Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач, публічне акціонерне товариство "Рйффайзен Банк Аваль" подало до Кельменецького районного суду позовну заяву, в якій просить: стягнути з відповідача [PERSON] його користь заборгованість у розмірі 35654,34 гривень за кредитним договором № 014/9845/82/0031977 від 02.03.2012 року та судові витрати. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Представник позивача Куриш В.І. подав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, а саме не визнав позов в частині стягнення повної суми пені, яку просить зменшити до розміру простроченої заборгованості за кредитом. Відповідач також пояснив, що кредит він сплачував регулярно, але в кінці минулого року в нього склалося важке сімейне становище, так як захворіли його діти і потрібні були кошти на лікування. Також в його будинку сталася аварія і на усунення її наслідків також потрібні були кошти, через що утворилася заборгованість по кредиту. Останній платіж він здійснив в жовтні 2013 року в сумі приблизно 3000 гривень. Вважає суму пені занадто великою тому просить її зменшити до 976,30 грн. Судом досліджено такі інші докази: розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0845/82/0031977 станом на 20.02.2014 року, копія договору про надання банківських послуг № 014/0845/82/0031977 від 2 березня 2012 року, копія додатку до кредитного договору № 014/0845/82/0031977 від 02.03.2012 року, копія паспорта громадянина України [PERSON], серії [NUMBER], копія вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 21.01.2014 року, копія поштового повідомлення від 23.01.2014 року, копія витягу статуту ПАТ « Райффайзен Банк Аваль», копія довіреності №71/09 від 29.10.2009 року. Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль"та відповідачем [PERSON] 2 березня 2012 року був укладений договір №014/0845/82/0031977 про надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 29103,25 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 28,9% річних з кінцевим терміном повернення 02.03.2018 року. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно даного договору відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати відповідні платежі за цим договором. Проте, станом на 20.02.2014 року відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором термін та не повернув позивачу основний борг в сумі 25454,85 гривень заборгованості за кредитом ( в тому числі прострочена заборгованість за кредитом -976,30грн.), а також прострочив заборгованість по відсотках в сумі 3883,07 гривень. Відповідно до п.10.3 договору відповідачу нарахована пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків в сумі 6316,42 гривень. Загальна сума нарахованої заборгованості складає 35654,34 гривень. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, законодавцем передбачено дві підстави для зменшення неустойки за рішенням суду: 1) значне перевищення розміру збитків та 2) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач частково погасив кредит в міру своїх можливостей, розмір неустойки у вигляді пені в сумі 63316,42 грн. значно перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитом, яка становить 976,30 грн. та перевищує розмір заборгованості по відсотках. Таким чином, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем і стягнути з відповідача неустойку передбачену п.10.3 кредитного договору в розмірі 2000 грн., оскільки відповідно до ч.3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи викладене вище суд вважає, що позовна заява публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково і з відповідача слід стягнути на користь позивача 31337,92 гривні боргу та 313,38 гривні судового збору. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 525,526,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial