Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що після смерті [PERSON], яка склала заповіт на її ім"я, відкрилась спадщина, до якої входить, з поміж іншого, дві земельні ділянки та право на земельну частку (пай), виникла необхідність прийняти спадщину, однак в нотаріальній конторі їй відмовляють у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з неточностями у правовстановлюючих документах, спадщину вона прийняла шляхом постійного проживання зі спадкодавцем, доглядом за будинком та земельною ділянкою, іншим чином ніж шляхом звернення до суду її спадкові права не набути, просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянки та право на земельну частку (пай). В судове засідання позивач не зявилась, про місце та час слухання справи була належним чином повідомлена, надіслала до суду заяву в якій просить слухати справу без її участі, свої позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі, свої позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] склала заповіт 10.08.2007 року на ім"я позивача, яким заповіла їй все своє майно після смерті. [PERSON]Ф померла 12.08.2007 року у віці 68 років згідно свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 159713, вона була власником земельних ділянок, а саме: - земельної ділянки площею 2,1260 га (кадастровий номер 1825081200:04:000:0001) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Вепринська сільська рада; - та земельної ділянки площею 0,8910 га (кадастровий номер 1825081200:01:000:0017) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Вепринська сільська рада, що належали [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 123002 від 18 листопада 2004 року, що був виданий на імя «Самолудченко Галина Федосіївна» на підставі розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації від 16 листопада 2004 року № 224 та: - та права на майновий пай члена КСП «Веприн» с. Веприн, Вепринської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, де частка визначена у розмірі 9594,00 гривень, що належав покійній згідно Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЖИ-6 № 227285, виданого на імя «Самолудченко Галина Федосіївна» головою Вепринської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 16 грудня 2004року. Також встановлено, що оригінал вищезгаданого державного акта має неточності у визначенні цільового призначення земельних ділянок які не відповідають затвердженому класифікатору видів цільового призначення земель, тому нотаріусом правомірно було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності за заповітом. Відповідно до довідки з сільської ради, встановлено в судовому засіданні те, що після смерті [PERSON], позивач фактично вступила в управління спадковим майном шляхом проживання зі спадкодавцем, доглядом за будинком та господарством. У звязку з тим, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо суд задовольняє її позовні вимоги. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги» Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд її позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved