Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, відповідно до вимог ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, уточнивши свої позовні вимоги 22.08.2017 року остаточно просить суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 42922, 73 грн за кредитним договором № б/н від 15.09.2011 року, судові витрати у розмірі 1600, 00 грн.. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 15.09.2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4300 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав\~ відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № б/н\~ від 15.09.2011 року,\~ позивач і вимушений звернутися з позовом до суду. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.10.2017 року, позовні вимоги ПАТ\~ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ\~ КБ «ПриватБанк»\~ заборгованість у розмірі 42922,73 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ\~ КБ «ПриватБанк»\~ судовий збір в розмірі 1600, 00 грн. Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, відповідач 13.11.2018 року звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2019 року, заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Заочне рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.10.2017 року по цивільній справі №495/5414/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження. Представник позивача, у судове засідання не з`явився, надавши клопотання, згідно якого\~ позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи згідно відзиву, в задоволені позовних вимог відмовити та відзив /уточнений/ на позовну заяву від 11.11.2019 року, у якому просив врахувати позицію ВСУ, викладену у постанові 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, а також зазначив, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання, оскільки Умови і правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювались самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з відповідним позовом. До того ж зазначив, що правила надання банківських послуг та тарифи мають мінливий характер, а тому визначити яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент підписання заяви є нереальним. Наслідком недодержання письмової форми кредитного договору /відповідачем не визнаються Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг , оскільки вони не містять його підпису, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору/ є неможливість погодження ціни договору. Звертав увагу також на той факт, що неповідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, покладає на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Отже, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору , оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна /типова/ форма кредитного договору. Отримані грошові кошти у розмірі 4300 грн повністю повернуті відповідачем Банку, з переплатою, у загальному розмірі 15517,69 грн, що випливає з роздруківки руху коштів по рахунковому рахунку, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Також відповідач у своїх додаткових поясненнях до відзиву наполягав на застосуванні строку позовної давності. Намагаючись спростувати ствердження відповідача, викладені у його відзиві, позивач приєднав свою письмову відповідь на відзив від 28.12.2019 року, у якій зокрема вказав, що підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Банк та відповідач приєднались та зобов`язались виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах, Тарифах банку договорі банківського обслуговування в цілому. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником було укладено договір в письмовій формі, що не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі поданої заяви, відповідачу було відкрито картковий рахунок ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач.\~ Позивач зазначив, що сторонами при укладанні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач ознайомилась і своїм підписом вказав, що згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Згідно Довідки про умови кредитування чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі\~ 2,5% /30% на рік/, вказано розміри комісій та штрафів, тощо. Згідно виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів тощо , а отже й отримав картку «Універсальна», оскільки проведення операцій без наявності картки неможливе. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Позивач вважає, що з наказу про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, та виписки по рахунку підтверджено чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання. За ствердженнями позивача, умови про порядок внесення змін до Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг були закладені з самого початку, тобто позичальник перед підписанням кредитного договору мав можливість знайомитися з його умовами /умовами кредитного договору/ і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитись від укладання такої угоди, під час підписання договору позичальника влаштовували умови вищевказаного договору, про що свідчить\~ його підпис. Нарахування пені за кредитними картами здійснювалось з 01.05.2009 в розмірі 1 % від суми заборгованості ,але не менше 30 грн. В подальшому наказом СП-2013-6500941 розмір пені було збільшено до 50 грн, яка нараховується щомісячно у разі виникнення прострочки по кредиту на суму від 100 грн. Штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово, що передбачено п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Щодо строків позовної давності позивач наполягав, що його слід застосовувати не з часу виникнення спірних правовідносин, як про те, вказує відповідач у своєму відзиві, а з\~ часу строку дії картки, вказаного на лицьовій стороні картки, а отже враховуючи те, що строк випущеної картки до останнього дня 06.2015 року, а позивач звернувся до відповідача з позовом 15.07.2017 року, тобто строк позовної давності не пропущений. З урахуванням вказаного, просив задовольнити позовні вимоги. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих клопотань, відзиву, відповіді на відзив, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Разом з тим, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Вказана правова позиція кореспондується з постанови від 19.03.2014 року (справа № 6-14цс14). Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2-20170715РВ0000000040 від 18.04.2019 року, клієнт [PERSON] згідно кредитного договору № б/н від 15.09.2011 року отримав картки № [NUMBER] , зі строком дії картки до останнього дня 06.2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в липні 2017 року, тобто в межах строку загальної позовної давності. Матеріалами справи встановлено, що 15.09.2011 року [PERSON] \~ підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н, згідно з умовами якого осатаній мав отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому до укладення договору. До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2017 рік становить загальну суму 42922,73 грн, що складається з : 4049,72 грн - заборгованість за кредитом; 33252,88 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 3100 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф /фіксована частина/; 2020,13 грн - штраф /процентна складова/. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вказував у своєму позові позивач, договір про надання банківських послуг, що підписаний між Банком та [PERSON] складається з анкети-заяви позичальника разом з пам`яткою клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів Банку. Разом з тим, Витягу з Тарифів Банку матеріали справи не містять, що може вказувати про відсутність повної комплектуючої правочину, під час підписання Анкети-заяви позичальника. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Посилання позивача, що з наказу про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг та виписки по рахунку підтверджено чинність Умов та правил надання банківських послуг, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, - не підтверджено належними доказами, адже даний наказ № СП-2010-256 від 06.03.2010 року у вигляді шаблону електронної версії не має підпису особи, що його видала та не\~ містить у собі достовірних підтверджень факту чинності на момент укладання саме тієї редакції Умов та правил надання банківських послуг, що приєднана до матеріалів справи . Позивач вказує, що при укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, проте суд не погоджується з даним ствердженням, адже, за змістом даної норми права - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, проте Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15.09.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.07.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутності в матеріалах справи Витягу з Тарифів, на який зокрема посилається позивач, що не дає змогу встановити факт ознайомлення з ними відповідача під час укладання договору, вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказаного правового висновку дійшов ВСУ, у викладеній ним постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у наведеній вище постанові вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника від 15.09.2011 року, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Судом встановлено, що\~ Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.09.2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд не погоджується з ствердженнями позивача, що розмір та підстави стягнення визначені сторонами в самому договорі, оскільки відсутні обґрунтовані підтвердження прийняття відповідачем цих умов, що є неприпустимим, фактично визнавши Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, складовою частиною спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування. Вказана правова позиція узгоджується з постановою ВСУ від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17. Судом також встановлено, що в даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~ статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА 3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. З розрахунку заборгованості, доданого Банком до позовної заяви, достовірність якого в частині врахування здійснених відповідачем виплат не заперечувалась жодною із сторін, вбачається, що відповідач здійснював непоодиноку оплату за картковим рахунком грошових сум, остання з якого відбулась 27.10.2014 у розмірі 3,98 грн. Проте, судом не встановлено переплати позивача у виконанні ним кредитних зобов`язань, як про те вказує відповідач, оскільки згідно розрахунку заборгованості [PERSON] його виплати направлялись як на суму погашення за наданим кредитом, так і на погашення відсотків. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статті 1056-1 ЦК України , розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У заяві позичальника від 15.09.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що не є правомірним. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в\~ будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказаний висновок кореспондується з позицією ВСУ, викладеною у постанові від 04.09.2019 року у справі № 647/248/17 провадження № 61-27059св18. Будь-яких належних доказів на спростування суми заявлених вимог про стягнення тіла кредиту та відсутності заборгованості за кредитом, відповідачем не надано. За таких обставин, на основі повно та всебічно досліджених доказів,\~ з урахуванням вимог чинного законодавства, та застосування їх до фактичних правовідносин, прийнявши до уваги правову позицію ВСУ викладену у постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, у постанові від 04.09.2019 року, у справі № 647/248/17 провадження № 61-27059св18, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника суми неповернутого тіла кредиту у розмірі 4049,72 грн. В решті позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити як в необґрунтованих. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням пропорційності до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в загальному розмірі 151,08 грн, що вираховується наступним чином: 42922,73 грн /заявлені позовні вимоги/ : 4049,72 грн /задоволені позовні вимоги/ = 10.59;\~ 1600 грн /сума сплаченого судового збору/: 10.59 = 151,08 грн.

Outcome: partial