Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Тульчинської державної нотаріальної контори та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державного нотаріального архіву Вінницької області про зняття арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В даний час вона має намір розпорядитись належним їй житловим будинком, однак зробити цього не може, так як на даний будинок накладено арешт, про що її повідомив державний нотаріус Тульчинської державної нотаріальної контори. Також їй стало відомо, що особою, майно якої обтяжується, вказано [PERSON] , який є її братом. Однак, зі слів останнього, йому нічого не відомо про даний арешт. Окрім того, зазначений вище будинок ніколи її брату не належав. Таким чином, наявні підстави для зняття арешту. В зв`язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить зняти арешт з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить їй, який було накладено на підставі Тульчинського районного суду від 21.01.1998 №1-334 та витрати на судовий збір залишити за нею. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач - представник Тульчинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути без участі представника Тульчинської державної нотаріальної контори, на розсуд суду. Третя особа - представник Державного нотаріального архіву Вінницької області в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява від нього, згідно якої він просить заслухати справу без участі представника Державного нотаріального архіву Вінницької області. Відповідно до ст.ст.223, 247 ЦПК України, в зв`язку неявкою всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню , виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2018 №151620074 (а.с.8), позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.06.2019 (а.с.10-11) вбачається, що на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт, який зареєстровано Тульчинською державною нотаріальною конторою 16.07.2007, реєстраційний номер обтяження 5307594, підстава виникнення обтяження - не вказано, серія та номер: 1-334, виданий 21.01.1998, видавник: Тульчинський районний народний суд; суб`єкт обтяження [PERSON] . Відповідно до витягу із рішення №16 Тульчинської міської ради Вінницької області від 11.12.2015 (а.с.49), [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки голови квартального (вуличного, будинкового) комітету від 26.08.2019 (а.с.9), з 1971 року забудовником та власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] був батько позивача [PERSON] , 1940 року народження. Згідно повідомлення Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.06.2019 №01-08/56/2019 (а.с.7), за алфавітними покажчиками цивільних і кримінальних справ за 1997-1998 роки відсутні відомості відносно [PERSON] як відповідача чи обвинуваченого. Згідно копії довідки, виданої Державним нотаріальним архівом Вінницької області від 13.08.2019 №2363/01-14 (а.с.12), 21.01.1998 за №1-334 Тульчинською державною нотаріальною конторою Вінницької області накладено заборону на адресу: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , про що значиться запис в "Реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого майна, а також арештів, накладених на нерухоме майно судовими та слідчими органами" та "Алфавітній книзі до реєстру заборон та арештів" за 1998 рік. Вітмітка про зняття заборони та документи на підставі яких накладено вищезазначену заборону по фонду Тульчинської державної нотаріальної контори - відсутні. В даний час позивач має намір розпорядитись належним їй житловим будинком, однак зробити цього не може, оскільки на даний житловий будинок накладено арешт. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз`яснень, викладених у п. 33 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Наявність обтяження на належне позивачу майно не позбавляє її права володіння ним. Разом з тим, його наявність, порушує право власності позивача, зокрема, право щодо розпорядження цим майном. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову представником відповідача не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що на даний час позивач позбавлена можливості належним чином розпоряджатися своїм правом власності, підстави для збереження обтяження, накладеного відповідачем на це майно відсутні, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, згідно її позовних вимог, залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved