Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Представник ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулася в суд з позовом до Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], третя особа на стороні відповідачів - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання частково незаконним та скасування рішення Іспаської сільської ради №279-18/12 від 22.11.2012 року, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та запису у Поземельній книзі. У позові вказувала, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення в межах Іспаської сільської ради ДТГО «Львівська залізниця» укладено договір із землевпорядною організацією ПП «Ріга» від 30.12.2013 року №Л/П-134382/НЮ про виконання робіт з інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками ДТГО «Львівська залізниця» в межах існуючої смуги відведення. На виконання умов зазначеного договору ПП «Ріга» виготовило Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об'єктами залізничного транспорту за напрямком «Завалля-Вижниця» від 28км+986м до 34км+300м в адміністративних межах Іспаської сільської ради, що є підставою для реєстрації земель. В результаті проведеної інвентаризації смуги відведення виявлено, що земельна ділянка на 31км+540м до 31км+557м, що перебуває у власності [PERSON] частково, площею 0,0009 га накладається на смугу відведення залізниці. Спірну земельну ділянку рішенням виконавчого комітету Іспаської сільської ради від 22.11.2012 року №279-18/12 передано у власність [PERSON] Земельна ділянка, яка накладається (перетинається) із смугою відведення залізниці площею 0,0009 га зареєстрована в державному земельному кадастрі [NUMBER] Вважає рішення Іспаської сільської ради таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства, порушує право ДТГО «Львівська залізниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, а відтак таким, що підлягає визнанню незаконним з наступних підстав. Згідно «Плана полосы отвода линии Завалье-Вижница Львовской ж.д.», який є належним доказом землекористування залізниці, в адміністративних межах Вижницького району Чернівецької області розробленого та погодженою «Дорожною проектною конторою Юго-Западной ж.д.» в 1965 році (далі План смуги відведення), ширина смуги відведення на ділянці з 31км+540м до 31км+557м становить 26 м від осі колії. В той час, ділянка [PERSON] частково входить у ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину її земельної ділянки в смузі відведення залізниці становить 0,0009 га. На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташована верхня будова колії дільниці Завалля - Вижниця інвентарний №020122060, взята на облік в 1944 році, яка є державною власністю і перебуває на балансі ДТГО «Львівська залізниця», що є державним підприємством. Іспаська сільська рада перевищила свої повноваження в частині розпорядження земельними ділянками державної власності під залізницями, які відповідно до ч.4 ст.84 ЗК України не можуть передаватися у приватну власність. Розміри земельної ділянки, необхідної для експлуатації та обслуговування об'єктів транспорту визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації, що передбачено ст.11 ЗУ «Про транспорт», яка діяла, як на момент прийняття оскаржуваного розпорядження, так і є чинною на цей час. Дані обставини підтверджуються також і п.2 Положення про землі транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 року за №24. Саме таку ширину смуги відведення у даному місці підтверджено будівельними нормами і правилами, глава 39 - залізничні дороги колії 1520 мм. СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для залізниць СН 468-74, а смуга відведення залізниці, відображена у Плані смуги відведення лінії «Завалля-Вижниця» Чернівецької області. Землі залізничного транспорту визначені ст.68 ЗК України (2001 року), ст.11 ЗУ «Про транспорт», ст.6 ЗУ «Про залізничний транспорт» і призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Право Залізниці на земельну ділянку в межах с. Іспас Вижницького району, в тому числі і на спірну, виникло задовго до реєстрації права [PERSON], та не було жодним чином припинене. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955 року; «Положение о землях предоставленных транспорту» затвердженого постановою СНК СССР 07.02.1933 року; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п.54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року). Інститут державних актів, як правовстановлюючих документів, було введено в дію Земельним кодексом УРСР 1970 року. Пунктом 2 Указу Президії Верховної Ради УРСР від 25.12.1970 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» передбачалося, що норми Земельного кодексу УРСР (1970 року) застосовувались до правовідносин, які виникли після введення його в дію. Розміри земельної ділянки Залізниці, визначені Планом смуги відведення, відповідають даним, що підтверджується довідкою Відділу Держземагентства у Вижницькому районі станом на 01.01.2014 року, відповідно до якої під об'єктами залізничного транспорту в межах Іспаської сільської ради Вижницького району знаходиться площа 27 га. Зазначеною довідкою підтверджується факт землекористування залізниці. Залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу ДТГО «Львівська залізниця». Відповідачі до Залізниці щодо вилучення із користування даної частини смуги відведення не звертались. Відмови від права користування земельною ділянкою Залізниця не надавала. Стверджувала, що під час прийняття Іспаською сільською радою оскаржуваного рішення і реєстрації [PERSON] права власності на земельну ділянку, ними не враховано вищенаведених норм законодавства, тому оскаржуване рішення Іспаської сільської ради прийнято із перевищенням повноважень щодо розпорядження землями державної власності, передбачених ст.ст.12, 122 ЗК України, порушує права та інтереси Залізниці на користування земельною ділянкою, якою в даний час володіє і користується [PERSON], тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Відповідно до ст.24 ЗУ «Про держаний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Відповідно до ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп."а" п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Відповідно до рішення 1 сесії 8 скликання Вижницької міської ради №15-1/16 від 26.12.2016 року «Про реорганізацію Іспаської сільської ради шляхом приєднання до Вижницької міської ради» та рішення 4 сесії 8 скликання Вижницької міської ради№68-4/17 від 22.03.2017 року «Про затвердження передавального акту активів та пасивів Іспаської сільської ради як юридичної особи» повноваження від Іспаської сільської ради перейшли до Вижницької міської ради. Уточнивши позовні вимоги просила: визнати незаконним та скасувати рішення Іспаської сільської ради від 22.11.2012 року №279-18/12 в частині надання земельної ділянки [PERSON] у приватну власність, що в с. Іспас Вижницького району; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] на підставі вказаного рішення та скасувати його державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; скасувати запис у Поземельній книзі щодо даної земельної ділянки шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування; стягнути з відповідачів сплачені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просила позовні вимоги задовольнити. У судовому засідання представник відповідача - Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області [PERSON]. позов не визнала, підтримала письмове заперечення проти позову, у якому зазначила, що твердження позивача є безпідставними, не обґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленою про місце, день та годину слухання справи, причини неявки суду не повідомила. У судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області [PERSON] просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки можлива технічна помилка. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON]., представника третьої особи на стороні відповідачів [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Судом установлено, що рішенням 18 сесії 6 скликання Іспаської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №279-18/12 від 22.11.2012 року затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельні ділянки площею 0,3196 га з них 0,1124 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та 0,2072 га для ведення особистого селянського господарства. Надано у власність [PERSON] земельні ділянки площею 0,3196 га з них 0,1124 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та 0,2072 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується його копією. На підставі рішення 18 сесії 6 скликання Іспаської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №279-18/12 від 22.11.2012 року [PERSON] 20.12.2012 року Відділом Держкомзему у Вижницькому районі Чернівецької області видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 0,2072 га, яка розташована в с. Іспас Вижницького району, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий [NUMBER], що підтверджується його копією. Також на підставі рішення 18 сесії 6 скликання Іспаської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №279-18/12 від 22.11.2012 року [PERSON] 20.12.2012 року Відділом Держкомзему у Вижницькому районі Чернівецької області видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 0,1124 га, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий [NUMBER], що підтверджується його копією. На замовлення ДТГО «Львівська залізниця» на підставі договору №Л/П 134382/НЮ від 30.12.2013 року ПП «РІГА» у грудні 2014 року проведено інвентаризацію земельної ділянки, загальною площею 25,0445 га ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об'єктами залізничного транспорту за напрямком «Завалля-Вижниця» від 28км+986м до 34км+300м в адміністративних межах Іспаської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, під час якої виявлено, що земельна ділянка на 31км+540м до 31км+557м, що перебуває у власності [PERSON] частково, площею 0,0009 га, накладається на смугу відведення ДТГО «Львівська залізниця», що підтверджується копією Технічної документації інвентаризації зазначеної земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця». Зазначена технічна документація виготовлена на підставі розпорядження Вижницької районної державної адміністрації №353 від 25.12.2014 року та погоджена висновком Відділу Держземагентства у Вижницькому районі №34-28-0.3-2717/2-15 від 10.08.2015 року, що підтверджується їх копіями. Згідно наданого позивачем «Плана полосы отвода линии Завалье-Вижница Львовской ж.д.», в адміністративних межах Вижницького району, від 4 км + 894м до 39 км + 472м, розробленого та погодженою «Дорожною проектною конторою Юго-Западной ж.д.» в 1965 році, ширина смуги відведення на ділянці з 31км+540м до 31км+557м перегону становить 26 м від осі колії. Загальна площа перетину земельної ділянки [PERSON] в смузі відведення залізниці становить 0,0009 га. На земельній ділянці, розміри якої визначені Планом смуги відведення, розташована верхня будова колії дільниці «Завалля-Вижниця», інвентарний №020122060, побудована у 1944 році, яка є державною власністю і перебуває на балансі ДТГО «Львівська залізниця», що є державним підприємством. ДТГО «Львівська залізниця», як землекористувач, сплачує земельний податок за земельну ділянку в межах смуги відведення залізниці на території Іспаської сільської ради Вижницького району, загальною площею 16,518 га, зокрема у 2013 році - 74,94 грн., у 2014 році - 74,94 грн., у 2015 році - 78,00 грн., що підтверджується довідкою підрозділу «Коломийська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» №173 від 26.10.2015 року. Відповідно до ст.67 ЗК України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту. Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Відповідно до ст.68 ЗК України, ст.11 ЗУ «Про транспорт» та ст.6 ЗУ «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Відповідно до ч.1 ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. У відповідності до пункту «б» частини 4 ст.84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями. Згідно з ч.2 ст.84 ЗК України, в редакції, чинній на момент прийняття Іспаською сільською радою Вижницького району Чернівецької області оспорюваного рішення, право державної власності на землю набувалось і реалізовувалось державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.149 ЗК України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У відповідності до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР №58, Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року було затверджено Положення «Про землі, надані транспорту», відповідно до п.4 якого до земель, наданих транспорту відносилися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури. Це положення набрало чинності та діяло на вказаних землях з 1939 року, на підставі Закону СРСР «Про включення Західної України у склад СРСР із возз'єднанням її із УРСР» від 01.11.1939 року, до набрання чинності постановою Ради Міністрів СРСР №24 від 08.01.1981 року «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту». Нормами ст.1 вже цього Положення встановлено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації. Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1965 році нормативно-правових актів, а саме: ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54, 55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року). Земельним кодексом УРСР (в редакції від 08.07.1970 року), постановою Верховної ради УРСР від 18.12.1990 року, постановою Ради Міністрів СРСР від 27.01.1962 року №83 право позивача на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування гарантувалось. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу» (зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Вказана вимога рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп 2005 визнана неконституційною, а отже відсутня вимога закону щодо обов'язкового виготовлення Львівською залізницею державного акту на право користування земельною ділянкою, а факт володіння та користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна є незаперечним й підтверджується письмовими доказами. Таким чином, з урахуванням наведених вище норм матеріального закону та наданих позивачем на підтвердження своїх вимог доказів, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено право постійного користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії «Завалля-Вижниця» Львівської залізниці в адміністративних межах Вижницького району, від 4 км + 894м до 39 км + 472м, відповідно до Плану смуги відводу цієї лінії, розробленого та погодженою «Дорожною проектною конторою Юго-Западной ж.д.» в 1965 році. У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б давали підстави зробити висновок про неналежність та недопустимість вказаного Плану смуги відведення, як доказу у справі. Він є документом, який підтверджує, що ділянка землі знаходиться в смузі відведення, яка перебуває у залізниці на праві постійного землекористування. Відповідно до статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, порушене, невизнане або оспорюване право особи підлягає захисту у встановлений законом спосіб. Згідно п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Пунктом «г» ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, за змістом ст.ст.152, 155 ЗК України, визнання недійсним акта державного органу тягне за собою визнання недійсним й державного акта на право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що земельна ділянка відповідачу [PERSON] була передана Іспаською сільською радою Вижницького району Чернівецької області у приватну власність для ведення особистого селянського господарства частково за рахунок земель, які знаходилися у правомірному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», без попереднього їх вилучення у встановленому законом порядку, без зміни цільового призначення, без узгодження із залізницею, як суміжним землекористувачем, меж земельних ділянок, чим порушено права позивача, як землекористувача, тому оспорюване позивачем рішення Іспаської сільської ради в цій частині необхідно визнати незаконними і скасувати, що в свою чергу є підставою для визнання частково недійсним виданого на підставі вказаного рішення державного акту про право власності [PERSON] на земельну ділянку. Вимоги про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку та скасування запису в Поземельній книзі щодо права власності задоволенню не підлягають з таких підстав. Інформація про зміну відомостей про земельну ділянку вноситься до Державного земельного кадастру відповідно до вимог, визначених в Законі України «Про Державний земельний кадастр». Згідно із ч.ч.6, 7 ст.9 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора, пов'язану зі здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Відповідно до п.60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень» передбачена певна процедура реєстрації прав на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки. Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Доказів неможливості виконання рішення суду без скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку та запису в Поземельній книзі, представником позивача суду не надано. Враховуючи зазначені вимоги законів, суд дійшов висновку, що позов в частині скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування запису в Поземельній книзі є безпідставним, оскільки рішення суду про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку є підставою для скасування запису у Поземельній книзі та у Державному реєстрі прав. З урахуванням наведених вище досліджених судом доказів та встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що позов ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» підлягає до часткового задоволення. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного сторонами суду не надано. Викладені у письмовому запереченні проти позову твердження представника відповідача - Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому судом до уваги не приймаються. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області необхідно стягнути на користь позивача ПАТ «Львівська залізниця» філії «Львівська залізниця», понесені ними судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладено, ст.19 Конституції України, ст.ст.67, 68, 83, 122, 125, 126, 152, 155 ЗК України, ст.ст.11, 16, 21 ЦК України ст.ст.11, 23 ЗУ «Про транспорт», ст.6 ЗУ «Про залізничний транспорт», ст.ст.3, 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.9 ЗУ «Про Державний земельний кадастр», Постанови Центрального виконавчого комітету СРСР №58, Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року якою затверджено Положення «Про землі, надані транспорту», ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 року, Постанови Верховної ради УРСР від 18.12.1990 року, постановою Ради Міністрів СРСР від 27.01.1962 року №83,

Outcome: partial