Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] суму боргу по повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 1139035000 від 29.09.2008 року в розмірі 13 173,79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.10.2014 року становить 170 616,68 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. 17.03.2015 року до суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, де позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на їх користь заборгованість за кредитним договором № 1139035000 від 29.09.2008 року в розмірі 12 623,46 дол. США та пеню за прострочення сплати по кредиту і проценти у розмірі 7 127,47 грн., а також стягнути з відповідачів у дольовому порядку суму сплаченого судового збору (а.с.99) Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надав клопотання про розгляд справи без його участі, де зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 1139035000 (а.с.5 - 6). Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Кивільного Кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 28 500 доларів США, а відповідач-1 зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 28.09.2015 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 15,5 % річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача-1 за Кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 231630 від 29 вересня 2008 року (а.с.7 - 9). В силу п. 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №1139035000 від 29.09.2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору (п.1.3 договору). Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п.1.4 договору). Таким чином, відповідно до умов Договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Згідно зі ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до п.2.2. Договору поруки, у випадку невиконання боржником його зобов'язань за Кредитним договором, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які останній зобов'язаний виконати протягом 10-ти робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) шляхом переказу/перерахування коштів у розмірі визначеному п.1.3 Договору на рахунки вказані Кредитором. Згідно ст., ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Позивач виконав свої зобов'язання та надав відповідачу кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, що підтверджується договором про надання споживчого кредиту № 1139035000 від 29.09.2008 року, довідкою з розгорнутим розрахунком заборгованості. Таким чином, відповідно до поданої 17.03.2015 року до суду заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на їх користь заборгованість за кредитним договором № 1139035000 від 29.09.2008 року в розмірі 12 623,46 дол. США та пеню за прострочення сплати по кредиту і проценти у розмірі 7 127,47 грн., а також стягнути з відповідачів у дольовому порядку суму сплаченого судового збору Про погашення заборгованості, банком надсилались на адресу боржників рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості, які залишились без виконання. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.12 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснив, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позичальник) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам статті 533 ЦК України. В Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі № 6-145цс14 висловлена правова позиція, де зазначено - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правових актів, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Згідно ст..88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача ПАТ "Укрсиббанк" відшкодування сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved