Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого неодноразово уточнював, та остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 17 360,19 грн. з обрахунку на 28.11.2019 року, в тому числі: інфляційні втрати - 14 694,62 грн., три відсотки річних - 1 882,17 грн., витратні збитки 783,40 грн. Позов обґрунтовано тим, що між сторонами було укладено договір безпроцентної позики, за яким відповідач не виконав свої вимоги та не повернув позивачу борг на підставі рішення суду, внаслідок чого позивач зазнав втрат від знецінення грошових коштів наданих в позику відповідачу Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання, у якому позивач вказав, що розгляд справи просить проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки повернулися на адресу суду не врученими адресату. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідачів. У відповідності до ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 червня 2015 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір безпроцентної позики №16-06-2015/ДСА-ФОВ. Згідно п. 1 договору позики позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 30 000 грн. із зобов`язанням повернути таку ж суму до 16 серпня 2015 року. Пунктом 5 договору передбачено, що сума позики має бути сплачена повністю до 21 серпня 2015 року. Відповідно до п. 10 договору, за прострочення виконання зобов`язань за цим договором позичальник виплачує неустойку у розмірі 3000,00 грн. за кожний календарний день, починаючи з 17 серпня 2015 року, а також додатково пеню у розмірі встановленої подвійної облікової ставник НБУ. (а.с. 4) Того ж дня 16.06.2015 року [PERSON] написав розписку про те, що він отримав від [PERSON] суму - 1000 євро та 100 дол. США та зобов`язався повернути згідно договору №16-06-2015/ДСА-ФОВ 1100 євро та 110 доларів США до 18.08.2015 року (еквівалент 31 000 грн.). (а.с. 5) Договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обов`язки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору. За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638). За нормою ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 545 Цивільного кодексу України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення позивачу суми позики, тому рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.06.2016 року позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 34 325,22 грн., яка складається: 30 778,33 грн. - сума отриманої позики відповідно до боргової розписки від 16.06.2015 року, яка еквівалентна 1000 Євро та 100 доларам США, станом на день прийняття судового рішення за курсом НБУ, 761,45 грн. - три відсотки річних, 2785,44 грн. - інфляційні втрати. В решті вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 29.09.2016 року вищезазначене рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Рішення суду змінено, збільшено загальний розмір стягнутої заборгованості з 34325,22 грн. до 35981,28 грн., розмір заборгованості з 30778,33 грн. до 34824,90 грн., три проценти річних - з 761,45 грн. до 1156,38 грн. Вирішено питання судових витрат. В решті рішення залишено без змін. (а.с. 6-8) Рішенням Богунського районного суду від 12.03.12018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] три проценти річних за період з 30 вересня 2016 року по 12 березня 2018 року включно в сумі 1514 грн. 17 коп. та судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. 25) За приписами ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 552, частини другої статті 625 Цивільного кодексу інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Зважаючи на те, що статтю 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником зобов`язання, його борг складатиме: основну суму богу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення суми боргу, своїм правом спростувати вимоги позивача відповідач не скористався, суд що вважає позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки позивачем не вірно проведено розрахунок заборгованості. Так, згідно рішення Апеляційного суду Житомирської області від 29.09.2016 року з відповідача на користь позвача стягнуто заборгованість за догвором позики у розмірі 34 824,90 грн. Рішенням Богунського райооного суду м. Житомира від 12.03.2018 року стягнуто 3% річних на вказану суму боргу, які нарахованв станом на 12.03.2018 року включно. Отже, 3% річних з 13.03.2018 року по день ухвалення рішення включно (625 днів) становить 1 789,00 грн. (34 824,90 грн. х 3% х 625 дн. : 365 дн.). Разом з тим, аналіз ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом позики, індексації не підлягає. Індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому вказана норма ЦК України може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов`язання у гривні. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають. Також, п. 14 договору безпроцентної позики грошей №16-06-2015/ДСА-ФОВ від 16.06.2015 року передбачено, що витрати, повязані з оформленням цього договору сплачує позичальник, він також несе відповідальність за всі витрати, що пов`язані з виконанням цього договору або зі стягненням суми боргу. Позивач долучив до матеріалів справи квитанцію АТ "Укрпошта" від 06.05.2019 року про відправлення на адресу [PERSON] рекомендавного листа, однак позивачем не надно доказів того, що такий лист відправлений на адресу відповідача у зв`язку з виконанням договору позики або зі стягненням суми боргу, тому позовні вимоги у частині стягнення витратнх збитків у сумі 15,00 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до ч. 5 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, оцінивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 79,84 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial