Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить, збільшивши позовні вимоги, визнати недійсним трудовий договір від 01 вересня 2012 року; визнати недійсним наказ № 90 від 02 вересня 2013 року «Про звільнення [PERSON]»; визнати недійсним запис в його, [PERSON], трудовій книжці за № 16 від 02.09.2013 року про звільнення його з посади викладача фізичного виховання в зв'язку з закінченням дії трудового контракту з 02.09.2013 року; поновити його, [PERSON], на роботі викладачем фізичного виховання в КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського»; стягнути з КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського» в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 вересня 2013 року по день поновлення на роботі; стягнути з КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського» в його користь 10000 грн. моральної шкоди. Позов мотивує тим, що працював на посаді викладача фізичного виховання в КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського». Ознайомившись з копією трудового договору від 01.09.2012 року, виявив, що такий є недійсним, сфальсифікованим та на ньому підроблений його підпис. Однак, між ним та КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського» була укладена трудова угода (контракт). Саме так і зазначає директор музичного училища у довідці, в якій вказано, що він, [PERSON], працював на посаді викладача фізичного виховання в КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського»: з 09.09.2011 року по 31.08.2012 року за контрактом. Продовжено трудову угоду на 2012/2013 навчальний рік з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року за контрактом (наказ № 103 від 01.09.2012 р.). Окрім цього, виписка з наказу № 103 від 01.09.2012 року містить положення про його роботу по контракту. Проте, стороною відповідача з невідомих причин подано суду сфальсифікований трудовий договір від 01.09.2012 року. Вважає, що адміністрацією КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського» порушені його трудові права. 01 вересня 2013 року ним на ім'я директора КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського» [PERSON] написана заява про продовження дії терміну трудової угоди (контракту) терміном на 1 рік. На даній заяві від 01 вересня 2013 року директор музичного училища проставив резолюцію «До наказу 31.08.2013». У відповіді територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 03.10.2013 року за № 02-4538/07 встановлено, що під час перевірки не представлено жодного документу, який би вказував на виконання чи невиконання цієї візи. Однак, з даного приводу директором Училища [PERSON] надано пояснення, де, зокрема, зазначено, що 02 вересня 2013 року [PERSON] в усній формі відмовився від своєї попередньої заяви і сказав, що знайшов собі інше місце праці. У даних поясненнях директора [PERSON] відсутні будь-які відомості стосовно того, що начебто існує акт про його ([PERSON]) відмову від підписання трудового договору від 02 вересня 2013 року. Однак, в процесі розгляду даної справи стороною відповідача надається такий акт для приєднання до матеріалів справи. Вважає вказане свідченням того, що акт про його відмову від підписання трудового договору від 02 вересня 2013 року є підробленим та виготовленим вже після його звернень у відповідні державні органи. Він погоджувався працювати в училищі з будь-яким педагогічним навантаженням, а тому у нього не було підстав відмовлятися від укладення з відповідачем трудового договору. Підтвердження даного факту є відсутність з його сторони будь-яких звернень з даного приводу на ім'я директора КЗ ЛОР «Дрогобицьке музичне училище ім.В.Барвінського». 02 вересня 2013 року директором КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище» винесено наказ № 90 «Про звільнення [PERSON]», в якому зазначено звільнити викладача фізичного виховання [PERSON] у зв'язку з закінченням дії трудового контракту 2012-2013 н.р. терміном на 1 рік з 02 вересня 2013 року. У нижній частині наказу № 90 від 02 вересня 2013 року, у графі «ознайомлений» проставлено дату «02.09.13» та підпис, який він не ставив. Він жодним чином не був ознайомлений з наказом № 90 від 02 вересня 2013 року, що також свідчить про порушення його трудових прав. 02 вересня 2013 року, коли з'явився в музичне училище для виконання своїх функціональних обов'язків, йому стало відомо, що він вже нібито не працює на займаній посаді, однак, жодних підтверджуючих документів щодо його звільнення надано не було. Тому, він продовжував приходити на робоче місце. У зв'язку із тим, що йому стало відомо про наміри директора КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського» [PERSON] звільнити його із займаної посади, звернувся за правовою допомогою в громадську організацію «Спілка безпеки управління «Антикорупція». 30 жовтня 2013 року ним отримана відповідь з громадської організації про проведені заходи по його заяві, а саме: звернення з даного приводу до територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області та за результатами перевірки рекомендовано звернутися до суду з метою відновлення порушених трудових прав. Трудову книжку з КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім..В.Барвінського» він отримав лише 16 жовтня 2013 року. Директор КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім..В.Барвінського» у своєму листі від 18 вересня 2013 року за №219 на ім'я директора Департаменту з питань культури, національностей та релігій надав недостовірну інформацію про те, що він немовбито 02.09.2013 року ознайомився з наказом про звільнення, після чого розписався у журналі видачі трудових книжок та отримав свою трудову книжку. У журналі обліку трудових книжок проставлений не його підпис. У зв'язку з тим, що він не був ознайомлений з наказом про звільнення з роботи, трудову книжку отримав лише 16 жовтня 2013 року, а про порушення інших трудових прав дізнався з письмової відповіді громадської організації «Спілка безпеки управління «Антикорупція» від 21 жовтня 2013 року за № 359 та в подальшому з поданих директором музичного училища [PERSON] документів, вважає, що строки позовної давності ним не пропущені. У відповідності до трудового договору від 01.09.2012 року, строк його дії закінчувався 31 серпня 2013 року. 31 серпня 2013 року він був присутній на робочому місці. Підтвердженням даного факту є його відмітка у графі за 31.08.2013 року в табелі обліку робочого часу за серпень 2013 року. Враховуючи вказане, а також те, що наказ про звільнення з роботи датований не 31.08.2013 року (датою закінчення строку трудового договору), а лише 02.09.2013 року, то, на його думку, трудові відносини фактично тривають. Вимога про припинення трудових відносин зі сторони адміністрації, згідно з наказом про звільнення з роботи, наступила уже після закінчення строку трудового договору, лише 02.09.2013 року. У відповіді територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 03.10.2013 року за № 02-4538/07 зазначено, що на трудові відносини між ним, [PERSON], та КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім. В.Барвінського» розповсюджується дія ст. 391 КЗпП України, а відтак, трудовий договір повинен вважатися продовженим на невизначений строк. Також зазначає, що наказ № 90 від 02 вересня 2013 року про його звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в даному випадку звільнення у зв'язку із закінченням дії трудового договору не допускається. Оспорюваний наказ № 90 від 02 вересня 2013 року не містить посилання на норму закону, яка б слугувала підставою для звільнення його з роботи, чим порушено вимоги п. 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (назва в редакції наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства юстиції України від 8 червня 2001 р. № 259/34/5), затверджено наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, яким передбачено, що «Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону» та п. 2.4. «Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).» Крім цього, вважає, що його неправомірне звільнення із займаної посади може бути зумовлене ще тим, що на виборах на заміщення посади директора музичного училища він підтримував завідувача денного відділення училища [PERSON], а не [PERSON] Його позиція була чіткою та директору музичного училища [PERSON] була відомою, оскільки він неодноразово звертався із заявою про висунення кандидатури [PERSON] на вибори на заміщення посади директора до Голови Львівської облдержадміністрації. Вказує на те, що у відповідності до ст. 21 КЗпП України працював за сумісництвом з початку 2013 року в Дрогобицькій спортивно-юнацькій школі на посаді тренера-викладача на підставі особистої заяви. У той час трудову книжку він директору ДЮСШ не представляв. Так як він працював за сумісництвом, трудова книжка (у відповідності до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок) знаходилася за місцем основної праці - в КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського». 16 жовтня 2013 року, отримавши у КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім..В.Барвінського» трудову книжку, на прохання директора ДЮСШ він написав іншу заяву - про прийняття його на роботу з тижневим навантаженням 12 годин. У даній заяві він не зазначав дати її написання. Записи у трудовій книжці директором ДЮСШ здійснювалися вже після отримання ним 16 жовтня 2013 року трудової книжки з КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.. В.Барвінського», про що може свідчити внесення змін у таку, здійснення в ній виправлень та зміна наказів. Зокрема, відповідно до графи під № 16 здійснено запис 02.09.2013 року про звільнення його з музичного училища, а під № 17 датовано 31.08.2013 року про призначення його на посаду тренера-викладача в ДЮСШ. А в подальшому у трудовій книжці директором ДЮСШ внесені зміни під №№18, 19. Звертає увагу також на те, що неправомірно звільняючи із займаної посади, відповідачем завдано йому душевних (моральних) страждань. Він є майстром спорту України та працював на займаній посаді в музичному училищі на протязі 2008-2013 років, проявляючи при цьому професійну майстерність, а також брав учать у всеукраїнських та міжнародних змаганнях, де займав призові місця. Однак, неправомірним звільненням із займаної посади завдано шкоди його діловій репутації серед колег по роботі та студентів. Окрім цього, звільнивши його, майстра спорту України, із займаної посади КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім..В.Барвінського» продовжує трудові відносини з викладачем фізичного виховання, який досяг пенсійного віку. Таке неправомірне звільнення потягло за собою душевні страждання, пов'язані з втратою нормальних життєвих зв'язків з оточуючим соціумом та, зокрема, з колегами-викладачами, потрібні додаткові зусилля для нормалізації його життя у професійній сфері та підвищення авторитету серед учнів. Також погіршилися відносини в його сім'ї. На даний час для забезпечення сім'ї вимушений працювати не за своєю професію, а виконувати роботи будівельника. У зв'язку з наведеним, постійно перебуває в напруженні, переживає, постійно відчуває головні болі тощо. У зв'язку з поганим станом здоров'я, спричиненим неправомірним звільненням та теперішнім негативним ставленням до нього колег та сім'ї, він припинив брати участь у змаганнях чемпіонату України «Супер Ліги», в списках якого він перебуває. Тому вважає, що йому завдано моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 10 000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Доповнив, що не пригадує точно, коли саме писав заяву на ім?я директора училища про продовження контракту, оскільки така датована 01.09.2013 року, а вказаний день - неділя, і резолюція на ній проставлена 31.08.2013 року. 02.09.2013 року він вийшов на роботу в музичне училище і був вписаний у графік занять, однак, директор [PERSON] дав йому зрозуміти, що, можливо, з ним будуть припинені трудові відносини. Він не відмовлявся від укладення трудового договору з причин недостатнього навантаження, оскільки згідний був працювати в училищі навіть за найменший відсоток окладу. Про складення акту щодо відмови ним підписати трудовий договір йому нічого не було відомо, як і про самий трудовий договір. З наказом про звільнення його ніхто не ознайомлював і він не розписувався про його ознайомлення. Він звернувся до директора дитячо-юнацької спортивної школи [PERSON] з проханням влаштувати його на роботу за сумісництвом, оскільки трудова книжка залишалась за місцем постійної праці - в музичному училищі. Лише 16 жовтня 2013 року він отримав трудову книжку, звідки дізнався про своє звільнення згідно наказу від 02.09.2013 року, після чого відніс її у спортивну школу. Директор ДЮСШ, отримавши 16.10.2013 року його трудову книжку, запропонував переписати заяву про працевлаштування за сумісництвом на іншу заяву. Погодившись, він написав заяву, на якій не проставляв дати, про прийняття його на роботу з 12 годинним тижневим навантаженням без зазначення прохання прийняти його на основне місце праці. З даним позовом звернувся після отримання з ГО «Антикорупція» відповіді на його заяву, в якій йому було рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх порушених трудових прав. Також позивачем подано письмові пояснення, в яких посилається, зокрема, на те, що [PERSON] надав на вимогу [PERSON] (а.с. 75) довідку від 23.12.2013 року № 69 (а.с. 50) про те, що «[PERSON] дійсно працює в Дрогобицькій ДЮСШ на посаді тренера - викладача з настільного тенісу з 31.08.2013 року», при цьому, як вбачається із записів внесених в трудову книжку [PERSON] за №№ 18, 19, керівником закладу змінено дату прийняття на роботу 31.08.2013 року на 03.09.2013 року. Дане, на його думку, вказує на те, що ці записи вносилися не раніше 23 грудня 2013 року. Крім цього, 07 листопада 2014 року судом винесено вирок, яким визнано вчинення інспектором відділу кадрів КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського» [PERSON] кримінального правопорушення, що полягає в умисному приховуванні факту неознайомлення [PERSON] з документами, які свідчили про звільнення його з роботи в училищі, шляхом підроблення офіційних документів, що підтверджується висновком експерта. Як значиться у цьому вироку, [PERSON] вчинила вищеозначені дії при проведені перевірки Інспекцією праці. Також зазначає, що Інспекцією з питань праці у Львівській області перевірка проводилась в училищі з 20 вересня 2013 року. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали в судовому засіданні позовні вимоги та доповнили, що 31 серпня 2013 року директором Дрогобицької ДЮСШ винесено наказ за № 114 к «Про призначення на посаду [PERSON]», в якому зазначено: «призначити на посаду тренера-викладача з настільного тенісу з тижневим навантаженням 12 год. [PERSON] з 02.09.13 р. за сумісництвом. Підстава: заява [PERSON]». Вказаний наказ є чинним та не скасованим, що підтверджено показами свідка - директора Дрогобицької ДЮСШ [PERSON] Якщо навіть і взяти до уваги свідчення [PERSON] з приводу того, що можливо до відділу освіти він не подав відомостей про те, що [PERSON] є працівником-сумісником (через власну помилку), то заробітна плата [PERSON] відповідно до наказу № 114 к від 31.08.2013 року нараховувалася з 02.09.2013 року, а не з 03.09.2013 року, як вказано у відповіді відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради від 05.02.2015 року за № 150. Даний факт підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] Пенсійного фонду України від 17.02.2015 року, із зазначенням 29-ти днів стажу. З копії трудової книжки позивача вбачається, що на сторінці № 12, 13 в графі № 16 директором музичного училища [PERSON] проставлена дата «02.09.2013 року», а на сторінках №№ 14, 15, 16, 17 директором ДЮСШ [PERSON] проставлені дати: з 31.08.2013 року запис № 17 - «прийняття на посаду», з 03.09.2013 року запис № 18 - «запис № 17 від 31.08.2013 р. вважати недійсним», з 03.09.2013 року запис № 19 - «призначено на посаду [PERSON]» При цьому, накази про прийняття позивача на роботу в ДЮСШ містять нумерацію з дробами, що дає підстави вважати такі накази дописані згодом, через певний проміжок часу, саме після того, як [PERSON] була подана позовна заява до суду. З копій наказів № 116к/1 та 116 від 03.09.2013 року, які були надані директором ДЮСШ, вбачається, що на жодному наказі не проставлено [PERSON] особистий підпис про ознайомлення з таким. Дане підтверджує, що [PERSON] не ознайомлювали з вищезазначеними наказами і такі були винесені без його відома, всупереч встановленим вимогам. Крім цього, оскільки відповідач у своїх запереченнях посилається на пропуск строку позовної давності, то зазначають, що [PERSON] отримав трудову книжку не 02.09.2013 року, як твердить відповідач, а 16 жовтня 2013 року. Так як підпис позивача про отримання трудової книжки в журналі є підроблений, вважають, що строк звернення до суду відраховується з часу фактичного отримання ним трудової книжки, тобто, з 16 жовтня 2013 року. Додатковим підтвердженням, що саме 16 жовтня 2013 року [PERSON] отримав трудову книжку, є копія особової картки [PERSON], з якої вбачається, що в графі «дата і причина звільнення» стоїть відмітка «звільнений з 02.09.2013 р.», однак, здійснено виправлення номеру наказу, а також дати його винесення з «17.10.2013 р.» на «02.09.2013 року». Враховуючи те, що згідно з табелем обліку робочого часу, [PERSON] 31 серпня 2013 року був присутній на роботі, проте, наказ про звільнення з роботи датований не 31.08.2013 року - датою закінчення строку трудового договору, а лише 02.09.2013 року, то вважають, що трудові відносини фактично тривають. Представник відповідача та третя особа - директор КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище імені В.Барвінського» [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Одночасно суду подано письмові заперечення, в яких, зокрема, посилається на те, що трудові відносини по трудовому контракту з [PERSON] (наказ прийняття на роботу №103 від 01.09.2012 р.) закінчувались 31.08.2013 року. 31.08.2013 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою про продовження йому трудової угоди терміном на 1 рік - з 01.09.2013 року по 31.08.2014 року. Вказану заяву було завірено резолюцією «До наказу" від 31.08.2013 pоку. Згідно п. 2.4. „Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях", усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення. Оскільки 01.09.2013 року був не робочим днем (неділя), тому запис у трудову книжку [PERSON] про продовження його контракту згідно п.2.4. вищезгаданої Інструкції міг бути здійснений протягом наступного робочого тижня. Але, ознайомившись з проектом розміру педагогічного навантаження на 2013/2014 н.р. (кількість навчальних годин), які йому було запропоновано відповідно до навчальних планів, [PERSON] 02.09.2013 року в усній формі повідомив інспектора відділу кадрів [PERSON], що відмовляється працювати в музичному училищі, після чого попросив повернути його трудову книжку, оскільки він влаштовується на іншу роботу. Станом на 02.09.2013 року запис у трудовій книжці [PERSON] про продовження його трудового договору ще не був зроблений, що не суперечить п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Інспектор відділу кадрів роз'яснила [PERSON], що в його трудовій книжці ще немає запису про продовження контракту і вона має право це зробити протягом тижня. І тим більше, не може зробити запис у трудовій книжці про його звільнення, тому що немає його заяви про звільнення та резолюції директора на ній. Але він почав наполегливо вимагати видати йому трудову книжку і сказав, що його вже взяли на іншу роботу. 02.09.2013 року відділом кадрів було сформовано наказ № 90 від 02.09.2013 року «Про звільнення [PERSON]», з яким він ознайомився 02.09.2013 року та отримав свою трудову книжку. [PERSON] не заповнював трудовий договір на 2013/2014 н.р., про що складено відповідний акт. На підставі цього можна стверджувати, що [PERSON] сам розірвав трудові відносини з музичним училищем. Як згодом стало відомо, [PERSON] невипадково порушив умови розірвання трудового договору з музичним училищем: вже 28.08.2013 року він написав заяву про прийняття на роботу тренером-викладачем з настільного тенісу Дрогобицької дитячо-юнацької спортивної школи. Відомо, що [PERSON] був прийнятий на роботу в Дрогобицьку ДЮСШ 03.09.2013 року тренером-викладачем з настільного тенісу і з відповідним записом у його трудовій книжці. Можна висловити припущення, що дії та вчинки [PERSON] під час отримання ним трудової книжки в інспектора відділу кадрів музичного училища були наперед спланованими і носили провокаційний характер з метою порушення порядку видачі трудових книжок згідно „Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях". Доповнив, що 01.09.2013 року - був вихідним днем (неділя). Насправді заява [PERSON] про продовження дії трудового договору, яка датована 01.09.2013 року, поступила 31.08.2013 року. Цього ж дня, який був робочим, на цій заяві ним була накладена резолюція. Наказ про звільнення позивача з роботи був винесений лише у понеділок - 02.09.2013 року, оскільки останній, прийшовши вказаного дня в училище, заявив, що не бажає підписувати трудовий договір у зв?язку з недостатнім навантаженням, яке йому було визначено на 2013 - 2014 навчальні роки. Відповідно, працівниками училища був складений акт про відмову [PERSON] від підписання трудового договору. Зазначив, що у працівників відділу кадрів та бухгалтерії 31.08.2013 року (субота) був вихідним днем. Відтак, відповідні записи могли бути здійснені лише 02.09.2013 року. Крім цього, [PERSON] з 03.09.2013 року працевлаштований як основний працівник в ДЮСШ згідно наказу і табелів обліку робочого часу, що також підтверджується тарифікаційними списками вчителів та інших працівників ДЮСШ. Вважає, що посилання позивача та його представників щодо роботи [PERSON] у спортивній школі за сумісництвом не підтверджується жодними належними доказами. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представник третьої особи - адвокат [PERSON] заперечив щодо задоволення позову, вважаючи такий безпідставним, та пояснив, що [PERSON] працював викладачем у КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище імені В.Барвінського» не перший рік: починаючи з 2008 року - за сумісництвом, а з 2010 року - за контрактом. Трудові відносини були продовжені згідно трудової угоди з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року включно (за контрактом). Позивач [PERSON] звернувся до директора музичного училища із заявою від 01.09.2013 року з проханням продовжити дію трудової угоди (контракту). Роботодавець не відмовив у вказаному, а отже, [PERSON] повинен був вийти на роботу 02.09.2013 року і приступити до виконання своїх обов?язків. Позивач був включений у списки працівників училища з відповідним навантаженням. Однак, 02.09.2013 року, вийшовши на роботу, останній відмовився підписати трудовий договір на 2013 - 2014 року, і лише після цього він був звільнений із займаної посади. У зв?язку з зазначеним, позивач отримав усі відповідні платежі (розрахункові), а тому вважає, що такий погодився зі своїм звільненням, отримавши вказані кошти. Щодо працевлаштування позивача в ДЮСШ, то наказ про його прийняття на роботу був винесений директором спортивної школи [PERSON] без наявності трудової книжки в останнього. Однак, отримавши її від [PERSON] ще до 20.09.2013 року, після чого позивач добровільно переписав заяву, щоб його прийняли як основного працівника, директор спортивної школи виніс наказ про прийняття [PERSON] на роботу з 03.09.2013 року. Те, що позивач працевлаштований в ДЮСШ як основний працівник, стверджується довідкою про його доходи, табелем робочого часу, тарифікаційним списком, відповідним записом в трудовій книжці. Оскільки [PERSON] був звільнений відповідачем із займаної посади 02.09.2013 року, то з 03.09.2013 року він працював як основний працівник в ДЮСШ. Зазначив, що спір стосується звільнення позивача, який працював у музичному училищі за контрактом. Контракт - це строковий договір, а тому, на його думку, положення статті 39-1 КЗпП України в даному випадку застосовуватися не можуть. Отже, вважає, що [PERSON] безпідставно просить поновити його в музичному училищі як основного працівника, отримавши всі належні виплати при звільненні, в той час, коли працює на постійному місці праці у спортивній школі. На підставі наведеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з наказу №90 від 02 вересня 2013 року, виданого директором КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище імені В.Барвінського» [PERSON], викладача фізичного виховання [PERSON] звільнено у зв?язку з закінченням дії трудового контракту 2012 - 2013 н.р. терміном на 1 рік з 02 вересня 2013 року. У графі «з наказом ознайомлений» виконано запис «02.09.2013 р.» та проставлено підпис. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що під №16 здійснено запис - «Звільнити з посади викладача фізичного виховання в зв?язку з закінченням дії трудового контракту з 02.09.2013 року», підстава - наказ №90 від 02.09.2013 року. З трудового договору від 01 вересня 2012 року вбачається, що такий укладено між КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище імені В.Барвінського» в особі директора [PERSON] та [PERSON] Згідно п.1 вказаного договору, останній приймається на роботу у Дрогобицьке музичне училище на посаду викладача фізичного виховання. Пунктом 3 передбачений термін дії договору - з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року. У пункті 11 «Реквізити та підписи сторін» проставлено підписи [PERSON] та [PERSON]. У книзі обліку руху трудових книжок працівників Дрогобицького державного музичного училища (оглянутої в судовому засіданні) на аркуші 40 під порядковим №231 у графі «Дата і підстава видачі працівнику трудової книжки при звільненні» здійснено запис «Наказ №90 від 02.09.2013 року», а у графі «розписка працівника в отриманні трудової книжки» (в даному випадку [PERSON]) проставлено підпис. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2014 року у кримінальному провадженні №12014140110002370, внесеному до ЄРДР 09.10.2014 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, та звільнено від відбування покарання на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році». Даним вироком встановлено, що [PERSON] в один із невстановлених днів вересня 2013 року, перебуваючи на посаді інспектора відділу кадрів КЗ ЛOP «Дрогобицьке державне музичне училище ім. В. Барвінського». знаходячись у приміщенні вищевказаного училища, за адресою вул. Музична, 3, м. Дрогобич, Львівської області, умисно, з метою приховування факту неознайомлення [PERSON] з документами, які свідчили про звільнення останнього із займаної ним посади викладача фізичного виховання у вказаному училищі, підробила офіційні документи, які видаються та посвідчуються установою і які надають права з метою використання їх підроблювачем, а саме, від імені [PERSON] внесла підпис і дату про ознайомлення його з наказом № 90 від 02.09.2013 року «Про звільнення [PERSON]» та трудовому договорі від 01.09.2012 року, укладеному між [PERSON] та КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім. В.Барвінського». Крім цього, у журналі видачі трудових книжок [PERSON], у графі «розписка працівника в отриманні трудової книжки», внесла від імені [PERSON] підпис щодо отримання ним трудової книжки, що підтверджується висновком експерта № 6/546 від 12.09.2014 року. Допитана в судовому засіданні [PERSON] визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення та погодилась із викладеним у фабулі обвинувачення. Доповнила, що дане вчинила в стані переляку при проведенні перевірки Інспекцією праці, маючи намір тим самим убезпечити себе від неприємностей на роботі. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, підставою звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок чи постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, судом встановлено та не підлягає доказуванню, що інспектором відділу кадрів КЗ ЛOP «Дрогобицьке державне музичне училище ім. В. Барвінського» [PERSON] умисно, з метою приховування факту неознайомлення [PERSON] з документами, які свідчили про звільнення останнього із займаної ним посади викладача фізичного виховання у вказаному училищі, підробила офіційні документи, а саме, в оригіналі наказу №90 від 02.09.2013 року «Про звільнення [PERSON]» внесла підпис і дату від імені [PERSON] про ознайомлення його з даним наказом, а також внесла підпис від імені [PERSON] у трудовому договорі від 01.09.2012 року, укладеному між [PERSON] та КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім. В.Барвінського». Крім цього, у журналі видачі трудових книжок [PERSON], у графі «розписка працівника в отриманні трудової книжки», внесла від імені [PERSON] підпис щодо отримання ним трудової книжки. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання трудового договору від 01.09.2012 року недійсним, підлягають задоволенню, оскільки такий позивачем фактично не підписувався. Разом з тим, як зазначається у вищезгаданому вироку суду, [PERSON] вчинила вказані протиправні дії в один із невстановлених днів вересня 2013 року, зокрема, при проведенні перевірки Інспекцією праці. Як вбачається з матеріалів перевірки, наданих Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області, зокрема, з акту перевірки додержання суб?єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов?язкове державне соціальне страхування - КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище», початок перевірки - 20.09.2013 року, завершення - 27.09.2013 року. Відтак, інспектором відділу кадрів КЗ ЛOP «Дрогобицьке державне музичне училище ім. В. Барвінського» [PERSON] підроблено офіційні документи (підпис [PERSON] в наказі №90 від 02.09.2013 року, трудовому договорі від 02.09.2013 року та книзі обліку руху трудових книжок) в період часу з 20.09.2013 року по 27.09.2013 року. Дане свідчить також про те, що 02.09.2013 року позивач не був ознайомлений з наказом про звільнення його із займаної посади. Також вищевказане підтверджує той факт, що [PERSON], щонайменше, до 20.09.2013 року не отримував своєї трудової книжки, так як вироком суду встановлено, що [PERSON] підробила офіційні документи з метою приховування факту неознайомлення [PERSON] з документами, які свідчили про звільнення останнього із займаної ним посади викладача фізичного виховання у вказаному училищі. Дане також спростовує пояснення представника відповідача та представника третьої особи з приводу отримання позивачем трудової книжки не пізніше 20.09.2013 року. Крім цього, перевіркою встановлено, що адміністрацією училища порушено вимоги п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Для вивчення питання процедури звільнення працівника [PERSON] адміністрацією училища надано наступні документи: заяву [PERSON] від 01.09.2012 року, письмовий трудовий договір від 01.19.2012 року, виписку з наказу №103 від 01.09.2012 року «Про [PERSON]» щодо прийняття його на роботу, копію наказу №90 від 02.09.2013 року про звільнення позивача, табель обліку робочого часу за серпень 2013 року. Щодо порушення вимог п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, для вивчення, адміністрацією училища представлено копію наказу від 02.09.2013 року №90 про звільнення [PERSON] з посади викладача у зв?язку з закінченням дії трудового контракту 2012 - 2013 н.р. терміном на 1 рік з 02.09.2013 року. Слід зазначити, що жодним чином у матеріалах перевірки КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім. В. Барвінського» інспекцією праці не згадується про акт, складений 02.09.2013 року працівниками училища щодо відмови [PERSON] від заповнення трудового договору, і такий, відповідно не надався адміністрацією училища для вивчення питання процедури та підстав звільнення позивача. У той же час, представник відповідача посилається на вказаний акт, як на причину звільнення [PERSON], хоча у своїх письмових поясненнях на ім?я начальника Інспекції також жодним чином про такий акт не згадує. У зв?язку із виявленими порушеннями головним інженером інспектором праці Голинським Р.