Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач, державний вищий навчальний заклад «Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка», в особі представника - ректора Кравець В.П., звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачки на користь університету 71706,74 гривень витрат на навчання. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача вказує про те, що 17 червня 2008 року Управління освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації видало відповідачці [PERSON] цільове направлення № 75 на навчання у Тернопільському національному педагогічному університеті імені В. Гнатюка за напрямом підготовки «географія» з метою працевлаштування її після закінчення навчання у Славутському обласному спеціалізованому ліцеї-інтернаті Славутського району Хмельницької області. 25 липня 2008 року наказом № 369 [PERSON] була зарахована на бюджетну форму навчання на географічний факультет Тернопільського національного педагогічного університету за напрямком підготовки «географія» та за час навчання здобула кваліфікацію "географа, вчителя географії, основ економіки, природознавства, організатора краєзнавчо-туристичної роботи" . 01 вересня 2012 року між університетом та [PERSON] була укладена угода про підготовку фахівця з вищою освітою за державним замовленням, відповідно до умов якої остання зобов'язалась після закінчення навчання працевлаштуватись. Крім цього, 15.09.2009 року між Тернопільським національним педагогічним університетом, відділом освіти Славутської районної державної адміністрації та відповідачкою [PERSON] була укладена тристороння угода про цільову підготовку спеціаліста, згідно з якою відповідачка зобов'язалася після закінчення навчання в педагогічному університеті прибути до роботодавця (відділу освіти Славутської районної державної адміністрації) до 15 серпня 2013 року, укласти трудовий договір та відпрацювати у роботодавця згідно з терміном, визначеним у трудовому договорі. 26 червня 2013 року університет видав випускниці [PERSON], відповідно до цільового договору, направлення на роботу у відділ освіти Славутської райдержадміністрації та картку працевлаштування випускника. Проте, взятих на себе зобов'язань відповідачка не виконала і не прибула до 15.08.2013 року за направленням на роботу по спеціальності "географа, вчителя географії, основ економіки, природознавства, організатора краєзнавчо-туристичної роботи" у відділ освіти Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області, повідомлення про працевлаштування до навчального закладу не повернула. Тому державний вищий навчальний заклад «Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка» просить стягнути з відповідачки затрачені на навчання кошти в розмірі 71706,74 гривень та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення був повідомлений належним чином, згідно надісланої до суду письмової заяви просить справу розглянути без його участі, на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснивши, що позовні вимоги є безпідставними. Вказують про те, що університет не є розпорядником бюджетних коштів, а тому не є належним позивачем по справі. Крім того, представник відповідачки зазначив, що позивачем не подано належних доказів для підтвердження витрат, понесених університетом на навчання. Відповідачка [PERSON] була зарахована за результатами ЗНО, а тому незалежно від отриманого направлення вона вступила до університету, а отримання стипендії залежало тільки від результатів навчання [PERSON], стипендія не може бути врахована в розмір витрат. Крім того, представник [PERSON] вказує про те, що в зв'язку з набранням чинності 06 вересня 2014 року Закону України «Про вищу освіту», положеннями якого виключено статтю 52 Закону України «Про освіту» щодо обов'язку випускника відпрацьовувати певний час за направленням, або відшкодовувати вартість навчання, вважає, що при вирішення спору повинна бути застосована норма, відповідно до статті 58 Конституції України, яка скасовує відповідальність особи. Представники третьої особи - відділу освіти Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області Зубова Ж.О. та Піголь Л.Т. щодо заявлених позовних вимог дали пояснення, що відповідно до укладеної угоди випускник університету повинен з'явитися до 15 серпня та написати відповідну заяву. Відповідачка [PERSON] після закінчення навчання з'явилася лише 01 листопада, на той час вакансій за спеціальністю не було. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 27 червня 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1159 «Про підготовку фахівців для роботи в сільській місцевості» управління освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації направило випускницю Славутського обласного спеціалізованого ліцею-інтернату поглибленої підготовки учнів в галузі науки [PERSON] на навчання у Тернопільський національний педагогічний університет імені В. Гнатюка на основі цільового прийому на денну форму навчання за напрямом підготовки «географія». Наказом ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені В. Гнатюка № 369 від 25 липня 2008 року [PERSON] була зарахована студентом першого курсу денної форми навчання Географічного факультету. 15 вересня 2009 року між Тернопільським національним педагогічним університетом, відділом освіти Славутської районної державної адміністрації та [PERSON] була укладена тристороння угода про цільову підготовку спеціаліста, згідно з якою відповідачка зобов'язалася після закінчення навчання прибути до роботодавця (відділу освіти Славутської районної державної адміністрації) до 15 серпня 2013 року, укласти трудовий договір та відпрацювати у роботодавця згідно з терміном, визначеним у трудовому договорі. Крім того, 01 вересня 2012 року між університетом та [PERSON] була укладена угода про підготовку фахівця з вищою освітою за державним замовленням, відповідно до умов якої остання зобов'язалась після закінчення навчання працевлаштуватись. На підставі наказу ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені В. Гнатюка № 502 від 25 червня 2013 року, [PERSON] отримала диплом «Географа, вчителя географії, основ економіки, природознавства, організатора краєзнавчо-туристичної роботи». 26 червня 2013 року університет видав випускниці [PERSON] відповідно до цільового договору направлення на роботу у відділ освіти Славутської райдержадміністрації та Картку працевлаштування випускника. Відповідачка [PERSON] за направленням на роботу по спеціальності у відділ освіти Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області до 15 серпня 2013 року не прибула. Укладення типової угоди «Про підготовку фахівця з вищою освітою за державним замовленням» між сторонами по справі було передбачено Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, затвердженого Постановою КМ України від 22 серпня 1996 року № 992. Даний порядок був розроблений на виконання п.п.1,2 Указу Президента України № 77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» згідно якого вбачається, що вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету АР Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням. У разі відмови працювати в державному секторі, випускники зобов'язувалися відшкодовувати в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання, а також на підставі ст. 52 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року(в редакції чинній на момент укладення угоди). Відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів, державними замовниками на підготовку фахівців з вищою освітою і відповідно розпорядниками бюджетних коштів є міністерства, відомства, інші центральні органи виконавчої влади, Рада міністрів АРК Крим, обласні, Київська та Севастопольські міські державні адміністрації. На Міністерства освіти, відомства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів АРК Крим, обласні, Київські та Севастопольські міські державні адміністрації покладався обов'язок доведення державного замовлення до відому підпорядкованих їм безпосередньо вищих навчальних закладів освіти - виконавців державного замовлення. Крім того, відповідно до статті 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про освіту», громадяни України мають право на безкоштовну освіту в усіх державних навчальних закладах незалежно від статі, раси, національності, соціального і майнового стану, роду та характеру занять, світоглядних переконань, належності до партій, ставлення до релігії, віросповідання, стану здоров'я, місця проживання та інших обставин. Це право забезпечується: розгалуженою мережею навчальних закладів, заснованих на державній та інших формах власності, наукових установ, закладів післядипломної освіти; відкритим характером навчальних закладів, створенням умов для вибору профілю навчання і виховання відповідно до здібностей, інтересів громадянина; різними формами навчання - очною, вечірньою, заочною, екстернатом, а також педагогічним патронажем. Держава здійснює соціальний захист вихованців, учнів, студентів, курсантів, слухачів, стажистів, клінічних ординаторів, аспірантів, докторантів та інших осіб незалежно від форм їх навчання і типів навчальних закладів, де вони навчаються, сприяє здобуттю освіти в домашніх умовах. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З аналізу вищезазначених норм вбачається, що саме держава бере на себе зобов'язання щодо фінансування вищих навчальних закладів та студентів, а позивач Тернопільський національний педагогічний університет ім. В.Гнатюка, як виконавець державного замовлення, не уповноважений здійснювати контроль за виконанням державного замовлення та звертатись з позовом до суду про стягнення на користь державного чи місцевого бюджету, а також на користь вищого навчального закладу вартості навчання і компенсації понесених замовником витрат, оскільки не є державним замовником та розпорядником бюджетних коштів і не має таких повноважень в силу доручень. Позивачем не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів, котрі б свідчили про правові підстави вищого навчального закладу «Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка» для звернення до суду з даним позовом. Відповідно ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши надані докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи те, що державний вищий навчальний заклад «Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка» є неналежним позивачем по справі, суд визнав недоцільним досліджувати підставність та обґрунтованість заявлених вимог.

Outcome: dismissed