Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування покликаючись на те, що [PERSON] помер [INFO] , який склав заповіт, яким заповів належну йому квартиру [ADDRESS] їй. Вона звернулась до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, однак їй було відмовлено, оскільки у заповіті вказана помилково адреса: квартира [ADDRESS] . Просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні позов заперечили, пояснили, що між позивачем та ними виникла конфліктна ситуація та вони не можуть у позасудовому порядку врегулювати даний спір. Третя особа у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому частку квартири [ADDRESS] . Згідно з заповітом від 08 вересня 2010 року [PERSON] заповів квартиру [ADDRESS] [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорного І.О. від 17 квітня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , оскільки згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 07 листопада 2006 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , а заповітом від 08 вересня 2010 року [PERSON] заповів квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.\~ Згідно до правової позиції, викладеної у п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297\~ЦК)\~або не\~здійснено державну\~реєстрацію права\~на спадщину\~(ст.\~1299\~ЦК),\~слід брати\~до уваги,\~що законодавець\~розмежовує поняття\~"виникнення\~права на\~спадщину"\~та "виникнення\~права власності\~на нерухоме\~майно,\~що входить\~до складу\~спадщини",\~і пов`язує\~із виникненням\~цих майнових\~прав різні\~правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від\~часу прийняття\~спадщини вона\~належить спадкоємцеві\~з часу\~відкриття спадщини\~та згідно\~із ч.\~3\~ст.\~1296\~ЦК відсутність\~свідоцтва про\~право на\~спадщину не\~позбавляє спадкоємця\~права на\~спадщину. Статтею 1297\~ЦК\~встановлено обов`язок\~спадкоємця звернутися\~за свідоцтвом\~про право\~на спадщину\~на нерухоме\~майно.\~Проте нормами\~цієї статті,\~так само\~як й\~іншими нормами\~цивільного права,\~не визначено\~правових наслідків\~недотримання такого\~обов`язку\~у виді\~втрати права\~на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297\~ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). У відповідності до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, що [PERSON] не належала квартира [ADDRESS] . Крім того, ані відповідачами у справі, ані нотаріусом не оспорюється право власності спадкодавця [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , та як покликається сама позивач, у заповіті [PERSON] від 08 вересня 2010 року помилково зазначено іншу адресу квартири, однак позивач не звернулась до відповідного органу з метою виправлення такої помилки, після виправлення якої вона може безперешкодно отримати свідоцтво про право на спадщину, а відтак, на переконання суду, зазначений позов є передчасним та безпідставним, та у його задоволенні слід відмовити. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed