Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач звернулась до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради з позовом про визнання права власності на спадкове майно,в обґрунтування якого позивач зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на частку квартири [ADDRESS] . Вона звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, проте у видачі свідоцтва їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спірну квартиру. Вказує, що вона є єдиним спадкоємцем після померлого чоловіка, який заповітів не складав, тому спадкування здійснюється за законом. Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Позивач та її представник - [PERSON] у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти заочного розгляду справи заперечень не надали. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, заперечень не надав. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 18 січня 2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 12 листопада 1993 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №15 (а.с.7). Із довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 19 серпня 2020 року видно, що станом на 31 грудня 2012 року квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", згідно з розпорядженням №3118-а від 31 жовтня 2000 року (а.с.9, 43 зворотній бік). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №428 (а.с.6, 37). 02 серпня 2019 року [PERSON] був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із смертю, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.11). Позивач 17 січня 2020 року звернулась до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] , що підтверджується заявою (а.с.35, 35 зворотній бік). Як видно із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру 17 січня 2020 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №65361124 (а.с.12, 34, 38, 38 зворотній бік,39). Постановою державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Грабевник О.В. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01 вересня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , оскільки спадкоємицею не надано оригінал правовстановлюючого документу на квартиру (а.с.8, 44 зворотній бік). На звернення позивача до ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" від 07 вересня 2020 року отримано відповідь про неможливість видати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки орган приватизації був ліквідований (а.с.10). Із технічного паспорта на спірну квартиру, виготовленого 31 жовтня 2000 року видно, що квартира є однокімнатною та загальна площа квартири становить 37,1 кв.м (а.с.13,13 зворотній бік). Як видно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 грудня 2020 року відомості щодо квартири [ADDRESS] в даному реєстрі відсутні (а.с.53). Як видно із звіту про оцінку майна від 26 жовтня 2020 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 66 780,00 грн (а.с.17-24). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають із права на спадкування та правовідносини щодо підстав набуття права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Отже, до складу спадщини, що відкрилася після смерті чоловіка позивача [PERSON] , який помер [INFO] входить право власності на 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Відповідно до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довідки від 21 січня 2020 року позивач на день смерті чоловіка [PERSON] мала з ним реєстрацію за адресою: [ADDRESS] (а.с.37 зворотній бік, 41 зворотній бік). [INFO] син померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] відмовився від належної йому спадщини після смерті батька, що підтверджується його заявою та свідоцтвом про його народження (а.с.36, 36 зворотній бік). Відмови від прийняття спадщини позивачем заявлено не було. Згідно приписів ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Встановлено що спадкоємець виконала встановлений обов`язок та звернулась до приватного нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину на частку нерухомого майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Суд дійшов висновку, що нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тобто існує цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Виходячи з вищенаведеного, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позовні вимоги підлягає задоволенню у повному обсязі. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved