Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, якій уточнював та доповнював, до Державної установи «Південна виправна колонія (№ 51)» та Державного Підприємства «Підприємство Державної Кримінально-Виконавчої Служби України про стягнення довічної пенсії, відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи позов [PERSON] зазначив, що 14 січня 2009 року його та інших засуджених було виведено на виробництво для проведення робіт в цех на пресі 315 № 10402515. Під час роботи на вказаному пресі він отримав травму на виробництві, йому було обрубано І та ІІ палець на лівій кісті. Позивач вказує, що після отриманої травми в санітарній частині колонії йому не було надано належну медичну допомогу, несвоєчасно було доставлено до медичної установи. В лікарні, йому також не була надана належна медична допомога. Того ж дня, після повернення до колонії адміністрація установи наполягала на тому, щоб він підписав документи нібито йому було надано кваліфіковану медичну допомогу, здійснювала моральний та психологічний тиск на нього, наполягаючи на підписання документу. В подальшому працівники оперативної частини колонії та адміністрація колонії постійно погрожували йому, чинили моральний тиск. Позивач просить стягнути з Державної установи «Південна виправна колонія (№ 51)» та Державного Підприємства «Підприємство Державної Кримінально-Виконавчої Служби України на свою користь морально-душевну, морально-психологічну шкоду у розмірі 1000000 гривень, спричинену після отримання ним каліцтва на виробництві у вигляді обрублення І та ІІ пальців лівої кісті, постійних погроз та психологічного тиску, а також призначити йому у вигляді «по життєвого регресу», пенсію з підстав втрати працездатності у розмірі середньої пенсії. Позивач позовну заяву підтримав, просили її задовольнити. Представники відповідачів - Державної установи «Південна виправна колонія (№ 51)» та Державного Підприємства «Підприємство Державної Кримінально-Виконавчої Служби України (№ 51) позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити повністю. Посилалась на обставини, викладені в письмових запереченнях. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 31.10.2008 року відбував покарання в Південній виправній колонії управління ДДУПВП в Одеській області (№51), був працевлаштований в цеху сільгоспмашин з листопада 2008 року, пресувальником преса механічного зусилля 315 т/с. Відповідно до ст. 60 КВК України, засуджені до обмеження волі залучаються до праці, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях сіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою. Статтею 61\~КВК України визначено, що адміністрація виправного центру веде облік засуджених, розяснює порядок і умови відбування покарання, організовує трудове і побутове влаштування засуджених; забезпечує додержання умов праці засуджених, порядку та умов відбування покарання. 14.01.2009 року, згідно щотижневої рознарядки виводу на роботу засуджених [PERSON] разом з іншими засудженими цеху сільгоспмашин з листопада 2008 року пресувальником преса механічного зусилля 315 т/с. Первинний інструктаж з охорони праці та техніки безпеки одержав на робочому місці 17.11.2008 року. Навчання та стажування проходив на робочому місці пресувальника преса механічного зусиллям 315 т/с з 17.11.2008 року по 01.12.2008 року. Згідно тижневої рознарядки виводу на роботу засуджений [PERSON] разом з іншими засудженими цеху сільгоспмашин був виведений для роботи у першу зміну 14.01.2009 року в цех сільгоспмашин. Та приблизно о 14 годині 30 хвилин засуджений [PERSON], користуючись відсутністю старшого зміни та інших засуджених вирішив виготовити для своїх потреб металеві косинки, для чого взяв металеву стрічку та включив електропостачання кнопкою на пункті управління пресом, вставив стрічку в направляючі штампу та тримаючи її лівою рукою, почав ногою нажимати на педаль подання зжатого повітря для приведення в дію маховика, однак під час натискування на педаль, ліва рука засудженого [PERSON] зісковзнула та він отримав травму: - «Травматична ампутація І-ІІ пальців лівої кисті на рівні основних фаланг. Рвана рана ІІІ-го пальця лівої кисті». Відповідно до розпорядження № 27 від 01.12.2008 року Південною виправною колонією управління ДДУПВП в Одеській області [PERSON] було допущено до самостійної роботи на пресу механічному 315 т/с. По вказаному факту Південною виправною колонією управління ДДУПВП в Одеській області було проведено розслідування та згідно [PERSON] та Висновку від 17.01.2009 року встановлено, що травма, отримана засудженим [PERSON] 14.01.2009 року не може бути кваліфікована як нещасний випадок виробничого характеру, так як засуджений [PERSON] грубо порушив встановлений режим утримання. Також за вказаним фактом Південною виправною колонією управління ДДУПВП в Одеській області було проведено розслідування та згідно Висновку від 24.02.2009 року встановлено, що травма, отримана засудженим [PERSON] 14.01.2009 року не може бути кваліфікована як нещасний випадок виробничого характеру, так як засуджений [PERSON] грубо порушив встановлений режим утримання. Постановою заступника Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах від 22.01.2009 року було відмовлено у відкритті кримінальної справи відносно посадових осіб ПВК №51 УДДУПВП в Одеській області, оскільки в діях посадових осіб ПВК №51 УДДУПВП в Одеській області не вбачається складу злочину, передбаченого ст. 271 КК України. Відповідно до висновку заступника прокурора Одеської області Шахова В.Ф. погоджену В.о прокурором Одеської області Чорним М.Г. від 09.12.2009 року підстав для протестування рішення комісії ДДУПВП в Одеській області відсутні. Постановою заступника Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах від 08.02.2010 року було відмовлено у відкритті кримінальної справи відносно посадових осіб ПВК №51 УДДУПВП в Одеській області, оскільки в діях посадових осіб ПВК №51 УДДУПВП в Одеській області не вбачається складу злочину, передбаченого ст. 271 КК України. Крім того суд приймає до уваги копії журналів: прийому (здачі) засуджених виробничим персоналом ПВК-51; інструктажу по заходам безпеки; погодинних перевірок наявності засуджених на робочому місці; реєстрації інструктажів з питань охорони праці, оскільки обставини викладені у цих журналах фактично були визнані сторонами та позивач у судовому засіданні визнав наявність у них власноруч поставленого підпису. Суд приймає до уваги вище вказані письмові докази, оскільки на теперішній час вони є чинними, не суперечать одне одному та позивачем не ставилося питання про їх скасування. Судом не приймаються до уваги надані сторонами письмові пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо обставин отримання травми [PERSON]Г, оскільки вони були відібрані зацікавленими сторонами, суперечать одне одному та сторони на підтвердження або спростування цих пояснень не наполягали на допиті вказаних осіб у судовому засіданні. Дослідивши і проаналізувавши надані суду докази, перевіривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦУ України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦУ України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~з справ\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зав'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки наведено у п.4 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92, відповідно до якого «джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність з використання, транспортування, зберігання предметів, речовин й інших обєктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості». Як вбачається з [PERSON] розслідування нещасного випадку від 17.01.2009 року, прес механічний зусиллям 315 т/с КДО315 знаходився в технічно справному стані та відповідав нормам технічної безпеки. Також у судовому засіданні було встановлено та визнано сторонами, що для використання пресу з механічним зусиллям 315 т/с необхідно було натиснути кнопку та окремо натиснути педаль для вчинення дії, у звязку з чим суд приходить до висновку, що прес механічний зусиллям 315 т/с знаходячись в справному стані не може використовуватися без контролю людини та бути джерелом підвищеної небезпеки у розумінні п.4 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92, оскільки робота вказаного пристрою не може створити підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, так як не виконує дії без контролю людиною будучи у належному технічному стані. Крім того як вбачається з пояснення сторін та підтверджується ЄДРСР, за обставинами цього випадку [PERSON] звертався до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до [PERSON], Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №1» міста Одеси, цивільна справа № 521/11540/13-ц та як вбачається з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2017 року та постанови Верховного суду від 22 грудня 2018 року судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, а [PERSON] не заперечувалося, що травма настала внаслідок самовільного, без дозволу адміністрації, використання [PERSON] з особистою метою обладнання та матеріалів підприємства установи. Також судами було встановлено, що маральна шкода повязана з втратою І та ІІ пальців на лівій кісті була заподіяна саме діями працівника Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №1» міста Одеси, у звязку з чим позов був частково задоволено. Оскільки [PERSON] будучи проінструктованим з техніки безпеки та допущений до самостійної роботи до пресу з механічним зусиллям 315 т/с, якій не може створювати підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, та як було встановлено з досліджених письмових доказів, які на час розгляду скасовані не були та позивачем не заявлялося таких вимог, травма настала внаслідок самовільного, без дозволу адміністрації, використання [PERSON] з особистою метою обладнання та матеріалів підприємства установи, тобто отримана травма не повязана з неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів або внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та враховуючи те, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження звязку його моральних страждань з діями або бездіяльністю відповідачів, суд зважаючи на вище викладене та вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди приходить до висновку що позивна вимога задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги позивача в частині стягнення довічної пенсії, суд приходить до висновку, що вона також не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 122 КВК України (у редакції чинній на момент отримання травми) засуджені, які втратили працездатність під час відбування покарання, після звільнення їх від покарання мають право на пенсію і на компенсацію шкоди у випадках і у порядку, встановлених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КВК України (у редакції чинній на момент отримання травми) засуджені мають право на загальних підставах на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній з моменту отримання травми) 1) Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону; 2) Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~31\~ЗУ «Про\~загальнообовязкове державне\~пенсійне страхування»\~(у\~редакції чинній\~з моменту\~отримання травми)\~залежно від\~ступеня втрати\~працездатності визначено\~три групи\~інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Відповідно до Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності, затвердженої постановою Кабінету міністрів України № 221 від 04.04.1994 р. (у редакції чинній на момент отримання травми) причинний зв'язок між каліцтвом і інвалідністю встановлює МСЕК. Це закріплено і в ст. 31 ч. 1 ЗУ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Позивач не надав доказів звернення або відмови МСЕК у встановленні цього зв'язку. Зважаючи на вище викладене, право на отримання пенсії виникає в порядку встановленому ЗУ Про\~загальнообов'язкове\~державне пенсійне\~страхування після встановлення причинний зв'язок між каліцтвом і інвалідністю встановлює МСЕК. Позивачем не надано суду жодних доказів того, що позивач звертався в порядку встановленому Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності, затвердженої постановою Кабінету міністрів України № 221 від 04.04.1994 р. або Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженої постановою Кабінету міністрів України № 1317 від 03.12.2009 р. для встановлення причинного зв'язок між каліцтвом і інвалідністю, що є обовязковою умовою для вирішення питання про призначення пенсії за інвалідністю. Крім того позивачем не надано доказів того, що він звертався в порядку встановленим ЗУ Про\~загальнообов'язкове\~державне пенсійне\~страхування до відповідних органів Пенсійного фонду для вирішення питання, щодо призначення відповідного виду пенсійного забезпечення. Окрім цього, з позовних вимог [PERSON] вбачається, що позовна вимого щодо призначення пенсії предявлена до відповідачів у порядку регресу, є безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивачем не надано доказів та пояснень того, що між сторонами виникли передбачені законом регресні правовідносини повязані з пенсійним забезпеченням. Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмету спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що вимога щодо призначення пенсії є необґрунтованою та передчасною, оскільки позивачем не надано жодних доказів та пояснень того, що він взагалі звертався у встановленому законом порядку для призначення пенсії або отримав відмову у її призначенні, ким та як було порушено його право на отримання пенсії, що свідчило би про виникнення у позивача права на звернення до суду за захистом порушеного права в розумінні ст. 4 ЦПК України, у звязку з чим зазначена вимога позивача не підлягає задоволенню. Позивач подав до суду разом з позовом заяву про звільнення його від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір» №3674-VI у завязку з отриманням каліцтва на виробництві. Позивачем було предявлено дві окремі вимоги, а саме про відшкодування моральної шкоди та стягнення довічної пенсії. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік"\~у розмірі 1544 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення до суду) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення до суду) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи. Таким чином клопотання позивача щодо звільнення його від сплати судового збору підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом. Проте позивачем не наведено підстав та не надано доказів, які відповідно до положень ЗУ «Про судовий збір» звільняють його від сплати судового збору за подання вимоги про призначення пенсії, у звязку з чим з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмирі встановленому ЗУ «Про судовий збір» та ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 рік", а саме 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 617 грн. 60 коп. (1544х0,4=617,6) На підставі ст. ст. 1167 ЦК України,

Outcome: approved