Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до Рівненського міського суду з позовом, в якому просить з врахуванням заяви про збільшенння позовних вимог визнати незаконними та скасувати накази по установі №45 о/с від 29.04.2016 «Про покарання [PERSON]», №1 о/с-16 від 06.05.2016 «Про покарання завідувача канцелярії [PERSON] за неналежне виконання функціональних обов'язків», №3 о/с-16 від 10.05.2016 «Про реалізацію наказу Городищенської виправної колонії (№96) від 06. 05.2016 №1 о/с-16», № 16 о/с-16 від 10.08.2016 року «Про покарання», № 71 о/с від 10.08.2016 «По особовому складу», поновити на роботі на посаді завідувача канцелярії Городищенської виправної колонії державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№96) з 10 серпня 2016 року, зобов'язати відповідача виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 63462,87 грн., починаючи з 10 серпня 2016 року по день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень. В обґрунтуванні заявлених позивних вимог покликається на обставини, викладенні в позовній заяві. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON]. позовні вимоги позивача підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві та додатково пояснили суду, що з часу поновлення позивача на роботі в 2012 році адміністрація колонії штучно створила підстави для повторного звільнення позивача з посади. Згідно із наказом №45 о/с від 29.04.2016 року їй оголошено догану за надання до суду для огляду журналів вхідної та вихідної кореспонденції, на що дозвіл начальника установи не надавався. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015 р., які обмежують видачу справ у тимчасове користування працівникам структурних підрозділів установи та п.4.2.1 наказу ДПтС України 109 від 29.02.2012 року, формування справ - це групування виконаних документів у справи відповідно до номенклатури справ. А п.п. 4.2.2 - 402.14 визначено перелік документів, які формуються у справи, тому прослідковується, що журнали вхідної та вихідної кореспонденції не є справами і витребовувались справи не позивачем, а судом. Згідно із наказом №3 о/с-16 від 10.05.2016 позивачу оголошена догана за порушення функціональних обов'язків. Наказ виданий на виконання пункту 1 наказу №1 о/с-16 від 06.05.2016 року за ненадання керівнику установи документів, які ніби то надійшли по електронній пошті з управління ДПтС 07.04.2016 року за вихідними №№ 19/18/1697 та 19/18/1698. Вважають, що посадова інструкція завідувача канцелярії, затверджена начальником установи 01.10.2015 року, не передбачає обов'язку завідувача працювати за комп'ютером, приймати електронну пошту. Згідно із наказом №16 о/с -16 від 10.08.2016 року на неї накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за неналежне виконання функціональних обов'язків, що виразилось у втраті та підмінні службової документації. Вважають, що для застосування до позивача дисциплінарного стягнення пропущенні строки, передбаченні ст. 148 КЗпП України. Відповідно до наказу №71 о/с від 10.08.2016 року позивач звільнена з посади завідувача канцелярії виправної колонії з 10.08.2016 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, п.3 ст. 40 КЗпП України. Вважають, що наказ є безпідставним. Просять суд задоволити позовні вимоги позивача в повному обсязі, скасувати вище зазначені накази, поновити позивача на роботі, стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу, що розпочався з 10 серпня 2016 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі в розмірі 63462,87 грн. та моральну шкоду, яку позивач зазнала через повторне звільнення її з роботи з тих же підстав, штучно створених дисциплінарних проступків і дисциплінарних стягнень, в розмірі 100 000,00 грн. Представники відповідача Анікіна М.Ю. та Дмитрук І.М., в судовому засіданні, позовні вимоги позивача не визнали з підстав зазначених у заяві про застосування строку позовної давності та письмових поясненнях по справі. Просять суд застосувати строки позовної давності щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів по установі №45 о/с від 29.04.2016 «Про покарання [PERSON]», №1 о/с-16 від 06.05.2016 «Про покарання завідувача канцелярії [PERSON] за неналежне виконання функціональних обов'язків», №3 о/с-16 від 10.05.2016 «Про реалізацію наказу Городищенської виправної колонії (№96) від 06. 05.2016 №1 о/с-16». Пояснили суду, що позивач не мала права без погодження начальника установи надавати до суду для огляду журнали вхідної та вихідної кореспонденції. Щодо ненадання керівнику установи документів, які надійшли по електронній пошті з управління ДПтС 07.04.2016 року за вихідними №№ 19/18/1697 та 19/18/1698 позивач свідомо видалила документи, що надійшли по електронній пошті. Звільнили наказом по особовому складу на підставі наказу №16 о/с -16 від 10.08.2016 року про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення за неналежне виконання функціональних обов'язків, що виразилась у втраті та підмінні службової документації. В задоволенні позову просять відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представників позивача [PERSON],[PERSON], представників відповідача Дмитрука І.М., Анікіну М.Ю., дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного: Судом встановлено, що позивач була поновлена на роботі наказом №61від 19.10.2012 року на підставі рішення Рівненського міського суду від 08.10.2012 по справі №1715/9101/12. Наказом №45 о/с від 29.04.2016 «Про покарання [PERSON]» позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання посадових обов'язків, а саме - надання до суду для огляду журнали вхідної та вихідної кореспонденції, без дозволу начальника установи. Відповідно до п. 255 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. №1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади», пункту 14, загальних положень пункт 5, глави 3, розділу ІV наказу Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року №1000/5 та п. 4.3.4. наказу ДПтС України від 29.02.2012 року №109 видача справ у тимчасове користування працівникам структурних підрозділів установи здійснюється з дозволу керівника структурного підрозділу, в якому було сформовано справу, іншим установам - з письмового дозволу керівника установи. В судовому засіданні встановлено, що завідувач канцелярії [PERSON], до функціональних обов'язків якої безпосередньо входить контроль за дотриманням документообігу в установі та виконання вимог п. 1.6. наказу ДПтС України від 29.02.2012 року №109., звернулася до Рівненського міського суду з клопотанням від 28 березня 2016 року про витребування у відповідача наступних доказів: оригінали договорів, журнали реєстрації договорів, штатний розпис, подання на засідання балансової комісії щодо зняття з неї надбавки за високі досягнення в праці, наказ ГВК (№96) від 01.07.2015 №159, журнали вхідної та вихідної кореспонденції за 2015-2016 роки, Наказ ДДУПВП від 23.11.2007 №305, наказ ДПтС України від 29.02.2012 № 109. З пояснень представника відповідача по даній справі Воронко О.В. судом ухвали щодо відповідного клопотання винесено не було, клопотання задоволене лише частково, а саме, зобов'язано відповідачів надати оригінали документів: журнали реєстрації договорів, штатний розпис, журнали вхідної та вихідної кореспонденції за 2015-2016 роки. В супереч відповідного зобов'язання суду відповідачами надано лише журнали реєстрації договорів та штатний розпис, які вони надали за дозволом начальника установи. Стосовно надання журналів вхідної та вихідної кореспонденції за 2015-2016 роки відповідачі не могли їх надати суду тому, що завідувач канцелярії відмовилась їх надавати відповідачам та без відповідних на це дозволів та з використанням службового становища у власних інтересах надала їх самостійно. З огляду на наведене, суд вважає, що наказ №45 о/с від 29.04.2016 року винесений відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства щодо застосування дисциплінарного стягнення до позивача по даній справі, тому позовні вимоги в частині скасування вказаного наказу до задоволення не підлягають. Наказом №1 о/с-16 від 06.05.2016 «Про покарання завідувача канцелярії [PERSON] за неналежне виконання функціональних обов'язків», №3 о/с-16 від 10.05.2016 «Про реалізацію наказу Городищенської виправної колонії (№96) від 06.05.2016 №1 о/с-16», питання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності відкладене до виходу останньої з відпустки, а наказом від 10 травня 2016 року оголошено догану. Згідно п. 2.2 та п.2.3 Посадової інструкції завідувача канцелярії №59 від 01.10.2015 року затвердженої начальником Городищенської виправної колонії УДПтС України в Рівненській області (№96), завідувач канцелярії організовує документообіг установи: облік вхідної вихідної кореспонденції; формування справ їх зберігання, перегляд, знищення, готує документи, що надійшли до установи, для подання їх на доповідь начальнику установи, першому заступнику начальника установи, заступникам начальника установи. Згідно п. 2.7. здійснює контроль за виконанням у встановленні строки доручень вказівок, вимог керівництва управління ДПтС України в Рівненській області, Головного управління юстиції України, Прокуратури, обласної Державної адміністрації в Рівненській області та інших органів, відомств. Відповідно до п. 4 Посадової інструкції завідувача канцелярії №59 від 01.10.2015 року затвердженої начальником Городищенської виправної колонії УДПтС України в Рівненській області (№96) завідувач канцелярії несе відповідальність: за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, що передбачені цією інструкцією; за недостовірність даних, які подаються керівництву установи; за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, інструкції з охорони праці, протипожежної безпеки і виробничої санітарії; за порушення дисципліни та законності, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності. В судовому засіданні встановлено, що 07 квітня 2016 року до Городищенської виправної колонії (№96) з управління ДПтС України в Рівненській області на електронну пошту "Koma-Mail" були надіслані два документи від 07.04.2016 року за вихідними номерами 19/18/1697 та 19/18/1698. Також, відповідні документи були направлені на особисту електронну пошту старшого інспектора групи контрольно-аналітичної роботи Ковальчук О.В. про, що в той же день вона повідомила начальника установи. В документі від 07.04.2016 року №19/18/1697 містилась інформація про час проведення тижневої оперативної наради керівного складу управління в селекторному режимі та перелік питань, що будуть розглядатись на відповідній нараді. На оперативній нараді керівного складу установи що відбулась 12.04.2016 року начальник установи запитував завідувача канцелярії [PERSON], яка безпосередньо відповідає за прийом відповідної пошти, чому вона не надала вищезгадані документи в роздрукованому вигляді йому на розгляд та чи взагалі надходили відповідні документи на електронну пошту "Koma-Mail" до канцелярії установи, на що вона доповіла, що документи від 07.04.2016 року за вихідними номерами 19/18/1697 та 19/18/1698 в установу не надходили. Позивачем було надане письмове пояснення в якому вона повідомила про відсутність відповідних документів. Нею також було повідомлено, що в результаті здійсненого телефонного дзвінка до працівника управління, який направляв вище вказані документи їй він повідомив, що направляв документи лише на особисту електронну пошту Ковальчук О.В. Дана інформація суперечить зібраним документам, адже як видно з «скріншота робочого вікна» було відправлено три документа №19/18/1698 від 07.04.2016 року, №19/18/1697 від 07.04.2016 року та № 15/1-59/163 від 07.04.2016 року, останній який завідувач канцелярії роздрукувала та зареєструвала в день надходження про що свідчить її підпис у відповідному журналі, а тому суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу №1 о/с-16 від 06.05.2016 «№3 о/с-16 від 10.05.2016 з підстав його необґрунтованості, Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється у три роки, а в ст. 253 даного Кодексу зазначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, також відповідно до ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. До Рівненського міського суду Рівненської області [PERSON] звернулася лише 07 вересня 2016 року чим пропустила спеціальні строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів передбачених статтею 233 Кодексу законів про працю України. У відповідності до ч.3, ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже, пропущення тримісячного строку звернення до суду без поважних причин є підставою для відмови у позові. За загальним правилом, встановленим ст. 127 Цивільного процесуально кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] в позовній заяві не порушує питання про поновлення пропущених строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів, а тому цим підтверджується той факт, що строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів пропущені позивачем без поважних причин. Наказом установи №16 о/с -16 від 10.08.2016 року «Про покарання», було накладено дисциплінарне стягнення на позивача у виді звільнення з роботи, яке стало можливим внаслідок порушення трудової дисципліни та неналежне виконання посадових обов'язків позивачем, що виразилось у втраті та підмінні службової документації. Відповідно до п. 3.3 та 3.4. Посадової інструкції завідувача канцелярії №59 від 01.10.2015 року затвердженої начальником Городищенської виправної колонії УДПтС України в Рівненській області (№96), завідувач канцелярії порушує перед начальником установи питання про призначення службового розслідування за фактами: втрат службових документів, порушень виконавчої дисципліни працівниками установи та притягнення винних осіб до відповідальності згідно з чинним законодавством, та брати участь у службових розслідуваннях, у встановленому порядку вимагати від працівників письмових пояснень щодо фактів втрат службових документів, причин порушення виконавчої дисципліни. Судом встановлено, що 04.08.2016 року службою доставки «Нова пошта» на адресу Рівненський район, с. Городище, ВК-96, на ім?я начальника установи Луцука Ю.Ю. надійшов пакет. Даний пакет було відкрито 05.08.2016 року в службовому кабінеті начальника Городищенської виправної колонії (№96), в присутності майора внутрішньої служби Красновського О.В., майора внутрішньої служби Брончука І.В., майора внутрішньої служби Пуліна В.І., майора внутрішньої служби Бабака С.В. та Боднара Я.М. У вказаному пакеті знаходився журнал Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№96) за №756 «Обліку реєстрації наказів, вказівок, рішень колегії (ДПтСУ, МЮУ, інші інстанції)» та записка наступного змісту: «Шановний керівник! Знайшли журнал, вирішили повернути, можливо він потрібен для роботи». У зв'язку з тим, що під час проведення перевірки завідувач канцелярії [PERSON] давати письмові пояснення, а також відповіді на додаткові питання відмовилась, з метою перевірки наявності або відсутності журналу №756 «Обліку реєстрації наказів, вказівок, рішень колегії (ДПтСУ, МЮУ, інші інстанції)», в кабінеті канцелярії, відповідно до доручення начальника установи, комісійно було проведено вилучення службової документації, а саме: журнал №756 «Обліку реєстрації наказів, вказівок, рішень колегії (ДПтСУ, МЮУ, інші інстанції)», журнал №01-24 (01-15) «обліку журналів, картотек та закінчених провадженням справ». В результаті звірки двох журналів під одним і тим же номером, а саме №756 «Обліку реєстрації наказів, вказівок, рішень колегії (ДПтСУ, МЮУ, інші інстанції)» було виявлено значну кількість вхідних номерів зареєстрованих наказів, які не співпадають, а деякі з них взагалі відсутні (копії сторінок журналів додаються). Також відсутні підписи осіб, які отримали вхідні документи (накази), хоча аналізуючи журнал який надійшов до установи «Новою поштою» містить перелік нумерації всіх зареєстрованих наказів та підписів співробітників установи на яких були розписані дані документи керівником Городищенської виправної колонії (№96), а тому суд вважає, що оспорюваний позивачем наказ №16 о/с -16 від 10.08.2016 року «Про покарання» винесений відповідачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки наявні факти порушення позивачем трудової дисципліни. Підставою для прийняття наказу від 10.08.2016 №71 о/с-16 «По особовому складу», був виданий наказ №16 о/с -16 від 10.08.2016 року, який було видано відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України, тому що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення: 1/догана, 2/звільнення. Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України, є порушення трудової дисципліни. Згідно п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку, порушення трудової дисципліни, за яке передбачається стягнення, визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 151 КЗпП України якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачем не оспорювались. Отже наказ від 10.08.2016 №71 о/с «По особовому складу» виданий у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги про поновлення на роботі на посаді завідувача канцелярії Городищенської виправної колонії державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№96) з 10 серпня 2016 року, зобов'язання відповідача виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 серпня 2016 року по день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі до задоволення не підлягають. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що для відшкодування моральної шкоди за правилами ст.1166 та ст.1167 ЦК України необхідно обов'язково з'ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю ) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача у даній справі обов'язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем, з обґрунтуванням розміру компенсації. Крім того відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушені його законні права, порушення яких призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів заподіяння їй моральної шкоди та обґрунтування розміру компенсації такої шкоди. Позивач в обґрунтування завданої моральної шкоди покликається на те, що така шкода їй завдана, в тому числі, зазнала моральної шкоди через повторне звільнення її з роботи з тих же підстав, штучно створених дисциплінарних проступків і дисциплінарних стягнень. Доказів, що позивач зазнала душевних страждань в зв'язку з повторним звільненням її з роботи з тих же підстав, штучно створених дисциплінарних проступків і дисциплінарних стягнень про які зазначив представник позивача в судовому засіданні, не наведено, а тому дана позовна вимога до задоволення не підлягає. За вище викладених обставин позовні вимоги позивача [PERSON] є недоведеними, не обґрунтованими та безпідставними, а тому до задоволення не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed