Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання втратившим право користування житловим приміщенням. Посилаючись на те, що вона є власницею будинку [ADDRESS]. В будинку зареєстрований також [PERSON], брат позивачки, який тривалий час в будинку не мешкає. У зв'язку з тим, що відповідач тривалий час не проживає у будинку, комунальні послуги не сплачує, позивач [PERSON] змушена сплачувати комунальні послуги за власні кошти замість відповідача. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] Відповідно до ухвали суду від 09.11.2018 року по справі відкрито провадження у справі за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2019р. вказана справа передана під головування судді Пантелєєва Д.Г. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу [PERSON], не вручено адресату. Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимогст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Перешкод для розгляду справи немає. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Заст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того,статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Судом встановлено, що згідно договору дарування жилого будинку від 24.11.2007 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а. с. 8). Відповідно до довідки-акту № 10/1897 від 03.10.2016 року КСН «Селище Моряків» та акту про фактичне проживання від 05.10.2018 року КСН «Селище Моряків» [PERSON], 1965р.н., зареєстрований за адресою: буд. [ADDRESS], але не проживає у будинку з 2003 року, про що свідчать сусіди (а. с. 9). Згідно абзацу 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, вул. Гагаріна, буд. 130а. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved