Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом і свої вимоги обгрунтовує тим, що 15.03.2015 між ним та відповідачем був укладений договір позики в усній формі, за яким він надав відповідачу позику в розмірі 6200 доларів США., які відповідач зобов'язався повернути до 15.09.2015. У зазначений термін відповідач позику не повернув. На усні вимоги пояснював, що не має змоги повернути позику. Посилаючись на ці обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму позики 6200 доларів США, що еквівалентно 163370 грн., а також судові витрати. У ході судового розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача борг в сумі 2100 доларів США, що еквівалентно 54227 грн. Позивач та його представник змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що дійсно взяв у відповідача позику в сумі 2100 доларів США, яку повинен був повернути до 15.09.2015. На момент розгляду справи повернув лише 400 доларів США. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши надані докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з письмового висновку Путивльського ВП ГУНП в Сумській області від 20.12.2016, 15.03.2015 між сторонами був укладений договір позики в усній формі, за яким позивач надав відповідачу позику у доларах США на строк шість місяців (а.с. 7). У судовому засіданні відповідачем визнано те, що він позичив у позивача 2100 доларів США, з яких на момент розгляду справи повернув лише 400 доларів США, тобто не оспюрював наявність боргу в сумі 1700 доларів США. В силу ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст.205 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку, якщо правочин підписаний його сторонами ( ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Оскільки за твердженням позивача сума позики складала 2100 доларів США, то відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 208, ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики мав бути укладений у письмовій формі. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Доказів, які б у сенсі частин 1, 2 ст. 207 ЦК України підтверджували укладення між сторонами договору позики у письмовій формі, не надано. В той же час, оскільки відповідно до змісту ч. 1 ст. 206 ЦК України недодержання письмової форми не є наслідком недійсності правочину, то сторони в справі можуть посилатися на вчинення спірного правочину усно. При цьому рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків (ст. 1051 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заппееречень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, оскільки наявність боргу в сумі 1700 доларів США, що еквівалентно : 1700 х 25,8226 грн. за 1 долар США (за курсом НБУ станом на 25.07.2017) = 43898 грн. 42 коп., визнається відповідачем, а інший розмір боргу позивачем належними і допустимими доказами не доведений, суд вважає можливим стягнути неоспорювану суму боргу в повному обсязі. У зв'язку з частковим задоволенням позову (на 81%), на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати : 640 х 81% = 518,40 грн. судового збору, а також витрати на правову допомогу в сумі 1640 х 81% = 1328,4 грн., з врахуванням розумності, виваженості і справедливості, граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу (1600 х 40% = 640 грн. за 1 год. роботи) відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2017 рік", та обсягу здійснених послуг адвокатом, яким надана правова консультація, складено позовну заяву на 3 арк. і здійснювалося представництво позивача в суді загальною тривалістю 65 хв. Виходячи з наведеного та

Outcome: partial