Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості, відповідно до ст. ст. 509, 525, 526, 549, 553, 554, 623, 624, 625 України просив суд: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість в розмірі 36 792,68 дол. США та судові витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.02.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір кредиту №2008/20-100-21, згідно п 1.1. якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55830 доларів США, зі сплатою 12,25 процентів річних. Отже, [PERSON] прийняла на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором. В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника, яким є [PERSON] , що випливають з Основного договору, позивач і фізична особа - [PERSON] , 19.02.2008 року уклали договір поруки № 2008/25-102-7. Також, в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника, яким є [PERSON] , що випливають з Основного договору, позивач і фізична особа - [PERSON] , 19.02.2008 року уклали договір поруки № 2008/25-102-8. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Крім того, частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту № 2008/25-100-21 від 19.02.2008 року, позивач і вимушений звернутися з позовом до суду. В ході розгляду справи, [INFO] відповідач [PERSON] померла /свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 1131/. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2019 року, клопотання представника позивача [PERSON] про залучення правонаступників відповідача по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Залучено в якості відповідачів [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , від свого імені та в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , як правонаступників відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] , по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з`явився, згідно наданої заяви позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , що діє від свого імені та в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в судове засідання не з`явились, надавши до суду заяву з проханням відмовити у задоволенні позову, через його безпідставність та припиненням поруки . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причину неявки суду не сповістила. Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника, суд Ухвалою від 14 квітня 2020 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 19.02.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір кредиту №2008/25-100-21, згідно п 1.1. якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55830 доларів США, зі сплатою 12,25 процентів річних. 28.11.2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали Додатковий договір № 1 до Договору кредиту № 2008/25-100-21 від 19.02.2008 року та Договір про внесення змін №2 до договору кредиту № 2008/25-100-21 від 19.02.2008 року, також 03.12.2014 року був укладений Договір про внесення змін №3 до Договору кредиту № 2008/25-100-21 від 19.02.2008 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника, яким є [PERSON] , що випливають з Основного договору, позивач і фізична особа - [PERSON] , 19.02.2008 року уклали договір поруки № 2008/25-102-7. Також, в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника, яким є [PERSON] , що випливають з Основного договору, позивач і фізична особа - [PERSON] , 19.02.2008 року уклали договір поруки № 2008/25-102-8. За п.1.1. вказаних договорів поруки № 2008/25-102-7 та № 2008/25-102-8, поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту № 2008/25-100-21 від 19.02.2008 року. Вказаним спростовуються твердження відповідача [PERSON] про відсутність зазначення у договорах позики обов`язковості солідарної відповідальності поручителів. Позивач у своєму позові зазначає, що в зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту № 2008/25-100-21 від 19.02.2008 року утворилась заборгованість, яка станом на 23.11.2017 року становила 36792,68 доларів США. Вимогою про усунення порушень за вих. № 159/17 від 23.11.2017 року позивач повідомив відповідачів про виникнення заборгованості, та необхідність не пізніше 3-х днів з моменту отримання вимоги сплатити заборгованість по кредиту, нараховані проценти, комісії за користування кредитом і нараховані штраф /пеню/. У відповідності до положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову /субсидіарну/ відповідальність поручителя. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] у своєму відзиві проти позову ПАТ «Укрсоцбанк» від 14.02.2018 року стверджувала про те, що у позивача відсутні докази, які підтверджують видачу кредиту в розмірі 55 830 доларів США. Також відповідач ставила під сумнів наявність у ПАТ «УкрсоцБанк» генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України. З цих підстав просила в задоволенні позову відмовити ПАТ «Укрсоцбанк». У своїй відповіді на відзив від 06.03.2018 року представник позивача спростував доводи відповідача, викладені нею у відзиві на позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» від 06.02.2018 року. Так, представником позивача були приєднані до матеріалів справи в якості додаткових доказів банківську ліцензію ПАТ «Укрсоцбанк» з додатками та Генеральну ліцензію ПАТ «Укрсоцбанк» з додатками на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». До того ж, в якості додаткових доказів представник позивача приєднав до матеріалів своєї відповіді на відзив і заяву на видачу готівки №1 від 19.02.2008 року та заяву на видачу готівки №2 від 19.02.2008 року, у яких мається підпис і самого позичальника, що підтверджує отримання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 55830 доларів США, що еквівалентно станом на день видачі готівки 281941,50 грн. 14.02.2018 року позичальник [PERSON] надала клопотання про застосування строку позовної давності, у якому зазначила, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості, часткове погашення заборгованості позичальником було здійснено 25.03.2009 року в розмірі 173,04 доларів США, а тому у сенсі розуміння п. 4.5. кредитного договору стверджувала, що строк користування кредитом вважається таким, що сплив в червні місяці 2009 року. Тобто, з червня 2009 року починають обраховуватись строки позовної давності, які закінчуються червнем 2012 року. Позивач же звернувся до суду в січні місяці 2018 року, тобто близько через 5 років і 6 місяців з моменту спливу строку позовної давності. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] 14.02.2018 року надав до суду заяву, у якій вказав, що він не згодний та не погоджується в повному обсязі з позовними вимогами ПАТ «Укрсоцбанк». Так, відповідач зазначив, що позивачем грубо порушені умови договору поруки, згідно п.3.1.1. Договору поруки, кредитор зобов`язаний протягом одного робочого дня після дати невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання, направити поручителю письмову вимогу з обсягом виконаного та невиконаного позичальником відповідного зобов`язання. Окрім того, п. 3.2.2. кредитного договору передбачено, що до моменту виконання забезпеченого порукою зобов`язання не змінювати умов договору кредиту без попереднього погодження поручителя. Відповідач також зазначив, часткове погашення заборгованості позичальником було здійснено 25.03.2009 року в розмірі 173,04 доларів США, а тому у сенсі розуміння п. 4.5. кредитного договору стверджував, що строк користування кредитом вважається таким, що сплив в червні місяці 2009 року. Тобто, з червня 2009 року починають обраховуватись строки позовної давності. Посилаючись на ч.4 ст. 559 ЦК України зазначив, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідач зазначив, що про наявність заборгованості позичальника перед банком та наявність додаткових угод до кредитного договору йому стало відомо після отримання ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою банку та доданих останніми копій документів. За таких умов, просив застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові. Так, згідно умов кредитного договору, п. 4.5, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Пунктом.7.4.кредитного договору передбачено, що у разі настання обставин, визначених п.п.3.2.3,4.4,4.5,5.4 цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. (ч. 1 статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилося. Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а також, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові № 6-1451нс16 судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки, у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя. З огляду на викладене можливо дійти висновку, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Також слід прийняти до уваги висновки Верховного Суду викладені в Постанові № 6-53цс14 від 17.09.2014 року, щодо припинення поруки у зв`язку з неподанням позову. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя та протягом одного року від дня укладення договору поруки , якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред`явлення вимоги» та «пред`явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь- якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. [PERSON] та [PERSON] вираховують сплив строку користування кредитом - червень 2009 року, стверджуючи, що згідно розрахунку суми заборгованості, часткове погашення заборгованості позичальником було здійснено 25.03.2009 року в розмірі 173,04 доларів США. Натомість, згідно розрахунку суми заборгованості, приєднаного до матеріалів справи позивачем, можна дійти висновку, що дійсно часткове погашення заборгованості позичальником було здійснено 25.03.2009 року в розмірі 173,04 доларів США, проте воно не було останнім. Останнє сплата відсотків у рахунок погашення заборгованості за кредитом відбулось 10.11.2015 року. Враховуючи умови кредитного договору, сплив строку користування кредитом - січень 2016 року. За таких обставин, та у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки у договорах поруки не був встановлений строк його дії, порука припинилась непред`явленням кредитором письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, або позовної заяви до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Матеріали справи містять вимогу позивача про усунення порушень, направлену 23.11.2017 року позичальнику та поручителям, проте дана вимога направлена поручителям вже зі спливом строку чинності поруки та припиненням існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителів. У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає строк спеціальної позовної давності, яка застосовується до стягнення неустойки (пені, штрафу) в 1 рік. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки згідно розрахунку суми заборгованості, приєднаного до матеріалів справи позивачем, остання сплата відсотків у рахунок погашення заборгованості за кредитом відбулось 10.11.2015 року, остання сплата основної заборгованості позичальником здійснено 10.09.2015 року, то загальний строк позовної давності, що визначений законодавством у три роки, до моменту звернення до суду з відповідним позовом не закінчений. Враховуючи вищевикладене, а саме, існуючу та не повернуту заборгованість [PERSON] перед позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» у зв`язку з укладанням кредитного договору та порушенням умов вказаного договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків, а також враховуючи ч.4 ст.559 ЦК України та правові позиції Верховного Суду із застосування тотожних відносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові ПАТ «Укрсоцбанк» в частині стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів, у зв`язку із закінченням строку чинності поруки та припиненням існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, а стягнення заборгованості має бути проведено лише з правонаступників позичальника [PERSON] за умовами кредитного договору № 2008/25-100-21 від 19.02.2008 року. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, зв`язку з частковим обґрунтуванням позовних вимог, вимоги щодо стягнення судового збору підлягають задоволенню.

Outcome: partial