Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Представник Органу опіки та піклування в особі управління-служби у справах дітей Соборної у місті Дніпрі ради 30 жовтня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] до досягнення ним повноліття на користь осіб на утриманні яких буде знаходитись дитина. Позивач у своєму позові посилалася на те, що мати дитини [PERSON], рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2017р. позбавлена батьківських прав. Відомості про батька в свідоцтві про народження дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Рішенням виконкому Соборної районної у м. Дніпрі ради від 18.08.2017 № 273 [PERSON] був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Також за рішенням виконкому Соборної районної у м. Дніпрі ради від 18.08.2017 № 274 [PERSON] [INFO], влаштований до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування де і перебуває на цей час. Відповідачка за власною ініціативою з сином не спілкується, не цікавиться про його фізичний, духовний і моральний розвиток, матеріально не утримує та не намагається утримувати дитину. У звязку з викладеним просить суд стягнути з відповідачки аліменти в розмірі ? всіх видів заробітку на користь фізичних або юридичних осіб на утриманні яких буде знаходитись [PERSON] [INFO], до досягнення ним повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В наданій суду заяві представник позивача просить справу розглядати за її відсутності та задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах доказами, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач двічі, 21.11.2017 року та 09.01.2018 року у судові засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що пвідтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 24), про причини неявки суд не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281,282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Справа розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку позивача, викладену в наданій суду заяві, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що мати дитини - [PERSON], рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2017 року позбавлена батьківських прав. Відомості про батька в свідоцтві про народження дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Рішенням виконкому Соборної районної у м. Дніпрі ради від 18.08.2017 № 273 [PERSON] був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Також за рішенням виконкому Соборної районної у м. Дніпрі ради від 18.08.2017 № 274 [PERSON] [INFO], влаштований до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування де і перебуває на цей час. Відповідачка за власною ініціативою з сином не спілкується, не цікавиться про його фізичний, духовний і моральний розвиток, матеріально не утримує та не намагається утримувати дитину. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх повного задоволення з зазначених вище підстав. Доходячи до такого висновку, суд враховує й сталу практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року): суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно ж до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч.2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь фізичних або юридичних осіб на утриманні яких буде знаходитись [PERSON] [INFO] з 30 жовтня 2017 року, тобто з дати подачі позову до суду. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при предявленні позову був звільнений від сплати судового збору, то на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн., оскільки це мінімальний розмір судового збору за позовною вимогою. На підставі викладеного,

Outcome: approved