Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав на те, що 29 травня 2004 року він отримав в дар квартиру [ADDRESS]. Після отримання права власності на вказану квартиру позивач дозволив зареєструватися в ній відповідачу по справі [PERSON], але фактичну з листопада 2012 року відповідач в квартирі не проживає, він зібрав всі свої речі і виїхав на інше місце проживання. Оскільки в добровільному порядку відповідач не бажає зніматися з реєстрації та такі його дії порушують права позивача на володіння, користування та розпорядження належної йому власності, то він був змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені у позові. В судове засідання відповідач повторно не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представники третіх осіб до судового засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 16, 19). Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд відповідно до ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, та вивчивши матеріали справи, доходить наступного висновку. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод здійснення ним права користування та розпорядженням своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що 29 травня 2004 року позивач [PERSON] отримав в дар квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором дарування, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). В подальшому право власності на квартиру було зареєстроване в комунальному підприємстві «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації». На даний час в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який фактично з листопада 2012 року в ній не проживає, що підтверджується актом від 03 квітня 2015 року (а.с. 8), а також поясненнями свідків допитаних у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] Відповідач не здійснює оплату комунальних платежів, які нараховуються за місцем його реєстрації і добровільно знятись з реєстрації не бажає в наслідок чого позивачі позбавлені можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг і змушені протягом більш ніж 3 років сплачувати комунальні послуги за відповідача. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника жилого будинку (квартири), який не є його співвласником, на користування жилим приміщенням обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод з боку відповідача [PERSON] шляхом визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вище вказаною адресою підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, щодо вимог позивача про зняття [PERSON] з реєстрації у вище вказаній квартирі, суд вважає їх передчасними, так як при наявності рішення суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у позивача є усі підстави для зняття його з реєстрації у Орджонікідзевському міському секторі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial