Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 13.09.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10230.01 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з « 1» по « 25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил додаються до позовної заяви. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією і сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед Банком. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509. 526. 1054 ЦК України. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільної кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всі суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 11.02.2014 року має заборгованість-12247.56 грн. яка складається з наступного: - 5271.07 гри. - заборгованість за кредитом; - 267.85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5649.23 грн. - штрафи за п.п. 2.2.Генеральної угоди; а також штраф відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). - 559.41 грн. - штраф (процентна складова). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: заборгованість у розмірі 12247.56 грн. за кредитним договором № б/н від 13.09.2012 року, яка складається з наступного: 5271.07 грн. - заборгованість за кредитом; 267.85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5649.23 грн. - штрафи за п.п. 2.2.Генеральної угоди: штрафи: 500.00 грн. - (фіксована частина); -559.41 грн. - (процентна складова), судові витрати. Відповідач надала суду письмові заперечення проти позову, де зазначила, що 25.01.2007 року нею укладено договір з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у формі заяви Позичальника, згідно з яким отримано кошти у розмірі 2784,00 грн., строком на 24 місяці з 25.01.2007 року по 25.01.2009 року, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 66,82 грн. та єдиної разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 464,00 грн. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця з « 20» по « 25» число у розмірі 198,09 грн., який складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами. Для виконання зобов'язань банк відкриває позичальнику рахунок 29091058022696 для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам. Так, нею здійснювались оплати за кредитом, але через деякий час в неї виникли фінансові труднощі та проблеми зі здоров'ям. Всього нею сплачено за кредитним договором від 25.01.2007 року - 3043,44 грн.,: 19.03.2007 р. оплачено 50,00 грн.; 19.03.2007 р. оплачено 200,00 грн.; 14.04.2007 р. оплачено 20,00 грн.; 25.04.2007 р. оплачено 200,00 грн; 26.06.2007 р. оплачено 20,00 грн.; 26.06.2007 р. оплачено 200,00 грн.; 17.08.2007 р. оплачено 310,00 грн.; 20.11.2007 р. оплачено 243,44 грн; 30.11.2007 р. оплачено 100,00 грн; 12.06.2007 р. оплачено 460,00 грн; 10.07.2007 р. оплачено 200,00 грн; 23.08.2007 р. оплачено 520,00 грн; 22.10.2007 р. оплачено 520,00 грн; Після чого Позивач самовільно здійснював зняття платежів з її рахунку відкритого для перерахування пенсії. Але Позивачем не надано до матеріалів справи розрахунку заборгованості та здійснених мною платежів. Після чого станом до дати подання позову до неї ніхто не звертався для вирішення будь-якого питання в досудовому порядку. Так, як Позивачем з неї стягувалися з його рахунку виплати самостійно без будь-яких попереджень вона вважала, що кредит нею погашено вже в повному обсязі. До Позивача не зверталася з причини того, що вона перенесла напад інсульту та знаходиться на постійному лікуванні, про що свідчить виписка з історії хвороби, копія якої додається. Стосовно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 13.09.2012 року повідомляє наступне. В даній Генеральній угоді зазначено, що в неї існує нібито два кредитних договорів: 1. № SAMDN42000008793006 від 20.08.2006 року, за яким заборгованість становить - 2849,71 грн.; 2. № DNXRRХ07270005 від 25.01.2007 року, за яким заборгованість становить - 9380,30 грн. Але стосовно першого договору від 2006 року повідомляє, що їй не відомо, що це за договір, тому що в зазначеному періоді вона не оформляла ніякого кредиту. Фактично нею оформлено було споживчий кредит тільки в 2007 році. Звертає увагу суду на те, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості від 13.09.2012 року укладена з порушенням вимог діючого законодавства України. Частина перша статті 509 Цивільного кодексу України визначає зобов'язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частина 2 статті 1055 ЦК України передбачає, що Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Повертаючись до наданої Генеральної угоди від 13.09.2012 року звертаю увагу суду, що дана угода не містить мого підпису, зазначено ім'я не правильно, зазначено кредитний договір за яким я кредит не отримувала. У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Умовами Заяви підписаної між сторонами встановлено строк виконання зобов'язання до 25.01.2009 року включно, тому саме з цього часу необхідно рахувати строк позовної давності. Позивач звернувся до суду 11.04.2014 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові Позивачу. В своєму позові Позивач здійснює стягнення окрім заборгованості й штрафні санкції: 6976,49 грн., з яких: заборгованість за процентами - 267,85 грн.; штраф за п.п.2.2 Генеральної угоди - 5649,23 грн.; штраф фіксована частина - 500,00 грн.; штраф (процентна складова)-559,41 грн. За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Так, Позивачем на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в досудовому порядку звернено стягнення на майно шляхом його реалізації. Просить суд застосувати строки позовної давності до основної заборгованості 3 роки, для штрафних санкцій в 1 рік. Відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному обсязі. Представник позивача Пришляк В.О. у судове засідання не з?явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з?явилася, але до його початку надала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, до позовних вимог просить застосувати строк позовної давності до основної заборгованості 3 роки, для штрафних санкцій в 1 рік. Вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В матеріалах справи є генеральна угода про реструктуризації заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 13.09.2012 р. на підставі якої з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору № SAMDN42000008793006 від 20.08.2006 року (договір №1), договір № DNXRRХ07270005 від 25.01.2007 року (договір №2), згідно п.2 договору [PERSON] отримала терміновий кредит у розмірі 10230,01 грн. на строк 24 місяці з 13.09.2012 року по 30.09.2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку [NUMBER] на споживчу мету в сумі 10230,01 грн. в обмін на зобов?язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту в зазначені в заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця Позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 511,91 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності з Умовами і правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.09.2014 року. (а.с.6). Підпис відповідачки в Генеральній угоді відсутній в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.5), дата підписання клієнтом зазначена 13.09.2012 року. Представником позивача на підтвердження укладення кредитних договорів № SAMDN42000008793006 від 20.08.2006 року, № DNXRRХ07270005 від 25.01.2007 року надано заяви позичальника та рахунки-фактури (а.с.70-74), що підтверджує перебування сторін у договірних відносинах. З розрахунку заборгованості на а.с.4, вбачається, що відповідач [PERSON] за договором б/н від 13.09.2012 року станом на 11.02.2014 року має заборгованість 12247.56 грн. яка складається з наступного: - 5271.07 гри. - заборгованість за кредитом; - 267.85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5649.23 грн. - штрафи за п.п. 2.2.Генеральної угоди; а також штраф відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). - 559.41 грн. - штраф (процентна складова). З розрахунку заборгованості на а.с.78-83, по руху коштів на рахунку [PERSON], вбачається, що 22.10.2013 року шляхом переводу коштів 520 грн. з картки відповідача банком самовільно було здійснено перерахування з карти [NUMBER] на карту [NUMBER]. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, яка обчислюється з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК України. Таким чином, строк виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором від 25.01.2007 року, який надано суду - 25.01.2009 року, отже саме з цього часу починається перебіг позовної давності 3 роки. Позивач звернувся з позовом до суду у 19 березня 2014 року, у зв'язку з чим позовна давність пропущена з 26.01.2012 року. Крім того, позивачем на підтвердження позовних вимог надано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості від 13.09.2012 року, яка відповідачем не підписувалася. Також, суд не може прийняти до уваги розрахунок про рух коштів [PERSON], де банк зазначив, що було зарахування переводу з карти через відділення 22.10.2013 року - 520 грн., оскільки банк самостійно перерахував ці кошти, як стверджував позивач з пенсійної картки відповідача, без її згоди. Хоча згідно Умов та правил надання продукту кредитних карт, необхідно договірне узгодження клієнта на списання коштів з інших рахунків. Укладення генеральної угоди, яка не підписана відповідачем та перерахування коштів банком з картки відповідача без її згоди не можна вважати як обставинами, що свідчать про переривання строку позовної давності. У відповідності до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed