Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із вищевказаною позовною заявою. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.03.2019 року по справі № 725/4509/18 даний шлюб розірвано. Стверджує, що з відповідачем мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . В даний час дитина перебуває на її утриманні, проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Додає, що вона самостійно матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Протягом останніх півтора року відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Стверджує,що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Більше того, [PERSON] часто хворіє ГРВІ та потребує оздоровлення. Вказує, що неодноразово зверталася до відповідача із проханням надати дозвіл дитині для виїзду за кордон, повідомляючи йому вищевикладені обставини. У зв`язку із тим, що відповідач не реагував на прохання у телефонному режимі, 21.08.2019 року , вона звернулася до нього із листом-проханням, в якому просила надати дозвіл (заяву) про виїзд їхньої дитини за кордон у супроводі матері. Однак прохання , викладені у листі від 21.08.2019 року відповідач проігнорував. 02 вересня 2019 року звернулася до відповідача із листом-проханням повторно, в якому знову просила його надати дозвіл (заяву) про виїзд дитини за кордон у супроводі матері, а також просила зателефонувати до неї та узгодити дату та час, щоб звернутися до нотаріуса для оформлення відповідного дозволу (заяви) . Відповідач проігнорував прохання. На підставі наведеного , посилаючись на норми матеріального та процесуального права , уточнюючи позовні вимоги просить суд надати їй тимчасовий дозвіл на виїзд з України [PERSON] , [INFO] , яка не досягла 16 річного віку, без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] за межі України до країн: Польщі, Чеської Республіки, Словаччини, Угорщини, Республіки Хорватія, Сербії, Румунії, Болгарії, Чорногорії у період з 10 січня 2020 року по 10 лютого 2020 року включно та дозволити їй або її офіційному представнику, без згоди батька [PERSON] виготовлення проїзного документу для виїзду неповнолітньої [PERSON] [INFO] за межі України до країн: Польщі, Чеської Республіки, Словаччини, Угорщини, Республіки Хорватія, Сербії, Румунії, Болгарії, Чорногорії у період з 10 січня 2020 року по 10 лютого 2020 року включно. У судове засідання представник позивачки не з`явився. Надав суду заяву про слухання справи без його участі . Також зазначив , що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив задовольнити уточнені позовні вимоги. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що повідомлявся судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованою адресою його місця проживання. Крім того, його виклик було здійснено через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України - відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Від представника третьої особи до суду надійшла заява про слухання справи без його участі . Також вказав , що не заперечує проти надання дозводу на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон без згоди батька. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України -у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України - передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 3 цього ж Кодексу - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що 11.11.2015 року між сторонами було укладено шлюб, який 18.03.2019 року рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці було розрізано ( а.с. 10). [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] ( а.с.11). Згідно з ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання дитини (а.с. 12). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до вимог ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Так, тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватися лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав, оскільки такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим із батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Порядок виїзду неповнолітніх та малолітніх громадян України за кордон визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетину державного кордону громадянами України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» неповнолітні громадяни України виїжджають з України за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта, службового паспорта, проїзного документа дитини, який видається дітям у віці до 18 років, або якщо вони вписані в закордонний паспорт одного з батьків, та у його супроводі. Відповідно до п. 4 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010р. № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, законом передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за умови, що такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретної країни перебування та з вказівкою на певний період часу , протягом якого дитина буде перебувати за кордоном. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач має намір вивезти доньку [PERSON] до країн: Польщі, Чеської Республіки, Словаччини, Угорщини, Республіки Хорватія, Сербії, Румунії, Болгарії, Чорногорії у період з 10 січня 2020 року по 10 лютого 2020 року включно, з метою її оздоровлення та загального розвитку. Отже, враховуючи вік дитини, ступінь участі обох батьків у виховані доньки , факт постійного проживання [PERSON] разом з матір`ю, суд приходить до висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] з метою оздоровлення, не буде суперечити інтересам дитини та порушувати право батька на участь у виховані доньки та спілкуванні з нею. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон та останній відмовляється надати нотаріально посвідчену заяву на дозвіл виїзду доньки, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved