Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації про визначення порядку і способів участі у вихованні дитини, який в ході судового розгляду було уточнено, обґрунтовуючи свої уточнені позовні вимоги тим, що наш син [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] з 27 квітня 2012 року по 22 січня 2016 року, що підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу. В період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], відповідно позивачі є дідом та бабою малолітнього [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] онук проживає разом із матір'ю. Відповідач своїми діями чинить нам перешкоди у спілкуванні з онуком, порушує наші права і забороняє бачитися, спілкуватися з дитиною і брати участь у її вихованні у достатній кількості. Добровільно домовитися з відповідачем щодо встановлення графіку спілкування з онуком не вдається. Просять суд встановити порядок участі у вихованні онука [PERSON], [INFO], систематичні побачення щовівторка та щочетверга з 16 год. до 20 год., кожну другу та четверту суботу щомісячно з 10.00 год. до 20.00 год., без присутності матері дитини за місцем нашого проживання або в громадських місцях для навчання або відпочинку, також встановити час нашого спільного із онуком оздоровчого відпочинку: з 3 по 10 січня, з 23 по 30 березня, з 15 по 30 червня, з 23 по 30 жовтня щорічно без присутності матері дитини на території України; зобов'язати відповідача [PERSON] дотримуватись вказаного порядку та не чинити нам перешкод у спілкуванні з онуком. Не погодившись з позовом, відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації, [PERSON], про визначення порядку спілкування дитини з бабою та дідом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року встановлено порядок участі батька у виховання дитини, яким призначено зустрічі для батька наступним чином: кожну першу суботу місяця з 10-00 години до 19-00 години за місцем проживання батька; кожну третю суботу і неділю місяця з 10-00 години суботи до 17-00 години неділі; встановлений час спільного відпочинку протягом 15 днів липня щорічно без присутності матері, 20 днів зимових канікул в присутності матері, 15 днів серпня в присутності матері. До вирішення судом спору між позивачем за та колишнім чоловіком дід нашого сина - [PERSON] Миколаєвич почав фактично приїжджати особисто та часто присилати за своїм онуком до місця проживання водія коли йому заманеться, під приводом розважальних заходів для онука. Жодного разу позивач не чинила перешкод діду в його спілкування з онуком, а лише просила його притримуватись часу повернення додому онука. Баба онука [PERSON] не приїжджала після розлучення з колишнім чоловіком до місяця проживання з сином до свого онука, та жодного разу не зверталась ні за допомогою телефону або письмово. Вважає, що для повного і гармонійного розвитку дитини баба та дід повинні спілкуватися з онуком, та вважає, що зустрічі повинні бути такими, що не заважають його проживанню з матір'ю. Оскільки відповідачі по даній справі проживають з батьком дитини разом за однією адресою у них є можливість спілкуватися з онуком у вказаний судом Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року період часу встановлений для батька. Проте вважає за необхідне встановити додатково час для спілкування з онуком кожний перший та третій четвер з 16-00 години до 19-00 годину за місцем проживання відповідачів. Просить суд встановити наступний порядок спілкування онука [PERSON], [INFO], з бабою [PERSON] та з дідом [PERSON] щомісячно в перший та третій четвер з 16 год. до 20 годину за місцем їх проживання без її присутності, з обов'язковим поверненням дитини додому. В судовому засіданні позивачі та їх представник, позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач за первісним позовом та її представник, в судовому засідання позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали, проти задоволення первісного позову заперечували. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася з невідомої суду причини, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника, повклавшись на розсуд суду, також в матеріалах справи наявний висновок про доцільність щодо визначення участі позивачів за первісним позовом у вихованні онука [PERSON] З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд встановив і матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є дідом та бабою [PERSON], який проживає з матірю [PERSON]. В матеріалах справи є висновок Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області вих. №1-39-1052/0/290-17 від 21.06.2017 року про доцільність встановити зустрічі дитини [PERSON] з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON]. Відповідно до\~ст. 24 Конституції України громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Відповідно до вимог ст. 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Згідно ст. 263 Сімейного кодексу України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В цьому випадку суд визначає способи участі дідуся та бабусі у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця їх проживання, місця та часу їхнього спілкування. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Право дитини на сімейне виховання включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, іншими родичами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування діда та баби з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини [PERSON], з метою створення умов для виконання дідом та бабою, обов'язку по вихованню дитини та здійснення їх права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивачів за первісним позовом у вихованні малолітнього онука шляхом систематичних побачень при цьому суд також враховує інтереси матері дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що уточнена позовна заява за первісним позовом підлягає частковому задоволенню. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у первісній позовній заяві позивачі не зазначають про стягнення сплаченого судового збору з відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Разом з тим, ст. 213 ЦПК України на суд покладено обов'язок ухвалення законного і обґрунтованого рішення суду, ухваленого на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд дає критичну оцінку доводам позивача за зустрічним позовом, викладених нею в зустрічній позовній заяві та в судовому засіданні, оскільки вони спростовуються стабільними письмовими поясненнями позивачами за первісним позовом, наданими ними належними та допустимими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. З огляду на вище викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: partial