Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що 25.02.2017 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом у вигляді житлового будинку №11 з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Гоголя в с.Лісівщина, Коростенського району, Житомирської області, який належав померлій на підставі запису погосподарської книги №2 за 2016-2020 роки. За життя [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо належного майна на користь позивача та її брата [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини на її користь. Після смерті спадкодавця, у встановлений законом строк, вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. В подальшому звернувшись до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримала відмову, яка мотивована відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Рішенням суду просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: вул. Гагаріна, 11 в с.Лісівщина Коростенського району, Житомирської області в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері [PERSON], померлої 25.02.2017 року. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності. У звязку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 25.02.2017 року у віці 88 років в с.Лісівщина, Коростенського району, Житомирської області померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП №298924 виданим 27.02.2017 року. З довідки Лісівщинської сільської ради №789/02-26 від 13.11.2017 року слідує, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок №11 з господарськими спорудами по вул. Гоголя в с.Лісівщина, Коростенського району Житомирської області, згідно запису в погосподарській книзі №2 виконкому Лісівщинської сільської ради за 2016-2020 роки, особовий рахунок № 070. 17.02.2004 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений сільським головою Лісівщинської сільської ради Коростенського району. Дані про те, що даний заповіт було змінено або скасовано в справі відсутні. Згідно змісту заповіту [PERSON] вказала спадкоємцями всього належного їй майна, в тому числі будинку №11 по вул. Гоголя в с.Лісівщина Коростенського району, Житомирської області [PERSON] та [PERSON]. Факт родинних стосунків між позивачем та її спадкодавцем встановлений рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24.01.2018 року у справі №295/13706/17. Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З листа Коростенської районної державної нотаріальної контори №114/16/02-14 від 06.02.2019 року та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру слідує, що після смерті [PERSON] за заявою позивача заведено спадкову справу № 80/2018 та 06.02.2019 року на її імя було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (реєстраційні номери: №№20-23). Спадкоємець [PERSON] подав заяву до органів нотаріату про відмову від своєї частки спадщини за заповітом на користь позивача [PERSON]. При зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок №11, з надвірними будівлями по вул. Гоголя в с.Лісівщина, Коростенського району, Житомирської області позивач отримала відмову, яка мотивована відсутністю правовстановлюючого документа на вказане нерухоме майно, що стверджується листом № 1506/02-14 від 13.11.2018 року. Державна реєстрація права власності на будинок не проводилась. На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем втрачена, що перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. З роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз'яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved