Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування позову посилається на те, що 29.01.2014 року між ПАТ "Ідея Банк", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р24.103.79459, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 17026 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором, графіком щомісячних платежів. Однак, взятих на себе зобов'язань відповідач не виконував, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2015 року (на дату вступлення права вимоги) становила 13434,98 грн., і яка складається з заборгованості за: основний борг 3842,6 грн., прострочений борг 6505,67 грн., прострочені проценти 3001,65 грн., строкові проценти 85,06 грн. Після відступлення права вимоги відповідачем не було сплачено заборгованість по кредиту, яка станом на 30.03.2016 року становить 13437,81 грн. та складається з: тіла кредиту 10348,27 грн., нарахованих та несплачених відсотків та комісій 3089,54 грн. Наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту є право позивача вимагати його повернення та штрафних санкцій за невиконання умов договору, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 13437,81 грн. заборгованості, а також понесені судові витрати. Представник позивача просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що погасив частину заборгованості. Просив надати термін для добровільного вирішення спору. В подальшому в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи по останньому відомому місцю проживання, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною, провівши розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, що 29.01.2014 року між ПАТ "Ідея Банк", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р24.103.79459, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 17026 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Крім того, встановлено, що 31.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено договір факторингу № 31/12/1, згідно якого ПАТ «Ідея Банк» відступив (передав у власність) ТзОВ «ФК«Рантье», а позивач відповідно до вищевказаного договору факторингу та вимог чинного законодавства набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Право вимоги позивач набув з моменту підписання акту прийому передачі прав вимог, тобто з 31.12.2015 року. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача було письмово повідомлено про вступлення права вимоги ТзОВ «ФК «Рантье» за кредитним договором шляхом направлення повідомлення на адресу його реєстрації. Разом з тим, як підтверджено матеріалами справи, відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором по поверненню кредиту та сплаті інших платежів за користування кредитом належним чином не виконував, протягом періоду користування наданим кредитом, що минув, постійно порушував умови кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів з погашення суми кредиту та процентів за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.12.2015 року (на дату вступлення права вимоги) становила 13434,98 грн.,і яка складається з заборгованості за: основний борг 3842,6 грн., прострочений борг 6505,67 грн., прострочені проценти 3001,65 грн., строкові проценти 85,06 грн. Після вступлення права вимоги відповідачем не було сплачено заборгованість по кредиту, яка станом на 30.03.2016 року становить 13437,81 грн. та складається з: тіла кредиту 10348,27 грн., нарахованих та несплачених відсотків та комісій 3089,54 грн. Заборгованість нарахована з урахуванням положень ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобовязанням. Таким чином судом встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Так, умовами даного кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Однак, такого свого обовязку відповідач не виконував. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобовязань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. З врахуванням наведеного та враховуючи, що відповідачем порушувались умови кредитного договору, а тому позов підлягає до задоволення у предявленому обсязі. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved