Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі із відповідачем у них [INFO] народилася дочка, [PERSON] . Надалі шлюб між подружжям розірвано, неповнолітню дитину залишено проживати з нею. Зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач про розвиток дитини та її матеріальне забезпечення не піклується, аліменти, визначені рішенням суду сплачує несвоєчасно, участі у вихованні доньки не бере. Вказує, що дитина виявляє бажання відвідати країну Єгипет з метою ознайомлення із культурою Сходу та відпочинку, однак відповідач не виявив бажання добровільно надати свою згоду для виїзду дитини за кордон. Також зазначає, що має матеріальну змогу задовольнити бажання дитини та покрити усі матеріальні витрати, пов"язані із перебуванням дочки за кордоном. Просить, надати їй дозвіл на виїзд неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] за межі України до Єгипту, країн Європейського союзу та країн Шенгенського договору у період з 01 листопада 2020 року по 01 листопада 2021 року в супроводі бабусі [PERSON] , без згоди та супроводу батька. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності не надходило. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив, мотивуючи тим, що такий відповідає інтересам дитини та направлений на всебічний розвиток і оздоровлення неповнолітньої. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Врахувавши позицію представників позивачки та третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народилась дитина, [PERSON] (а.с. 5). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2015 року шлюб між подружжям розірвано, дитину залишено проживати із матір"ю (а.с.6). Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 серпня 2015 року з відповідача вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 600, 00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26 лютого 2018 року розмір аліментів змінено та вирішено стягувати їх у сумі 1 000, 00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-10). Із змісту позовної заяви вбачається, що неповнолітня дитина сторін бажає відвідати Єгипет із туристичною ціллю та для відпочинку і вже має виготовлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а позивачка має матеріальну можливість забезпечити дитині таку подорож. Відповідач з часу розірвання шлюбу із дитиною не спілкується, маючи таку можливість та відмовляється у добровільному порядку надати згоду на виїзд дитини за кордон. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. Беручи до уваги наведене, суд вважає, що оскільки добровільно дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, відповідач не надає, а вимоги позивачки грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, яка виявляє бажання відвідати інші країни з пізнавальною та оздоровчою метою та приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення. На підставі наведеного та ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 154, 155 Сімейного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 18 Постанови КМ України «Про затвердження правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 р. N 231,

Outcome: approved