Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь [PERSON] в її інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 130 538,20 грн., пеню в сумі 1887, 77 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 12000 грн., зазначивши в позові, що 29 червня 2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки і «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , рухаючись на перехресті вулиць Нагірна та Довганюка у м. Бердянськ, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень [INFO] помер в лікарні. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу АМ/9667599 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 28 жовтня 2019 року на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - [PERSON] , дружини загиблого - [PERSON] , та неповнолітнього сина загиблого - [PERSON] , 2013 року народження. В результаті чого в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зареєстровано страхову справу № 19-08-9870. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 200 000,00 грн., з яких: 50 076,00 грн. - моральна шкода, 150 228,00 грн. (149 924,00 грн. - сума в межах страхового ліміту) - відшкодування на утримання неповнолітньої дитини. Страховою компанією здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 69 461,80 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 076,00 грн.; відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 19 385,80 грн. Наступні виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблого у розмірі 130 538,20 грн. страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі, які будуть сплачуватись у період з червня 2020 року по лютий 2027 року. Вказане рішення страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітніх дітей загиблого суперечить положенню ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на наступне. Статтею 36.2 Закону передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто, вказана норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст.27.2 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Таким чином, нормою ст.27.2 Закону встановлено мінімальний розмір страхового відшкодування на утримання в розмірі 36 мінімальних заробітних плат, який страховик може оплатити одноразово чи в кілька етапів, але виключно у передбачений ст.36.2 Закону 90-денний строк. Однак, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» всупереч ст.27.2 та 36.2 Закону здійснено виплату страхового відшкодування на утримання дитини одноразово у розмірі 19 385,80 грн., що є незаконним, оскільки вказана сума є меншою ніж 36 мінімальних заробітних плат. Згідно з ст.2.1 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми нього Закону. Частиною 1 статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами. Однак, ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відтак саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. Більше того, положеннями ЦК України передбачається загальний порядок відшкодування шкоди безпосередньо особами, що її завдали, тоді як Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок виплати саме страхового відшкодування спеціальним суб`єктом господарювання - страховою компанією та регламентує відносини між ним та особами, які мають право на таке відшкодування. Таким чином мають місце порушення вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", недотримання засад ЦК України, а саме справедливості та розумності. Позивач не оспорює суму страхового відшкодування, а просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування однією виплатою у зв`язку із вище наведеним та тим, що позивач представляє інтереси неповнолітньої дитини, яка є непрацездатною, тому потребує постійної матеріальної допомоги, якої остання позбулась у зв`язку із втратою годувальника. Зважаючи на те, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше 90 днів, а потерпілі так і не отримала належного страхового відшкодування в результаті втрати годувальника, страховик на підставі п.36.5 Закону зобов`язаний сплатити потерпілій пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі наведеного, є законні підстави для стягнення з відповідача пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 11.06.2020 року по 15.07.2020 року у розмірі 1 887,77 грн., та 12000,00 гривень витрат на правову допомогу. Представник відповідача Стрельбицький П.В. в порядку ст. 178 ЦПК України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що ПАТ «НАСК «Оранта» належним чином виконує свої зобов`язання, які передбачені Законом № 1961-ІV, і на момент звернення до суду не порушувало прав і законних інтересів позивача. Відповідач щомісячними платежами згідно графіку виплат відшкодував Позивачу 24299,80 гривень із 149924 ,00 гривень страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. Відповідач продовжує щомісячно виплачувати Позивачу по 1638,00 гривень згідно із вимогами законодавства України. Відповідач при відшкодуванні шкоди, заподіяної смертю потерпілого, керується нормами Цивільного кодексу України виключно з тих підстав, що до них відсилає п. 27.2 ст. 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім цього, стаття 1202 Цивільного кодексу України закріплює порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Частиною 1 встановлено, що відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Правомірність рішення і дій ПАТ «НАСК «ОРАНТА» щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, його утриманцю щомісячними платежами до досягнення ним 18-річного віку підтверджується практикою Верховного Суду. Верховний Суд у пункті 4 постанови від 17 липня 2018 року (справа №1552/6877/16-к) зазначив, що при врегулюванні питань про здійснення страхової виплати утриманцям потерпілого серед джерел права і актів застосування слід використовувати ст. 1200 Цивільного кодексу України. Наведена вище правова позиція повністю узгоджується із висновками та рішеннями по суті Запорізького апеляційного суду (постанова від 23.08.2019 року) та Верховного Суду (постанова від 05 лютого 2020 року) у справі 326/440/19. Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у розділі «Нормативно - правове обґрунтування» зазначив: «У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та п. 36.2 статті 36 Закону № 1961-ІV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами». В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача (за станом на час розгляду справи) суму страхового відшкодування однією виплатою у сумі 115 796, 20 грн., пеню та проценти в сумі 1887, 77 грн., та судові витрати на суму 15000 грн. В судовому засіданні представник позивача заперечив проти позову за викладеними у поясненнях на позов обставинами. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. 29 червня 2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки і «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , рухаючись на перехресті вулиць Нагірна та Довганюка у м. Бердянськ, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень [INFO] помер в лікарні. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу АМ/9667599 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Постановою слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Гапєєва В.І. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019080130001719 від 29.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої смертельно травмовано [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину. 28 жовтня 2019 року на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - [PERSON] , дружини загиблого - [PERSON] , та неповнолітнього сина загиблого - [PERSON] , 2013 року народження. В результаті чого в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зареєстровано страхову справу № 19-08-9870. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 200 000,00 грн., з яких: 50 076,00 грн. - моральна шкода, 150 228,00 грн. (149 924,00 грн. - сума в межах страхового ліміту) - відшкодування на утримання неповнолітньої дитини. Страховою компанією здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 69 461,80 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 076,00 грн.; відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 19 385,80 грн. Наступні виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблого у розмірі 130 538,20 грн. страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі, які будуть сплачуватись у період з червня 2020 року по лютий 2027 року. Відповідно до ч.2 ст.4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Таким чином, при вирішенні питання щодо застосування норм ЦК чи інших законів, суд повинен виходячи з положень ст. 4 ЦК України керуватися вимогами основного акту цивільного законодавства. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі. Визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відносини у сфері обов`язкового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює закон № 1961 - ІV За вимогою статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплені у книзі п`ятій - зобов`язальне право, главі 82 - відшкодування шкоди, розділі 2 - відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1200 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1200 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, в сою чергу, надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Законодавець визначивши такий спосіб відшкодування шкоди дитині, яка втратила утримання, передбачив саме триваючий спосіб виплати відшкодування виходячи з нагальних та триваючих потреб дитини для забезпечення її існування до моменту, коли вона саме зможе себе забезпечити. В іншому випадку, одночасна виплата такого відшкодування не може гарантувати відповідне утримання та забезпечення дитини до досягнення нею повноліття. Суд приходить до висновку, що страхова компанія у чіткій відповідності до вказаної норми закону визначила загальний розмір вказаного відшкодування, який позивачем не оспорюється, і правомірно визначила розмір щомісячних платежів з розрахунку виплати всієї суми відшкодування на час досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 612, 979, 1200, 1202 ЦК України, ст.ст. 2, 22, 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст. 1, 8, 9, 20, 36 Закону України «Про страхування»,

Outcome: dismissed