М. 27.09.2013 року винесено припис №13-03-046/1442-0926, відповідно до якого приписано: 1) на усунення порушення вимог п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України забезпечити вжиття заходів щодо приведення у відповідність порядку розірвання строкового трудового договору з працівниками. У разі розірвання трудового договору у зв?язку із закінченням його строку таке припинення здійснюється в останній день строку трудового договору, якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день відповідно до ст.241-1 КЗпП України від 10.12.1971 №322-VIII. 2) на усунення порушення вимог п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників забезпечити дотримання вимог п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, при звільненні або переведенні на іншу роботу провадити у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, та п.2.4 «Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Інспектором надано строк до 27.10.2013 року для письмового повідомлення про виконання вимог припису Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області. Однак, у матеріалах перевірки відсутні результати виконання даного припису чи письмового повідомлення про його виконання; відсутні відомості щодо його оскарження чи скасування; і такі не здобуті судом під час розгляду справи. Свідок [PERSON] суду показала, що працює інспектором праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області. До них звернулася громадська організація «Антикорупція» з питанням дотримання вимог трудового законодавства при звільненні із займаної посади [PERSON] та отримання ним трудової книжки. З даного приводу в КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.В.Барвінського» проводилась перевірка в присутності, зокрема, голови громадської організації [PERSON], директора музичного училища [PERSON] та інших працівників навчального закладу. Вивчалося питання останнього контракту, оскільки позивач працював у музичному училищі не перший рік. Інспекторами праці досліджувались: заява [PERSON] від 01 вересня 2013 року про продовження дії трудового договору; письмовий трудовий договір від 01.09.2012 року, в пункті 3 якого зазначалось. Що такий укладено на термін з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року; виписка з наказу про прийняття позивача на роботу терміном 1 рік; копія наказу №90 про звільнення останнього у зв?язку з закінченням дії трудового контракту. У нижній частині наказу про звільнення було проставлено дату «02.09.2013 року», що могло свідчити про ознайомлення [PERSON] із даним наказом. Однак, в наказі №90 не зазначено норму закону, яка б була підставою для звільнення, що порушує вимоги, встановлені законом. Інспекцією встановлено, що 31.08.2013 року працівник [PERSON] перебував на роботі. Згідно з табелем робочого часу 31.08.2013 року позивач був присутнім на робочому місці, проте, наказ про його звільнення датований лише 02.09.2013 року. Дане вказує на те, що трудові відносини між сторонами тривали ще до 02.09.2013 року. А тому, дія трудового договору вважалась продовженою на невизначений строк, оскільки після закінчення строку договору жодна зі сторін не вимагала припинення трудових відносин. Отже, наказ про звільнення працівника був винесений після закінчення строку дії трудового договору, коли фактично продовжились трудові відносини. 31.08.2013 року на заяві [PERSON] проставлена віза «До наказу», що може свідчити про підставу для продовження трудових відносин. Однак, при перевірці інспекторам не надано жодного доказу, що вказана віза була виконана. Щодо видачі трудової книжки, то в графі «розписка про отримання працівником трудової книжки» в книзі обліку руху трудових книжок був проставлений підпис. Проте, на час перевірки [PERSON] зазначив, що даного підпису він не ставив і не отримував трудової книжки. Адміністрацією музичного училища інших документів для перевірки представлено не було, в результаті чого [PERSON] інспекцією було запропоновано звернутися за почеркознавчою експертизою. За результатами перевірки винесено припис на усунення допущених порушень щодо зазначення норми закону в наказі про звільнення позивача та з приводу дати припинення трудового договору, так як трудові відносини припиняються в останній день роботи, а наказ про звільнення у зв?язку з закінченням строку дії договору винесено після цього, коли фактично продовжились трудові відносини. У першу чергу було взято до уваги, що [PERSON] перебував на роботі 31.08.2013 року та 02.09.2013 року, тому слід вважати, що трудові відносини продовжились. Жодних документів, в тому числі акту, про відмову позивача від продовження трудового договору інспекції праці не надавались. Доповнила, що волевиявлення працівника щодо бажання продовжити дію трудового договору викладається у виді заяви, що відповідає вимогам ст.21 КЗпП України. З виписок із наказів вбачається: №111 від 01.09.2008 року «Про [PERSON]» - останнього прийнято на посаду викладача фізичного виховання з 01.09.2008 року по 30.06.2009 року по сумісництву згідно поданої заяви; №75 від 01.09.2009 року «Про [PERSON]» - прийнято на посаду викладача фізичного виховання [PERSON] з 01.09.2009 року по 30.06.2010 року по сумісництву згідно поданої заяви; №72 від 06.09.2010 року «Про [PERSON]» - прийнято на посаду викладача фізичного виховання відділу загально-освітніх дисциплін з 07.09.2010 року по 30.06.2011 року за контрактом згідно поданої заяви; №98 від 09.09.2011 року «Про [PERSON]» - прийнято на посаду викладача фізичного виховання за контрактом з 09.09.2011 року по 31.08.2012 року; №103 від 01.09.2012 року «Про [PERSON]» - прийнято на посаду викладача фізичного виховання за контрактом з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року. Із заяви [PERSON] на ім?я директора ДДМУ [PERSON] від 01.09.2013 року вбачається, що позивач звертався з проханням продовжити йому термін трудової угоди (контракту) терміном на 1 рік з 01.09.2013 року по 31.08.2014 року. На вказаній заяві проставлена резолюція керівника - «До наказу. 31.08.2013 року». У судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що вказана заява фактично була подана позивачем 31.08.2013 року, у робочий день; [PERSON] у цей день перебував на роботі і того ж дня директором училища накладено резолюцію. Отже, судом встановлено, що станом на 31.08.2013 року, в останній день строку контракту (день, по який позивача прийнято на посаду згідно наказу №103 від 01.09.2012 року), зі сторони працівника чи зі сторони роботодавця не ставилась вимога про припинення трудового договору (контракту), і таке стверджується показами свідка [PERSON] Якщо ж взяти до уваги те, що наказом №90 від 02.09.2013 року позивача звільнено у зв?язку з закінченням дії трудового контракту 2012 - 2013 н.р., то датою закінчення строку та припинення такого договору слід вважати 31.08.2013 року (ст.241-1 КЗпП України). Однак, наказ про звільнення позивача у зв?язку з закінченням строку трудового контракту прийнятий не 31.08.2013 року, а лише 02.09.2013 року. Стаття 39-1 КЗпП України регламентує, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Поряд з тим, з трудової книжки [PERSON] видно, що під №15 здійснено запис від 01.09.2012 року «Продовжено трудову угоду (контракт) з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року терміном на 1 рік.», який вчинено на підставі наказу №103 від 03.09.2012 року. Довідкою, виданою директором КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище» (а.с.59), також стверджується той факт, що [PERSON] працював на посаді викладача фізичного виховання з 09.09.2011 року по 31.08.2012 року за контрактом (наказ №98 від 09.09.2011 року); продовжено трудову угоду на 2012/2013 навчальний рік з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року за контрактом (наказ №103 від 01.09.2012 року). Оскільки, як вже зазначалось вище, трудовий договір (контракт) від 01.09.2012 року позивачем не підписувався, а такому передував (відповідно до наказу №98 від 09.09.2011 року) - трудовий договір (контракт) щодо прийняття позивача на посаду викладача фізичного виховання з 09.09.2011 року по 31.08.2012 року, після закінчення строку якого жодна зі сторін не вимагала їх припинення і тривали трудові відносини, то дія такого договору, відповідно, вважається продовженою на невизначений строк. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1996 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз?яснено, що згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Допущені порушення при прийомі працівника з вини власника або уповноваженого ним органу не можуть впливати на трудові права працівника. Відтак, з урахуванням вищенаведеного, слід вважати, що 02.09.2013 року трудові відносини між сторонами тривали. Представник відповідача посилається на те, що 02.09.2013 року позивач відмовився підписувати трудовий договір на 2013 - 2014 навчальні роки у зв?язку із зменшенням його навантаження (годин) в роботі та вимагав повернення трудової книжки, а тому, відповідно, було прийнято наказ про звільнення останнього із займаної посади у зв?язку з закінчення строку трудового договору 2012 - 2013 н.р. Слід звернути увагу на те, що у згаданому наказі відсутня вказівка на норму закону, на підставі якої позивача звільнено з роботи. У той же час, Кодекс законів про працю містить положення (п.6 ч.1 ст.36 цього Кодексу) щодо припинення трудового договору на підставі відмови працівника, зокрема, від продовження роботи у зв?язку із зміною істотних умов праці. Проте, як зазначалось вище, [PERSON] 02.09.2013 року перебував на роботі згідно табеля робочого часу, що також підтверджується показами свідка [PERSON] Разом з тим, як роз?яснює Пленум ВСУ у своїй Постанові №9 від 06.11.1996 року, Відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язкова. Зазначена у наказі про звільнення [PERSON] підстава припинення трудового договору - закінчення строку трудового договору, передбачена п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відтак, дана підстава звільнення позивача із займаної посади (припинення трудового договору) є неправомірною, так як трудові відносини між сторонами, станом на 02.09.2013 року, фактично тривали. У пункті 18 вищезгаданої Постанови Пленуму ВСУ також роз?яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що звільнення позивача відповідно до наказу №90 слід вважати незаконним. Поряд з цим, представник відповідача та представник третьої особи, в силу своїх заперечень, посилаються на те, що позивач з 03.09.2013 року працевлаштований як основний працівник у ДЮСШ, після звільнення його з музичного училища 02.09.2013 року з постійного місця праці. Вважають, що вказане є також однією з підстав для відмови у поновленні його на роботі. У той же час, представник третьої особи не заперечив, що позивач прийнятий на роботу у спортивну школу без надання трудової книжки, оскільки таку директор [PERSON] отримав від [PERSON] згодом, але не пізніше, на його думку, 20.09.2013 року. Після чого, позивач добровільно переписав заяву, щоб його прийняли як основного працівника. Свідок [PERSON] суду показав, що працює директором Дрогобицької дитячо-юнацької школи. В останніх числах серпня 2013 року до нього прийшов [PERSON], якого він знає вже дуже давно, з проханням прийняти його на роботу, оскільки має намір звільнятися з музичного училища. 28.08.2013 року [PERSON] написав заяву, на підставі якої було винесено відповідний наказ. Так як була можливість надати позивачу робочі години, він погодився його прийняти, хоча трудової книжки на той час останнім представлено не було. Згодом, через певний період часу, однак, не пригадує коли саме і не може ствердно вказати дати, [PERSON] приніс йому свою трудову книжку. Помітивши в такій запис про звільнення 02.09.2013 року, він відразу не вчиняв ніяких дій. Але з часом, йому було порекомендовано скасувати первинний наказ про прийняття позивача на роботу, винісши інший. Що він в подальшому і зробив. У спортивній школі відсутній працівник, який би займався кадровими питаннями, тому він міг допуститися якоїсь помилки, не знаючи конкретно як правильно вчиняти. [PERSON] нараховувалась заробітна плата за відпрацьовані години. Оскільки позивач спочатку працював лише на пів ставки, то у вересні авансу міг і не отримувати, а лише в жовтні - нараховану зарплату. [PERSON] переписував свою первинну заяву про прийняття на роботу за сумісництвом, оскільки він ([PERSON]) бажав влаштувати позивача на роботу як основного працівника. Така заява була переписана позивачем добровільно, однак, не пригадує точної дати її написання. Наказ №116к/1 винесений щодо визнання запису недійсним, а наказ №116к/2 - про призначення [PERSON] на посаду з 03.09.2013 року. Наказ №116 к про довантаження годинами жодного відношення до працівника [PERSON] не має. Наказ №114к від 31.08.2013 року про призначення [PERSON] на посаду за сумісництвом ніким не скасовувався. Відмітки про ознайомлення позивача із вищевказаними наказами немає, а лише його (директора) рукою здійснено запис про те, що [PERSON] ознайомився. Останній не відмовлявся від підпису про ознайомлення з наказом. Не заперечує, що 23.12.2013 року видавав довідку щодо працевлаштування [PERSON] у спортивній школі. Наказ про визнання запису недійсним фактично був винесений ним у лютому 2014 року. Його помилка була в тому, що такий наказ датував вереснем місяцем 2013 року, а не лютим 2014 року. Відтак, в довідці від 23.12.2013 року зазначається, що [PERSON] прийнятий на роботу з 31.08.2013 року згідно наказу №116 к. Зазначив, що коли відразу подав документи та відомості відносно [PERSON] у відділ освіти, він міг і не вказати, що такий працює за сумісництвом. При цьому, вказане (за сумісництвом чи ні) на нарахування заробітної плати не впливало, оскільки така нараховувалась відповідно до кількості відпрацьованих годин. [PERSON] працював у спортивній школи із 12-годинним навантаженням. Це означає, що останній відпрацьовував 12 годин в тиждень. Робота по сумісництву дозволяється законом не більше 12 годин в тиждень. Як вбачається з заяви [PERSON] на ім?я директора ДЮСШ [PERSON] (а.с.129), позивач 28.08.2013 року звернувся з проханням прийняти його на роботу на посаду тренера-викладача з настільного тенісу з 02.09.2013 року з тижневим навантаженням 12 годин. З копії наказу №114к від 31.08.2013 року «Про призначення на посаду [PERSON]» (та оглянутого в судовому засіданні оригіналу книги наказів по ДЮСШ) видно, що призначено на посаду тренера-викладача з настільного тенісу з тижневим навантаженням 12 год [PERSON] з 02.09.2013 року за сумісництвом; підстава - заява [PERSON] З трудової книжки [PERSON] видно, що під №17 здійснено запис від 31.08.2013 року - «Призначити на посаду тренера-викладача Дрогобицької ДЮСШ з настільного тенісу з тижневим навантаженням 12 год за сумісництвом», підстава - наказ №114к від 31.08.2013 року. Під №18: «Запис №17 від 31.08.2013 року вважати недійсним», підстава - наказ №116к/1 від 03.09.2013 року. Під №19: «Призначити на посаду тренера-викладача Дрогобицької ДЮСШ з настільного тенісу з тижневим навантаженням 12 годин з 03.09.2013 року», підстава - наказ №116к/2 від 03.09.2013 року. З довідки №69 від 23.12.2013 року (а.с.119), виданої директором ДЮСШ [PERSON], вбачається, що [PERSON] дійсно працює в Дрогобицькій дитячо-юнацькій спортивній школі на посаді тренера-викладача з настільного тенісу з 31.08.2013 року, наказ по ДЮСШ №116к, по даний час. Даною довідкою підтверджується той факт (а свідок [PERSON] - директор ДЮСШ не заперечив, що така видана 23.12.2013 року), що [PERSON] дійсно працював у ДЮСШ з 31.08.2013 року. У той же час, свідок [PERSON] підтвердив, що наказ про призначення [PERSON] на посаду тренера-викладача з настільного тенісу з навантаженням 12 год за сумісництвом ніким не скасований, оскільки був винесений лише наказ №116к/1, яким запис №17 слід вважати недійсним, наказ №116к/2 про прийняття позивача на роботу в ДЮСШ з 03.09.2013 року та наказ №166к/1 фактично винесені ним лише в лютому 2014 року. Відповідно до ст.102-1 КЗпП України, працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. З індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON] (Пенсійного фонду України) вбачається, що у вересні місяці звітного 2013 року кількість днів стажу позивача, відпрацюваних в ДЮСШ, становить 29, а кількість днів стажу у музичному училищі - 2. Зважаючи на те, що вересень місяць має 30 днів, то очевидно, що у трудовий стаж [PERSON], за відпрацьовані дні в спортивній школі у вересні 2013 року, зараховано 02.09.2013 року. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, встановивши, що позивач звільнений з роботи з порушенням вимог трудового законодавства, суд вважає, що [PERSON] слід поновити на посаді, скасувавши наказ про його звільнення та визнавши недійсним запис за №16 від 02.09.2013 року у трудовій книжці позивача. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника (Постанова Пленуму ВСУ №9). Як вбачається з довідки №75 від 27.09.2013 року, виданої КЗ ЛОР «Дрогобицьке державне музичне училище ім.Барвінського», заробітна плата [PERSON] становить: за червень 2013 року - 590 грн. 15 коп. (заробітна плата) та 1397 грн. (матеріальна допомога на оздоровлення), липень 2013 року - 679 грн. 83 коп. (відпускні), серпень 2013 року - 548 грн. 25 коп. (відпускні) та 113 грн. 49 коп. (зарплата за 5 днів). Отже, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 22 грн. 70 коп. Враховуючи, що позивача було звільнено з роботи 02.09.2013 року, а його середньоденна заробітна плата становить 22,70 грн., то за час вимушеного прогулу з 02.09.2013 року по 02.03.2015 року останньому слід виплатити: 22,70 грн. х 468 р.дн. = 10623,60 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань позивача, які він зазнав внаслідок незаконного звільнення з роботи, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а відтак, вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 1000 гривень відповідатиме ступеню страждань позивача. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Вказана стаття визначає день, з якого слід обчислювати строк для звернення до суду з позовом про захист права. Повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно до випадку звільнення працівника. У цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що [PERSON] із наказом №90 від 02.09.2013 року про його звільнення ознайомлений не був та відсутня відмітка з його особистим підписом про таке ознайомлення. Також відсутні будь-які докази конкретної дати вручення позивачу трудової книжки, в тому числі, підпис останнього (з датою) про її отримання, оскільки в книзі обліку руху трудових книжок підпис позивача підроблений. Сторонами у справі не надано суду жодних доказів, і такі не здобуті під час судового розгляду, щодо конкретного дня видачі трудової книжки позивачу [PERSON] У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Якщо сторона (її представник, повноваження якого не обмежені) визнавала обставини, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, суд посилається на це в рішенні як на підставу звільнення від доказування цих обставин (частина перша статті 61 ЦПК), а при прийнятті згідно зі статтею 178 ЦПК відмови сторони від визнання обставини - зазначає про його відхилення. У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відтак, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання строку для звернення до суду з даним позовом пропущеним.

Outcome: approved