Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в котрому зазначено, що з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею, усі обов"язки щодо утримання та виховання доньки вона несе самостійно. На даний час вони з відповідачем мають різні бюджети, матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає. Відповідач є працездатною особою, не перебуває на обліку у лікарні з будь-якими захворюваннями, має нерегулярний, мінливий дохід. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої доньки у розмірі 5000 грн. до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернувся до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні установлено, що позивачка від шлюбу з відповідачеммає малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , (копія свідоцтва про народження, а.с. 5, копія свідоцтва про розірвання шлюбу, а.с. 6). Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, має захворювання Епштейна - Барр , потребує лікування 2-3 рази на рік, (акт обстеження житлових умов, а.с. 9, висновок ЛКК № 218, виписка із медичної карти хворого, а.с. 7-8). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є здоровою працездатною особою, а тому може надавати таку допомогу. Ураховуючи ті обставини, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а також те, що в силу ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір прожиткового мінімуму з 1 липня 2020 року для дітей віком від 6 до 18 років становить- 2318 грн., приймаючи до уваги наявність захворювання та стан здоров"я малолітньої дитини, то суд вважає, що з відповідача на утримання малолітньої дитини необхідно стягнути аліменти у розмірі 3000 грн., що буде необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку, а в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial