Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 18.12.2013 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Попівської сільської ради Липовецького району 14.02.2000 року, зареєстрованим в реєстрі за №12, відповідно до якого спадкодавець розпорядилась усім своїм майном, заповівши його на ім'я позивача [PERSON]. Інший спадкоємець, який має право на обовязкову частку у спадщині [PERSON] відмовився від неї, подавши заяву відповідного змісту. До складу спадкової маси, поміж іншого майна, увійшов житловий будинок із погосподарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Попівка, Липовецького району Вінницької області по вулиці Незалежності (колишня Леніна), 16. Позивач протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця прийняв спадщину шляхом подачі заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус йому відмовив, мотивуючи відмову тим, що даний будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, тому встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю нотаріусу не представляється можливим. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а таке його право оспорюється, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, проте представник надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а розгляд справи здійснювати у його та позивача відсутності. Представник відповідача сільський голова Попівської сільської ради Липовецького району в судове засідання також не з'явився, в заяві, яку адресував суду вказав про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, просив справу розглянути без участі представника сільської ради. У відповідності до ч.2\~ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. 18.12.2013 року померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть (а.с. 5). Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів Спадкової справи, які були витребувані судом було з'ясовано, що за життя [PERSON] вчинила заповіт 14.02.2000 року, відповідно до якого заповіла усе належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, позивачу [PERSON] (а.с.6). Вказаний заповіт був посвідчений 14.02.2000 року секретарем виконавчого комітету Попівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №12. 09.08.2001 року [PERSON] зробила особисте розпорядження відповідно до якого заповіла належний їй на праві особистої власності сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Поділля» серія ВН №0108332 своєму синові [PERSON] Заповіт був посвідчений секретарем Попівської сільської ради 09.08.2001 року та зареєстрований в реєстрі за №51. Згідно правил ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Судом встановлено, що за життя спадкодавця заповіти не змінювались та не скасовувались, а заповіт, що був складений пізніше скасував попередній лише частково. Аналізуючи матеріали Спадкової справи судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористався позивач [PERSON] та син спадкодавця [PERSON], будучи спадкоємцями за заповітом та подавши в межах шестимісячного строку заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини. Син спадкодавця - [PERSON], будучи спадкоємцем, що має право на обов'язкову частку у спадщині, від неї відмовився, про що надав заяву відповідного змісту. 04.11.2016 року постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області позивачу було відмовлено у видачі на його ім'я Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок із погосподарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Попівка, Липовецького району Вінницької області по вулиці Незалежності (колишня Леніна), 16. Відмова нотаріуса була мотивована тим, що даний будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, отож встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю не представляється нотаріусу можливим. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Норма\~ст. 392 ЦК України\~вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що 23 серпня 2015 року в місті Вінниця [PERSON] помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції складено відповідний актовий запис № 87 та видано свідоцтво про смерть серія І-АМ № 330737 ( а. с. 5). Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 04.07.1990 року, житловий будинок за адресою: с. Попівка, Липовецького району Вінницької області, вул. Незалежності (колишня Леніна), 16, належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого вказано [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідок виданих виконавчим комітетом Попівської сільської ради Липовецького району №02-10/354, 02-10/356 від 11.11.2016 року, за [PERSON] Савівною зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований в с. Попівка, Липовецького району Вінницької області по вулиці Незалежності (колишня Леніна), 16. Вказаний житловий будинок мав статус колгоспного двору, членом та головою якого станом на 15.04.1991 року була лише [PERSON], інших членів колгоспного двору не було, а.с.9-10. За правилами ст.ст.\~120,\~121,\~123 ЦК УРСР\~у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.\~\~\~\~ У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.\~\~\~\~\~\~ Аналізуючи здобуті у справі докази судом встановлено, що членами колгоспного двору в житловому будинку №16, який розташований в с. Попівка, Липовецького району Вінницької області по вулиці Незалежності (колишня Леніна), станом на 15.04.1991 року була лише [PERSON], яка не втратила права в майні. Після смерті [PERSON] спадщину успадкував позивач в порядку визначеному законодавцем, однак таке його право не визнається. За правилами\~ст.1268 ч.5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами в контексті правових норм предмета регулювання спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Крім цього, відповідач позов визнав. На підставі ч.4\~ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі На підставі викладеного та

Outcome: approved