Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи позовні вимоги таким. 08.03.1998 року в селі Іванька Липовецького району Вінницької області, помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. До складу спадкової маси увійшла земельна частка (пай) площею 3,44 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Липовецького району Вінницької області, вартістю 20\~791 грн., згідно сертифіката серії ВН № 0217601, виданого 06 серпня 1997 року. До кола спадкоємців за законом першої черги увійшли діти спадкодавця, а саме: позивачі по справі, [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] та Загарія (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], які спадщину після смерті спадкодавця прийняли, відповідно до положень ЦК Української PCP в редакції 1963 року, яка була чинною на момент виникнення правовідносин. Однак постановами державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 02.02.2017 року та від 02.02.2017 року їм, позивачам, [PERSON] та [PERSON], було відмовлено у видачі на їх імя свідоцтв про право на спадщину за законом на відповідну земельну частку (пай), площею 3,44 га, що перебуває у колективній власності КСП «Нива», розташованої на території [PERSON] сільської ради Липовецького району Вінницької області, оскільки був втрачений документ, який посвідчує право спадкодавця на майно. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а таке їх право оспорюється та не визнається, у зв'язку із чим вони позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому просили суд здійснити захист їх порушених прав у спосіб шляхом визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом на ? частку за кожним земельної частки (пай), що увійшла до складу спадкової маси. \~В судове засідання позивачі та їх представник не з'явились, однак останній надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якому також зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання також не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Зважаючи на те, що позивачі та їх представник скористались своїми правами визначеними ч.2\~ст.158 ЦПК України, заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а неявку представника відповідача суд визнає не поважною, отож суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. 08.03.1998 року помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія І-АМ № 030339 (а.с. 7), який приходився позивачам рідним батьком, в підтвердження чому є свідоцтва про народження та відповідно свідоцтва про реєстрацію шлюбів позивачів (а.с. 8-11). Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки спадкодавець на випадок своєї смерті заповітного розпорядження не вчинив. Прийнявши до уваги правові роз'яснення, що наведені у п.1 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд застосовує до даних правовідносин норми\~ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилась до 01.01.2004 року. Як убачається із матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 08.03.1998 року, яка була витребувана судом, за оформленням своїх спадкових прав звернулись діти спадкодавця, позивачі по справі [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] та Загарія (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], які спадщину після смерті спадкодавця прийняли, відповідно до положень ЦК Української PCP в редакції 1963 року, яка була чинною на момент виникнення правовідносин. Матеріали спадкової справи свідчать, що позивачі є єдиними спадкоємцями майна померлого. Постановами державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 02.02.2017 року та від 02.02.2017 року позивачам, [PERSON] та [PERSON], було відмовлено у видачі на їх імя свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку у земельній частці (пай), площею 3,44 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Липовецького району Вінницької області. Вказана відмова нотаріуса мотивована тим, що заявниками нотаріусу не було предявлено документ, який посвідчує право спадкодавця на майно. У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що до складу спадкової маси увійшла земельна частка (пай) площею 3,44 га, що перебуває у колективній власності КСП «Нива», розташованої на території [PERSON] сільської ради Липовецького району Вінницької області, вартістю 20\~791 грн., згідно сертифіката серії ВН № 0217601, виданого 06 серпня 1997 року. Факт належності права спадкодавцеві на майно підтверджується Випискою із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) відділу Держгеокадастру в Липовецькому районі, де зазначено, що по КСП «Нива» с.Іванька Липовецького району Вінницької області значиться сертифікат серії ВН № 0217601, виданий 06 серпня 1997 року відділом Держземагенства у Липовецькому районі на ім'я [PERSON], розмір земельної частки (паю) становить 3,44 га, вартістю 20\~791 грн. (а.с. 16). Як убачається із оголошення, що має місце в газеті «Липовецькі вісті», сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0217601, виданий на ім'я [PERSON] втрачено, тому його вважати недійсним. Питання набуття права на земельну частку (пай) громадянами України регулюється нормами земельного законодавства, зокрема положеннями ЗК в редакції Закону України від 18 грудня 1990 року, статей 22, 23, 30 в редакції Закону України від 13 березня 1992 року та іншими підзаконними нормативними актами, у даному випадку Указом Президента України від 08.08.95 N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", враховуючи їх чинність на час відкриття спадщини. Виходячи із змісту вказаних правових норм, судом встановлено, що спадкодавець набув за життя право на земельну частку (пай), що засвідчено сертифікатом виданим на його імя, однак його втрачено. Втім нормами діючого законодавства у разі втрати сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Як слідує із листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", в такому випадку належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивачі, будучи спадкоємцями першої черги, спадщину прийняли згідно діючого на той час законодавства, інші спадкоємці відсутні, належність спадкової маси спадкодавцеві підтверджено належними та допустимими доказами, згідно загальних норм спадкового права спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, однак правовстановлюючий документ на майно втрачено, що позбавило спадкоємців реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що обставини, які викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає, що у контексті правових норм регулювання цього спору, позовні вимоги слід задовольнити частково зважаючи на те, що позивачами не досить правильно визначено спосіб захисту їх порушених прав. На підставі викладеного та

Outcome: partial