Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом, в якому просить визнати укладеним договір на постачання теплової енергії між КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради та [PERSON] у зазначеній редакції. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ; вказана квартира забезпечується послугами централізованого опалення, які надає позивач. Перевірками системи теплопостачання, проведеними комісією у складі працівників позивача 03.04.2019 та 16.10.2017, встановлено, що вказана квартира не має інших джерел опалення, крім спільної внутрішньо - будинкової системи опалення з житловим будинком та опалюється від централізованої системи теплопостачання. 11.06.2018 КП "Житомиртеплокомуненерго" ЖМР надіслало листа № 1718/6 з пропозицією укладення договору на постачання теплової енергії до приміщення відповідача, разом з двома примірниками підписаних договорів Проте, відповідач залишив пропозицію про укладення договору поза увагою. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Галасюка Р.А. від 06.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 33). Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Сингаївського О.П. від 15.10.2019 справу прийнято до свого провадження та постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 38). 14.04.2021 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що [PERSON] є власником приміщення за адресою [ADDRESS] з 25.11.2015, тобто, користується послугами, які надає позивач, з цієї дати. 26.03.2019 Богунським районним судом м.Житомира виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 5412,10 грн., отже, судом встановлено факт надання відповідачеві послуг підприємством. При цьому, 11.06.2018 за №1718/6 позивач надіслав на адресу відповідача супровідні листи із пропозицією про укладення договору на постачання теплової енергії на приміщення відповідача за адресою: [ADDRESS] з двома примірниками підписаних договорів. З урахуванням нормативних строків пересилання рекомендованої кореспонденції можна вважати, що вказаний лист відповідач отримав 11.07.2018, тому саме з цієї дати просила вважати укладеним договір на постачання теплової енергії (а.с. 62-65). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала (а.с. 60). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, згідно вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань та/або заперечень на адресу суду не надіслав, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд дослідив матеріали справи, з`ясував дійсні обставини справи і перевірив їх доказами та приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.11.2015, внаслідок укладення договору дарування, [PERSON] став власником квартири загальною площею 44,5 м2, житловою площею 25,8 м2 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-24). Актами перевірки опалювальних площ приміщення від 16.10.2017 та 03.04.2019 встановлено, що квартиру №22 за вказаною вище адресою переобладнано під офісне приміщення з ремонту мобільних телефонів; на момент перевірки нагрівальні (опалювальні) прилади в офісному приміщенні в наявності та під`єднані до внутрішньо-будинкової системи опалення житлового будинку. Тобто, споживач фактично отримує послуги з централізованого теплопостачання в повній мірі (а.с. 27, 28). Позивач 11.06.2018 надіслав на адресу відповідача листа №1718/6 від 07.06.2018 разом з Договором на постачання теплової енергії у двох екземплярах з пропозицією укласти договір на постачання теплової енергії за адресою [ADDRESS] (а.с. 13-22), яка залишилася поза увагою відповідача. Станом на момент звернення до суду Договір не підписано. 26.03.2019 Богунським районним судом м.Житомира виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 5412,10 грн., яка утворилася за адресою: [ADDRESS] (а.с.66), отже, судом встановлений факт надання відповідачеві послуг підприємством. Враховуючи нормативні строки пересилання рекомендованої кореспонденції можна вважати, що вказаний лист відповідач отримав 11.07.2018. Таким чином, відповідач фактично користується тепловою енергією з 11.07.2018 без достатніх підстав. Згідно з ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про Житлово - комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 7, 8 цього Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про Житлово - комунальні послуги» передбачено що споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг. З аналізу змісту абз. 2 ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 6-8 ЗУ «Про Житлово-комунальні послуги» убачається, що умови договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що основними обов`язками споживача теплової енергії є - своєчасне укладення договору з Теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 629, 630 ЦК України та ст. ст. 7, 8 ЗУ Про Житлово - комунальні послуги. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідач отримує теплову енергію без жодних підстав, а відтак, слід визнати Договір про постачання теплової енергії між Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради в особі директора Рогожина Дмитра Володимировича та [PERSON] укладеним з 11 липня 2018 року. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн., що підтверджені відповідною квитанцією. На підставі ст.ст. 208, 628, 626, 638 ЦК України, ст.26 ЗУ «Про електроенергетику» та

Outcome: approved