на сумнівність даних топографо-геодезичних робіт, на яких це висновок ґрунтується. Заяви і клопотання сторін по суті спору, вирішені судом У підготовчому судовому засіданні 02.04.2018 року судом задоволено клопотання позивачів про призначення по справі земельно-технічної експертизи з питань: чи має місце порушення межі на місцевості, виходячи з наданої технічної документації із землеустрою, з боку земельної ділянки відповідачів відносно земельної ділянки позивачів, і якщо є, то яке саме (зобов'язано відобразити на схематичному плані). Проведення експертизи доручено судовому експерту Лещенку К.І. Згідно зазначеної ухвали, у липні 2018 року суду наданий висновок експерта № 2397 від 04.07.2018 року. Під час судового розгляду за клопотанням відповідачів у судовому засіданні 29.01.2019 року проведений допит експерта Лещенка К.І. щодо роз'яснення наданого висновку. Клопотання обох сторін про допит свідків - мешканців с.Матвіївка, які нібито могли підтвердити чи спростувати факт порушення межі, - відхилені судом як явно необґрунтовані, оскільки пояснення вказаних осіб є завідомо бездоказовими через очевидну відсутність у них відповідних спеціальних знань та компетенції щодо встановлення таких фактів. Інших суттєвих клопотань щодо суті спору та доказування сторонами не заявлялося. Фактичні обставини, встановлені судом, мотиви та обґрунтування судового рішення З поданих сторонами правовстановлюючих документів та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивачі є співвласниками житлового будинку і земельної ділянки площею 0,1261 га по [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; відповідач [PERSON] є власником суміжних житлового будинку і земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), в с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.20, 21). Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 2397 від 04.07.2018 року судового експерта Лещенка К.І., дійсно має місце порушення межі на місцевості, виходячи з наданої технічної документації із землеустрою, з боку земельної ділянки відповідача [PERSON] по [ADDRESS], відносно земельної ділянки позивачів по [ADDRESS]; загальна площа накладання земельних ділянок становить 126,0 м2. Суд констатує, що у нього немає підстав сумніватися у належності висновку експерта та об'єктивності зроблених висновків. Так, оцінюючи доводи відповідачів щодо неналежності топографо-геодезичної (технічної) документації, яка була використана при проведенні експертизи, суд враховує, що експерт врахував технічну документацію як відносно земельної ділянки позивачів (а.с.25-27), так і відносно земельної ділянки відповідачів (а.с.30-47). При цьому ця документація була наявна в матеріалах справи на момент постановлення ухвали суду від 02.04.2018 року, і відповідачі проти її використання під час експертизи не заперечували. У суду також немає об'єктивних даних щодо неналежності плану винесення координат у форматі dmf, який був наданий позивачами згідно положень ч.1 ст.107 ЦПК України. У будь-якому разі, відповідачі не конкретизували, у чому саме, за їх думкою, полягає неналежність топографо-геодезичної (технічної) документації, що надана позивачами, не надали зустрічної документації з цього приводу, і об'єктивно не обґрунтували можливу недобросовісність позивачів при поданні таких доказів. Крім того, висновку експертизи відповідає акт Матвіївської сільської ради від 22.02.2017 року (зі складанням плану винесення координат), яким зафіксовано, що відповідач [PERSON] самовільно зайняв територію відповідачів приблизно на 1,5 м по всій довжині межі (а.с.28-29). Суд приймає цей доказ як належний та як такий, що складений сільською радою в межах своїх повноважень, оскільки, згідно ч.3 ст.158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Зі свого боку, відповідачі не надали суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивачів про порушення межі земельних ділянок. Згідно чч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до чч.5-7 цієї ж статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним факт порушення межі на місцевості з боку земельної ділянки по [ADDRESS], відносно земельної ділянки позивачів по [ADDRESS]. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно п.б) ч.3 цієї ж статті, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Також, згідно ч.1 ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж. З огляду на наведене, вимоги позивачів щодо усунення відповідачами перешкод у користуванні земельною ділянкою є такими, що ґрунтуються на законі. Суд не приймає заперечень відповідачів, що фактична межа на місцевості між земельними ділянками була встановлена попередніми власниками. Суд виходить з того, що за змістом ст.391 ЦК України та чч.2, 3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати відновлення її стану, який існував до порушення прав, незалежно від того, коли і хто саме розпочав таке порушення, і чи продовжувалося однією чи кількома особами. Разом з цим, враховується, що на момент розгляду справи власником земельної ділянки по [ADDRESS] є виключно відповідач [PERSON]; інший відповідач [PERSON] ніяких майнових прав на цю ділянку не має. Оскільки, згідно ч.1 ст.106 ЗК України, обов'язок щодо сприяння встановленню твердих меж покладається саме на власників земельних ділянок, суд відхиляє вимоги, заявлені відносно відповідача [PERSON], і приймає їх відносно відповідача [PERSON] Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд констатує, що заявлена позивачем частина вимог щодо "залучення за рахунок відповідачів … спеціаліста ліцензованої землевпорядної організації для проведення геодезичних робіт з метою відновлення межі" та "встановлення по відновленій межі межових знаків в поворотних точках" безпосередньо не відновлюють стан земельної ділянки позивачів, не усувають для позивачів існуючих перешкод у володінні та користуванні цією земельною ділянкою, і за своїм характером є складовою частиною вимоги щодо демонтування і перенесення паркану на нормативну межу між земельними ділянками. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial