Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

\~\~\~\~Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача та з урахуванням уточнених вимог просять суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір № 5105 від 14.10.2006 року купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] з моменту його укладення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі вказують на те, що 08.11.2010 року померла [PERSON], їх бабуся по лінії батька, після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 0,25 га та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №32 по вул. Центральній у с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області. Так як позивачі являються єдиними спадкоємцями вони звернулись з заявами про прийняття спадщини в Дванадцяту Київську державну нотаріальну контору, де було заведено спадкову справу №422/11, номер реєстру 6-456. Однак, в процесі прийняття спадщини було зясовано, що начебто житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №32 по вул. Центральній у с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області було продано [PERSON] за 15000 грн. 02.11.2013 року, тобто майже через 2 роки 6 місяців із відділу Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області надійшла інформація про те, що станом на 31.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, які розташовані на території Раковицької сільської ради за адресою : вул.Центральна, 32, с. Негребівка, Радомишльського району Житомирської області. А згідно довідки із БТІ №367 від 10.08.2014 року станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок №32 по вул. Центральна в с. Негребівка, Радомишльського району Житомирської області зареєстровано за громадянкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 14.10.2006 року. Позивачі вважають, що договір купівлі-продажу №5105 від 14.10.2006 року не укладався з [PERSON], тому він повинен бути визнаний недійсним з моменту укладення, що і змусило їх звернутись до суду з позовом. В ході розгляду справи представниками позивачів було заявлено клопотання про виключення із кола відповідачів [PERSON] та [PERSON], та залучення в якості третіх осіб Раковицьку сільську раду Радомишльського району Житомирської області, приватного нотаріуса [PERSON]. Представники позивачів в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просять їх задовольнити, вказуючи на те, що дане майно є власністю родини [PERSON] і єдиними спадкоємцями даного майна є позивач з сестрою. Представник [PERSON] зазначила, що дане майно померлою відчужене не було, оскільки вони були близькими до смерті з [PERSON] і остання про продаж будинку їй нічого не говорила. Вважала вимоги доведеними, оскільки перед засіданням оглядала земельну ділянку з домоволодінням і все це майно є в занедбаному стані, що свідчить про те, що [PERSON], набувши право власності на зазначене майно ні разу не зявлялася в будинку, а отже будинок не був фактично переданий відповідачеві, тому договір купівлі-продажу носить фіктивний характер, а тому повинен бути визнаний недійсним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також просить суд задовольнити позовні вимоги посилаючись на те, що : в самому договорі купівлі-продажу не вірно зазначено розмір земельної ділянки, а саме в Державному акті вказано 0,25 га, а в спірному договорі йдеться про 0,2184 га, що свідчить про відсутність при укладенні договору у сторін Державного акту на земельну ділянку і тому нотаріусом [PERSON] було записано приблизний її розмір; відсутність в матеріалах архіву оригіналу Державного акту; визначена ціна будинку разом із землею є явно несправедливою та невигідною для продавця, яка в той момент знаходилася в тяжкому моральному стані після смерті сина; відсутні відомості про фактичну передачу грошей продавцеві за спірним договором. Вважає самим важливим доказом по справі довідку №623 від 01.09.2014 року, в якій виконавчий комітет Раковицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області зазначив, що за померлою [PERSON] рахується житловий будинок № 32-А з належними до нього господарськими будівлями в с. Негребівка по вул. Центральна Радомишльського району Житомирської області, розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,25 га. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлялася, про час і місце розгляду справи була повідомлена у відповідності до ст.74 ЦПК України (а.с.63,75,109,111,166). Кожна особа за принципом автономії волі відповідно до ст.ст. 3, 11 ЦПК України на свій розсуд активними чи пасивними (мовчазно) діями розпоряджається належними їй процесуальними і матеріальними правами. Право на оскарження ухваленого судового рішення відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду урівноважує його права з позивачем, таким чином суд прийшов до висновку про проведення судового розгляду без участі відповідача. Представник третьої особи Раковицької сільської Ради Радомишльського району Житомирської області в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розгляду справи в відсутності їх представника (а.с.186). В попередніх судових засіданнях заявив, що при прийнятті рішення покладається на суд, пояснив, що записи в по господарські книги здійснюються зі слів людей на підставі наданих ними документів, так же вчинено і запис про власників домоволодіння №32 по вул. Центральна в селі Негребівка Радомишльського району Житомирської області. Зазначив, що довідка від 01.09.2014 року видана помилково, що в с. Негребівка по вул. Центральній випадково було зазначено два різних будинки під №32, один з яких належить [PERSON], а інший [PERSON] Пояснив, що ведення господарського обліку ведеться у відповідності до Інструкції з ведення по господарського обліку в сільських, селищних та міських радах, в тому числі зі слів людей, а купівля-продаж будинків здійснюється без участі сільської ради. Третя особа приватний нотаріус [PERSON], в судові засідання не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності (а.с. 184). Під час судового засідання 21.01.2016 року заперечував проти позовних вимог позивачів посилаючись на їх безпідставність, зазначив, що при укладенні 14.10.2006 року договору купівлі-продажу було дотримано вимог чинного на той час законодавства, що і було посвідчено ним, як приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.\~\~ Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 14.09.2006 року будинок №32 в с. Негребівка по вул. Центральна належав [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 11-12). Після смерті [PERSON], яка померла 08.11.2010 року, з заявами про прийняття спадщини до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, звернулись її онуки [PERSON] та [PERSON], яким в подальшому 22.04.2014 р. їм видані свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.20, матеріали спадкової справи). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю від 12.12.1999 р. [PERSON] на підставі рішення 20 сесії 22 скликання Раковицької сільської Ради народних депутатів від 10.04.1994 р. передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га. Земельна ділянка знаходиться в с.Негребівка Раковицької сільської ради (а.с. 19). Відповідно до повідомлення відділу держземагенства в Радомишльському районі Житомирської області від 18.02.2014 р. згідно книги записів/реєстрації державних актів на право приватної власності на землю на території Раковицької селищної Ради Житомирської області на ім'я [PERSON]В зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю серії ЖТ №21-21-0061 на земельну ділянку площею 0,25 га (а.с. 18). В той же час із копії Договору купівлі-продажу №5105 від 14.10.2006 року вбачається, що продавець [PERSON] зі згоди свого чоловіка [PERSON] продала, а покупець [PERSON], зі згоди свого чоловіка [PERSON] купила цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №32 по вул. Центральній у с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області та земельну ділянку загальною площею 0,2184 га, що знаходиться за тією ж адресою за 15000 гривень, які покупець сплатила повністю продавцеві до нотаріального посвідчення цього договору. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Радомишльського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] (а.с.15, 140-150). 18.11.2006 року право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (а.с. 13). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будинок №32 по вул. Центральна в с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2006 року №5105 зареєстровано право власності за [PERSON] 18.11.2006 року приватним нотаріусом [PERSON] А 03.12.2006 року зазначене домоволодіння зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2006 року №5580, Приватний нотаріус [PERSON] (а.с.60). В довідці, виданій виконкомом Раковицької селищної Ради Радомишльського району Житомирської області від 01.09.2014 р. вказано, що за [PERSON] рахується житловий будинок №32 по вул. Центральній у с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області розташований на належній їй земельній ділянці площею 0,25 га (а.с.16). Однак, листом Раковицької селищної Ради Радомишльського району Житомирської області від 08.05.2015 р. Святошинському районному суду повідомлено, що на даний час за [PERSON] на території Раковицької селищної Ради житловий будинок та земельна ділянка не рахуються, згідно по господарської книги №9 за 2011-2015 р. житловий будинок №32 та земельна ділянка по вул. Центральній у с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області рахується за [PERSON] (а.с. 44). В судовому засіданні було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2006 року [PERSON] продала [PERSON] будинок №32 по вул. Центральна в с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області. При дослідженні вказаних договорів купівлі продажу судом встановлено, що за однією адресою зареєстровано два різних будинки з номером 32 по вул. Центральна в с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області, які належали різним власникам : [PERSON] належав житловий будинок загальною площею 71,4 кв.м, гараж, льох загальною вартістю 41041 грн., а [PERSON] належав житловий будинок загальною площею 44,3 кв.м, сарай загальна вартість майна 9942 грн. (а.с.131-139, 140-150). Зазначене підтверджується також поясненнями сільського голови [PERSON]. 12.01.2016 року було складено акт обстеження стану житлового будинку №32 і господарських споруд по вул. Центральній у с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області, із змісту якого вбачається, що територія домогосподарства знаходиться в занедбаному стані, вікна будинку майже всі без скла, що свідчить про те, що домогосподарство не доглядалося вже протягом значного часу (а.с.85), однак цей акт не є доказом того, що договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння носить фіктивний характер, а тому повинен бути визнаний недійсним. Допитаний судом свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює таксистом і возив представника позивача [PERSON] в с. Негребівка, в тому будинку, куди він возив [PERSON] ніхто не проживає, будинок не доглянутий. В судовому засіданні було досліджено інвентаризаційну справу №2295 на житловий будинок № 32 по вул. Центральна в с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області, в матеріалах якої знаходиться Акт від 11.11.2005 року про закінчення будівництва вказаного житлового будинку і прийняття його в експлуатацію та інші копії документів, які раніше надавалися суду як докази і були досліджені в судовому засіданні. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно з положеннями ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час укладення спірного договору, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 44 Закону України "Про нотаріат" у редакції на час укладення спірного договору при посвідченні угод з'ясовується дієздатність громадян. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону України "Про нотаріат", які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані угоди, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса чи іншої посадової особи, яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо угода, заява чи інший документ підписаний за відсутності цих посадових осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. (ст. 45 в редакції Закону № 614-УІ від 15.03.2006 р.) Порушень вимог закону при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу від 14.10.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] судом не встановлено. Як вбачається із наданих Житомирським державним нотаріальним архівом належним чином завірених копій договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом [PERSON] 14.10.2006 року за реєстровим №5105, в матеріалах архівної справи знаходяться копії правовстановлюючих документів, які були підставою для вчинення угоди, а саме : копія свідоцтва про право власності на житловий будинок, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного акту на право приватної власності на землю, висновку про ринкову вартість земельної ділянки та інші документі (а.с.140-150). Відповідно до п.5 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз'яснено в абзаці п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу було укладено 14.10.2006 року, а померла одна із сторін цього договору [PERSON] 08.11.2010 року, тобто у разі укладення вказаного договору під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах у [PERSON] була можливість оскаржити укладений договір в судовому порядку. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору, згідно якої умови договору, що у сукупності являють собою його зміст, сторони опрацьовують самостійно. Зміст свободи договору полягає в основних проявах свободи: право вільного укладення договору: можливості вирішувати на свій розсуд укладати договір чи відмовитися від його укладення, свобода у визначенні виду такого договору, самостійність у виборі контрагента за договором, автономія у встановлені його умов, тощо. Згідно зі ст. 628 ЦК України умови (зміст) договору визначаються на розсуд сторін і погоджуються ними, якщо інше прямо не передбачено законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судове рішення теж не може ґрунтуватися на припущеннях. Ті обставини, що на даний час зазначене спірне домоволодіння знаходиться у занедбаному стані, як і надання виконкомом Раковицької селищної Ради Житомирської області різних за змістом довідок щодо того, за ким рахується це домоволодіння, не свідчать про те, що договір купівлі-продажу носить фіктивний характер, а тому є недійсним. Також суд відкидає твердження представника позивачів [PERSON] про те, що в 2009 році вона знаходилася в цьому будинку і ні про який продаж зі сторони [PERSON] мова не йшла, так як зазначена обставина нічим крім її слів не підтверджується. Відтак, позивачами, які не були стороною правочину, не надано жодного належного та допустимого доказу того, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є недійсним. Можлива фальсифікація спірного договору, про що зазначають представники позивачів, може бути встановлена у порядку кримінального провадження, а тому не є предметом розгляду у порядку цивільного судочинства. Враховуючи зазначені обставини, виходячи з аналізу норм матеріального та процесуального права, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду що мали місце ті обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги, а тому вони задоволенню не підлягають. В звязку із відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача і судові витрати, понесені позивачами. \~\~\~\~

Outcome: dismissed