Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на ті обставини, що 25 січня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Дошлюбне прізвище позивачки - "[PERSON]". Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин слугувало те, що сторони мають різні погляди на життя та ведення побуту, відсутнє взаєморозуміння. Через постійні конфлікти та суперечки спільне життя сторін не склалося. З цього приводу встановилися неприязнені стосунки, були втрачені почуття любові та поваги. Сторони не мешкають разом з 2014 року, не ведуть спільного господарства. Сім'я носить формальний характер, розпалася остаточно і відновлювати її недоцільно, так як належної сім'ї сторони не створили і вже створити не можуть. 03 вересня 2016 року сторони спільно подали заяву про розірвання шлюбу до відділу реєстрації актів цивільного стану до Центрального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, але 04 жовтня 2016 року [PERSON] до відділу РАЦС не з'явився, в зв'язку з чим позивачка вимушена була звернутися до суду для вирішення даного питання. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, без застосування засобів технічної фіксації. Не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суд не повідомив. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивачки, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. У зв'язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі з 25 січня 2008 року. Шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області серія [NUMBER] від 25 січня 2008 року, актовий запис № 07 (а.с. 15). Дошлюбне прізвище позивачки - "[PERSON]". Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин слугувало те, що сторони мають різні погляди на життя та ведення побуту, відсутнє взаєморозуміння. Через постійні конфлікти та суперечки спільне життя сторін не склалося. З цього приводу встановилися неприязнені стосунки, були втрачені почуття любові та поваги. Сторони не мешкають разом з 2014 року, не ведуть спільного господарства. Сім'я носить формальний характер, розпалася остаточно і відновлювати її недоцільно, так як належної сім'ї сторони не створили і вже створити не можуть. 03 вересня 2016 року сторони спільно подали заяву про розірвання шлюбу до відділу реєстрації актів цивільного стану до Центрального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, але 04 жовтня 2016 року [PERSON] до відділу РАЦС не з'явився, в зв'язку з чим позивачка вимушена була звернутися до суду для вирішення даного питання. Збереження та подальше існування шлюбних відносин позивачка вважає неможливим, оскільки сторони, не підтримують та вже не будуть підтримувати шлюбні відносини. Спору щодо розподілу майна сторони не мають. На примирення позивач не погоджується, наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що за таких обставин сім'я не може бути відновлена, шлюб носить формальний характер, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, то вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позов слід задоволити та розірвати шлюб між сторонами, оскільки вони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди на життя, втратили почуття любові й поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені та поновлені бути не можуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved