Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про стягнення недоотриманої спадщини у вигляді страхових виплат. Свої вимоги обґрунтували тим, що [INFO] батько позивача - [PERSON] помер у м. Донецьк та після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, входять недоотримані ним за життя страхові виплати за період з 01 липня 2016 року по 18 грудня 2018 року у розмірі 74500 грн. 10 червня 2019 року позивач звернулась із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з недоотриманими сумами пенсійних та страхових виплат до Першої горлівської державної нотаріальної контори. На підставі наведеного звернення позивача державним нотаріусом було направлено запити до управління пенсійного фонду та відповідача. Управління пенсійного фонду направило до нотаріуса відповідь із зазначенням суми заборгованості по пенсії [PERSON] , яка складає 13027,30 грн. Натомість, Фонд соціального страхування на запит нотаріуса направив лист в якому вказав, що [PERSON] з грудня2014 року по червень 2016 року отримував страхові виплати, а з 01 липня 2016 року по день смерті - [INFO] виплати йому не нараховувались у зв`язку зі скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи. У зв`язку з тим, що відповідач не надав нотаріусу відомості щодо сум, які належали померлому за час життя за період з 01 липня 2016 року по 18 грудня 2018 року, нотаріусом не було зазначено в свідоцтві про право на спадщину суму спадщини в вигляді страхових виплат. 23 жовтня 2019 року представником позивача на адресу Фонду було направлено адвокатський запит, в якому йшлось про нарахування та виплату [PERSON] суму спадщини, яка складається з сум страхових виплат, надання інформації про розмір заборгованості по невиплаченим страховим виплатам [PERSON] та надання інформації про розмір виплачених страхових виплат [PERSON] . Проте, своїм листом відповідач повідомив, що [PERSON] з грудня 2014 року по 30 червня 2016 року отримував страхові виплати, а з 01 липня 2016 року по день смерті - [INFO] , виплати йому не нараховувались у зв`язку з тим, що він з заявою про продовження страхових виплат не звертався, нарахування не проводились і тому на думку відповідача невиплачені йому суми відсутні. Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зазначає, що в жодному нормативно-правовому акті не зазначено такої підстави для припинення соціальних виплат, як скасування довідки внутрішньо переміщеної особи. Отже, відповідач незаконно припинив виплати [PERSON] і тому страхові виплати, які перейшли у спадщину до позивача є її правом власності та передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Таким чином, недоотримані суми страхових виплат, які належали померлому [PERSON] входять до складу спадщини і його донька [PERSON] , як спадкоємець має право на їх отримання в порядку спадкування. На підставі викладеного, просить суд визнати за [PERSON] право власності на грошові кошти, які входять до складу спадщини вигляді страхових (соціальних) виплат, на одержання яких за життя мав право її батько [PERSON] , який помер [INFO] , за період з 01 липня 2016 року по [INFO] у розмірі 74500 грн., а також зобов`язати відповідача здійснити нарахування страхових виплат [PERSON] за період з 01 липня 2016 року по 18 грудня 2018 року з коригуванням заборгованості у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та виплати нараховані кошти позивачу, як спадкоємиці за законом. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляд справи, представник відповідача у судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. 03 січня 2020 року представником відповідача надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, та зазначено, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не погоджується з позовними вимогами [PERSON] з наступних підстав. Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV, відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я. Відповідно до ч. 10 ст. 47 Закону від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV, належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі відсутності - включаються до складу спадщини. Аналогічна позиція закріплена в ст. 1227 ЦК України. Справа про страхові виплати батька позивача знаходилась на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі м. Горлівки Донецької області, що знаходилось на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області, на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» переміщено із зони проведення АТО, було зареєстроване у м. Слов`янську. На виконання рішення адміністративної комісії виконавчої дирекції Фонду, з 01 грудня 2015 року призупинено здійснення нарахування страхових виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей) у відділенні, яке переміщене на територію, що контролюється українською владою. Особи з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не повному обсязі свої повноваження, мають право на одержання стразових виплат за умови переміщення в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, і звернення до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту та взяття на облік, що має бути підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У зв`язку з ситуацією, що склалась на території Донецької та Луганської областей і враховуючи те, що справи про страхові виплати залишились на тимчасово окуповані території України, правління Фонду 11 грудня 2014 року прийняло постанову про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції. Вказаною постановою в порядку виключення була передбачена можливість отримувати страхові виплати у відсутності особи, яка тимчасово переміщена, оригіналу справи про страхові виплати, сформованої іншим робочим органом виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) за даними відомостей з Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Починаючи з грудня 2014 року потерпілі на виробництві мали право скористатися Порядком № 20 та отримувати належні їм страхові виплати. Нарахування та виплата страхових коштів здійснюється управління виконавчої дирекції Фонду після переміщення одержувача на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, на підставі його заяви та усіх необхідних документів. При цьому, рішення про продовження проведення раніше призначених виплат та виплату раніше нарахованих, але не виплачених страхових сум оформлюється відповідною постановою відділення управління виконавчої дирекції Фонду, до якого звернулась внутрішньо переміщена особи. Лише такі постанови є підставою для нарахування раніше призначених страхових виплат у робочих органах виконавчої дирекції Фонду. При переміщенні відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі м. Горлівки із зони проведення АТО усі документи щодо діяльності Фонду у тому числі особисті справи потерпілих на виробництві, залишились на непідконтрольній території. Згідно з даними відомостей з Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду потерпілий на виробництві [PERSON] перебував на обліку у Горлівському міському відділенні у Калінінському районі управління виконавчої дирекції Фонду. В грудні 2014 року перемістився з окупованої території та у період з грудня 2014 року по червень 2016 року, як внутрішньо переміщена особа перебував у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Після цього, [PERSON] за життя не скористався своїм право на отримання належних йому сум страхових виплат, не продовжив термін дії довідки внутрішньо переміщеної особи та не звернувся до робочих органів виконавчої дирекції Фонду із заявою про продовження йому страхових виплат як внутрішньо переміщена особа, будь-якої інформації не запитував, доказів переміщення з окупованої території не надав. Тому, відсутні кошти, які б належали спадкодавцеві і які б могли бути включені у свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, позовні вимоги не підтверджені правом померлої особи на отримання страхових виплат за спірний період, в матеріалах справи відсутня довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та постанови Фонду про нарахування страхових виплат померлій особі. Також, відсутня вина Фонду у несвоєчасній сплаті страхових коштів померлій особі, оскільки останній не реалізував за життя своє право на продовження страхових виплат. Крім того, зобов`язання здійснити коригування у зв`язку з несвоєчасною виплатою страхових виплат є необґрунтованим оскільки відсутня будь-яка вина відповідача з приводу невиплати позивачу за спірний період щомісячних страхових виплат, які були припинені на підставі діючого законодавства, постанова про припинення страхових виплат не оскаржувалась позивачем, за спірний період потерпілий не звертався до відповідача за продовженням страхових виплат. Також, позивачем не надано розрахунок компенсації за несвоєчасну виплату щомісячних страхових виплат. На підставі викладеного, просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні заявлених нею позовних вимог. Не погодившись з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, представником позивача [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив наступне. Твердження відповідача про те, що відсутні кошти, які б належали спадкодавцеві і які б могли бути включені у свідоцтво про право на спадщину, є спробою ухилитись від виконання зобов`язання та абсолютно не відповідає умовам та вимогам законодавства. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду України по справі № 243/3505/16-ц від 20 вересня 2018 року, не надання позивачем, який не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття його на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, не є підставою для невиплати позивачу страхових виплат. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у раніше схваленій постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6051цс17 та погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат» Крім того, положення ст. 1 Конвенції, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в ц2ій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою. Право на соціальних захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. В даному випадку наявність або відсутність у батька позивачки статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні страхових виплат, та потребує від людини здійснення додаткових дій, не передбачених Законами. Тому, просить визнати доводи відповідача необґрунтованими та такими, які не відповідають вимогам законодавства України, а також ухвалити рішення на користь позивача, задовольнивши її вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 11.12.2019 року витребувано з Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області Фонду соціального страхування України відомості стосовно розміру невиплачених страхових виплат належних померлому [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , за період з 01.07.2016 року по [INFO] , з коригуванням заборгованості у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці», а також витребувано з Першої горлівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та зобов`язано повідомити суд: чи відкривалась спадкова справа після смерті [PERSON] ; чи звертався хто-небудь із заявою про прийняття спадщини (відмову від прийняття спадщини), якщо зверталися - надати відомості; чи залишив заповіт померлий. Ухвалою суду від 11.03.2020 року витребувано від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відомості стосовно розміру невиплачених страхових виплат належних померлому [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , за період з 01.07.2016 року по [INFO] . Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про стягнення недоотриманої спадщини у вигляді страхових виплат, підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав. Як вбачається зі Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 07 червня 2019 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [INFO] у м. Донецьк Донецької області помер [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 30 березня 1971 року, [PERSON] народилась [INFO] у м. Горлівка Донецької області, та її батьком є спадкодавець - [PERSON] . Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00023107920 від 12 червня 2019 року, [PERSON] , [INFO] уклала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище - « [PERSON] ». Отже, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є донькою померлого [INFO] [PERSON] . За життя спадкодавцеві [PERSON] , у зв`язку зі стійкою втратою працездатності призначено відповідні страхові виплати. Спірні відносини, що виникли між сторонами регулюються нормами загального та спеціального законодавства, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів. Так, преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я. Відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 35 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах. Згідно ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Частинами першою та другої статті 41 наведеного Закону закріплено, що непрацездатними особами, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого є: діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють; особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Крім того, право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку. Згідно статті 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством. Пунктом 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України. Так, 05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 637, пунктом першим якої встановлено, що призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Крім того, постановою КМУ від 26.08.2015 № 636 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (09.09.2015 вступила в дію) внесені зміни щодо заміни слів «осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» на слова «внутрішньо переміщені особи» (далі - ВПО) та щодо встановлення строку дії довідки - шість місяців з дати її видачі. Також внесені зміни щодо можливості подовження строку дії довідки на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа мала звернутися за фактичним місцем проживання до уповноваженого органу. Відповідно до Указу Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» № 32/2019 від 07 лютого 2019 року, місто Горлівка (у тому числі селище міського типу Гольмівський, селище міського типу Пантелеймонівка , село Рясне, селище Озерянівка, село Михайлівка, селище Ставки , селище Широка Балка, селище П`ятихатки, селище Федорівка ), є тимчасово окупованим населеним пунктом Донецької області. З паспорту серії [NUMBER] , виданого Калінінським РВ Горлівському МУ МВС України в Донецькій області 02 грудня 1998 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Частинами 1-3 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну. 11 грудня 2014 року Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України прийняло постанову № 20 про затвердження «Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районі проведення антитерористичної операції». Вказаним Порядком передбачена можливість отримувати страхові виплати у відсутності особи, яка тимчасово переміщена, оригіналу справи про страхові виплати, сформованої іншим робочим органом виконавчої директив Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) за даними відомостей з Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду. Пунктом другим розділу І Загальні положення «Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції», затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 20 від 11 грудня 2014 року закріплено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон 1706). Крім того, згідно з п. 1 розділу ІІ Призначення страхових виплат за фактичним місцем проживання (перебування), страхові виплати призначаються робочими органами виконавчої дирекції Фонду за наявності необхідних документів, що підтверджують право особи, яка тимчасово переміщена, на ці виплати, відповідно до цього Порядку за місцем її фактичного проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік. Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Продовження раніше призначених страхових виплати, особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред`явленні оригіналів. Загалом Порядок № 20 передбачає особисте звернення особи, яка тимчасово переміщена та має право на призначення і отримання страхових виплат, із обов`язковим наданням необхідних документів, в тому числі, довідки внутрішньо переміщеної особи. Окрім цього, постановами Кабінету Міністрів України № 531 від 01 жовтня 2014 року «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», № 637 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та № 595 від 07 листопада 2014 року «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам. Зазначені підзаконні нормативні акти регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які переселилися з районів проведення АТО. Вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Про необхідність соціального захисту осіб незалежно від того, чи перебувають вони на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях або переселилися на підконтрольну Українській владі територію, ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Вказану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18). Суд, аналізуючи вказані вище норми права, приходить до висновку, що незалежно від того чи є особа внутрішньо переміщеною особою або ні, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке права закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України. Таким чином, доводи представника відповідача, наведені ним у відзиві на позовну заяву [PERSON] , судом до уваги не приймаються. В судовому засіданні з достовірністю встановлено та не оскаржується сторонами, що спадкодавець [PERSON] перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі м. Горлівки Донецької області, а також з 01 грудня 2014 року по 30 червня 2016 року як внутрішньо переміщена особа у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Спадкоємиця [PERSON] 10 червня 2019 року звернулась до Першої горлівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі наведеної заяви позивача, державним нотаріусом заведено спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] за № 158/2019, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56466251 від 10 червня 2019 року. У зв`язку зі здійсненням своїх повноважень, на підставі ст. 4 Закону України «Про нотаріат», державний нотаріус направила запит до Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо надання суми заборгованості по страховим виплата на ім`я [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] . Підпунктом 4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року визначено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до пункту 1 глави 7 розділу І наведеного Порядку, відповідно до статті 46 Закону нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Своєю відповіддю № 04-21/1912 від 18 червня 2019 року, Слов`янське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області повідомило, що [PERSON] , [INFO] , знаходився на обліку та отримував страхові виплати у Калінінському міському відділенні Фонду соціального страхування України Донецької області у м. Горлівка, з листопада 2009 року по квітень 2014 року. У зв`язку з ситуацією, що склалася на території Донецької області, а саме в м. Горлівці, Калінінське міське відділення припинило страхові виплати, особова справа [PERSON] залишилась на тимчасово окупованій території. Потерпілому [PERSON] були поновлені страхові виплати у Бахмутському міському відділенні УВД ФСС Донецької області з грудня 2014 року по червень 2016 року. У листопаді 2015 року відділенням було виплачено заборгованість за період з травня 2014 року по листопад 2014 року. З липня 2016 року Бахмутським міським відділенням страхові виплати [PERSON] були припинені у зв`язку зі скасуванням довідки ВПО. Протягом періоду з 01.07.2016 року і по день смерті [INFO] потерпілий [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа, із заявою про продовження страхових виплат до відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України не звертався, у зв`язку з чим нарахування не здійснювалось. Крім того, державний нотаріус, з метою здійснення ним своїх повноважень, направлено запит до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо надання інформації про наявність сум заборгованості по пенсії та іншим виплатам на ім`я померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . Своїм листом управління пенсійного фонду повідомила про розмір наявної заборгованості перед [PERSON] , який не отримував пенсію з 01.07.016 року по 31.12.2018 року, у розмірі 138027,30 грн. На підставі вказаної відповіді, державним нотаріусом 03 жовтня 2019 року видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем недоотриманої пенсії за період з 01.07.2016 року по 31.12.2018 року, яка зберігається у Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управління Пенсійного фонду України Донецької області та належить померлому [PERSON] на підставі довідки № 16551/05 від 01.07.2019 року, є його дочка - [PERSON] . Як вбачається з матеріалів Спадкової справи, заведеної до майна померлого [PERSON] , інших Свідоцтв про право на спадщину, в тому числі на недоотримані спадкодавцем за життя страхові виплати, не видавалось. Відсутність Свідоцтва про право на спадщину за законом, на недоотримані спадкодавцем за життя страхові виплати, безпосередньо пов`язана з не наданням відповідачем даних про наявність нарахованих за життя [PERSON] страхових виплат. З метою встановлення наявності сум страхованих виплат, що нараховувались відповідачем спадкодавцю [PERSON] , представником позивача здійснено адвокатський запит до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, зокрема, запитано інформацію щодо розміру заборгованості по невиплаченим страховим виплатам [PERSON] , які він мав отримати за життя за період з 01 липня 2016 року по 18 грудня 2018 року в разі його повторного звернення до даної установи. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у своїй відповіді № 01-04/15-1855 від 29 жовтня 2019 року на зазначений адвокатський запит повідомило, що [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі м. Горлівки Донецької області. З червня 2014 року по теперішній час м. Горлівка знаходиться на території непідконтрольній українській владі. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплат усіх видів допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня № 509. З метою врегулювання проблем надання страхових виплат, з якими зіштовхнулися внутрішньо переміщені особи - потерпілі на виробництві та члени їх сімей, постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 року № 20 було затверджено Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб. Це забезпечило можливість надавати внутрішньо переміщеним особам своєчасно та в повному обсязі страхові виплати та фінансування витрати на медико-соціальні послуги а місцем їх тимчасового проживання (перебування) з дотриманням норм чинного законодавства. [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати за період з 01 грудня 2014 року по 30 червня 2016 року у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. У листопаді 2015 року відділенням була виплачена заборгованість за період з 01 травня по 30 листопада 014 року. [PERSON] , у період з 01 липня 2016 року по день смерті [INFO] , як внутрішньо переміщена особа, до відділень виконавчої дирекції Фонду із заявою про продовження щомісячних страхових виплат не звертався , у зв`язку з чим нарахування не проводилось, а отже суми, що йому належали б за життя та не виплачені Фондом - відсутні. На виконання ухвали суду від 11 грудня 2019 року відповідачем надано Службову запису, з якої вбачається, що згідно з базою даних «Реєстру потерпілих» Горлівського міського відділення у Калінінському районі [PERSON] у період з грудня 2014 року по червень 2016 року перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа та отримував страхові виплати у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Також, цим відділенням була виплачена заборгованість по страховим виплатам за період з травня 2014 року по листопад 2014 року, а період за який нарахування страхових виплат [PERSON] не здійснювались становить з 31 липня 2016 року по 31 грудня 2018 року. Відповідно до наданих відповідачем Відомостей про нараховані та виплачені страхові виплати відповідно до програмного забезпечення «Реєстр потерпілих», [PERSON] нарахування страхових виплат та їх виплата у період з липня 2016 року по грудень 2018 року не проводились. Проте, представником позивача до суду надано Довідку про доходу № 36.04-35/28, видану 23 березня 2020 року Слов`янським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та скріпленою печаткою наведеної установи. Як вбачається з наведеної Довідки спадкодавця [PERSON] у період з липня 2016 року по день смерті - [INFO] нараховувались, але не виплачувались щомісячні страхові виплати, загальна сума яких дорівнює 32420,97 грн. Таким чином, відповідачем фактично визнано наявність сум страхових виплат, які належали за життя спадкодавцю, але не були виплачені. Отже, судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача, а також наявні докази, а саме: Відповідь на звернення № 04-21/1912 від 18.06.2019 року, Відповідь на адвокатський запит № 01-04/15-1855 від 29.10.2019 року, - в частині відсутності сум, що належали б за життя [PERSON] . Вказані докази відхиляються судом, як необґрунтовані й такі, що не відповідаю дійсності та встановленим при розгляді справи обставинам. Згідно з ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За викладених обставин, слід зауважити, що відхилені судом докази у даній справі, є офіційними документами, які фактично перешкодили позивачці належним чином оформити спадщину після померлого батька, яка зокрема, складається зі страхових виплат, що проводяться відповідачем. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія. Таким чином, право на інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому належить застосовувати ст. 1227 ЦК України. Згідно зі ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. В своєму рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що у разі якщо у договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Протоколу першого, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства. Як зазначив ЄСПЛ у зазначеному рішенні у справі "Пічкур проти України", право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 цього рішення зазначено, що наведених міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою, статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Протоколу першого має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (рішення ЄСПЛ у справі «Сук проти України» від 10 березня 2011 року). У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдови за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів у межах своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників. В теперішній час, Держава Україна від зобов`язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала. Так, постановою Верховної Ради України N 462-VIII від 21 травня 2015 року, схвалено заяву Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод». Зокрема, визначено відступ від окремих зобов`язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 306/2659/16-ц частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, до яких належить: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним. Абзацом 2 пункту 10 частини другої статті 16 ЦК встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Зважаючи на те, що [PERSON] в силу обставин, що не залежали від її волі, не змогла належним чином оформити свої спадкові права та отримати відповідне Свідоцтво про право на спадщину за законом, до якої б було включено суми страхових виплат, які належали, але не були отримані спадкодавцем за життя, нею обрано ефективний засіб захисту своїх прав, які було порушено відповідачем, та захист таких прав іншим чином неможливий. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати. Відповідно до ч. 7 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці». Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» закріплено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За викладених обставин, слід зробити висновок, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, оскільки питання щодо нарахування страхових виплат належних за життя [PERSON] , яке безпосередньо впливає на визначення та кваліфікацію спірних відносин, вирішено та із достовірністю встановлено у судовому засіданні, свідоцтво про право на спадщину на нараховані за життя [PERSON] страхові виплати не видавалось та не отримувалось позивачем. Отже, суд вважає за належне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] . У відповідності ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial