Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання втратившим право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову, посилалася на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] В даному будинку зареєстровані: вона, її донька [PERSON], та її син [PERSON], який є відповідачем за даним позовом. У зазначеному будинку відповідач зареєстрований, але фактично не проживає з 26.04.2005 року і по теперішній час, своїх речей у будинку не має, виїхав за кордон. У зв'язку з тим, що відповідач без поважних причин тривалий час не проживає у спірному будинку, комунальні послуги не сплачує, позивачка [PERSON] не може оформити субсидію, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] та примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку у будинку. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивачка [PERSON], надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду надав нотаріально посвідчену заяву, якою надав згоду і просив зняти його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого 11.01.2016 р., Маріупольським міським управлінням юстиції, будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки № 135 від 11.06.2018 року КСН «Балтійський», [PERSON], 1963 р.н., зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично мешкає у місті Ростов, про що свідчать сусіди [PERSON], [PERSON] (а.с. 11). Згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 31.07.2018р., відомостей про перетинання державного кордону [PERSON], [INFO], у період з 18.07.2013р. по 17.07.2018р. в базі даних не виявлено (а.с. 26). Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідач позов визнав, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог лише в частини визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку за адресою: [ADDRESS], і позов задовольняє частково, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду є безумовною підставою для подальшого зняття з реєстрації. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial