Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу позивачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, а також про стягнення з відповідача сплаченого судового збору у сумі 1907,83 грн., посилаючись на такі обставини. 22 листопада 2005 року сторони уклали кредитний договір №05/11/2005/840-К/737, відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 16500,0 доларів США строком до 60 місяців зі сплатою 10% річних за користування кредитними коштами із цільовим використанням: на придбання транспортного засобу марки „BMW 525", 2001 року випуску, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором. В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. п. 2.1, 2.2 кредитного договору, Банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір застави, та з [PERSON] договір поруки №05/11/2005/840-П/737. Відповідно до п. 1 договору застави, виконання зобов'язань за кредитним договором, застовадавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу автомобіль марки „BMW 525", 2001 року випуску. Відповідно до договору поруки поручитель - [PERSON] поручився за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань у повному обсязі. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 25 грудня 2013 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором на загальну суму 23868,81 долари США, що за курсом НБУ складає 190783,40 гривень. На підставі цього позивач вимагає звернути стягнення на предмет застави за шляхом продажу на публічних торгах з метою задоволення вимог за кредитним договором, і судових витрат на розгляд справи. У наступному судовому засіданні позивачем був змінений предмет позову з звернення стягнення на предмет іпотеки на стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] суми боргу за кредитним договором, відсотків за користування коштами, пені за користування коштами, штрафу, а також судових витрат на розгляд справи в рівних частках з кожного. Посилаючись на те, що предмет застави - автомобіль, зі слів [PERSON], згорів, але заборгованість за кредитним договором залишилась. Представник позивача надав до суду заяву про підтримання позовних вимог, слухання справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити ПАТ КБ «Надра» у задоволені позовних вимог та застосувати строки позовної давності. Обґрунтовуючи свою позицію тим, що цивільним законодавством визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - строк позовної давності (ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність тривалістю в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору № 05/11/2005/840-К/737 від 22.11.2005 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], банк надає позичальнику кредит строком на 60 місяців. Таким чином, термін дії Кредитного договору закінчився 19.11.2010 року (п. 3.4.4 Кредитного договору). Виходячи з вищезазначених норм законодавства, 19.11.2010 року розпочався перебіг строку позовної давності, який закінчився 19.11.2013 року. З позовною заявою до суду ПАТ КБ «Надра» звернувся лише 11.01.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності. За таких обставин [PERSON] вважає, що позовна заява ПАТ КБ «Надра» не підлягає задоволенню у зв'язку із закінченням строків позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із відмовою в задоволенні позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Судом встановлено, що 22 листопада 2005 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (зараз - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») та [PERSON] був укладений кредитний договір №05/11/2005/840-К/737, відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 16500,0 доларів США строком до 60 місяців зі сплатою 10% річних за користування кредитними коштами із цільовим використанням: на придбання транспортного засобу марки „BMW 525", 2001 року випуску, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором. В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. п. 2.1, 2.2 кредитного договору, Банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір застави, та з [PERSON] договір поруки №05/11/2005/840-П/737. Відповідно до п. 1 договору застави, виконання зобов'язань за кредитним договором, застоводавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу автомобіль марки „BMW 525", 2001 року випуску. Відповідно до договору поруки [PERSON] виступив поручителем та зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору, в тому повернення суми кредиту, нарахованих процентів, комісій та неустойки (штрафу, пені) та витрат банку пов'язаних із стягненням заборгованості. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 25 грудня 2013 року існує прострочена заборгованість за кредитним договором № 05/11/2005/840-К/737 від 22 листопада 2005 року у розмірі 23868,81 доларів США, що на день НБУ складає 190783,40 гривень, що складається з: - заборгованість по тілу кредиту - 10618,94 доларів США, що на день НБУ складає 84877,19 грн.; - заборгованість за відсотками - 5473,30 доларів США, що на день НБУ складає 43748,09 грн.; - штраф за порушення виконання умов договору - 1650,00 доларів США, що на день НБУ складає 13188,45 грн.; - пеня за прострочення сплати кредиту - 2392,86 доларів США, що на день НБУ складає 19126,13 грн.; - заборгованість по комісії - 3733,71 доларів США, що на день НБУ складає 29843,54 грн. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, подана позовна заява ґрунтується на вимогах чинного законодавства та договорів про надання кредиту, договору застави та договорі поруки. При цьому, суд має при ухваленні рішення застосувати положення глави 19 Позовна давність Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність тривалістю в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору (пунктами 3.4.3) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі 400,0 доларів США та в строки з 1 по 7 число поточного місяця, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Згідно позиції Верховного Суду України, викладено в постанові суду від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 1 по 7 число кожного поточного місяця, проценти нараховуються за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360), то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як встановлено судом, відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом 04.03.2008 року (згідно розрахунку заборгованості від 25.12.2013 року а. с. 13-14), у зв'язку із чим з цієї дати по 25.12.2013 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 23868,81 доларів США, що на день НБУ складає 190783,40 гривень. Платіж, який в останнє був сплачений відповідачем, відбувся 04.03.2008 року. За цим платежем черговий щомісячний платіж згідно договору мав бути сплачений до 07 квітня 2008 року, але відповідач порушив умови договору і не сплатив черговий платіж. Тобто з цього часу починається перебіг позовної давності за цим платежем. Останній платіж мав відбутися по 07 грудня 2010 року. Тобто з 08 грудня 2010 року почався перебіг позовної давності за останнім платежем. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом 16 січня 2014 року, тобто з пропуском строків позовної даності. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 31 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Враховуючи обставини справи, суд має застосувати строки позовної давності та відмовити у позові.

Outcome: dismissed