Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області з зазначеним вище позовом, у якому просить: витребувати у [PERSON] та передати фермерському господарству «[PERSON]» земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,00 га, у тому числі: 2,00 га - рілля, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Оситнязької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області; зобов'язати Новомиргородську районну державну адміністрацію Кіровоградської області в особі сектору з питань державної реєстрації прав на нерухоме майно і юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Новомиргородської районної державної адміністрації скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 2,00 га за [PERSON]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, представники позивача зазначили наступне. Між фермерським господарством "[PERSON]" (далі - Позивач) та Новомиргородського районною державною адміністрацією укладено договір оренди землі від 11.01.2006, який зареєстровано у Новомиргородському районному відділі Кіровоградської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" про що у державному реєстрі земель 02.03.2006 вчинено запис за № 3 (далі - Договір оренди). Згідно з умовами цього Договору Новомиргородська районна державна адміністрація Новомиргородського району Кіровоградської області на підставі розпорядження голови Новомиргородської районної державної адміністрації від 20.05.2005 № 424-р надає, а Позивач приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 106,65 га (площею 83,2965 га. кадастровий номер [NUMBER] та площею 23,3472 га. кадастровий номер [NUMBER] відповідно), яка знаходиться на території Оситнязької сільської ради, Новомиргородського району, Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарської виробництва. Пунктом 8 визначено, що Договір укладено терміном на 10 років. Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 25.05.2016, яке набрало законної сили 10.10.2016, визнано поновленим вказаний Договір оренди на тих самих умовах і на той самий строк та визнано укладеною додаткову угоду до Договору оренди. Таким чином, Позивач є законним орендарем земельних ділянок загальною площею 106,65 га (площею 83,2965 га кадастровий номер [NUMBER] та площею 23,3472 га. кадастровий номер [NUMBER] відповідно), законність права оренди якого підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Однак, після набрання судовим рішенням законної сили Позивач, реалізовуючи свої законні речові права на вказані земельні ділянки як орендаря, дізнався, що частини орендованих земельних ділянок передано у власність третім особам без відома господарства. Так, у Державному земельному кадастрі (на Публічній кадастровій карті України) містяться відомості, що земельної ділянки площею 23,3472 га із кадастровим номером [NUMBER] не існує, а замість неї сформовано дві інші земельні ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 21,3472 га та з кадастровим номером [NUMBER] площею 2,00 га. Відповідно до листів начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області земельна ділянка [NUMBER] поділена 25.05.2016 на дві земельні ділянки за кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER]. Разом з тим, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 2,00 га передана у власність [PERSON] на підставі наказу в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.06.2016 № 11-5259/14-16-СГ. Так, пунктом 1 наказу в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.06.2016 № 11-5259/14-16-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Новомиргородського району Кіровоградської області. Пунктом 2, даного наказу надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,00 га, у тому числі: 2,00 га - рілля (кадастровий номер [NUMBER]) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Новомиргородського району Кіровоградської області. На підставі вказаного наказу [PERSON] 10.06.2016 зареєстрував право власності, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містився запис 14905961. Отже, Позивач має діюче речове право оренди на земельну ділянку площею 23,3472 га (кадастровий номер [NUMBER]), в межах якої передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,00 га, у тому числі: 2,00 га - рілля (кадастровий номер [NUMBER]). Зазначений наказ визнано недійсним рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2017 у справі № 912/629/17. Вказаним судовим рішенням встановлено обставини, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області без припинення у встановленому законом порядку права користування Позивача, з підстав, визначених статтею 141 ЗК України, протиправно, в порушення ч. 5 ст. 116 ЗК України передало земельну ділянку [NUMBER], яка є частиною ділянки [NUMBER], у власність третій особі - [PERSON], чим порушило права Позивача на користування відповідною земельною ділянкою. Цим же судовим рішенням встановлено, що земельна ділянка, яка надана [PERSON] у власність за наказом від 03.06.2016, який визнано недійсним у судовому порядку, є земельною ділянкою кадастровим номером [NUMBER] площею 2,00 га, яка утворена шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 23,35 га. Вказані обставини підтверджено і Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області як відповідачем у даній справі. Разом з тим, судовим рішенням у справі № 912/629/17 встановлено обставину того, що на даний час власником земельної ділянки [NUMBER] є не [PERSON], якій передана дана ділянка у власність на підставі наказу, який визнано недійсним у судовому порядку, а інша особа - [PERSON] (далі - Відповідач-1). Як встановлено вказаним судовим рішенням, Відповідач-1 набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2016, укладеним між останнім та [PERSON] Право власності Відповідача-1 на земельну ділянку [NUMBER] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене, Відповідач-1 на даний час є добросовісний набувачем вказаної земельної ділянки. Власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. Як зазначено вище, земельна ділянка [NUMBER] вибула з володіння та користування Позивача на підставі одностороннього правочину - наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.06.2017 № 11-5259/14-16-СГ, який визнано недійсним у судовому порядку. Вказана обставина підтверджує факт вибуття земельної ділянки з володіння Позивача у власність [PERSON] поза волею Позивача, який є законним орендарем, оскільки правовідносини оренди між Позивачем та Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області у встановленому порядку не припинялися. Види речових прав на чуже майно передбачені статтею 395 ЦК України, одним з яких є право оренди, передбачене ЗК України та Законом України «Про оренду землі». Оскільки Позивач має законне речове право на вказану земельну ділянку, законність якого підтверджена судовим рішенням, тому в силу приписів статті 396 ЦК України має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Отже, повноцінний захист права речового права Позивача відбудеться шляхом витребування земельної ділянки [NUMBER] у Відповідача як добросовісного набувача. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області у судове засідання не з'явився, проте був повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при цьому зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] зазначив, що у 2017 році його господарство засіяло земельну ділянку, якою вони користуються відповідно до вказаного вище договору. У подальшому він перестав користуватися спірною земельною ділянкою, оскільки йому перешкоджає [PERSON], який на даний час користується нею (дискує, обробляє, збирає урожай). Заслухавши пояснення сторін, допитавши [PERSON] як свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов, враховуючи наступні підстави. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Судом встановлено, що розпорядженням голови Новомиргородської РДА №424р від 20.05.2005 року ФГ «[PERSON]» надано в оренду земельну ділянку площею 106,65 га (площею 83,2965 га. кадастровий номер [NUMBER] та площею 23,3472 га. кадастровий номер [NUMBER] відповідно) на території Оситнязької сільської ради строком на 10 років. На підставі вказаного розпорядження між Новомиргородською РДА та ФГ «[PERSON]» було укладено договір оренди землі від 11 січня 2006 року строком на 10 років, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02.03.2006 року за №3. Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 25.05.2016 року, яке набрало законної сили 10.10.2016р., вказаний договір оренди від 11.01.2006 року визнано поновленим на тих самих умовах і на той самий строк, а також визнано укладеною додаткову угоду до Договору оренди землі. Згідно інформації наданої начальником Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області земельна ділянка [NUMBER] поділена 25.05.2016р. на дві земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER]. У подальшому земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 2,00 га передана у власність [PERSON] на підставі наказу в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.06.2016 № 11-5259/14-16-СГ. На підставі вказаного наказу [PERSON] 10.06.2016 зареєстрував право власності на земельну ділянку. 10.05.2017р. наказ в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.06.2016р. № 11-5259/14-16-СГ рішенням господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/629/17 визнано недійсним. Вказаним судовим рішенням встановлено, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області без припинення у встановленому законом порядку право користування позивача, в порушення ч.5 ст.116 ЗК України передало земельну ділянку [NUMBER], яка є частиною ділянки [NUMBER], у власність третій особі - [PERSON], чим порушило права позивача на користування відповідною земельною ділянкою. Крім того, вказаним рішенням господарського суду встановлено, що на момент розгляду справи власником земельної ділянки [NUMBER] вже був не [PERSON], якому передана вказана земельна ділянка у власність, а інша особа - [PERSON]. Як встановлено вказаним судовим рішенням, [PERSON] набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2016р., укладеним між останнім та [PERSON] Право власності [PERSON] на земельну ділянку [NUMBER] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Відповідно до ст.27 ч.ч.1,2 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями. Відповідно до ст.95 ч.2 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, окрім іншого мають право: самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію. Згідно до ч.2 вказаного Закону порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно до ст.152 ч.2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно п.40 договору оренди землі від 11.01.2006 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач має право користування земельною ділянкою загальною площею 106,65 га на законних підставах, зокрема на підставі договору оренди, при цьому відповідач [PERSON] перешкоджає позивачу користуватися частиною земельної ділянки в розмірі 2,00 га, яка є складовою від вказаної площі земельної ділянки, що підтверджено поясненням свідка і не спростовано відповідачем [PERSON] та його представником, а тому суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача адекватним для цього випадку способом захисту, який передбачений ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаного Закону передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких є припинення дії, яка порушує право. З огляду на обставини справи, суд вважає, що з метою захисту права користування та володіння позивача відповідно до вказаного договору оренди землі від 11.01.2006 року на передану йому в оренду земельну ділянку необхідним способом захисту цивільного права позивача є витребування земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,00 га (кадастровий номер [NUMBER]) у [PERSON], [INFO], та передача земельної ділянки Фермерському господарству «[PERSON]». Що стосується позовної вимоги, згідно якої представники позивача просять зобов'язати Новомиргородську районну державну адміністрацію Кіровоградської області в особі сектору з питань державної реєстрації прав на нерухоме майно і юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Новомиргородської районної державної адміністрації скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 2,00 га за [PERSON], то суд вважає її необґрунтовано. Як встановлено згаданим вище рішенням господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/629/17 власником земельної ділянки [NUMBER] є [PERSON], який придбав її у [PERSON] Разом з тим, позивач не оспорює законність правочину, на підставі якого [PERSON] став власником вказаного нерухомого майна, відповідно судом не досліджувалися обставини, пов'язані з укладенням такого правочину, а отже суд не має підстав робити висновки з приводу законності реєстрації права власності земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] площею 2,00 га, яка зареєстрована за [PERSON] У зв'язку за наведеним, є безпідставними посилання представників позивача на необхідність застосування ст.388 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України з приводу правозастосування вказаного Закону як способу захисту порушеного права. При цьому, необхідно зауважити, що у диспозиції ст.388 ЦК України мова йде про захист права власника, яким не є позивач. Зважаючи на викладені обставини, не підлягає задоволенню позовна вимога з приводу зобов'язання Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до вимог ст.4 ЗУ «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача в розмірі 1600 гривень, оскільки суд задовольняє одну позовну вимогу позивача як юридичної особи; крім цього, з позивача необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1600 гривень, оскільки в задоволенні однієї з двох позовних вимог відмовлено, а судовий збір був помилково сплачений лише за одну позовну вимогу.

Outcome: partial