Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивач - керівник Харківської місцевої прокуратури №1 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова 31.08.2015 з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнення до позову від 20.05.2016, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.07.2012, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу| орішним С.В. за №1612, укладений між [PERSON] (вжж) та [PERSON] , Визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою О.В., серія та номер: 293, виданий 18.12.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON] , визнати спадщину [PERSON] , [INFO] , відумерлою, визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за територіальною громадою міста Харкова в особі Харківської міської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015220480001637 за фактом вчинення злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України, встановлено, що 18.12.1989 [PERSON] вніс повну вартість квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка перебувала у власності Житлового кооперативу «Роща-5» та набув таким чином право власності на неї. [INFO] [PERSON] помер. Під час строку, встановленого для прийняття спадщини (6 місяців) жоден спадкоємець за законом не прийняв спадщину, заповіт померлий не складав. У 1999 році [PERSON] правлінням житлового кооперативу «Роща-5» квартира була надана у користування. [PERSON] разом з матір`ю ( [PERSON] ) користувалися квартирою протягом 12 років. [PERSON] [INFO] померла і в квартирі проживала її донька. [PERSON] звернулась до суду з позовом про набуття права власності на квартиру за набувальною давністю, проте рішенням Дзержинського районного суду від 21.11.2014, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.03.2015, у задоволенні позову їй відмовлено. Крім того, з позовом про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом звернулась [PERSON] , яка зазначила, що проживала на утриманні [PERSON] . Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2012 позов [PERSON] задоволено. Право власності на квартиру було зареєстровано за останньою 07.06.2012. Проте під час розслідування встановлено, що [PERSON] з [PERSON] не проживала та на його утриманні не перебувала. Ухвалою Московського районного суду 11.09.2012 заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду. Ухвалою від 04.12.2012 суд залишив позовну заяву [PERSON] без розгляду. Вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2012, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішним Є.B. відчужено [PERSON] на користь [PERSON] . В подальшому, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірна квартира відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2015 на користь [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ). Позивач зазначає, що [PERSON] у вказану квартиру не переїжджала, не проживала у спірній квартирі і [PERSON] Фактично у квартирі мешкала третя особа - [PERSON] . Крім того, право власності за [PERSON] було зареєстровано лише 16.03.2015. Вказані обставини свідчать про те, що зазначений договір був укладений з метою неправомірного володіння вказаною квартирою після скасування судового рішення, на підставі якого було неправомірно набуто право власності. З урахуванням викладеного можна зробити висновок про те, шо вказаний правочин має ознаки правочину, що порушує публічний порядок та укладений всупереч інтересам держави і суспільства, (ст.228 ЦК України). Крім того, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки [PERSON] неправомірно заволоділа вказаною квартирою та не мала права на її відчуження, вказаний договір купівлі продажу суперечить вимогам цивільного законодавства, отже підлягає визнаною недійсним. Відповідно до заочного рішення від 29 травня 2018 року позовні вимоги задоволені. Відповідно до ухвали від 06 лютого 2019 року заочне рішення у справі скасоване. В судовому засіданні представник прокуратури підтримав вказану позовну заяву, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] категорично заперечувала проти позовних вимог, повідомила, що позивач не надав навіть свідоцтва про смерть власниці квартири, не надав актуальних даних кому зараз належить вказана спірна квартира, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились. Про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, причину неоднократної неявки суду не повідомили. Суд вважає при таких обставинах можливим розглядати справу за їх відсутності. Справа тривалий час не знаходить свого вирішення. Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з?єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв?язаних з позбавленням володіння. Позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником (чи титульним власником) свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Законодавством не передбачена можливість набуття права власності на майно, власником якого є інша особа без вирішення питання щодо законності набуття права власності іншою особою, тобто не може бути декілька власників одного й того ж майна. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У частинах першій та третій статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади, то й відповідно права на нерухоме майно, яке входить до складу такої спадщини, підлягають державній реєстрації. Частина перша статті 182 ЦК України визначає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. На час розгляду справи та ухвалення рішення спірна квартира належала та належить у чей час [PERSON] , право власності на яку зареєстровано у встановленому законом порядку, не оспорено, реєстрація права власності не скасована. Законом не передбачена можливість набуття права власності на майно, власником якого є інша особа, без вирішення питання щодо законності набуття права власності на майно такою особою. З позовом про визнання права власності та витребування майна від добросовісного набувача може звернутися виключно власник такого майна, а прокурором не було надано даних про те, що територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради являлася власником спірної квартири. При цьому для визнання майна відумерлим передбачена певна процедура, яку міська рада не виконала (стаття 1277 ЦК України). Територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради не була і не є власником спірної квартири, тому не має законних підстав для визнання права власності на неї. Територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради не позбавлена можливості захистити своє право на спірне майно, у разі якщо вважає його порушеним, в інший, передбачений законом спосіб. Таку правову позицію виклав у своїй постанові від 13 червня 2018 року Верховний суд України у справі № 638/10176/16-ц. Захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. [PERSON] є добросовісним набувачем, зазначена квартира придбана ним у ході примусового виконання Державною виконавчою службою виконавчого документа шляхом реалізації майна боржника через електроні торги. У відповідності до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того згідно ст. 81 ЦПК України «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Також згідно п.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов`язком суду на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК є роз`яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії. Запит суду до нотаріальної контори має стосуватись документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя тощо. Згідно п.9 у справах про визнання спадщини відумерлою судам слід звернути увагу на застосування абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, відповідно до якого правила ст. 1277 ЦК про відумерле майно застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК. Зазначені положення застосовуються, якщо спадщина не перейшла до держави в порядку, передбаченому ст. 555 ЦК УРСР. Правила книги шостої Цивільного кодексу України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 року й не була прийнята ніким з осіб, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529-531 ЦК УРСР. Про таке йдеться й в постанові Верховного Суду № 530/62/14-ц від 27.12.2018 р. За таких обставин заявлені позовні вимоги керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах Харківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договорів, визнання спадщини відумерлою, визнання права власності задоволенню не підлягають у повному обсязі. Сплату судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed