Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 910.26639 в сумі 386 088 грн. 97 коп., яка складається з: основного боргу - 241 354,52 грн., простроченого боргу - 12 343,44 грн., прострочених процентів - 82 365 грн., строкових процентів - 6 464,09 грн., дебіторської заборгованості - 9 536,88 грн. та штрафних санкцій - 34 025,04 грн.; в рахунок погашення заборгованості просить звернути стягнення на предмет застави, що належить відповідачу [PERSON] , а саме автомобіль NISSANTEANA, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів, та стягнення з відповідачів судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 21.08.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 910.26639, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 283 542 грн., у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу NISSANTEANA, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 22,99% та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору із строком користування кредитними коштами до 21.08.2021 року. Позивач зазначає, що банк надав кредитні кошти [PERSON] , однак відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки, останній платіж було здійснено 21.06.2018 р. та станом на 21.08.2019 р. наявна заборгованість у розмірі 386 088 грн. 97 коп., що включає: основний борг - 241 354,52 грн., прострочений борг - 12 343,44 грн., прострочені проценти - 82 365 грн., строкові проценти - 6 464,09 грн., дебіторську заборгованість - 9 536,88 грн. та штрафні санкції - 34 025,04 грн. У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком та [PERSON] було укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу, який належав позичальнику на праві приватної власності. Обтяження на спірний автомобіль на підставі договору застави було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За умовами договору застави відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Позивач вказує, що без письмової згоди банку [PERSON] відчужив предмет застави [PERSON] із актуальним номерним знаком транспортного засобу [NUMBER] . На час реалізації заставленого автомобіля та проведення реєстраційних дій в органах МВС обтяження припинено не було (а.с. 69-76). Ухвалою суду від 05.12.2019 р. відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання та за клопотанням представника позивача від Головного сервісного центру МВС України витребувані письмові докази (а.с. 83-85). Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву, проте у встановлений судом строк відповідачі відзиви не подали. В судове засідання представник позивача не з`явився, у поданому позові представник АТ «Ідея Банк» Олешек О.М. просить провести розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами, вказала, що позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 75). Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд повідомлено не було. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного 11.03.2020 року судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи без участі представника позивача та відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.08.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 910.26639, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 283 542 грн. строком на 84 місяці зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 22,99 % річних (а.с. 12-22). Умовами кредитного договору визначено, що кредит надається для фінансування купівлі відповідачем [PERSON] транспортного засобу марки NISSAN, моделі TEANA, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , в сумі 270 040 грн., а також для фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 13 502 грн. Згідно умов параграфу 7 кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язався погашати заборгованість за договором у вигляді ануїтетних платежів на рахунок № [NUMBER] відповідно до графіку щомісячних платежів, який є Додатком №1 до кредитного договору. Параграф 4 кредитного договору визначає те, що забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є застава транспортного засобу, вказаного в п.2 параграфу 1 договору. Меморіальними ордерами № 516_1 від 22.08.2014 року на суму 270 040 грн. та № 910.26639 від 21.08.2014 року на суму 13 502 грн. підтверджено, що відповідачем [PERSON] були отримані кредитні кошти в повному обсязі, отже, позивачем було виконано взяті зобов`язання за кредитним договором (а.с. 26, 27). Як убачається з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 910.26639 від 21.08.2014 року, станом на 21.08.2019 року відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, що також підтверджується випискою по рахунку позичальника [PERSON] № [NUMBER] за період з 19.09.2014 р. по 27.08.2019 р., у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 386 088 грн. 97 коп., а саме: основний борг - 241 354,52 грн., прострочений борг - 12 343,44 грн., прострочені проценти - 82 365 грн., строкові проценти - 6 464,09 грн., дебіторська заборгованість - 9 536,88 грн. та штрафні санкції - 34 025,04 грн. (а.с. 40- 46). Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно норми ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Положеннями частини 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч.2 ст. 1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Частиною 1 стаття 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно. За наведених обставини, оцінивши докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, умови якого щодо погашення заборгованості за кредитом, процентами, платою за обслуговування кредитом та пенею [PERSON] належним чином не виконані, а тому, вимога позивача про стягнення заборгованості по кредитному договору № 910.26639 від 21.08.2014 року в розмірі 386 088,97 грн. підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави, що належить [PERSON] в рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON] слід зазначити наступне. Судом встановлено, що 21.08.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 910.26639, відповідно до умов параграфу 1 якого для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 910.26639 від 21.08.2014 року заставодавець [PERSON] передав у заставу заставодержателю ПАТ «Ідея Банк» транспортний засіб марки NISSAN моделі TEANA, 2012 року випуску, номер кузова[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] , який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , номер [NUMBER] . Предмет застави зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , п .б . Заставна вартість предмету застави встановлена в розмірі 450 090 грн. (а.с. 28, 29). Договір застави транспортного засобу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеравенко Т.Є., зареєстрований в реєстрі за № 500. 21.08.2014 року відомості про обтяження на вищевказаний автомобіль на підставі договору застави від 21.08.2014 р. були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 32, 33). Відповідно до пункту 2 параграфу 2 договору застави, відчуження, зміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями, передача права користування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється Заставодавцем тільки за письмовою згодою Заставодержателя. Всупереч положень договору застави [PERSON] без письмової згоди ПАТ «Ідея Банк» відчужив предмет застави, а саме: транспортний засіб NISSANTEANA, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , за договором купівлі-продажу № 00595/06/8046/2016 від 14.05.2016 року відповідачу [PERSON] (номерний знак [NUMBER] ), що підтверджується відповіддю Головного сервісного центру МВС від 21.12.2019 року № 31/21455. Відповідно до пункту 1 параграфу 5 договору застави транспортного засобу, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або договором застави. Пунктом 2 параграфу 5 договору застави обумовлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі. В силу ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно положень ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги,якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 591 ЦК України визначено, що реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається у порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до вимог ч.7 ст. 20 цього Закону звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду, серед іншого, зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5 роз`яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Таким чином застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, і на неї може бути звернено стягнення в рахунок задоволення вимог заставодержателя. Аналогічний правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 по справі № 202/32128/13-ц. Судом встановлено, що на час перереєстрації автомобіля за покупцем [PERSON] спірний автомобіль NISSANTEANA, 2012 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] перебував у заставі банку та був внесений в Державний реєстр обтяжень рухомого майна з 21.08.2014 року. Отже, зміна власника заставного транспортного засобу, відносно якого зареєстроване обтяження, не є перешкодою для задоволення за рахунок цього майна вимог банку у випадку порушення заставодавцем своїх кредитних зобов`язань. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 березня 2020 року по справі № 461/11912/15-ц. Згідно із частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Частиною першою статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до частин 1,2 статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статей 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13 та від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14. Тобто у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Згідно із пунктом 4 частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Згідно із пунктом 2 параграфу 5 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі. Зважаючи на вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 5 791 грн. 33 коп. та з відповідача [PERSON] у розмірі 1 921 грн.

Outcome: approved