overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про розірвання шлюбу. На підставу своїх вимог спирається на те, що 15 листопада 2011 року зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем актовий запис № 12. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач.Їх сімейно-шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинені, оскільки вони не зійшлись характером, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з"явилася, але згідно письмовоїзаяви просить справу розглядати у її відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, але згідно письмово їзаяви проситьсправу розглядати у його відсутність та визнає позовні вимоги в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до вимог ст. 56 СК України, оскільки сімейно-шлюбні стосунки сторін припинені, сторони спільно не проживають. В силу ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що між сторонами склалися стосунки, відповідно до яких сторони по справі мають різні погляди на життя, різні вподобання, внаслідок чого між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, спільно не проживають, практично їх сім'я повністю розпалася і її збереження стало неможливим та не суперечить інтересам подружжя. У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Батьками неповнолітнього є сторони по справі. У відповідності до вимог ст. 160 СК України місце проживання дітей, які не досягли десяти років визначається за згодою батьків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між батьками дітей досягнуто згоди з приводу місця проживання дитини - за місцем проживання їх батька [PERSON]. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, тому за бажанням позивачки, після розірвання шлюбу слід відновити їй її дошлюбне прізвище - "[PERSON]". Майновий спір не вирішувався. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк", ЄДРПОУ 14360570, з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], заборгованість за кредитним договором від 20.09.2011 року у розмірі 14860,72 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог у позові, зокрема зазначено, що кредитний договір від 20.09.2011 року був укладений між відповідачем та позивачем (далі Банк), зобов'язання за яким Банк виконав повністю - надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту у сумі 8000 грн., а відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином - станом на 30.05.2014 року не сплатив на користь позивача заборгованість, яка відповідно до умов вказаного кредитного договору становить суму 14860,72 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 6597,02 грн.; за процентами за користування кредитом - 7079,86 грн.; за штрафом (фіксованої частини) - 500 грн. та штрафом (процентної складової) - 683,84 грн. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, в тому числі копії: вказаного кредитного договору (з додатками); розрахунку заборгованості; паспорту відповідача, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Кредитний договір від 20.09.2011 року був укладений між відповідачем та позивачем (далі Банк), зобов'язання за яким Банк виконав повністю - надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту у сумі 8000 грн., а відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином - станом на 30.05.2014 року не сплатив на користь позивача заборгованість, яка відповідно до умов вказаного кредитного договору становить суму 14860,72 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 6597,02 грн.; за процентами за користування кредитом - 7079,86 грн.; за штрафом (фіксованої частини) - 500 грн. та штрафом (процентної складової) - 683,84 грн. Так, відповідно до положень ст.1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Відповідно до положень ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов"язання. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, належить судові витрати по справі стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом щодо усунення перешкод - визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]; зняття "з реєстрації місця проживання" відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що є власником квартири [ADDRESS]. В цій же квартирі всупереч волевиявленню позивача та вимогам діючого законодавства зареєстрований відповідач і даний факт порушує право власності позивача. У письмовій заяві позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позовну заяву. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини: - в квартирі [ADDRESS] всупереч волевиявленню позивача, на даний час, зокрема зареєстрований відповідач (копія довідки а.с.13), який не є її співвласником (а.с.7, 8); - згідно з витягом про державну реєстрацію прав - право власності позивача на вказану квартиру було зареєстровано 08.05.2012 року (копії а.с.7, 8). Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме належить: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України належить: судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. належить зархувати в доход держави; судові витрати у виді решти судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. стягнути на користь позивача з відповідача. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити, оскільки позивачем не надано доказів щодо наявності спору з приводу зняття "з реєстрації місця проживання" відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ДП „ Завод ім. В.О. Малишева", в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 2626 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 09.08.1966 року по 14.06.2011 року він працював в ДП «Завод ім. Малишева» 14.06.2011 року його було звільнено з роботи за скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Однак , на неодноразові звернення позивача, відповідач до теперішнього часу не здійснив повний розрахунок з [PERSON] Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі. Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 2626, 74 грн. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив , що проти позовних вимог [PERSON] не заперечує. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законний підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ДП „ Завод ім. Малишева" з 08.08.1966 року по 14.06.2011 року, після чого його було звільнено за ст. 40 п. 1 КЗпП України- за скороченням штату, що підтверджується його трудовою книжкою серії. ( а.с. 3-5). З довідки від 16.05.2014 року, вбачається що, [PERSON] дійсно працював на ДП „Завод ім. В.О. Малишева" та був звільнений 14.06.2011 року, заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі, складає 2626грн. 74 коп. Згідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства , установи, організації, провадиться в день звільнення. Враховуючи, що відповідач не здійснив своєчасно виплату заробітної плати [PERSON], суд знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва із позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором кредиту в сумі 37053,95 доларів США. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідачів в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справиу справі, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 02 серпня 2007 року між АКБСР "УкрСоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСоцбанк" та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту № 641/426-К426, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру користування грошові кошти в сумі 28683,00 доларів США, зі сплатою відсотків. Дотепер відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, сума заборгованості за кредитом - 25505,54 доларів США, сума заборгованості за відсотками - 11548,41 доларів США - станом на 14.03.2017 року. Таким чином, розмір заборгованості становить 37053,95 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченою порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому є обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 553,554,611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договором, у зв'язку з чим з нього необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за договором кредиту в сумі 37053,95 доларів США. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15073 грн. 91 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 25000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. В обґрунтування позову покликається на те, що відповідач спричинив позивачу легки тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров"я. В зв'язку з цим йому було завдано моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] 25000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди з аналогічних підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та пояснив, що відповідач на даний час навчається в Клеванському професійному ліцеї отримує стипендію в розмірі 275 грн. проживає з батьками, власного майна немає. Крім того, позивачем будь яких медичних даних про постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт не надано. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено судом, що 16.06.2014 року близько 1год.30хв. [PERSON] перебуваючи поблизу кафе «Шинок» в с. Бичаль, Костопільського району під час сварки завдав один удар головою та один удар правою рукою в ділянку голови [PERSON], чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров"я . Вироком Костопільського районного суду від 17 жовтня 2014 року відповідача було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в користь держави. Крім того по даному кримінальному провадженні, прокурором було заявлено цивільний позов до [PERSON] про відшкодування витрат закладу охорони здоров"я на лікування [PERSON], однак [PERSON] добровільно відшкодував витрати на лікування і зв'язку з цим даний позов залишено без розгляду. Відповідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що своїми діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди у зв'язку із нанесенням йому тілесних ушкоджень, і вона полягає в перенесених позивачем фізичному болі і стражданнях, а також в його душевних стражданнях з приводу протиправної поведінки щодо нього. Суд також рахує недоведеним твердження позивача, що нанесені йому тілесні ушкодження вплинули на загальний стан його здоров'я. При визначенні розміру задоволення позову щодо відшкодування заподіяних позивачу моральних збитків суд враховує ступінь моральних страждань перенесених ним у зв'язку отриманими тілесними ушкодженнями та конкретні обставини справи, внаслідок яких відповідач причинив позивачу тілесні ушкодження і визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн. Відповідно до 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

позивач звернувся до Лугинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 29.07.2000 року зареєстровано Липниківською сільською радою Лугинського району Житомирської області. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - Вадим, [INFO]. Сімейні відносини з відповідачем не склалися через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, що пов"язане із зрадою дружини. З липня 2015 року вони не підтримують шлюбні стосунки та окремо проживають, не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні сторони відсутні. Позивач та відповідач подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. З огляду на викладене, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухваливши рішення на підставі наявних у справі даних. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 29.07.2000 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Липниківською сільською радою Лугинського району Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 5, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії І-ТП №064076, виданого 29.07.2000 року Липниківською сільською радою Лугинського району Житомирської області. Від даного шлюбу у сторін у справі є неповнолітній син Вадим, [INFO]. \~Відповідно до ч. 2\~ст. 112 Сімейного Кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з липня 2015 року сторони не підтримують шлюбних стосунків, окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Подальше існування сімї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім"ї. Відповідно до\~ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до\~ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сімї є неможливим в звязку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сімя існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, та просив суд: стягнути з [PERSON] на користь МТСБУ суму сплаченого відш\-кодування в розмірі 8850,11 грн.; стягнути з [PERSON] суму сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 1300,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь МТСБУ суму сплаченого судо\-вого збору в розмірі 1 762,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України зазначає, 20.07.2016 р. з вини [PERSON] , який керу\-вав автомобілем «AUDI» н.з. [NUMBER] в м. Одеса, була скоєна дорожньо - транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль «ВАЗ» н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , отримав пошкодження. Згідно позовної заяви вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 р. Позивач стверджує у своїй позовній заяві, що на дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була за\-страхована.Заподіяна відповідачем шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі. Тому, власник пошкодженого автомобіля, [PERSON] , з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. Відповідно до п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспорт\-ним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до позовної заяви, позивач зазначає, що згідно ст. 22 Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до висновку № 5645/4 вартість матеріального збитку складає - 8903,26 грн. Витрати МТСБУ на встановлення розміру збитку та збір документів склали 1300,00 грн.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з зазначеним позовом з вимогою визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], а також скасувати реєстрацію [PERSON] за адресою - [ADDRESS], мотивуючи такі вимоги тим, що його син [PERSON] зареєстрований у належному йому будинку, а з 2012 року проживає в [ADDRESS], де створив сім"ю, за місцем реєстрації не з"являється, тому позивач звернувся до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримав, прохав визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації його сина - відповідача [PERSON], який зареєстрований за його місцем мешкання та проживав у належному йому будинку до січня 2012 року, - часу коли відповідач виїхав на інше постійне місце проживання, до будинку за місцем реєстрації на проживання не повертався, таким чином більше року відповідач не проживає за місцем реєстрації, не сплачує за комунальні послуги. Відповідач під час судового розгляду позов визнав частково, пояснивши, що дійсно не проживає за місцем своєї реєстрації з 2012 року. Разом з тим, не може зареєструватися за іншим місцем мешкання, оскільки не має власного житла. Представник служби УДМС під час судового розгляду заперечень по суті позову не надав. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили що дійсно відповідач не мешкає за місцем своєї реєстрації з 2012 року. Судом встановлені слідуючи факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки Верхньосірогозької сільської ради, в належному позивачу будинку по [ADDRESS].(а.с.4). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved