Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» про визнання недійсним кредитного договору № _1-142_KFUA-59_ від 28.01.2019 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що 28 січня 2019 року між сторонами було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № _1-142_KFUA-59_ (далі - кредитний договір). Позивач зазначає, що вказаний договір є прихованим кредитним договором, оскільки відповідно його умов загальний розмір кредиту - 6 000,00 грн., тип кредиту - зручний Off-line, схема погашення - ануїтет, дата видачі кредиту - 28.01.2019 року, строк дії договору - з 28.01.2019 р. по 28.03.2019 р., можливість пролонгації - не дозволено, дострокове повернення - дозволено. Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у зв`язку з чим ним неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги були залишені без задоволення. Позивач вказує, що кредитодавець його не ознайомлював з Умовами кредитування та ризиками перед укладенням кредитного договору. Йому не надавали будь який окремий документ, що містив би інформацію, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Також йому не було надано, як зазначено в кредитному договорі, Внутрішніх правил надання фінансових послуг ТОВ «КФ.ЮА», затверджених загальними зборами учасників товариства, з їх текстом він ознайомлений не був. Вважає, що відповідач, скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема ТОВ «КФ.ЮА» не надало йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Позивач зазначає, що він не мав можливості детально ознайомитися з Умовами та Правилами кредитування перед укладенням кредитного договору, йому на це повинен був бути наданий час. Здійснюючи оформлення кредиту через інтернет за кількахвилинний проміжок часу він не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які отримає в результаті укладення даної угоди. Вказує, що відповідно до пункту 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими пункт 9 та розділ 8 кредитного договору, за яким він сплачує фінансовій установі за користування кредитом 6 000 грн. за 60 днів суму процентів у розмірі 2 783,59 грн. та 300 грн. разової комісії, що складає 3 083,59 грн.; відповідальність за забезпечення виконання зобов`язань - пеня становить 2,5 % за кожен день прострочення, у зв`язку з чим сума компенсації яку він повинен сплатити кредитодавцю становить більше 50 %. З посиланням на частину 1 ст. 215 ЦК України позивач просить визнати недійсним кредитний договір. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2020 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була отримана відповідачем 14.07.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28 січня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № _1-142_KFUA-59_ (далі - кредитний договір). Відповідно пункту 3.1 кредитного договору, товариство на умовах цього договору та Правил надає клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору. Пунктом 5 кредитного договору обумовлено, що загальний розмір кредиту 6 000,00 грн., тип кредиту - зручний оff-line, схема погашення - ануїтет, дата видачі кредиту - 28.01.2019 року, строк дії договору - з 28.01.2019 р. по 28.03.2019 р., можливість пролонгації не дозволено, дострокове повернення дозволено. Згідно пункту 4.1 кредитного договору, договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим /мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті Товариства kf.ua за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 р., вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно норми ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами частини 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено в письмовій формі за допомогою електронного засобу зв`язку, який підписано сторонами з використанням одноразового ідентифікатора. В обгрунтування вимог позивач посилається на порушення відповідачем частини 2 ст. 11; пункт 2 частини 2 ст. 19; пункту 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у зв`язку з чим згідно частини 1 ст. 215 ЦК України просить визнати недійсним кредитний договір. До відносин споживчого кредитування Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно частин 1, 2 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у редакції чинній на час укладення кредитного договору, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Як убачається зі змісту кредитного договору, у пункті 5.3 договору зазначено розпис сукупної вартості кредиту, а саме: відсоткова ставка 1 % в день - 60 грн., разова комісія - 300 грн., реальна річна процентна ставка - 312,64 %, загальна (орієнтовна) вартість кредиту - 9 083,59 грн., тип процентної ставки - фіксована. Предмет кредитного договору, порядок укладення договору, зміни та припинення дії договору, умови надання позики визначені пунктами 3, 4, 5 кредитного договору. Порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту встановлено пунктом 6 кредитного договору. Пунктом 7 договору обумовлено порядок дострокового повернення кредиту. Графік платежів зазначений у пункті 9 кредитного договору. Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами спірний правочин містить всі істотні умови договору. Відповідно положень частин 1, 6 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на час укладення кредитного договору), кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що під час укладання кредитного договору були порушенні його права, як споживача, через не ознайомлення з умовами кредитування. Згідно пункту 2 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Зміст оспорюваного кредитного договору містить положення про предмет, порядок та умови надання позики в умовах фінансового кредиту, порядок повернення позики та строк дії договору, розпис сукупної вартості кредиту, порядок та умови укладання і припинення договору, відмови у наданні та одержанні кредиту, відповідальність за невиконання взятих зобов`язань, графік сплати платежів. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «КФ.ЮА» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Із запропонованими умовами позивач ознайомився та погодився з ними, підписавши кредитний договір 28.01.2019 року, при цьому своїм підписом у договорі підтвердив, що з інформацією, яка зазначена у частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Законі України «Про споживче кредитування» він ознайомлений. Відповідно положень частин 9, 10 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на час укладення кредитного договору), на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Позивачем суду не надано жодних доказів, що він звертався до відповідача до укладення договору для отримання будь якої інформації з приводу отримання кредиту, чи після укладення договору з вимогами про припинення порушень з боку відповідача, на що вказує [PERSON] у позові. З урахуванням наведеного, суд вважає, що ТОВ «КФ.ЮА» не обмежувало права позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг ТОВ «КФ.ЮА», а також права позивача, як користувача системи Інтернет щодо можливості ознайомитись з примірником Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту. При цьому суд також враховує наступні обставини. Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно частин 1, 2, пункту 5 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За правилами частини 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)». Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, і настання певних юридичних наслідків. У пунктах 5.3, 9 кредитного договору визначено відсоткову ставку за користування коштами у розмірі 1,00 % в день - 60 грн., загальна сума процентів до сплати - 2 783,59 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У п. 8.2 кредитного договору зазначено, що у випадку порушення клієнтом умов цього договору, товариство має право нараховувати такі види неустойки: - пеню у розмірі 2,50 % за кожен день прострочення, починаючи з тридцятого календарного дня несплати другого поспіль простроченого ануїтетного платежу; - штраф за кожен прострочений платіж - 200 грн; - процентна ставка за кожен день у разі прострочення - 2,50 % з шостого календарного дня несплати другого поспіль простроченого ануїтетного платежу. Відповідно графіку платежів, друга дата ануїтетного платежу за кредитним договором встановлена 26.02.2019 р. Отже, виходячи з умов кредитного договору, у разі невиконання позичальником зобов`язань по сплаті кредиту та відсотків наступає відповідальність у виді пені за ставкою 2,50 % за кожен день прострочення, починаючи з тридцятого календарного дня несплати другого поспіль простроченого ануїтетного платежу, тобто з 28.03.2019 року. За таких обставин за 365 днів прострочення платежів пеня в сукупності становить 912,50 % (2,50 х 365), що призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50 % вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами, що визначено вищенаведеною нормою пункту 5 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». При сплаті процентної ставки з розрахунку 2,50 % за кожен день прострочення з шостого календарного дня несплати другого поспіль простроченого ануїтетного платежу, за період такого прострочення, що з 04.03.2019 р. (дата відліку за прострочення) по 28.03.2019 р. (термін користування кредитом) включає 25 календарних днів, підлягає до сплати сума 3 750 грн. (за 1 день прострочення - 150 грн. = 6 000 : 100 х 2,5), що також перевищує 50 % від отриманого кредиту 6 000 грн. Наявність у пункті 8.2 кредитного договору запису про те, що розмір неустойки (штраф, пеня) визначається з врахуванням обмежень Закону України «Про споживче кредитування» не спростовує встановлених договором розмірів пені за порушення позичальником умов договору, якими закріплена лише верхня межа пені без умов і критеріїв її застосування, що не виключає можливості нарахування відповідачем пені у максимальному розмірі по двох позиціях за ставками 2,50% за кожен день прострочення від неповернутих коштів. Згідно з частиною третьою статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Отже, судом встановлено, що пункт 8.2 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 2,50 % за кожен день прострочення з тридцятого календарного дня несплати другого поспіль простроченого ануїтетного платежу, а також встановлення процентної ставки у разі прострочення за кожен день 2,50 % з шостого календарного дня несплати другого поспіль простроченого ануїтетного платежу, є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є завищеною, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Така правова позиція з подібних правовідносин також викладена у постановах Верховного Суду від 27 січня 2020 року по справі № 754/6091/18, від 08 липня 2020 року по справі № 607/1516/18. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду надано не було. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання недійсними вищевказаних умов пункту 8.2 кредитного договору щодо нарахування неустойки. В іншій частині позов є необгрунтованим, тому задоволенню не підлягає. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір позивачем в дохід держави не сплачувався та судових витрат у даній справі учасниками судового розгляду не заявлялось. Відповідно частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про захист прав споживачів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. За наведених обставин питання щодо судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішується.

Outcome: partial