Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.02.2012 року [PERSON] 29 лютого 2012 року отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору останній складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Відповідно до Умов надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, станом на 30.04.2016 року\~\~заборгованість відповідача за кредитом склала\~\~30438.72 грн., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 1378 грн., посилаючись на ст.ст. 526-530,1049,1050,1054 ЦК України. У судове засідання представник позивача не зявився, подавши під час звернення до суду, заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просить в його задоволенні відмовити. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що дійсно в 2012 році отримала кредит, однак у звязку з тяжким матеріальним становищем не мала можливості вчасно сплачувати за своїм зобовязанням. Крім того, просить суд застосувати наслідки пропуску позовної давності, оскільки термін дії кредиту минув, жодного платежу, який свідчив би про переривання такого строку вона не здійснювала, вимоги про стягнення неустойки (штрафу,) було заявлено після спливу спеціальної позовної давності. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог застосувавши позовну давність до вимог банку про стягнення заборгованості за договором № б/н від 29.02.2012 року, Судом було встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини: 29.02.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання надати відповідачу кредит у сумі 4000,00грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 12 місяців, а відповідач зобов'язувалася повертати кредит згідно графіку погашення суми кредиту та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом, що підтверджується копією заяви разом з копією Умов надання споживчого кредиту. Згідно Умов надання споживчого кредитного Клієнт зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором.\~\~\~\~ Відповідно до вказаного розділу Умов, у випадку невиконання зобов'язань по Договору, на вимогу Банку позичальник зобовязувалася виконати зобов'язання по поверненню Кредиту, виплаті винагороди Банку. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши [PERSON] кредит у вказаному розмірі. Однак, відповідач не додержувалася належного виконання умов зазначеного договору, в силу чого її заборгованість перед позивачем станом на 30.04.2016 року становить 30438 грн. 72 коп., яка складається з: - заборгованість за кредитом 3871.08 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 21641.99 грн.; - заборгованості по пені та комісії 3000 грн.; - штрафи на загальну суму 1925 грн. 65 коп.,. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є зобов'язальними, і регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правовідносин. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Відповідно до умов договору № б/н від 29.02.2012 року та заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання.. Що стосується застосування строків позовної давності, зробленою відповідачем в ході судового розгляду справи, то суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами,\~повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а повернення кредитних коштів в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії договору. Відповідно до Умов надання споживчого кредиту та заяви про видачу відповідного кредиту строк дії договору становить 12 місяців та останній платіж за кредитом мав відбутися 29.02.2013 року. Разом з тим, перебіг позовної давності відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 264 ЦК України переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Як встановлено судом, та вбачається з наданого позивачем розрахунку, [PERSON] періодично здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом та останній платіж здійснено нею 18 жовтня 2013 року. Тобто судом встановлено, що ПАТ КБ\~"ПриватБанк"\~звернулось\~до суду\~з позовом\~ про\~\~ захист\~свого порушеного права\~\~15 червня 2016 року, тобто\~\~в межах встановленого\~\~ строку\~\~\~ позовної\~\~ давності, як по стягненню заборгованості по основній сумі заборгованості так і по додатковим вимогам Банку. Разом з тим, суд вважає, що вимога позивача про стягнення суми заборгованості у вказаному розмірі не може бути задоволена у повному обсязі, виходячи з наступного. В матеріалах справи відсутні та в судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування відповідачу [PERSON] комісії, пені за користування кредитом. Так в позовній заяві та доданому розрахунку міститься вимога про стягнення заборгованості по комісії та пені за користування кредитом в розмірі 3000 грн., та штрафи фіксована частина 500 грн., та процентна складова 1425.65 грн., Судом встановлено, що всупереч вимог Закону та умов договору відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № б/н належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 30.04.2016 року склав 30438 грн. 72 коп.. та яка в свою чергу складається з тіла кредиту, процентів за його користування, комісії, пені та штрафів, у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вказана сума грошових коштів, що є безумовним та безальтернативним обов'язком відповідача. Крім цього, правовими наслідками невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов є покладення на сторону обов'язків, передбачених\~ст..611 ЦК України, зокрема сплати неустойки. Пенею відповідно до ч.3\~ст. 549 ЦК України\~є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.\~\~\~\~ Як вбачається з поданого розрахунку, тіло кредиту становить 3871.08 грн., відсотки за його користування на час звернення до суду становлять 21641.99 грн, та ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про стягнення з відповідача вказаних коштів. Сплата відповідачем неустойки (пені) у випадку невиконання/неналежного виконання зобов'язання передбачена укладеним сторонами договору. Отже, сплата відповідачем неустойки (пені) є обов'язком відповідача, визначеним ст.ст. 549\~та 611 ЦК України та кредитним договором від 30.04.2016 року. Водночас, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд України в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.) зазначив, що у таких випадках суду слід мати на увазі, що положення ч.3\~ст. 551 ЦК України\~\~щодо зменшення розміру неустойки може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України\~у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.\~\~ Окрім цього, Пленум Верховного Суду України в п.27\~постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»\~роз'яснив, що положення ч.3\~ст. 551 ЦК України\~\~про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні ч.3\~ст.551 ЦК України\~\~\~можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Судом встановлено, що сума отриманого відповідачем кредиту складає 4000 гривень., заборгованість за кредитом становить 3871.08 грн., а за відсотками за користування кредитним коштами 21641.99 грн., розмір пені та комісії складає 3000 грн., розмір штрафів становить 1925.65 грн. Відтак, суд вважає, що заявлена до сплати пені є занадто неспівмірною з розміром основного боргу відповідача, до якого суд відносить заборгованість по тілу кредиту, розмір якої становить 3871.08 грн., тому суд вважає можливим відповідно до ч.3\~ст. 551 ЦК України, враховуючи очевидну неспівмірність розміру пені з розміром основного боргового зобов'язання відповідача, зменшити розмір заявленої до сплати неустойки (пені) до 1000 грн.., оскільки судом встановлено наявність підстав \~для зменшення пені - значне погіршення матеріального становища [PERSON], наявність у неї на утримання дітей, та відсутність постійного місця роботи, що у сукупності з явною не співмірністю розміру пені та основного боргу, є підставою для задоволення заяви відповідача про зменшення розміру пені. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована складова),\~\~1425 грн. 65 коп. - штраф (процентна складова) суд вважає необхідним зазначити наступне. \~Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Аналізуючи вище вказані положення Умов та правил, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції україни\~та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача штрафів має бути відмовлено. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial