Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про визнання за нею права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що рішенням Курахівської міської ради від 25.03.2005 року їй дозволено виконання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення торгівельного кіоску з продажу побутової техніки за адресою: [ADDRESS] , із земель житлової та громадської забудови Курахівської міської ради. 02.11.2005 року між Курахівською міською радою та [PERSON] укладений договір оренди землі. В оренду передається земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 0,0113 га, в тому числі 0,0025 га під тимчасовою забудовою, 0,0088 га під проїздами, проходами, площадками. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, а саме: торгівельний кіоск з продажу побутової техніки. Позивачка щомісячно сплачує орендну плату, встановлену в додатковій угоді від 01.04.2011 року до договору оренди земельної ділянки № 4АА 007253-040516300025 від 02.11.2005 року, та спожиту електроенергію. Зазначає, що вона володіє торгівельним кіоском відкрито більш 10 років, ніяких дій для приховування цього факту не здійснює. Просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку загальною площею 0,0113 га, кадастровий номер 1423310300:01:004:0121, призначену для розміщення торгівельного кіоску з продажу побутової техніки за адресою: [ADDRESS] , розташовану на землях житлової та громадської забудови Курахівської міської ради, а також на торгівельний кіоск з продажу побутової техніки, розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі за первісним позовом, призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.01.2021 року залучено до участі у справі Курахівську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 13.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 01.09.2021 року від відповідача за первісним позовом [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов про визнання права власності за набувальною давністю. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що він є фізичною особою-підприємцем, місце провадження господарської діяльності - [ADDRESS] , вид господарської діяльності - «47.14 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах». Зазначає, що саме він сплачував орендну плату відповідно до договору оренди земельної ділянки з його рахунку. В магазині за адресою: [ADDRESS] , встановлений термінал АТ КБ «ПриватБанк», зареєстрований на його ім`я. Вважає себе добросовісним володільцем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та розташованого на ній магазину, оскільки, відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, саме він володіє магазином за адресою: [ADDRESS] , та земельною ділянкою, на якій він знаходиться, безперервно з 2005 року, відкрито експлуатує вказане майно, вживає заходи для функціонування магазину та утримання в належному стані, сплачує за аренду та електроенергію. Інші підстави для володіння майном та набуття права власності у нього відсутні. Зазначає, що [PERSON] не є володільцем магазину за адресою: [ADDRESS] , не сплачує за оренду та не вживає всіх необхідних заходів для його функціонування. На підставі викладеного просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельну ділянку загальною площею 0,0113 га, кадастровий номер 1423310300:01:004:0121, призначену для розміщення торгівельного кіоску з продажу побутової техніки за адресою: [ADDRESS] , розташовану на землях житлової та громадської забудови Курахівської міської ради, а також на торгівельний кіоск з продажу побутової техніки, розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03.09.2021 року поновлено [PERSON] строк на звернення до суду із зустрічним позовом, прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Курахівська міська рада, про визнання права власності за набувальною давністю та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Курахівська міська рада, про визнання права власності за набувальною давністю. 14.09.2021 року від третьої особи - Курахівської міської ради до суду надійшов відзив на первісний позов, в якому представник третьої особи зазначає, що фізична особа-підприємець [PERSON] є орендарем земельної ділянки, призначеної для розміщення торгівельного кіоску з продажу побутової техніки, та користується нею на підставі Договору оренди земельної ділянки. Перехід права власності за договором оренди земельної ділянки неможливий. Власником земельної ділянки, кадастровий номер 1423310600:01:004:0121, є Курахівська міська рада. Посилається на те, що позов про право власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Просить залучити Курахівську міську раду в якості співвідповідача та відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку загальною площею 0,0113 га, кадастровий номер 1423310600:01:004:0121, призначену для розміщення торгівельного кіоску з продажу побутової техніки за адресою: [ADDRESS] , розташовану на землях житлової та громадської забудови Курахівської міської ради. Позивач за первісним позовом-відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач за первісним позовом-позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Курахівської міської ради в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволені первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.11.2017 року, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, вид господарської діяльності - «47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованиї магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.14 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах». Зі свідоцтва платника Єдиного податку серії А № 691808 від 31.05.2012 року, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, вид господарської діяльності - «47.14 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах», місце провадження господарської діяльності - [ADDRESS] . Згідно рішення Курахівської міської ради від 25.03.2005 року № IV/29-18, плана (схеми) меж земельної ділянки, кадастровий номер 1423310600:01:004:0121, проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки суб`єкту підприємницької діяльності [PERSON] для експлуатації торгового кіоску з продажу побутової техніки із земель Курахівської міської ради від 2005 року, виданого Мар`їнським районним відділом Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», [PERSON] дозволено виконання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1423310600:01:004:0121 для розміщення торгівельного кіоску з продажу побутової техніки за адресою: [ADDRESS] , із земель житлової та громадської забудови Курахівської міської ради. З договору оренди землі від 02.11.2005 року, укладеного між Курахівською міською радою та [PERSON] , додаткової угоди від 01.04.2011 року до договору оренди земельної ділянки № 4АА 007253-040516300025 від 02.11.2005 року, додаткової угоди від 14.10.2015 року до договору оренди земельної ділянки № 4АА 007253-040516300025 від 02.11.2005 року, додаткової угоди від 28.09.2020 року до договору оренди землі № 4АА 007253-040516300025 від 02.11.2005 року, встановлено, що орендодавець Курахівська міська рада надає, а орендар [PERSON] приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0113 га, в тому числі 0,0025 га під тимчасовою забудовою, 0,0088 га під проїздами, проходами, площадками, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, а саме: торгівельний кіоск з продажу побутової техніки. Орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі у розмірі 150 грн. 42 коп. на місяць. Договір діє строком до 02.11.2025 року. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1400861202013 від 30.11.2013 року, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 274526909 від 13.09.2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером 1423310600:01:004:0121, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності територіальній громаді в особі Курахівської міської ради. Згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом. Умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Подібний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 (провадження № 14-648цс18). У справі № 742/2916/15-ц від 11.04.2018 Верховний суд України зробив висновок, що стаття 119 Земельного кодексу України значно відрізняється від статті 344 Цивільного кодексу України та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у частині 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 Земельного кодексу України). У справі № 552/1354/18. від 28 квітня 2020 року КЦС ВС виклав правову позицію, згідно якої позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє ним за волею власника і завжди знала, хто є власником цього майна. Володіння є добросовісним, якщо особа не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) та в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2021 року № 607/21758/19 (провадження № 61-18513св20). Судом встановлено, що позивачу [PERSON] була передана в оренду земельна ділянка з кадастровим номером 1423310600:01:004:0121, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] було достеменно відомо, що спірна земельна ділянка належить Курахівській міській раді, оскільки вона користується нею за волею власника. Крім того, суд зазначає, що передача у власність земельної ділянки на підставі набувальної давності відбувається в позасудовому порядку, визначеному для безоплатної передачі земельних ділянок у власність, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України, а саме шляхом подання клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України. Таким чином, у суду відсутні правові підстави у задоволенні вимог за первісним позовом та зустрічним позовом в частині визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку. Вирішуючи питання щодо визнання права власності за набувальною давністю на торгівельний кіоск з продажу побутової техніки, розташований за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. За ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Як вбачається зі звіту про проведення технічного обстеження, оцінки стану будівельних конструкцій, та визначення капітальності будівлі магазину побутової техніки, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з північного боку буд. 1, № 00145 від 2021 року, будівля магазину має бетонний фундамент, нерозривно пов`язаний з несучими цегляними стінами. З урахуванням наявності у будівлі нерозривно пов`язаних з ними основних несучих (стін), приєднання інженерних комунікацій (електропостачання, пристроїв системи кондиціонування повітря та електрообігрівачів), даний об`єкт є цільною нероз`ємною капітальною спорудою, нерозривно пов`язаною з підставою, розбирання якого неможливе без нанесення йому збитку. Отже, судом встановлено, що спірна будівля має всі ознаки нерухомого майна, а саме: розташована на земельній ділянці, переміщення будівлі неможливе без її знецінення та зміни її призначення. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред"явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв"язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння (адже за висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності). При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 року у справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першої статті 344 ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. У ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п`ять років. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивач за первісним позовом-відповідач за зустрічним позовом [PERSON] стверджує, що вона володіє торгівельним кіоском відкрито більш 10 років, ніяких дій для приховування цього факту не здійснює, щомісячно сплачує спожиту електроенергію. Проте, жодних доказів на підтвердження цього факту суду не надано. В той же час, відповідач за первісним позовом-позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що саме він володіє магазином за адресою: [ADDRESS] , безперервно з 2005 року, відкрито експлуатує вказане майно, вживає заходи для функціонування магазину та утримання в належному стані, сплачує за аренду та електроенергію. З довідки за реквізитами № EF7SDBITCSTUG685 від 09.04.2021 року, виданої АТ КБ «ПриватБанк», та квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» про сплату орендної плати та електроенергії з 2016 по 2021 року вбачається, що [PERSON] зі свого рахунку від імені [PERSON] сплачував зазначені платежі. Крім того, в магазині за адресою: [ADDRESS] , встановлений термінал АТ КБ «ПриватБанк», зареєстрований на ім`я [PERSON] , що підтверджується Анкетою-заявою на підключення до послуги «Еквайринг» № 62133725 від 25.11.2016 року з супровідним листом АТ КБ «ПриватБанк». Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] володіє нерухомим майном, а саме магазином за адресою: [ADDRESS] , добросовістно, безперервно, відкрито експлуатує вказане майно, вживає заходи для функціонування магазину та утримання в належному стані, судом не встановлено титульного власника майна. В момент заволодіння вказаним майном [PERSON] не знав про неправомірність заволодіння майном, він як володілець майна був упевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, що є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, суд вважає, що його позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме магазин за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. В той же час, позивачем за первісним позовом [PERSON] не доведено жодної з підстав для набуття права власності за набувальною давністю на спірне майно, тому позовні вимоги за первісним позовом в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме магазин за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу до суду зустрічного позову в розмірі 908, 00 грн.

Outcome: partial