Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 1,5541 га., укладеного 01 березня 2013 року між [PERSON] та ТОВ "АФ Колос 14", зареєстрованого 25 травня 2013 року та визнання недійсною його реєстрацію. Представник позивача вимоги підтримав та в судовому засіданні суду пояснив, що в 2012 році товариство уклало договір оренди земельної ділянки з відповідачем [PERSON], який відповідно зареєстрували. В квітня 2016 року товариству стало відомо, що відповідач [PERSON] уклав договір ореди земельної ділянки з ТОВ «АФ Колос» на цю ж земельну ділянку. Позивач і на даний час користується земельною ділянкою. Просив задовольнити позовні вимоги, визнати недійсним договір оренди землі, укладений між відповідачем [PERSON] та відповідачем ТОВ "АФ Колос 14", а також визнати недійсною його реєстрацію, оскільки спірний догвір було укладено під час дії договору, укладеного між товариством та [PERSON], дія якого завершується лише в грудні 2017 року. Представник відповідача ТОВ «АФ Колос 14» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що спірний договір було укладено відповідно до чинного законродавства. Договір позивача з [PERSON] не був належним чином зареєстровано, тому він є нікчемним. Крім того на момент укладення договору позивача з [PERSON], останній ще не був власником земельної ділянки, так як державний акт на його ім'я було виготовлено до укладення договору позивачем. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши думку учасників процесу та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Староосотської сільської ради, за межами населеного пункту, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 28 грудня 2012 року (а.с. 10,82). [PERSON] та ТОВ «Трейден Кепітал» 20 грудня 2012 року було укладено договір оренди землі №19/12, згідно якого було передано в оренду земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] -п.1 Договору, строком на 5 років- п.7 Договору. На договорі мається відмітка, що він зареєстрований відділом Держкомзему у Олександрівському районі за № 352050004004231 28 грудня 2012 року (а.с.7-8). Згідно Договору оренди землі №115 від 01 березня 2013 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «АФ Колос -14», в оренду, строком на 10 років, передається земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 87-88). Договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «АФ Колос -14» зареєстровано 10 травня 2013 року реєстраційною службою Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області (а.с.14). Відносини, що склалися між сторонами суд відносить до правовідносин, що виникають внаслідок укладання правочинів, у тому числі договору оренди земельної ділянки та земельних правовідносин щодо захисту прав на землю, та вважає за необхідне керуватися главою 16 ЦК України «Правочини», ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків , що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» - орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законодавством вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі», який діяв на момент укладення договору оренди землі №19/12 від 20 грудня 2012 року - договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 20, цього ж Закону - укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Таким чином позивач, уклавши з [PERSON] договір ореди землі №19/12 від 20 грудня 2012 року, повинен був здійснити його державну реєстрацію, з моменту якої у нього виникло б право оренди земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача вказував на те, що договів оренди землі №19/12 від 20 грудня 2012 року був зареєстрований належним чином, що підтверджується відміткою на самому договорі, а саме, що він зареєстрований 28 грудня 2012 року відділом за № 352050004004231 (а.с.7-8) та інформацією від 24 травня 2016 року, яку надано з відділу Держгеокадастру (а.с.29). Однак вищезаначені пояснення представника позивача та інформація відділу Держгеокадастру спростовуються відповіддю в.о. начальника Відділу Держгеокадастру від 09 червня 2017 року, згідно якої реєстрація договорів оренди землі з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року здійснювалася Відділом Держкомзему у Олександрівському районі і останній реєстраційний номер, за яким зареєстровано останній договір оренди землі 28 грудня 2012 року закінчується цифрами 4219. Після реєстрації даного договору оренди - реєстрація інших договорів не здійснювалася. В Книзі записів про державну реєстрацію договору оренди землі відсутні реєстрація договору за № 352050004004231 від 28 грудня 2012 року (а.с.245). Крім того, якби договір оренди землі № 19/12 від 20 грудня 2012 року був належним чином зареєстрованим, то реєстраційна служба Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області не змогла б здійснити реєстрацію оспорюваного договору (а.с.14). Таким чином суд вважає, що договір оренди землі №19/12 від 20 грудня 2012 року не був зареєстрований належним чином, а отже позивач не набув права оренди земельної ділянки, оскільки таке право виникало з дня його державної реєстрації відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, як вбачається з довіки ТОВ «АФ Колос -14», з 2013 року [PERSON] нараховувалася та виплачувалася орендна плата згідно договору оренди землі №115 від 01 березня 2013 року (а.с.54), що спростовує пояснення представника позивача, що земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] належна [PERSON], знаходиться в їх користуванні. Договір оренди землі №115 від 01 березня 2013 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «АФ Колос -14», відповідає вимогам ст.14, ст.15, ст.16, ст. 17, ст.19 Закону України «Про оренду землі», які діяли на момент його укладення. Згідно ч.2, п. «в» ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється також шляхом визнання угоди недійсною. Оскільки позивач не зареєстрував належним чином договір оренди землі №19/12 тому він не набув права оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] за даний договором оренди землі , а отже у нього відсутнє право вимагати визнання договору оренди землі №115 від 01 березня 2013 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «АФ Колос -14» недійсним і тому, позов задоволенню не підлягає. Також, оскільки позовна вимога щодо визнання оспорюваного договору недійсним з вищенаведених підстав не підлягає задоволенню, тому не підлягає задоволенню і вимога щодо визнання недійсною його державної реєстрації. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позов залишено без задоволення, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору необхідно покласти за його рахунок. Крім того, так як позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір за 1 вимогу немайнового характеру, тоді як у позові заявлено 2 позовні вимоги немайнового характеру (визнання недійсним договору оренди та визнання недійсною державної реєстрації договору), суд вважає за необхідне достягнути з позивача судовий збір за 1 вимогу немайнового характеру у розмірі 1378 грн.00 коп.

Outcome: approved