Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивачка [PERSON]П звернулась в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. Посилається на те, що 06.01.2000 року померла її матір [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається із права на земельну частку (пай) площею 1,11 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області і належала матері на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки ім.Шевченка с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, що виданий на підставі рішення Вижницької РДА №102 від 21.02.1997 року та зареєстрований 06.03.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №609. Крім неї, спадкоємців за законом чи за заповітом та інших осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає. Рішенням Вижницького районного суду від 12.08.2015 року встановлено факт родинних відносин між нею та померлою 06.01.2000 року [PERSON], як дочки та матері та встановлено належність померлій [PERSON] втраченого Сертифіката на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки ім..Шевченка с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області. Крім того, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с.Іспас по вул.Гагаріна, Вижницького району Чернівецької області, однак на даний час вимоги щодо визнання за нею права власності на будинок не заявляє. Зазначила, що своєчасно прийняла спадщину, оскільки зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Звернувшись до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, їй було відмовлено у зв'язку з тим, що нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно померлої 06.01.2000 року [PERSON], а саме, на право на земельну частку (пай) у землі, посвідчене сертифікатом, яка перебуває у колективній власності селянської спілки ім.Шевченка с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області розміром 1,11 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, належного померлій [PERSON] на підставі сертифікату серії ЧВ № 0063032, виданого на підставі рішення Вижницької РДА №102 від 21.02.1997 року та зареєстрований 06.03.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №609. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості у матеріалах справи. До початку розгляду справи від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 06 січня 2000 року померла матір позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-МИ №271257, виданого 06.01.2000 року [PERSON] сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №3, копією свідоцтва про народження [PERSON], Серія ІІІ-УР №431177, виданого 08.12.1960 року в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №87, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12.08.2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) площею 1,11 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, що належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки ім.Шевченка с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, що виданий на підставі рішення Вижницької РДА №102 від 21.02.1997 року та зареєстрований 06.03.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №609. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2015 року, встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є дочкою померлої 06.01.2000 року [PERSON] та встановлено, що втрачений Сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільської спілки ім.Шевченка с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, розміром 1,11 га в умовних кадастрових гектарах, Серіі ЧВ №0063032, що виданий на підставі рішення Вижницької РДА №102 від 21.02.1997 року та зареєстрований 06.03.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №609 на імя [PERSON], належав померлій 06.01.2000 року [PERSON] З відповіді відділу Держгеокадастру у Вижницькому районі Чернівецької області №31-28-0.3-2845/2-16 від 15.09.2016 року вбачається, що відповідно до розпорядження Вижницької РДА від 27.02.1997 року №102 вартість земельної частки (паю) спілки селян ім.Шевченка (с.Іспас, Вижницького району), розміром 1.11 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0063032виданого [PERSON], яка померла 06.01.2000 року, становить 3806,71 грн. Судом також встановлено, що позивачка, як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] Інших спадкоємців за законом чи за заповітом та осіб, які мають право на обовязкову частку в спадковому майні немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи №209/2016 року та довідкою [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області №61 від 02.02.2016 року. Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] оскільки на час її смерті проживала разом із нею в житловому будинку. Позивачка [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але в звязку з тим, що нею не було надано належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності [PERSON] на спадкове майно, державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №1043/02-31 від 25.08.2016 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст.152 ч.3 п.а ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав. Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до абзацу 3 ст. 1 Указу Президента України №720 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ), паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (ст. 2 Указу). Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст.2 цього Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. Статтею 3 Закону визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. Відповідно до ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради чи районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Відповідно до положень п.24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Оскільки [PERSON] була членом колгоспу «ім.Шевченка» с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, однак до проведення розпаювання землі, тобто виділення її в натурі померла, в звязку з чим державний акт на зазначену земельну ділянку не видавався, а право власності на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі Державного акта про право колективної власності на землю конкретному колгоспу, членом якого є певна особа, а тому на думку суду позивачка [PERSON] як спадкоємець після смерті [PERSON] має право на успадкування лише на те, що належало покійній, а саме, права на земельну частку (Пай). Оскільки, судовим рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2015 року, визначено ступінь спорідненості позивачки [PERSON] з померлою, а саме те, що вона є дочкою [PERSON], що дає їй право на спадкування майна померлої [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом, а також встановлено належність померлій [PERSON], втраченого земельного сертифікату на право на земельну частку (пай), який був виписаний на [PERSON], Серія №0063032, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №609, згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що за позивачкою [PERSON] необхідно визнати право на земельну частку (Пай), в порядку спадкування за законом, після смерті 06.01.2000 року [PERSON], посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0063032, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів за №609 від 06.03.1997 року, площею 1,11 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, яка перебуває у колективній власності селянської спілки ім.Шевченка с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, виданий Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області на підставі рішення від №102 від 21.02.1997 року, на імя [PERSON]. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: partial