Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, а згодом з уточненим позовом, в якому просить визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття розпорядження директора КП «ВРВКГ «Райводоканал» [PERSON] № 56-к від 30.06.2016 року про звільнення її з посади оператора компютерного набору КП «ВРВКГ «Райводоканал», поновити її на посаді оператора компютерного набору КП ВРВКГ «Райводоканал» та стягнути з КП «ВРВКГ «Райводоканал» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.07.2016 року по день поновлення на роботі. Позовна заява та уточнена позовна заява обґрунтовані тим, що [PERSON] працювала на посаді оператора комп'ютерного набору на 0,5 ставки в КП «ВРВКГ «Райводоканал» з 17.11.2014 року по 30.06.2016 року. Наказом (розпорядженням) №56-к від 30.06.2016 року позивач була звільнена з підприємства на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату працівників. Позивач вважає своє звільнення незаконним з наступних підстав. По-перше, позивача було обрано членом профспілки КП «ВРВКГ «Райводоканал» та членом профкому первинної профспілкової організації КП «ВРВКГ «Райводоканал», а тому директор підприємства повинен був направити подання до голови профспілки підприємства [PERSON] та обласної організації профспілки працівників ЖКГ про надання згоди на звільнення позивача, чого зроблено не було. По-друге, позивачу не було запропоновано іншу вакантну посаду на підприємстві. По-третє, на підприємстві був проведений прийом працівника [PERSON] за строковим трудовим договором, яка з квітня 2016 року по теперішній час, працює менеджером із збуту, але виконує ті ж самі обов'язки, які виконувала позивач до звільнення, тому на підприємстві фактично змін в організації виробництва не було, що підтвердила свідок [PERSON] Наказом № 42 від 26.04.2016 року КП «ВРВКГ «Райводоканал» внесло зміни до штатного розпису про те, що у зв'язку з прийняттям на роботу менеджера із збуту, на підприємстві відпала необхідність 0,5 ставки посади оператора комп'ютерного набору. Однак, [PERSON] виконує ті ж самі обов'язки, які виконувала позивач. Тому, фактично підприємство змінило тільки назву посади. Дії адміністрації підприємства говорять про упереджене ставлення до позивача з боку керівництва та відсутність необхідності звільнення за скороченням штатів. Керівником підприємства не виконані в повному обсязі вимоги ст. 43 і ст. 252 КЗпП України, тобто не направлено подання про звільнення позивача до первинної профспілкової організації і до Запорізької обласної організації профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення. Тому, враховуючи незаконність звільнення позивача, є наявні підстави для поновлення її на займаній посаді. Крім того на дату подачі позову, а саме уточненого позову, станом на 18.11.2016 рік, позивач має вимушені прогули, починаючи з 01.07.2016 року, у кількості 111 днів, у зв'язку із чим сума втраченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 71 грн. 13 коп. х 111 день = 7 895,43 грн., які просить стягнути. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що 30.08.2006 року вона була прийнята на 0,5 ставки технічкою на КП «ВРВКГ «Райводоканал». Восени 2011 року була прийнятна на посаду комірника - 0,5 ставки. В листопаді 2014 року була переведена з 0,5 ставки технічки на 0,5 ставки оператора компютерного набору. В квітні 2016 року директор КП «ВРВКГ «Райводоканал» виніс наказ про скорочення її посади оператора компютерного набору, залишивши тільки 0,5 ставки комірника. 28.04.2016 року її ознайомили з наказом про скорочення її посади. На початку квітня 2016 року на підприємство була прийнята [PERSON], а саме на 0,5 ставки оператора компютерного набору, яка згодом була переведена на повну ставку та працює за трудовим договором. 30.06.2016 року вона була звільнена у звязку зі скороченням штатів, проте новий працівник [PERSON] продовжує працювати та фактично виконує ті ж обовязки, та ту саму роботу, яку виконувала вона, а тому ніяких змін вт організації виробництва на підприємстві не було. Крім того, з 2013 року вона є членом профспілкового комітету та членом профкому первинної профспілкової організації КП «ВРВКГ «Райводоканал». Всі документи щодо її обрання членом профспілкового комітету та членом профкому профспілки підприємства знаходяться у голови профкому [PERSON] При вирішенні питання про її звільнення з КП «ВРВКГ «Райводоканал» згоди обласної організації працівників ЖКГ та згоди профспілки підприємства надано не було, оскільки директор підприємства до цих органів не звертався. Крім того, іншу посаду при звільненні її з посади оператора компютерного набору їй не пропонували, з посади комірника, її примусив звільнитися директор, визвав її до кабінету та сказав, що якщо вона не напише заяву про звільнення, то він звільнить її за статтею. Вважає своє звільнення з посади оператора компютерного набору незаконним, просить поновити її на займаній посади та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2016 року по день постановлення рішення суду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, зазначив що вимоги позивача є законними. Суду пояснив, що [PERSON] 30.06.2016 року було звільнено з посади оператора компютерного набору КП «ВР ВКГ «Райводоканал» за скороченням штату працівників. У звязку з тим, що [PERSON] була членом профспілкового комітету та членом профкому первинної профспілкової організації КП «ВР ВКГ «Райводоканал», згідно ст. ст. 43, 252 КЗпП України, потрібна була згода зазначених органів на її звільнення. Однак, директор підприємства з таким поданням до вказаних органів не звертався. В ході судового розгляду справи такі згоди на звільнення позивача були отримані, проте вони є необґрунтованими, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. Також при звільненні, [PERSON] не було запропоновано перевестись на посаду менеджера зі збуту, спеціаліста, чи будь-яку іншу посаду. В квітні 2016 року до КП «ВРВКГ «Райводоканал» було прийнято [PERSON], яка виконує ту ж роботу та ті ж обовязки, що і позивач [PERSON] до звільнення. Таким чином, була змінена тільки назва займаної посади, що свідчить про те, що фактично скорочення штату на КП «ВРВКГ «Райводоканал» не було. При звільненні [PERSON] були порушені її права, звільнення проведено з порушенням вимог КЗпП України, а тому вважає звільнення незаконним. Крім того, на дату постановлення судового рішення, а саме на 06.04.2017 року, позивач має вимушені прогули, починаючи з 01.07.2016 року, у кількості 201 день, у зв'язку із чим сума втраченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 71 грн. 13 коп. х 201 день = 14 297,13 грн., які просить стягнути з відповідача на користь позивача. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, заперечував проти його задоволення та зазначив, що 26.04.2016 року на підприємстві було видано наказ про скорочення посади оператора компютерного набору, [PERSON] була ознайомлена з наказом про скорочення штатів під особистий підпис 28.04.2016 року. 30.06.2016 року [PERSON] було звільнено з посади оператора компютерного набору КП «ВРВКГ «Райводоканал», згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. За зверненням [PERSON] на підприємстві була проведена перевірка Держпрацею, згідно акту проведеної перевірки, порушень законодавства про працю при звільненні [PERSON] виявлено не було. Після скорочення посади оператора компютерного набору, такої посади на підприємстві більше не існує, що підтверджується копіями штатних розкладів. Обовязки [PERSON] розподілені між іншими працівниками відділу збуту. [PERSON] дійсно була прийнята на роботу на КП «ВРВКГ «Райводоканал», однак на зовсім іншу посаду та виконує зовсім інші функції ніж [PERSON] Той факт, що вона працює на робочому місці [PERSON] та користується тим самим компютером не свідчить про факт виконання нею обовязків [PERSON] На час звільнення [PERSON] з посади оператора компютерного набору на підприємстві були відсутні дані щодо того, що вона є членом профспілкового комітету та обрана членом профкому профспілки підприємства, вказана інформація не була відома керівнику, а тому з поданням до первинної профспілки та обласної організації підприємство не зверталось. Проте, на виконання вимог ч.9 ст. 43 КЗпП України така згода була отримана під час судового розгляду справи. Рішення про скорочення посади оператора компютерного набору приймав керівник, якому було відомо, що [PERSON] залишається працювати ще на 0,5 ставки комірника, а тому пропонувати їй іншу посаду не було підстав. Крім того, [PERSON] має лише середню освіту, а тому не може працювати на керівних посадах та посаді спеціаліста, а інші посади на підприємстві відсутні. Проте, [PERSON] 31.05.2016 року за власним бажанням звільнилася з посади комірника. Вважає, що порушень вимог закону при звільненні [PERSON] підприємством допущено не було. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що він працює на посаді директора КП «ВРВКГ «Райводоканал». На підприємстві мається відділ реалізації водовідведення. [PERSON] працювала у вказаному відділі на 0,5 ставки оператора компютерного набору. Також вона працювала на 0,5 ставки комірника. На підприємстві виникла потреба у скорочені посади оператора компютерного набору, оскільки вказана посада для підприємства була економічно не вигідною. Функції оператора компютерного набору могли виконувати інші працівники відділу реалізації. Пропонувати [PERSON] інші посади він не міг, оскільки вона мала лише середню освіту, посада менеджера зі збуту потребує вищої освіти, для посади спеціаліста також не достатньо середньої освіти. Інших вакансій, які б могла зайняти [PERSON] на підприємстві не було. Крім того, на час прийняття рішення про скорочення посади, [PERSON] залишилася працювати на підприємстві на посаді комірника на 0,5 ставки. Про наступне вивільнення [PERSON] була попереджена більше ніж за два місяці. Наприкінці травня 2016 року на підприємстві була проведена інвентаризація та виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 18000 грн., [PERSON], як комірник, була матеріально відповідальною за збереження товарно-матеріальних цінностей. Вона прибігла до нього в кабінет, плакала, питала, що робити. Він пішов їй на зустріч, знизив суму збитків до 3000 грн., яку вона сплатила. [PERSON] добровільно написала заяву про звільнення з посади комірника, тиску на неї він не вчинював. На той час вона вже знала, що її посада оператора компютерного набору з 30.06.2016 року буде скорочена. 31.05.2016 року вона була звільнена з посади комірника за згодою сторін. Після звільнення [PERSON] з посади оператора компютерного набору, її обовязки були розподілені між іншими працівниками відділу збуту. [PERSON] дійсно була прийнята на підприємство, однак вона займала посаду спеціаліста та ніколи не виконувала обовязків [PERSON], в неї зовсім інші посадові обовязки. Свідок [PERSON], яка працює контролером на підприємстві, не може однозначно знати хто виконує обовязки [PERSON], оскільки вона працює на ділянці та весь робочий час на підприємстві не перебуває. Їй не може бути відомо, хто вносить дані по лічильникам до компютерної програми, так як вона лише передає дані у відділ реалізації, а хто їх вносить вирішує начальник відділу. На час звільнення [PERSON] з посади оператора компютерного набору на підприємстві були відсутні дані щодо того, що вона є членом профспілкового комітету та обрана членом профкому профспілки підприємства, вказана інформація йому, як керівнику, відома не була, а тому з поданням до первинної профспілки та обласної організації він не звертався. Проте, на виконання вимог ч.9 ст. 43 КЗпП України така згода була отримана під час судового розгляду справи. Жодних порушень вимог КЗпП України під час звільнення [PERSON] ним, як директором, допущено не було. Вислухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідачів, показання свідка [PERSON] дослідивши матеріали цивільної справи та зібрані по справі докази, суд вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 30.08.2006 року прийнята на роботу до КП «ВРВКГ «Райводоканал» технічкою на 0,5 ставки, що підтверджується копіює трудової книжки (а.с. 4-6), копією її заяви (а.с.97) та копією наказу №172-к від 30.08.2006 р. (а.с.98). 01.08.2011 року [PERSON] переведена на посаду комірника КП «ВРВКГ «Райводоканал» на 0,5 ставки, що підтверджується копіює трудової книжки (а.с. 4-6). 17.11.2014 року, відповідно до наказу №132-к від 14.11.2014 року [PERSON] з 0,5 ставки прибиральниці тимчасово переведена на 0,5 ставки оператора компютерного набору. 12.08.2015 року [PERSON] тимчасово призначена спеціалістом відділу реалізації КП «ВР ВКГ «Райводоканал». 29.02.2016 року [PERSON] звільнена від тимчасово покладених обовязків спеціаліста КП «ВРВКГ «Райводоканал». Оскільки, наказ №132-к від 14.11.2014 р. був виданий з порушенням трудового законодавства, 25.04.2016 року був виданий наказ №41 про визнання наказу №27 недійсним та поновлення [PERSON] на посаді оператора компютерного набору. Таким чином, судом встановлено та не оспорюється сторонами, що станом на 26.04.2016 року [PERSON] на КП «ВРВКГ «Райводоканал» працювала на посаді комірника 0,5 ставки та на посаді оператора компютерного набору 0,5 ставки. 26.04.2016 року директором КП «ВРВКГ «Райводоканал» було видано наказ №42 про внесення змін до штатного розпису, відповідно до якого внесено зміни до штатного розпису, а саме з 30.06.2016 року виведено зі штатного розпису 0,5 ставки оператора компютерного набору. Зазначено про ознайомлення працівника [PERSON] з даним наказом в триденний термін (а.с.102). Згідно особистого підпису [PERSON] з вказаним наказом вона ознайомлена 28.04.2016 року (а.с.102). 31.05.2016 року [PERSON] звільнена з посади комірника на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України, за згодою сторін (наказ №42-к від 31.05.2016 року (а.с.111), заява [PERSON] (а.с.112). 30.06.2016 року [PERSON] звільнена з посади оператора компютерного набору - 0,5 ставки, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штатів (наказ №56-к від 30.06.2016 року) (а.с. 101). Оцінюючи доводи позивача та її представника щодо незаконного звільнення позивача з займаної посади та доводи представників відповідача щодо відсутності порушень вимог законодавства про працю при звільненні позивача, суд виходить з наступного: Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках\~змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності\~або штату працівників. Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Крім того, ст. 42 КЗпП України регулює питання переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці. При чому, в ч.1 вказаної статті зазначено, що переважне право на залишення на роботі надається працівниками з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно із ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. На виконання вказаних вимог Закону, судом встановлено, що [PERSON] в КП «ВРВКГ «Райводоканал» займала посаду оператора компютерного набору 0,5 ставки та посаду комірника 0,5 ставки. З аналізу посадової інструкції оператора компютерного набору [PERSON] вбачається, що до її посадових обовязків входить виконання операцій з абазами даних на компютерному обладнанні (ввід, обробка, накопичення, систематизація, вивід інформації) згідно затверджених процедур та інструкції з використанням периферійного обладнання, систем передачі (прийому) даних. Робота в текстовому редакторі з вводом тексту та його редагуванням.. Оперує з файлами, записує текст на електронні носії або переносить на папір за допомогою друкуючого обладнання. Виконує інші операції технологічного процесу обробки інформації (приймає та контролює вхідні дані, готує, виводить та передає вихідні тощо). Управляє режимами роботи периферійного обладнання у відповідності до постановлених задач. Як вбачається з пояснень самої позивачки та пояснень представника відповідача [PERSON] директора КП «ВРВКГ «Райводоканал» фактично до обовязків [PERSON] входило перенесення показань лічильників абонентів та внесення розміру сум сплачених абонентами за послуги КП «ВРВКГ «Райводоканал» з квитанцій до компютерної програми. В судовому засіданні була допитана свідок [PERSON], яка пояснила, що з 2010 року працює контролером на вказаному підприємстві. Їй відомо, що [PERSON] працювала на зазначеному підприємстві технічкою, потім комірником на 0,5 ставки та на 0,5 ставки оператором компютерного набору. Контролери збирали показання лічильників водомірів, приносили [PERSON], яка вносила ці дані до компютерної програми. Після звільнення [PERSON] на роботу була прийнята [PERSON] на посаду оператора компютерного набору. Всі відомості контролери здають [PERSON], вона в тому числі. [PERSON] займає місце [PERSON], працює на її компютері та виконує ті обовязки та ту роботу, що виконувала [PERSON] до звільнення. Також їй відомо, що [PERSON] була членом профкому. На засіданні профкому питання про звільнення [PERSON] не розглядалося. Що входить до посадових обовязків [PERSON] вона не знає. [PERSON] складає договори про надання послуг, реєструє заяви про ремонт та заміну лічильників. На підставі пояснень свідка [PERSON] позивач та її представник вважають, що на підприємстві фактично скорочення штату не відбулось, оскільки на посаду [PERSON] була прийнята [PERSON], яка виконує ті ж обовязки, що і [PERSON] до звільнення. Вирішуючи питання щодо того, чи дійсно на підприємстві КП «ВРВКГ «Райводокнал» відбулось скорочення штату працівників судом було встановлено наступне: Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. В судовому засідання було встановлено, що з метою поліпшення організації роботи відділу реалізації КП «ВРВКГ «Райводоканал», економії коштів підприємства, директором підприємства [PERSON] було прийнято рішення про скорочення посади оператора компютерного набору, 0,5 ставки якої займала [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що згідно зі штатним розписом КП «ВРВКГ «Райводоканал» станом на 24.05.2016 року, у штаті наявна посада оператора компютерного набору, а згідно зі штатним розписом КП «ВРВКГ «Райводоканал» станом на 01.07.2016 року, у штаті посада оператора компютерного набору не передбачена. Крім того, аналізуючи копії штатних розписів КП «ВРВКГ «Райводоканал» станом на 24.05.2016 року та на 01.07.2016 року вбачається, що на підприємстві була скорочена не лише посада оператора компютерного набору, а й інші посади. Судом встановлено, що після звільнення [PERSON] з посади оператора компютерного набору, обовязки оператора компютерного набору були розподілені між іншими працівниками відділу збуту. Суд критично відноситься до показань свідка [PERSON] в частині того, що після звільнення [PERSON] до КП «ВРВКГ «Райводоканал» була прийнята [PERSON], яка виконує обовязки оператора компютерного набору, оскільки по-перше, ні наказу про прийняття [PERSON] на посаду оператора компютерного набору, ні її посадової інструкції свідок не бачила, той факт, що [PERSON], як контролер, передає показання лічильників абонентів саме [PERSON] не свідчить про факт внесення цих даних до компютерної програми саме [PERSON], та обставина, що [PERSON] фактично займає місце та працює на тому самому компютері що і [PERSON] до звільнення, не свідчить про виконання нею посадових обовязків оператора компютерного набору. Крім того, як пояснив в судовому засіданні директор КП «ВРВКГ «Райводоканал» [PERSON] працює контролером, збирає показання лічильників абонентів, а отже весь робочий час знаходиться на дільниці поза межами підприємства, а тому вона не може знати про те, хто у відділі реалізації вносить дані лічильників до компютерної програми. Рішення про це приймає начальник відділу збуту. З наданих копій штатних розписів підприємства вбачається, що на момент прийняття рішення про скорочення посади [PERSON] [PERSON] займала посаду бухгалтера. Згідно копії цивільно-правової угоди №16 від 01 червня 2016 року [PERSON] займає посаду спеціаліста відділу збуту КП ВРВКГ «Райводоканал» на строк з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року (а.с.145). Аналізуючи посадові інструкції оператора компютерного набору [PERSON] та спеціаліста КП «ВРВКГ «Райводоканал» [PERSON], остання має зовсім інші посадові обовязки ніж оператор компютерного набору, зокрема підготовлювати договори на постачання питної води споживачам, ввести облік укладених договорів, формувати платіжні документи на сплату послуг населенням, вести облік, брати участь у формуванні звітів та висновків загальних обсягів постачання питної води населенню, надавати інформацію, довідки на субсидії тощо на звернення споживачів, приймати участь у розробленні змін до тарифів вартості питної води та стоків, виконувати операції з базою даних (ввід даних, обробка, накопичування тощо.). Крім того, в судовому засіданні директор КП «ВРВКГ «Райводоканал» пояснив, що на сьогодні [PERSON] також звільнена, на підприємстві більше не працює. Таким чином, доводи позивача та її представника в частині відсутності змін в організації виробництва та праці підприємства та фіктивному скороченні штату працівників, свого підтвердження не знайшли, працівник [PERSON] ніколи не займала посаду оператора компютерного набору, обовязки оператора компютерного набору не виконувала, після звільнення [PERSON] її посадові обовязки були розподілена між іншими працівниками відділу збуту. Таким чином, судом встановлено, що на підприємстві дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників. Згідно із частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. 26.04.2016 року директором КП «ВРВКГ «Райводоканал» було видано наказ №42 про внесення змін до штатного розпису, відповідно до якого внесено зміни до штатного розпису, а саме з 30.06.2016 року виведено зі штатного розпису 0,5 ставки оператора компютерного набору. Згідно особистого підпису [PERSON] з вказаним наказом вона ознайомлена 28.04.2016 року (а.с.102). Таким чином, позивач була попереджена про наступне вивільнення, відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, у строк більше ніж два місяці. Крім того, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої ст. 40, частини третьої ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував\~йому\~наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Як було встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] має середню освіту, на момент прийняття рішення про скорочення посади оператора компютерного набору у відділу реалізації КП «ВРВКГ «Райводоканал», в якому працювала позивач, залишались посади менеджера зі збуту та спеціаліста. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача директор КП «ВРВКГ «Райводоканал», посада менеджера зі збуту передбачає наявність вищої освіти. [PERSON], який займав посаду менеджера зі збуту мав вищу освіту, досвід роботи на керівній посаді, працював керівником банку, посада спеціаліста відділу реалізації також потребує більшої освіти, ніж середня, більшої кваліфікації та більшого досвіду. Перевести [PERSON], яка мала лише середню освіту, на більш кваліфіковану та відповідальну посаду менеджера зі збуту або спеціаліста він не міг. Інших вакансії, які б могла зайняти [PERSON], відповідно до її освіти, кваліфікації, досвіду не було. Крім того, на час прийняття рішення про скорочення посади оператора компютерного набору, [PERSON] ще займала посаду комірника - 0,5 ставки, а тому, навіть після скорочення посади оператора компютерного набору, остання залишалась працювати на підприємстві на посаді комірника. Таким чином, на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, судом встановлено, що інших вакантних посад на підприємстві, які б могла зайняти [PERSON], з урахуванням її освіти (мала середню освіту), кваліфікації, досвіду не було, при звільненні [PERSON] з посади оператора компютерного набору, вона залишалась працювати на підприємстві на посаді комірника - 0,5 ставки, а тому в даному випадку директором КП «ВРВКГ «Райводоканал» при прийнятті рішення про скорочення посади оператора компютерного набору конституційне право [PERSON] на працю жодним чином порушено не було, як і не було допущено порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України. Судом встановлено, що [PERSON] за власним бажанням 31.05.2016 року написала заяву про звільнення з посади комірника. Наказом №42-к від 31.05.2016 року [PERSON] була звільнена з посади комірника на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. З пояснень позивача, наданих в судовому засіданні вбачається, що директор [PERSON] змусив її написати заяву про звільнення з посади комірника, оскільки в іншому випадку погрожував звільнити за статтею. З пояснень директора [PERSON] вбачається, що на підприємстві після інвентаризації була виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей на суму 18000 грн., [PERSON], як комірник, несла повну матеріальну відповідальність за зберігання товарно-матеріальних цінностей. Після інвентаризації, [PERSON] прийшла до нього в кабінет, плакала, питала, що їй робити. Він її пожалів, знизив суму збитків до 3000 грн., вона все погасила. [PERSON] добровільно писала заяву про звільнення з посади комірника, він їй не погрожував, тиску не вчинював. Під час розгляду справи [PERSON] жодних доказів на підтвердження примушування директором підприємства щодо звільнення з посади комірника надано не було. В судовому засіданні позивач зазначила що ні до суду, ні до органів поліції, ні до органів прокуратури з цього приводу вона не зверталась. Таким чином, доводи позивача та її представника в частині порушення КП «ВРВКГ «Райводоканал» вимог частини\~другої ст. 40, ст. 42 та частини третьої ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивача, в ході судового розгляду справи, свого підтвердження не знайшли. Згідно акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування КП «ВРВКГ «Райводоканал» №08 15 0010 0541, яка проводилась на підприємстві з 22.07.2016 року по 25.07.2016 року встановлено, що КП «ВРВКГ «Райводоканал», відповідно до ст. 64 ГКУ було прийнято рішення при виведення із штатного розкладу посади оператора компютерного набору. 28.04.2016 року [PERSON] було ознайомлено з наказом про скорочення штату від 26.04.2016 р. №42. Відповідно до наказу від 30.06.2016 року №56-к її звільнили за п.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір розірвано у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Порушення ст. 49-2 КЗпП України щодо порядку вивільнення відсутнє. Розрахунок при звільненні проведений в день звільнення 30.06.2016 року з дотриманням вимог чинного законодавства. Документальне підтвердження прийняття на роботу двох операторів компютерного набору відсутнє. Відповідно до наданого для перевірки штатного розпису від 01.07.2016 року посада оператора компютерного набору відсутня. Документи (накази, розпорядження, заяви), які б підтверджували прийняття на зазначену посаду працівників не встановлено. Обовязки оператора компютерного набору покладено на менеджера зі збуту (а.с.14-20). Крім того, також спростовуються доводи позивача та її представника в частині порушення КП «ВРВКГ «Райводоканал вимог ч.1 ст. 43 та ч.ч. 1,3 ст. 252 КЗпП України при звільненні позивача. Так, дійсно, згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Також, п. 10 ч.1 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації: дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом. Крім цього, відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 252 КЗпП України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Згідно копії протоколу № 7 від 10.08.2011 року [PERSON] було прийнято до членів профспілки КП ВРВКГ «Райводоканал» (а.с.148). Згідно копії протоколу №14 від 02.12.2014 року [PERSON] було обрано членом профкому КП «ВРВКГ «Райводоканал» (а.с.149). Судом встановлено, що дійсно звільнення позивача з посади оператора компютерного набору відбулось без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації КП «ВРВКГ «Райводоканал», членом якого була [PERSON], та без згоди вищого виборного органу цієї професійної спілки. В судовому засіданні директор КП «ВРВКГ «Райводоканал» [PERSON] пояснив, що він дійсно не звертався до первинної організації профспілки та до вищого виборного органу цієї професійної спілки за відповідною згодою, в звязку з тим, що на підприємстві даних про обрання [PERSON] до профспілки КП «ВРВКГ «Райводоканал» та до членів вказаної організації не було. Відповідно до ч. 9 ст. 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 р., встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Таким чином, вищевказані вимоги встановлюють, що, навіть, якщо згода профкому на звільнення працівника до звільнення працівника не запитувалась, то вона може бути одержана пізніше. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 18 січня 2017 року було направлено запит до первинної профспілкової організації КП «ВРВКГ «Райводоканал» та Запорізької обласної організації профспілки працівників житлово комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення про надання згоди або відмову в наданні згоди на звільнення [PERSON] з посади оператора компютерного набору КП «ВРВКГ «Райводоканал», на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Згідно постанови Президії Запорізької обласної організації профспілки працівників житлово комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення №8 від 07.02.2017 року надана згода на звільнення оператора компютерного набору КП «ВРВКГ «Райводоканал», члена профкому КП «ВРВКГ «Райводоканал» [PERSON] за скороченням штатів (п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України) (а.с.170). Згідно копії протоколу № 1 від 06.02.2017 року засідання профкому КП «ВРВКГ «Райводоканал» надана згода на звільнення оператора компютерного набору КП «ВРВКГ «Райводоканал»» [PERSON] (а.с.174). Посилання представника позивача на той факт, що вказані згоди не мають юридичного значення, оскільки вони необґрунтовані, протирічать вимогам ч. 7 ст. 43 КЗпП України, які встановлюють, що обґрунтованою повинна бути лише відмова в наданні згоди на розірвання трудового договору. Згідно розяснень викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», із змінами та доповненнями, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди\~зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у\~відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника,\~які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Таким чином, на виконання вказаних вимог, під час розгляду вказаної цивільної справи, судом було встановлено, що на КП «ВРВКГ «Райводоканал» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників, в тому числі посади оператора компютерного набору, 0,5 ставки якої займала [PERSON], про наступне вивільнення позивач була попереджена більш ніж за два місяці, інших вакансій, які б могла зайняти [PERSON], з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду на підприємстві не було, на час її попередження про звільнення, [PERSON] залишалась працювати на підприємстві на посаді комірника - 0,5 ставки, однак через деякий проміжок часу, знаючи, що її буде звільнено з посади оператора компютерного набору, за власним бажанням написала заяву про звільнення з посади комірника, після звільнення [PERSON] на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України її посадові обовязки були розподілені між іншими працівниками відділу збуту. Таким чином, судом встановлено, що КП «ВРВКГ «Райводоканал» при звільнення [PERSON] з посади оператора компютерного набору на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, вимоги\~частини\~другої ст. 40, ст. 42, ст. 49-2 КЗпП України порушено не було. Вимоги ст. 43, ч.ч. 1,3 ст. 252 КЗпП України були виконані за ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду, що прямо передбачено ч.9 ст. 43 КЗпП України та п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 р. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підставі припинення трудового договору. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськраойнного суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Аналізуючи зібрані по справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, судом встановлено, що процедура звільнення [PERSON] з посади оператора компютерного набору на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України була проведена відповідачем на підставі вимог діючого законодавства про працю, а тому, відсутні законні підстави для поновлення [PERSON] на посаді оператора компютерного набору та стягнення оплати за час вимушеного прогулу, в звязку з чим, у позові їй слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed