Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 04.10.2003 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], з лютого 2015 року по даний час вони з відповідачем не можуть знайти спільної мови, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, внаслідок чого збереження шлюбу суперечить її інтересам, вона не має наміру проживати спільно однією сім'єю з відповідачем, за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просила суд шлюб між ними розірвати. Одночасно просила суд стягнути аліменти з відповідача на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на розірванні шлюбу, вимоги про стягнення аліментів уточнила та просила суд стягнути аліменти з відповідача на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку /доходу/ щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач позов в частині стягнення аліментів визнав, щодо розірвання шлюбу заперечував. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 04.10.2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивач з сином проживають у [ADDRESS], відповідач проживає [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З пояснень позивача встановлено, що між ними відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сім'ю позивач не має, категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказує на те, що вона вже зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, позовну заяву залишено без розгляду, але вони змогли прожити разом два місяці -вересень, жовтень 2015 року, після цього знову проживають окремо, спільного господарства не ведуть, до цього не проживали разом з лютого 2015 року. Цих обставин відповідач не заперечував. Як передбачено ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано на те, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Судом було запропоновано позивачу застосування строку на примирення подружжя, від чого вона відмовилася, вказавши на те, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, вона не має наміру зберігати сім'ю, рішення про розірвання шлюбу є виваженим та обдуманим, її позиція не зміниться ні за яких умов. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка категорично не бажає поновлювати шлюбні стосунки і наполягає на розірванні шлюбу. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі та вважає за недоцільне надавати строк на примирення, оскільки це не призведе по позитивних наслідків, приймаючи до уваги позицію позивача. Крім того, питання про збереження шлюбу має вирішуватися обома сторонами на паритетних засадах. Судом враховуються і ті обставини, що питання щодо розірвання шлюбу вже було предметом судового розгляду, сторони вирішили зберегти сім»ю, але це не призвело до жодних позитивних наслідків. А тому враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити на даний час прізвище -[PERSON]. Позивач одночасно просить суд вирішити питання про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, щодо чого відповідач не заперечує. За ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 цього Кодексу за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатним за віком та станом здоров'я, на користь інших осіб аліментів не сплачує, працює в Білоцерківському відділі поліції. А тому відповідно до вимог ст.183 СК України суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дитини-1/4 частину заробітку /доходу/ відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку -з 08.04.2016 року. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі-за подання позовів про стягнення аліментів. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп.

Outcome: approved