Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачі в особі свого представника [PERSON]звернулися до суду з позовом, яким в кінцевій редакції(т.6 а.с. 131-136) просили:визнати незаконними та скасувати Рішення зборів засновників ТОВ «Меліоратор» протокол [NUMBER] від 25.04.1997 року, протокол [NUMBER] від 25.06.1997 року в частині відчуження майна ТОВ «Меліоратор» на користь ТОВ «Месан», протокол [NUMBER] від 23.10.1997 року; Розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації № 469 від 08.07.1997 року щодо видачі реєстраційного свідоцтва на право власності на зазначене майно ТОВ «Месан»; Розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації № 796 від 11.11.1997 року щодо ліквідації ТОВ «Меліоратор»;Розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації № 933 від 30.12.1997 року щодо реєстрації змін засновницького договору ТОВ «Меліоратор»; Рішення зборів учасників ТОВ «Месан» протокол [NUMBER] від 07.03.2003 року, щодо продажу магазинів [NUMBER] і [NUMBER] в пгт Меліоративний Новомосковського району Дніпропетровської області; договору купівлі-продажу магазина [NUMBER], розташованого по [ADDRESS] від 11.03.2003 року; договору купівлі-продажу магазина [NUMBER], розташованого по [ADDRESS] від 26.09.2003 року; договору купівлі-продажу кафе, розташованого по [ADDRESS] від 26.09.2003 року; договору купівлі-продажу складу склотари, розташованого в пгт Меліоративний Новомосковського району Дніпропетровської області від 26.09.2003 року; договору купівлі-продажу магазинів [NUMBER] і [NUMBER], розташованих по [ADDRESS] та всі наступні правочини щодо зазначених магазинів, а саме договір купівлі-продажу магазина [NUMBER],[NUMBER] (2), площею 40,9 кв.м від 17.02.2000 року та договір дарування частини магазина [NUMBER],[NUMBER], площею 51,20 кв.м. від 19.09.2000 року, повернувши сторони в попередній стан; Розпорядження виконавчого комітету Новомосковської міської ради про внесення змін та доповнень в установчі документи ТОВ «Акварель»; інші угоди, розпорядження та рішення, пов'язані з відчуженням придбанням майна ТОВ «Меліоратор»; повернути сторони в попередній стан; визнати за позивачами право власності на їх долю в розмірі 38,03% від майна ТОВ «Меліоратор», зазначеного в інвентаризаційному опису майна ТОВ «Меліоратор» від 01.05.1997 року, виділивши їм у якості їх частки тарний склад, кафе, магазини [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], розташовані в пгт Меліоративний Новомосковського району Дніпропетровської області; витребувати з чужого незаконного володіння раніше належне їм майно, а саме тарний склад, кафе, магазини [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], розташовані в пгт Меліоративний Новомосковського району Дніпропетровської області, за включенням технічного обладнання та інвентарю; стягнути з відповідачів усі отримані прибутки від використання належного їм майна за весь період володіння ним; стягнути з відповідачів моральну та матеріальну шкоду та відшкодувати нанесену позивачам та їх майну шкоду; стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В обґрунтування свого позову, позивачі зазначили, що в 1995 році в процесі малої приватизації через Фонд державного майна України ними був придбаний у колективну власність цілісний майновий комплекс КТЗП «Меліоратор», розташований в смт Меліоративний Новомосковського району Дніпропетровської області, до складу якого входили, зокрема, 4 магазини, кафе, тарний склад, овочесховище. На цій матеріальній базі 236-ма засновниками, в тому числі і ними було створено ТОВ «Меліоратор». 25.12.1995 року 236-ма учасниками було підписано Засновницький договір та створено товариство з обмеженою відповідальністю «Меліоратор». В цей же день загальними зборами учасників було затверджено Статут товариства. Згідно з п.п. «б» та «л» ст.9 Засновницького договору, при прийнятті рішень щодо виключення учасників з товариства та зміни Статуту товариства, необхідне одноголосне Рішенні зборів всіх засновників. Зазначені вимоги передбачені і в п.п. «б» і «л» ст.8.1 Статуту ТОВ «Меліоратор», а також в Законі України «Про господарські товариства». Однак, в порушення вищезазначених вимог, групою учасників товариства від імені всіх засновників, було проведено ряд зборів, де були прийняті рішення по зміні Статуту товариства та виключенню зі складу товариства його членів. В результаті таких неправомірних рішень майно ТОВ «Меліоратор» було розділено на частини, після чого незаконно проданою. Так, протоколами зборів засновників ТОВ «Меліоратор» №?2 від 25.04.1997 року і №?3 від 25.06.1997 рокубули прийняті рішення про відчуження магазинів [NUMBER] та [NUMBER], розташованих в пгт Меліоративний Новомосковського району Дніпропетровської області на користь ТОВ «Месан». При цьому, як видно з Протоколу №?2 від 25.04.1997 року, у складі засновників, присутніх на зборах, зазначені [PERSON] та ТОВ «Месан», які раніше не входили до складу засновників. Протоколом №?3 від 25.06.1997 року затверджено розподільчий баланс майна «Меліоратор». При цьому у складі засновників зазначені, окрім вищезазначених [PERSON] та ТОВ «Месан», в якості присутніх та приймаючих участь у зборах [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також у склад ТОВ «Меліоратор» не приймались. На підставі зазначених протоколів, було видано Розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації № 469 від 08.07.1997 року про видачу реєстраційного свідоцтва на право власності на майно ТОВ «Месан», яке було видане 29.01.1998 року. 14.10.1999 року Господарським судом Дніпропетровської області було відкрито провадження по справі про банкрутство ТОВ «Месан», а 15.01.2003 року затверджено ліквідаційний баланс та у зв'язку з відсутністю будь-якого майна та матеріальних коштів у ТОВ «Месан», дане підприємство було визнано банкрутом та ліквідовано. Після чого, згідно з Протоколом №?2 від 07.03.2003 року учасниками зборів ТОВ «Месан» [PERSON] та [PERSON], було прийнято Рішення про продаж магазинів [NUMBER] та [NUMBER] розташованих в пгт Меліоративний Новомосковського району Дніпропетровської області, які в подальшому були відчужені на користь [PERSON], шляхом укладення з останнім договорів купівлі-продажу від 11.03.2003 року та від 26.09.2003 року. Крім того, згідно Протоколу №?4 від 23.10.1997 року також були прийняті рішення про реорганізацію ТОВ «Меліоратор», шляхом злиття з ТОВ «Акварель». При цьому ТОВ «Меліоратор» підлягало ліквідації, а все майно, інвентар, торгівельне та технологічне обладнання вирішено передати ТОВ «Акварель». Рішенням цих же зборів були незаконно виведені із ТОВ «Меліоратор» двадцять засновників, а їх дольові частки в статутному фонді були перерозподілені. В результаті вищезазначених неправомірних дій, позивачі незаконно були позбавлені права власності. Крім того, в період незаконного володіння та користування відповідачам зазначеним майном, позивачам було спричинено майнову та моральну шкоду. Вважаючи свої права порушеними, позивачі в особі свого представника [PERSON] звернулись до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивачів - [PERSON] позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві,просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник ПАТ «Новомосковський хлібозавод» - Зайченко Д.Г. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надавши письмові заперечення (т.6 а.с. 34-35, т.7 а.с.94-97), якими зазначив, що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки всі оспорюванні Рішення були прийняті в 1997 році. Учасники ТОВ «Меліоратор», мали права та обов'язки, передбачені ст. ст. 10, 11 Закону України «Про господарські товариства» щодо управління товариством та безперешкодного отримання інформації щодо його діяльності, а тому посилання представника позивачів [PERSON] на той факт, що про порушення їх прав позивачам стало відомо лише в 2004 році є безпідставним. Крім того, позивачі просять визнати незаконними та скасувати рішення зборів учасників ТОВ «Меліоратор», однак звертаються з даними позовними вимогами до взагалі непричетних до прийняття даних рішень фізичних та юридичних осіб. Відповідачем по даному спору повинно бути ТОВ «Меліоратор», однак на момент розгляду справи дане товариство ліквідоване. Щодо договору-купівлі продажу магазину [NUMBER],[NUMBER], то в цій частині позову також просили відмовити, мотивуючи свою позицію тим, що позивачі не є стороною даного правочину, а тому не можуть ставити питання про визнання його недійсним. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача - Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області просив розглянути вищезазначену справу у свою відсутність, рішення винести згідно чинного законодавства. (т.5 а.с.28-29). Представники відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечували, надавши письмові заперечення (т.6 а.с. 4-5), якими зазначили, що договори купівлі-продажу магазинів [NUMBER] і [NUMBER] від 11.03.2003 року (т.6 а.с.8-9, 13-15, 16-17, 21-23)укладені між [PERSON] та ТОВ «Месан» в особі його генерального директора Гончарова О.П., який здійснював повноваження на підставі Протоколу №?2 зборів учасників ТОВ «Месан» від 07.03.2003 року (т.6 а.с.7), тобто, зборами учасників було прийнято рішення щодо продажу зазначених об'єктів, належних ТОВ «Месан» на праві власності та надано відповідні повноваження на продаж генеральному директору ТОВ «Месан» Гончарову О.П. Вважаючи, що вищезазначені договори укладені згідно чинного законодавства, просив відмовити в задоволені позову в частині позовних вимог, пред'явлених до [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, якою просив розглянути справу у свою відсутність, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні (т.6 а.с.95). Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, якою просив розглянути справу у свою відсутність, просив прийняти рішення згідно чинного законодавства (т.6 а.с.248). Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явились, причин неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. 30 серпня 1995 року організація орендарів Комерційного орендного торгівельно-закупівельного підприємства «Меліоратор» (т.1 а.с.73) в особі Чуприни П.П. придбало у власність цілісний майновий комплекс - Комерційне орендне торгівельно-закупівельне підприємство «Меліоратор», розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковский район, смт Меліоративне, в тому числі приміщення Магазину [NUMBER], площею 285 кв.м, кафе, площею 301 кв.м, магазинів [NUMBER],[NUMBER], площею 76 кв.м, магазину [NUMBER], площею 271 кв.м, тарного складу, площею 72 кв.м, фруктосховища, площею 576 кв.м (т.1 а.с.123-127). В 1995 році в процесі малої приватизації через Фонд державного майна України було придбано у колективну власність цілісний майновий комплекс КТЗП «Меліоратор», розташований в смт Меліоративний Новомосковського району Дніпропетровської області (т.1 а.с.122, 123-127, 129, 136), до складу якого входили: 4 магазини, кафе, тарний склад, овочесховище. На цій матеріальній базі 236-ма засновниками, в тому числі і позивачами було створено ТОВ «Меліоратор». 25.12.1995 року 236-ма учасниками (т.1 а.с.97-105) було підписано Засновницький договір (т.1 а.с. 93-96) та створено товариство з обмеженою відповідальністю «Меліоратор» (т.1 а.с.74-75). В цей же день загальними зборами учасників було затверджено Статут товариства (т.1 а.с.106-119). Згідно з п.п. «б» та «л» ст.9 Засновницького договору (т.1 а.с. 94-95), при прийнятті рішень щодо виключення учасників з товариства та зміни Статуту товариства, необхідне одноголосне Рішенні зборів всіх засновників. Зазначені вимоги передбачені і в п.п. «б» і «л» ст.8.1 Статуту (т.1 а.с. 112) ТОВ «Меліоратор», а також в Законі України «Про господарські товариства». Учасниками ТОВ «Меліоратор» було проведено ряд зборів засновників, де були прийняті рішення по зміні Статуту товариства та виключенню зі складу товариства його членів (т.1 а.с.76). В результаті чого майно ТОВ «Меліоратор» було розділено на частини, після чого відчужено на корить третіх осіб (т.1 а.с.151-154, т.5 а.с.92-95). Так, протоколами зборів засновників ТОВ «Меліоратор» №?2 від 25.04.1997 року і №?3 від 25.06.1997 року були прийняті рішення про відчуження магазинів [NUMBER] та [NUMBER], розташованих в пгт Меліоративний Новомосковського району Дніпропетровської області на користь ТОВ «Месан» (т.1 а.с.131-133). Протоколом №?3 від 25.06.1997 року затверджено розподільчий баланс майна «Меліоратор» (т.1 а.с. 134-135). Вважаючи дані рішення незаконними, позивачі просять їх скасувати. На підставі зазначених протоколів, було видано Розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації № 469 від 08.07.1997 року (т.1 а.с.80, т.5 а.с. 100) про видачу реєстраційного свідоцтва на право власності на майно ТОВ «Месан», яке було видане 29.01.1998 року. 14.10.1999 року Господарським судом Дніпропетровської області було відкрито провадження по справі про банкрутство ТОВ «Месан», а 15.01.2003 року затверджено ліквідаційний баланс та у зв'язку з відсутністю будь-якого майна та матеріальних коштів у ТОВ «Месан», дане підприємство було визнано банкрутом та ліквідовано (т.1 а.с.137, 138-143). Після чого, згідно з Протоколом №?2 від 07.03.2003 року учасниками зборів ТОВ «Месан» [PERSON] та [PERSON], було прийнято Рішення про продаж магазинів [NUMBER] та [NUMBER] розташованих в пгт Меліоративний Новомосковського району Дніпропетровської області, які в подальшому були відчужені на користь [PERSON], шляхом укладення з останнім договорів купівлі-продажу від 11.03.2003 року (т.1 а.с. 128). Крім того, згідно Протоколу №?4 від 23.10.1997 року (т.6 а.с.75-78) також були прийняті рішення про реорганізацію ТОВ «Меліоратор», шляхом злиття з ТОВ «Акварель» (т.1. а.с.81-82). При цьому ТОВ «Меліоратор» підлягало ліквідації, а все майно, інвентар, торгівельне та технологічне обладнання вирішено передати ТОВ «Акварель». Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню і в його задоволенні необхідно відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно зі ст.ст.110-112 ЦК України, у разі ліквідації юридичної особи вимоги кредиторів розглядаються і вирішуються відповідно до вимог ліквідаційними комісіями у встановленому порядку. Вимоги кредиторів, які не задоволені через відсутність майна юридичних осіб, що ліквідуються, вважаються погашеними. Згідно зі ст.54 Закону України «Про господарські товариства» при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частині у статутному капіталі. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов із товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо скасування рішень (Протоколів №?2, №?3, №?4) учасників ТОВ «Меліоратор» від 25.04.1997 року, від 25.06.1997 року та від 23.10.1997 року (т.1 а.с. 130-135), необхідно відмовити, оскільки дані позовні вимоги пред'явлені до неналежних відповідачів, оскільки відповідачем в даному випадку повинно бути ТОВ «Меліоратор». В порушення ж вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суду не надано доказів того, що позивачами, як учасниками товариства, пред'являлись будь-які вимоги до ТОВ «Меліоратор», як юридичної особи. В даному ж процесі зазначені позовні вимоги про скасування Рішень учасників ТОВ «Меліоратор» пред'явлені до неналежних відповідачів.Саме ж ТОВ «Меліоратор», на момент розгляду справив суді ліквідоване. Дана обставина встановлена в судовому засіданні і не заперечувалась сторонами. Щодо Розпоряджень № 469, № 796 та № 933 від 08.07.1997 року, від 11.11.1997 року та від 30.12.1997 року відповідно (т.5, а.с. 130, 137, 142), то вони були прийняті на підставі Рішень учасників товариства, а тому підстави для їх скасування відсутні. Посилання представника позивачів - [PERSON] на той факт, що оскаржуваними рішеннями було виведено з товариства ряд учасників, шляхом злочинних шахрайських дій інших учасників товариства і третіх осіб, не можуть бути прийняті судом, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів цієї обставини. Щодо визнання незаконними та скасування послідуючих договорів купівлі-продажу спірного майна, а саме договору купівлі-продажу магазина [NUMBER], розташованого по [ADDRESS] від 11.03.2003 року, укладеного між ТОВ «Месан» та [PERSON] (т.1 а.с. 127-126, т.6 а.с. 16-17, 21-23); договору купівлі-продажу магазина [NUMBER], розташованого по [ADDRESS] від 11.03.2003 року, укладеного між ТОВ «Месан» та [PERSON] (т.6 а.с. 8-9, 13-15); договору купівлі-продажу кафе, розташованого по [ADDRESS]від 26.09.2003 року, укладеного між ТОВ «Акварель» та [PERSON] (т.5 а.с.94-95); договору купівлі-продажу складу склотари, розташованого в пгт Меліоративний Новомосковського району Дніпропетровської області від 26.09.2003 року, укладеного між ТОВ «Акварель» та [PERSON] (т.5 а.с.92-93); договору купівлі-продажу магазинів [NUMBER] і [NUMBER], розташованих по [ADDRESS] від 17.02.2000 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Новомосковський хлібозавод» (т.1 а.с.153) та всіх наступнихправочиніа щодо зазначених магазинів, а саме договору купівлі-продажу магазина [NUMBER],[NUMBER], площею 40,9 кв.м від 17.02.2000 року та договору дарування частини магазина [NUMBER],[NUMBER], площею 51,20 кв.м. від 19.09.2000 року, та щодо повернення сторін в попередній стан, то суд прийшов до наступного. Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зокрема, згідноп.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 N 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачі не є стороною спірних правочинів. Мотивуючи свої позовні вимоги, представник позивачів зазначає, що незаконними діями відповідачів порушується, зокрема, його право власності на спірне нерухоме майно, а також право власності інших позивачів, однак, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивачами не надано жодного доказу, який би підтвердив будь-які права (власності, користування) на спірне нерухоме майно. Із матеріалів справи вбачається, що власником спірного нерухомого майна на час укладення угод купівлі - продажу були юридичні особи, які станом на час постановлення рішення суду ліквідовані і зняті з реєстру. ТОВ «Мелоратор» не існує (т.1 а.с. 81-82), як не існує з 22.06.2004 року і ТОВ «Акварель» (т.1 а.с. 37-38, 39, т.5 а.с. 65, 69-70, 101) та з 19.04.2000 року визнано банкрутом та ліквідовано ТОВ «Месан» (т.1 а.с.143, т.5 а.с.62, 66, 121). Укладеними угодами безпосередніх прав позивачів не порушено, оскільки власником майна були юридичні особи, а не позивачі. Позивачі перебували у правовідносинах із ТОВ "Меліоратор", яке ліквідовано і зняте з реєстрації. Ані ТОВ «Месан», ані з ТОВ «Акварель» ні в яких правових відносинах з позивачами не перебувало і не перебуває, якихось зобов'язань перед ними немає. Право ж на звернення до суду із вимогою про визнання правочинів недійсними мають сторони між якими укладено правочини та інші особи , безпосередньо права яких порушено. Позивачі не є стороною в оспорюванихугодах,і безпосередньо їх прав ці угоди не зачіпають. Таким чином, враховуючи той факт, що позивачі не є стороною жодного з оспорюваних ними договорів купівлі - продажу та дарування нерухомого майна, ці договори не створили для позивачів ніяких прав і не покладали на них будь-яких обов'язків, самі позивачі не належить до кола осіб, між якими виникли спірні договірні правовідносини, а повноважень на представництво інтересів сторін оспорюваних договорів, залучених як відповідачі у справі, у позивачів немає, суд приходить до висновку, що наведені вище обставини свідчать про відсутність порушених, не визнаних чи оспорюваних відповідачами прав або охоронюваних законом інтересів позивачів, тобто про відсутність підстав для задоволення позову і в цій частині. Щодо позовної вимоги про визнання незаконними та скасування всіх подальших угод, вчинених зі спірним нерухомим майном, та стягнення з відповідачів всіх отриманих доходів, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки дані позовні вимоги мають неконкретизований характер. З цих же підстав не підлягає задоволенню і позовна вимога про повернення сторін у первісний стан, оскільки не зрозуміло, яких сторін, яким шляхом і який саме первісний стан мають на увазі позивачі в особі свого представника. Щодо визнання за позивачами права власності на їх долю в розмірі 38,03% майна ТОВ «Меліоратор», виділивши їм певне нерухоме майно, та витребування з чужого незаконного володіння тарного складу, кафе, магазинів [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER], торгівельного обладнання та інвентарю, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, з тих підстав, що позивачі не були і не є власниками майна, оскільки власником спірного нерухомого майна була юридична особа ТОВ «Меліоратор», а його учасники мали лише частку в статутному фонді. Як зазначалося вище, суду не надано доказів того, що учасниками ТОВ «Меліоратор», зокрема позивачами, своєчасно пред'являлись претензійні вимоги до ТОВ «Меліоратор». На момент розгляду справи в суді ТОВ «Меліоратор» ліквідоване. Не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачами не доведений факт її спричинення. Щодо заяви представника відповідача «Новомосковський хлібозавод» про застосування строків позовної давності, то вона не підлягає задоволенню, оскільки позовна давність може бути застосована у разі, якщо позов обґрунтований і є самостійною підставою для відмови у позові, однак в даному випадку суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог по суті. Крім того, в судових дебатах представник позивачів [PERSON] просив залишити без розгляду частину позовних вимог, однак дана заява , судом не може бути розглянута, у зв'язку з тим, що згідно з ч.8 ст. 193 ЦПК під час судових дебатів не можна подавати нові докази, заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог. Таким чином, суд, розглянувши всі позовні вимоги позивачів по суті, приходить до переконання, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню і вважає за необхідне відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed