Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності [PERSON] - 42/100 частинами житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями з боку [PERSON] і [PERSON], а саме приміщеннями 1-3 і 1-6 літ. «А-1», приміщення 1-9 прибудові «а-2», розташованого по Ужгородському проїзду в м. Харкові, зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди позивачам у користуванні 42/100 частинами житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями, що належать на праві власності [PERSON], вселити позивача [PERSON] і її сина [PERSON] до належної [PERSON] частини житлового будинку [ADDRESS]. Позивачі в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначили, що позивач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS], рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 липня 2012 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та Харківської міської ради про виділ частки житлового будинку [ADDRESS] зі спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково, [PERSON] було виділено 42/100 частини у житловому будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями, а саме: в житловому будинку літ. «А-1» приміщення 1-3 площею 12 кв.м., приміщення 1-6 площею 17,8 кв.м., в прибудові «а-2» приміщення 1-9 площею 7,8 кв.м., по надвірним будівлям: вбиральня літ. «Г», огорожа № 1, водопровід №5, зливна яма №4. 7 грудня 2012 року [PERSON] на підставі договору дарування від 7.12.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] подарував належні йому на праві власності 42/100 частини у житловому будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями своїй матері [PERSON]. Відповідно Витягу КП «ХМБТІ» про державну реєстрацію права приватної власності на 42/100 частини у житловому будинку [ADDRESS] з надвірнийи будівлями зареєстровано за [PERSON] Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2013р. в задоволенні позовної заяви [PERSON], [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 7.12.2012р. та визнання недійсною державну реєстрацію права власності на 42/100 частини у житловому будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями за [PERSON] відмовлено. Інша частина у житловому будинку [ADDRESS] у розмірі 58/100 частини житлового будинку належить відповідачам. В даний час [PERSON] та її син [PERSON] не мають можливості зселитися в приналежну [PERSON] на праві власності частину житлового будинку [ADDRESS], і остання позбавлена можливості користуватися належним їй майном, а також такої можливості позбавлені члени її родини - її син [PERSON], оскільки відповідачі перешкоджають доступу [PERSON] і [PERSON] до частини будинку [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити їх, надавши суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 липня 2012 року (Справа №2-2018/11, провадження №2/2033/259/2012) позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та Харківської міської ради про виділ частки житлового будинку [ADDRESS] зі спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково, [PERSON] було виділено 42/100 частини у житловому будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями: в житловому будинку літ. «А-1» приміщення 1-3 площею 12 кв.м., приміщення 1-6 площею 17,8 кв.м., в прибудові «а-2» приміщення 1-9 площею 7,8 кв.м., по надвірним будівлям: вбиральня літ. «Г», огорожа № 1, водопровід №5, зливна яма №4. Згідно договору дарування від 7 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] (реєстраційний № 1211) [PERSON] подарував належні йому на праві власності 42/100 частини у житловому будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями своїй матері [PERSON]. Згідно витягу КП «ХМБТІ» №36637045 від 10.12.2012р. про державну реєстрацію прав право приватної власності на 42/100 частини у житловому будинку [ADDRESS] з надвірнийи будівлями зареєстровано за [PERSON] Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2013 року (справа №645/1545/13ц, провадження №2/645/1037) в задоволенні позовної заяви [PERSON], [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 7.12.2012р. та визнання недійсною державну реєстрацію права власності на 42/100 частини у житловому будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями за [PERSON] відмовлено. Інша частина у житловому будинку [ADDRESS] у розмірі 58/100 частини житлового будинку належить відповідачам [PERSON] і [PERSON]. Позивачі [PERSON] та її син [PERSON] не мають можливості зселитися в приналежну [PERSON] на праві власності частину житлового будинку [ADDRESS], і остання позбавлена можливості користуватися належним їй майном, а також такої можливості позбавлені члени її родини - її син [PERSON], оскільки відповідачі перешкоджають доступу [PERSON] і [PERSON] до частини будинку [PERSON] Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386. ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі чинять позивачам перешкоди у користуванні власністю, а саме 42/100 частинами житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями, що належать на праві власності [PERSON], то їх слід зобов'язати усунути такі перешкоди шляхом вселення позивача у спірне житло. На підставі викладеного,

Outcome: approved