Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачі 08.07.2015 року звернулися до суду з позовом до відповідача, третя особа: Білгород-Дністровський РВ ГУДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та виселення, посилаючись на те, що вони є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський р-н, с.Випасне, вул. Кишинівська, буд. 240. В зазначеному будинку, окрім позивачів зареєстрований також [PERSON], який раніше був власником 2/3 часток вказаного будинку, які у 2005 році відчужив [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Отже, оскільки з 2005 року відповідач у будинку по вул. Кишинівській, 240, в с.Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області не проживає, позивачі просять суд: визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим будинком по вул. Кишинівська, 240 в с.Випасне Білгород-Дністровського р-ну Одеської області; зняти [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Позивачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника [PERSON] надійшла заява , відповідно до якої вона просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги задовольнити(а.с.38). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома (.а.с.40,41). Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.37). Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне заяву задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський р-н, с.Випасне, вул. Кишинівська, 240, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.17). Також, з матеріалів справи вбачається, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 14.03.2005 року по справі № 2-1600/05 визнано угоду договір купівлі-продажу 2/3 частин житлового будинку № 240 по вул. Кишинівській в с.Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, укладену між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такою, що відбулася (дійсною). Визнано за [PERSON], [PERSON] у рівних частках право власності на 2/3 житлового будинку № 240 по вул. Кишинівська в с.Випасне Білгород-Дністовського району Одеської області(а.с.14). Тож, [PERSON]М та [PERSON] зареєстрували своє право власності у встановленому законом порядку по 2/6 частини кожному житлового будинку № 240 по вул. Кишинівська в с.Випасне Білгород-Дністовського району Одеської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.18). У відповідності до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до частини першої\~статті 316 ЦК України\~встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). При цьому згідно\~статті 346 ЦК України\~право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Тобто, після укладення договору купівлі-продажу та визнання його дійсним між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] право власності на спірні 2/3 частини перейшло від відчужувача [PERSON] набувачам [PERSON], [PERSON]\~по 2/6 частини кожному, тобто право власності [PERSON] на 2/3 частини спірного житлового будинку припинилось. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Отже як вбачається з матеріалів справи відповідач \~не є членом сім`ї позивачів, його право власності на 2/3 спірного житлового будинку припинилося укладенням договору купівлі-продажу, не проживає у \~квартирі з 2005 року, що підтверджується актом від 22.06.2015 року депутата Випасненської сільської ради та довідкою № 987 від 23.06.2015 року, виданою виконавчим комітетом Випасненської сільської ради (а.с.13,15). Тож, зважаючи на вищевикладене, відповідач своєю реєстрацією у спірному житловому будинку № 240 по вул. Кишинівська в с.Випасне Білгород-Дністовського району Одеської області порушує право позивачів як власників на користування та розпорядження їх майном, захист, якого передбачений\~ст. 391 ЦК України. Конституцією України\~(ст. 41] та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Таким чином, не зняття з реєстрації попереднього власника житлового будинку порушує право власності дійсних власників, тобто позивачів. В частині вимог щодо зняття відповідача з реєстрації суд вважає за необхідне в позові відмовити, оскільки дані вимоги заявлені передчасно, до звернення позивача до вказаного органу, до того ж рішення суду щодо визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття його з реєстрації. Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивачів на спірний житловий будинок, ту обставину, що попередній власник 2/3 частин житлового будинку № 240 по вул. Кишинівська в с.Випасне Білгород-Дністовського району Одеської області не проживає в ній з 2005 року, а також що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 240 по вул. Кишинівська в с.Випасне Білгород-Дністовського району Одеської області. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: partial