Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позов мотивує тим, що між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів серії АЕ № 6168652 від 05.12.2015 року, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes-Benz ML», реєстраційний номер [NUMBER]. 07.09.2016 року в м. Луцьк відбулась ДТП, учасниками якої були автомобіль «Volksvagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та забезпечений транспортний засіб «Mercedes-Benz ML», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Апеляційного суду Волинської області від 26 грудня 2016 року, згідно якої [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до Звіту PZU №2952/16 від 23.09.2016 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 13536,40 грн. Посилаючись на те, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 4987,99 грн., відповідач [PERSON] керувала автомобілем у момент дорожньо-транспортної пригоди, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, що є підставою для стягнення з неї понесених витрат у порядку регресу відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суму завданої майнової шкоди в розмірі 4987,99 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 29.01.2019 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 05 грудня 2015 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON], було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 6168652, згідно з яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Mercedes-Benz ML», реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до вказаного Договору ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов'язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник в свою чергу зобов'язався, дотримуватись умов договору страхування, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 07.09.2016 року в м. Луцьк відбулась ДТП, учасниками якої були автомобіль «Volksvagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та забезпечений транспортний засіб «Mercedes-Benz ML», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Апеляційного суду Волинської області від 26 грудня 2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що ПрAT СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 4987 грн. 99 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви про настання страхового випадку від 07.09.2016 року та страхового акту № UA2016091200002/L01/03 від 26.07.2017 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 23962 від 27.07.2017 року. Згідно п.п. "а" п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до абз. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з положеннями підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до правового висновку Верховного суду України, який міститься у постанові від 13.02.2014 року, неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3 045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Згідно з частиною 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У зв'язку з тим, що відповідач на момент настання ДТП керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, письмово не повідомила позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання дорожньо-транспортної пригоди, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). 19 березня 2018 року на адресу [PERSON] було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, яким вона була отримана 22.03.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Проте, станом на день розгляду справи, сума отриманого страхового відшкодування відповідачем позивачу не повернута. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» обґрунтований та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн.

Outcome: approved