Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу її донька [PERSON] перебуває на її утриманні, вихованні та проживає з нею. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.03.2018 року їй надано дозвіл на оформлення проїзних документів на малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Польща на період навчання в шкільному закладі з дати набрання даним рішенням законної сили до 09.05.2020 року, в супроводі матері [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] , [INFO] . На підставі даного рішення вона виготовила дитині паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а згодом в Республіці Польща [PERSON] було виготовлено карту побуту. Як наслідок з 2018 року і до сьогоднішнього дня її донька [PERSON] проживає з нею у м. Катовіце Республіка Польща, де відвідує школу. На даний момент вона є ученицею 2Б класу у шкільно - дошкільному об`єднанні № 2. Крім навчання [PERSON] відвідує також спортивні секції: з 16.09.2019 до 19.06.2020 відвідує групові оздоровчі заняття у танцювально-гімнастичній формі, з початку поточного року відвідує заняття з плавання. [PERSON] участь у вихованні дитини не приймає та зовсім не цікавиться її життям. Відповідач відмовляється добровільно надати згоду на виїзд дитини за кордон. Така відмова є необґрунтованою і безпідставною, оскільки відповідач не хоче розуміти того факту, що дитина навчається в школі в м. Катовіце. Такі дії відповідача суперечать інтересам дитини. Дозвіл на виїзд за кордон для навчання, який був наданий рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.03.2018 року закінчився 09.05.2020 року. Поїздку за кордон малолітньої доньки [PERSON] до Республіки Польща для навчання у школі в її супроводі вона планує здійснити на період навчання. Тобто на весь навчальний рік і аж до закінчення школи та до досягнення нею повноліття. При цьому на літні канікули і на період Різдвяних свят та у разі можливості і інших свят [PERSON] буде приїжджати в Україну до своїх рідних та близьких. Окрім того в Республіці Польща навчається та проживає її старший син [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] , яка їх роз`єднує, не дає можливості повноцінно спілкуватись дітям, проводити спільно свій час, що в подальшому може позначитись на їх відносинах як брата і сестри. Позивач офіційно працює в Республіці Польща, де отримала карту побиту. Даний факт підтверджується договором - дорученням № 1/2019 від 04.02.2019 року. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, ч. 8 ст. 7 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 23.08.2016 року (а.с. 6). Згідно копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.11.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25.05.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №641 - розірвано. Малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.05.2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 650 грн., починаючи з 24.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Відповідно до копії довідки виписки з домової книги про склад сім`ї і прописці ТОВ " ЖЕО Захід Стиль " від 10.01.2020 року №07, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: мати - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] (а.с. 12). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.03.2018 року надано дозвіл [PERSON] на оформлення проїзних документів на малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , для виїзду за кордон до Республіки Польща, без згоди батька [PERSON] . Надано дозвіл малолітній [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Польща на період навчання в шкільному навчальному закладі з дати набрання даним рішенням законної сили до 09.05.2020 року, в супроводі матері [PERSON] , без згоди батька [PERSON] . Копія договору - доручення №1/2019 від 04.02.2019 року підтверджує, що між [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] укладений договір на період з 04.02.2019 року до надалі. Протягом строку [PERSON] виконує визначені договором роботи (а.с.13-14). Згідно довідки від 15.01.2020 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] , є ученицею у Шкільно-дошкільному об`єднанні № 2 у 2019/2020 навчальному році відвідує 2-Б клас (а.с. 16). Копія договору від 16.09.2019-26.06.2020 року укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджує, що [PERSON] відвідує групові оздоровчі заняття у танцювально - гімнастичній формі (а.с. 17-19). Згідно копії довідки від 30.01.2020 року [PERSON] відвідує заняття з плавання два рази на тиждень (а.с. 21). Відповідно до копії довідки від 02.06.2020 року [PERSON] у 2019-2020 навчальному році є ученицею третього класу в Об`єднанні шкіл і дошкільних навчальних закладів № 2 у Катовіце та зможе продовжити навчання у наступні роки. Копія договору оренди житлової кімнати «РЕМ» NIP 9542211100, REGON 27786922 від 02.04.2019 року підтверджує, що «РЕМ» здає в оренду і передає в користування [PERSON] , яка проживає разом із членами сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кімнату у квартирі за адресою [ADDRESS] ). В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України «Про охорону дитинства»). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1 Кодексу). Відповідно до принципу 1 Декларації з прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (надалі - «Декларація»), дитині повинні належати всі зазначені в цій Декларації права. Ці права мають визнаватися за всіма дітьми без будь-яких винятків і без відмінностей чи дискримінацій за ознакою раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження або іншої обставини, що стосується самої дитини чи її сім`ї. Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включно з належним допологовим і післяпологовим доглядом. Дитині має належати право на відповідне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування (принцип 4 Декларації). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.. Частиною 1 статті 3 вищевказаного Закону передбачено, що Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України ( 57-95-п ) встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Відповідно до п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В силу вимог частин 1 та 2 статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач не надав добровільної згоди позивачу на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] за кордон, що перешкоджає позивачу отримати згоду батька та порушує права дитини на вільне пересування. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 від 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Оцінюючи зібрані по справі, докази в їх сукупності, виходячи з інтересів дитини та враховуючи, що дитина постійно проживає разом з матір"ю в Польщі, мати піклується про фізичний на духовний розвиток дитини,навчання, забезпечує дитину всім необхідним, батько участі у вихованні дитини не приймає, у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, оскільки відповідач не має зареєстрованого місця проживання, а також строк, на який позивач просить виїзд дитини перевищує один місяць, обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування не має, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково, а саме надати дозвіл неповнолітній [PERSON] , [INFO] , на тимчасовий виїзд за межі України в супроводі матері [PERSON] , [INFO] , до Республіки Польща для можливості проживання з матір"ю та навчання в школі з дня набрання рішенням законної сили до [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] . На підставі вищенаведеного, відповідно ст. ст. 2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, ч.ч.1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial