Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить поділити між ним та [PERSON] придбану у період зареєстрованого шлюбу квартиру за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 3[ADDRESS]. В порядку поділу спільного сумісного майна, набутого подружжям за час шлюбу, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею - 71,1 м.кв., житловою площею - 41,2 м.кв., розташовану за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 3[ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею - 71,1 м.кв., житловою площею - 41,2 м.кв., розташовану за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 3[ADDRESS]. Також просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 100000 грн. в рахунок погашення грошових зобов'язань подружжя. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Позивач також пояснив, що при отриманні позики у [PERSON] на ремонт квартири в розмірі 200000 грн. була присутня відповідач, яка проти цього не заперечувала. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначили, що позивач у період шлюбу не працював, доходів не отримував, відповідач працювала та мала постійний дохід. У випадку, якщо майно придбано не за спільні сімейні кошти, а за особисті кошти одного з подружжя, то таке майно не підлягає поділу. Крім того, шляхом реконструкції та перепланування було змінено загальну площу квартиру, а обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти, не є обєктами права власності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, щосторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1990 року по 28 травня 2014 року (а.с. 8-9). За час спільного шлюбу ними була придбана трикімнатна квартира за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 3[ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомості від 02 жовтня 2001 року, зареєстрованим на Товарній біржі «Українська» м. Київ за № 83220 (а.с. 10). Відповідач відмовляється здійснити поділ спільного майна у добровільному порядку. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). При здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. № 7, якими встановлено, що квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Суд враховує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Беручи до уваги, що позивач не просить про поділ квартири в натурі, а також те, що жоден з подружжя згоди на отримання компенсації замість його частки не надав та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки подружжя в спірній квартирі без її реального поділу. Враховуючи, що спірна квартира придбана відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, позовні вимоги про визнання за сторонами права власності на 1/2 частину квартири за кожним підлягають задоволенню. Пояснення відповідача, що позивач не працював та не мав доходу, судом не приймаються, оскільки вони є недоведеними та необґрунтованими. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 100000 грн. в рахунок погашення грошових зобов'язань подружжя, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 11 липня 2014 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 200000 грн. за договором позики від 05 вересня 2005 року (а.с. 46). Відповідно до розписки від 05 вересня 2005 року, зазначені кошти отримані [PERSON] для проведення ремонтних робіт у квартирі, розташованої за адресою:Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 3[ADDRESS] (а.с. 10 справи Близнюківського районного суду Харківської області № 612/445/14-ц, провадження № 2/612/227/14). Крім того, позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що вказані кошти він брав у борг в інтересах сімї, за ці кошти у квартирі було зроблено ремонт. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що був присутній при передачі [PERSON] грошей в розмірі 200000 грн. [PERSON], також була присутня дружина позивача [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За загальним правилом майно, придбане подружжям за кошти, отримані за договором позики є спільною власністю чоловіка та дружини. Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за договором позики. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). На підставі викладеного, суд визнає зобов'язання у вигляді повернення боргу [PERSON] в розмірі 200000 грн. такими, що виникли в інтересах сім'ї. Враховуючи рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 11 липня 2014 року, суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в сумі 100000 грн. в рахунок погашення грошових зобов'язань подружжя обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved