Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем, в яких у них народився син : [PERSON], [INFO]. З часу коли вони перестали проживати як одна сім»я, відповідач перестав надавати кошти на утримання дитини. Їй важко одній утримувати дитину та забезпечувати на рівні, необхідному для його нормального розумового та фізичного розвитку. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча його матеріальний стан дозволяє брати участь у витратах на дитину. Він є фізично здоровим та працездатним, інших утриманців не має, на даний час є військовослужбовцем, тому просить стягувати з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не з»явилася, подала заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд до відома не поклав. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги заяву позивачки та дослідивши подані нею докази, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню виходячи із наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, від спільного проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах народився син : [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодобатьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із того, що неповнолітня дитина сторін проживає окремо від батька, відповідача по справі і перебуває на утриманні матері. Беручи до уваги зазначене та те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, на даний час є військовослужбовцем військово частини - польова пошта В 2235, за що отримує заробітну плату, матеріально забезпечений, то суд вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, що просить позивачка. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 166, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved