Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач, Липковатівський аграрний коледж, через свого представника, звернувся до Нововодолазького районного суду, Харківської області із позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень, просить наказ Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3268-СГ від 24.11.2014р. в частині передачі у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу, площею 2 га. кадастровий №6324255300:02:000:0082 розташованої на території Бірківської селищної ради, Нововодолазького району, Харківської області, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний №33425026, видане Державним реєстратором прав на нерухоме майно, Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області 10.02.2015р. на імя [PERSON] на зазначену земельну ділянку та визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки від 04.03.2015р., укладений між [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстровий №701. В обґрунтування позову, представник Липковатівського аграрного коледжу зазначає, що зазначена земельна ділянка знаходиться в його постійному користуванні та була незаконно вилучена внаслідок протиправних дій Відділу Держземагенства України у Нововодолазькому районі в Харківській області, а тому всі подальші дії з передачі її у власність, укладення договору купівлі-продажу суперечать закону та в силу приписів ст.70 Закону України «Про вищу освіту», ст.ст. 84,149,152,155 Земельного кодексу України, ст.ст.15,16,21,203,215,236 Цивільного кодексу України, Розпорядженням Кабінету міністрів України від 11.02.2010р. №318-р «Деякі питання збереження обєктів державної власності», видане свідоцтво про право власності на укладений договір купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними та до них повинні бути застосовані наслідки недійсності правочину. В судове засідання сторони не з'явилися. Представник Липковатівського аграрного коледжу надав до суду заяву, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а слухання справи провести без його участі. Відповідач - Головного управління Держземагенства України в Харківській області надав до суду заперечення, зазначивши, що всі дії з надання земельної ділянки відповідають вимогам чинного законодавства, порушення в діях Головного управління відсутні, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи неодноразову неявку в судове засідання свого представника, постійною його занятістю в інших судових справах. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Неявка відповідачів до суду визнана неповажною та такою, що не перешкоджає суду розглянути справу в їх відсутності з винесенням судового рішення. Представник третьої особи [PERSON] освіти та науки України надав до суду заяву, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухання справи провести без його участі. Третя особа приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Неявка третьої особи до суду визнана неповажною та такою, що не перешкоджає суду розглянути справу в її відсутності з винесенням судового рішення. Представник прокуратури позов підтримав та просив його задовольнити. Суд, розглянув заяви представника позивача та інших учасників по справі, перевірив матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню за наступних підстав. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Липковатівський аграрний коледж (далі по тексту Коледж) заснований на державній формі власності як вищий навчальний заклад І-го рівня акредитації, що проводить освітню діяльність, повязану із здобуттям вищої освіти освітньо-кваліфікаційного рівня молодший спеціаліст за кількома спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріального забезпечення. Діяльність Коледжу регламентується Статутом, прийнятим загальними трудовими зборами трудового колективу Коледжу (протокол №2 від 10.01.2012 року), погодженим [PERSON] освіти і науки, молоді та спорту України (на теперішній час [PERSON] освіти та науки України) та [PERSON] аграрної політики та продовольства України, зареєстрованого 15.05.2012 р. за №14671050025000231. На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України №87-р від 04.02.2015р. «Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління [PERSON] освіти і науки» Липковатівський аграрний коледж переданий із сфери управління [PERSON] аграрної політики та продовольства до сфери управління [PERSON] освіти і науки України. Для проведення навчально-технічної та виробничої практики студентів, забезпечення проведення науково-дослідних робіт, Коледжем було набуто право постійного користування на земельні ділянки, площею 4890га. які розташовані на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Підставою набуття права постійного користування землею Липковатівським радгоспом-технікумом, статус та назву якого було змінено на Липковатівський аграрний коледж і надано право здійснювати підготовку фахівців з ліцензованими напрямками за ІІ рівнем акредитації на підставі постанови Кабінету Міністрів України №228 від 05.04.1994р. «Про порядок створення, реорганізації і ліквідації навчально-виховних закладів» та наказу [PERSON] освіти України №77 від 29.03.1995 р. «Про підсумки акредитації закладів освіти України», наказом [PERSON] сільського господарства і продовольства України №125 від 15.05.1995р. «Про зміну статусу радгоспів-технікумів», стали: Державний акт на вічне користування землею №540460 від 28.01.1952р. виданий артілі (колгоспу) «Червоний Жовтень»; Державний акт на вічне користування землею №540456 від 24.01.1952 р. виданий артілі (колгоспу) ім. Чапаєва, який на підставі рішення загальних зборів членів колгоспу ім. Чапаєва, у 1968 р. був перейменований у колгосп ім. Шевченка. Надалі, відповідно Постанови ЦК КП України і [PERSON] Міністрів УРСР від 07.01.1972 р. №6 «Про перетворення у радгоспи окремих колгоспів Української РСР» та на виконання рішення №50 від 19 січня 1972р. виконавчого комітету Харківської обласної [PERSON] депутатів трудящих «Про приєднання колгоспів імені Шевченка і «Червоний Жовтень» Нововодолазького району до Липковатівського радгоспу-технікуму», з метою зміцнення матеріально-технічної бази Липковатівського радгоспу-технікуму, Протоколом-рішенням №1 Нововодолазької районної [PERSON] депутатів трудящих від 19.01.1972р. до Липковатівського радгоспу-технікуму, були приєднані колгоспи ім. Шевченка та «Червоний Жовтень», наказ №29 від 08.02.1972 р. Липковатівського радгоспу-технікуму. Перетворення колгоспів в радгоспи та приєднання їх до Липковатівського радгоспу-технікуму відбувалося в порядку, передбаченому [PERSON] Міністрів СРСР і ЦК КПРС від 3 травня 1957 р. N 495 (постанова [PERSON] Міністрів УРСР і ЦК Компартії України від 9 травня 1957 р. N 450). Відповідно Земельного кодексу Української РСР 1970 р. та Положення «Про порядок відведення земельних ділянок для державних або громадських потреб», затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 20 листопада 1970 р. N 591 були ухваленні Протокол рішення №14 Виконавчого комітету Нововодолазької районної ради депутатів трудящих Харківської області УССР від 25.07.1973р. та «Проект внутрішньогосподарського землевпорядкування, затверджений виконкомом Нововодолазької районної [PERSON] депутатів трудящих 25 липня 1973р. та винесений в натуру 10 жовтня 1973р.». Відповідно до заведеної за формою, затвердженою [PERSON] Міністрів СРСР від 10.06.1977р. №501 Земельно-кадастрової книги Липковатівського радгоспу-технікуму від 12.03.1986р., зазначені Державні акти, також визначені як підстава набуття права користування землею. Відповідно ст. 3 Закону України «Про правонаступництво України», Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною [PERSON] Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України. З урахуванням перехідних положень Земельного Кодексу України 1991р. який втратив чинність та Земельного Кодексу України 2001р., зазначені Державні акти є чинними та у встановленому Законом порядку не скасовані, а тому в силу наведеного, беручи також до уваги п.6 [PERSON] Верховної [PERSON] УРСР від 18.12.1990 р. № 563-ХІІ «Про земельну реформу», п.6 Перехідних положень ЗК України (2001 р.) з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005р. у справі №1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), у Липковатівського аграрного коледжу виникло і зберігалося право постійного користування одержаною на законних підставах землею. Всі ж інші дії та рішення, які здійснювалися та ухвалювалися вже після здобуття Україною незалежності: Рішення Виконавчого комітету Бірківської селищної ради №1 від 28.01.1999р. «Про закріплення в постійне користування земель за Липковатівським аграрним коледжем»; [PERSON] аграрної політики України від 15.02.2002 року №37-79/4708; Розпорядження Нововодолазької РДА Харківської області від 11.11.2007 року №686 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку Липковатівського аграрного коледжу»; Виготовлений новий проект землеустрою та отримані кадастрові номери: №6324255300:01:000:0241, №6324255300:01:000:0242, №6324255300:01:000:0243, №6324255300:01:000:0244, №6324255300:01:000:0245, №6324255300:01:000:0013, №6324255300:01:000:0012, №6324255300:01:000:0003, що підтверджується довідками відділу Держкомзему у Нововодолазькому районі, Харківської області №№252-258 від 28.11.2009 року; мали мету не отримання земельної ділянки, а приведення землевпорядної документації відповідно до постійно змінюваного земельного законодавства України, та підтверджують теперішню фактичну площу (4890га.) та місце розташування земель (Бірківська селищна рада, Нововодолазького району, Харківської області), які перебувають в постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу. Відповідно ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в редакції від 01.07.2004р., право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Крім цього, факт знаходження в постійному користуванні коледжу земельних ділянок також встановлений та визначений постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015р. по справі №820/2039/15, а тому в силу приписів ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відділом Держземагенства України у Нововодолазькому районі Харківської області, протиправно, в порушення вимог чинного законодавства, в лютому 2014 р., було внесено зміни до державної статистичній звітності за формами 6-зем та 2-зем, внаслідок чого, землі які знаходяться в користуванні та використовуються коледжем, були фактично в нього вилучені та переведені до земель запасу. Протиправності дій Відділу Держземагенства України у Нововодолазькому районі в Харківській області встановлені та визначені постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015р. по справі №820/2039/15, а тому в силу приписів ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Скориставшись тим, що землі Липковатівського аграрного коледжу протиправно переведені до земель запасу, Головним управлінням Держземагенства України в Харківській області було видано наказ №3268-СГ від 24.11.2014р.«Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність», яким у власність громадянам, передаються земельні ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу площею 2га. для ведення особистого селянського господарства, втому числі і [PERSON] земельної ділянки, площею 2га. кадастровий № 6324255300:02:000:0082. 10.02.2015р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області на імя [PERSON] видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний №33425026, на земельну ділянку площею 2га. кадастровий №6324255300:02:000:0082. 04.03.2015р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстровий №701. Відповідно до ст.149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Тобто, підставою для вилучення вказаних земельних ділянок є рішення уповноваженого органу влади. Але, вилучення земельної ділянки повинно здійснюватись цим органом тільки у порядку, передбаченому ст.149 Земельного кодексу України, де другим необхідним елементом вилучення земельної ділянки, окрім рішення органу місцевого самоврядування, є згода землекористувача. Липковатівський аграрний коледж згоди на їх вилучення не надавав, як не надавали і засновники Липковатівського аграрного коледжу - [PERSON] аграрної політики та продовольства України лист від 06.03.2015р. №37-27-3-13/3194 та [PERSON] освіти та науки України, як і не приймалося з цього приводу ніяких рішень органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Крім цього, згідно з ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, відповідно якої до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать земельні ділянки, закріплені за професійно-технічними навчальними закладами. Згідно з ч.2 ст.70 Закону України «Про вищу освіту», майно закріплюється за державним або комунальним вищим навчальним закладом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно п.4. Розпорядження Кабінету міністрів України від 11.02.2010 р. №318-р «Деякі питання збереження обєктів державної власності», згідно з якими Державному комітетові із земельних ресурсів разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади та іншими субєктами управління державної власності, у тому числі національними та галузевими академіями наук, не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам та організаціям, до законодавчого врегулювання питання щодо визначення порядку їх відчуження. Таким чином, земельна ділянка, яка знаходиться в постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу є земельною ділянкою державної власності, яка не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність та/або користування юридичним і фізичним особам. Ті обставини, що земельна ділянка, яка закріплена і фактично знаходиться в постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу, юридично надана у приватну власність, а в подальшому переоформлена на підставі договору купівлі-продажу на іншу особу, суперечить чинному законодавству та порушує права Коледжу. Відповідно до ч.1 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України N18-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) під поняттям "охоронюваний законом інтерес", що вживається у Цивільно-процесуальному кодексі України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Відповідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання,а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст.16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст.152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Тому суд скасовує наказ Головного управління Держземагенства України в Харківській області №3268-СГ від 24.11.2014р. в частині передачі у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу, площею 2га. кадастровий №6324255300:02:000:0082 розташованої на території Бірківської селищної ради, Нововодолазького району, Харківської області. Ч.3 ст.152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Ст.155 ЗК України проголошено, що у разі видання державним органом акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, видане 10.02.2015р. державний реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області на імя [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно має бути визнано недійсним. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до п.2 [PERSON] Пленуму Верховного суду Українивід 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4,10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст. 1, 8 Конституції України). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Враховуючи викладене та те, що при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки не було дотримано вимог ч.1 та ч.2ст. 203 ЦК України, такий договір має бути визнано недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Питання щодо судових витрат, понесених позивачем, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved