Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд їхньої малолітньої дитини за кордон без згоди батька посилаючись на те, що вона з відповідачем не перебувала в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Між сторонами понад три роки припинено відносини, які були притаманні подружжю та на даний час сторони проживають окремо. Дитину повністю утримують позивачка та її батьки. Спільна дитина являється громадянином України, однак навчається в країні Італія. В літній період дитина приїжджає на відпочинок до своїх рідних в Україну. Але у вересні 2021 року починається новий навчальний рік і дитині необхідно виїжджати за межі кордону України на навчання. З відповідачем у неї немає жодного зв`язку та контакту. У зв`язку із вищезазначеними обставинами, позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду для необхідності виїзду дитини перед початком нового навчального року в країну Італія. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 травня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився. Про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, зокрема шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). Позивач має бажання та змогу для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків тимчасово вивезти дитину за межі України. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1,ч.2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини. Крім цього ст. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Пункту 5 вказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, які уповноважені особа батьками здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави (держав) прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Абзацами 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до абз. 9 п.п. 2, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Разом з тим, законодавством передбачена можливість перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, уповноважених батьками, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Таким чином, враховуючи викладені обставини, виходячи, в першу чергу з інтересів дитини, з метою забезпечення його гармонійного розвитку, враховуючи відсутність згоди батька щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, суд вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved