Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідачів, підставність якого обґрунтувала таким. Вона, [PERSON], є власником земельної ділянки, що знаходиться в [PERSON] районі Вінницької області, на території Приборівської сільської ради, квартал 16, ділянка №128, розміром 0,06 га, цільове призначення землі для садівництва, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія ВН №05976 виданого 26 жовтня 2001 року. На момент видачі Державного акта, згідно діючого на той час законодавства, кадастровий номер земельній ділянці не було присвоєно. У 2015 році вона, [PERSON], звернулась до землевпорядної організації, де їй виготовили технічну документацію та відповідно до Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Вінницької області, з метою проведення державної реєстрації земельної ділянки, присвоєння їй кадастрового номера та внесення відповідних відомостей до ДЗК. За наслідками розгляду звернення, рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Вінницької області [PERSON] №РВ-0500065722015, їй, [PERSON], було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з тих підстав, що в межах належної їй земельної ділянки, знаходиться частина земельної ділянки із кадастровим номером №0522285200:03:000:1246, загальною площею 0,1203 га, яка належить [PERSON]. У рішенні зазначено, що відділом приймаються міри щодо скасування реєстрації земельної ділянки №0522285200:03:000:1246, загальною площею 0,1203 га, яка належить [PERSON]. По збігу певного часу вказані вище недоліки не були усунуті Відділом Держгеокадасту у [PERSON] районі, чим, на думку позивача, порушуються її права щодо здійснення нею правомочностей щодо належного їй нерухомого майна. Ураховуючи те, що вона, [PERSON], отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку та здійснила його державну реєстрацію ще в 2001 році, тобто задовго до того, як свої права на землю оформила відповідач [PERSON] (у 2008 році), тому позивач просила суд здійснити захист її порушених прав у спосіб шляхом визнання недійсним та скасувати розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Вінницької області №252 від 29 серпня 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» та додатку до нього в частині передачі земельної ділянки [PERSON]; визнання недійсним та скасування Державного акту серія ЯЖ №772685 на право приватної власності на землю виданий [PERSON], зареєстрований 03.10.2008 р. за №010885200092,1 та його державну реєстрацію; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки для садівництва розміром 0,1203 га з кадастровим номером №0522285200:03:000:1246, передану [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у заявленому обсязі, просили суд їх задовольнити, зіславшись на обставини, що викладені у позовній заяві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державний кадастровий реєстратор Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Вінницької області в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений належним чином, на що вказує розписка, що наявна в матеріалах цивільної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявилась, будучи повідомленою про день та час розгляду справи судом за адресою зареєстрованого місця проживання належним чином, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у її відсутності до суду не направила. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації у Вінницькій області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказавши, що при винесенні оскаржуваного розпорядження [PERSON] РДА у Вінницькій області було дотримано норми чинного законодавства, відтак підстав для визнання його недійсним та скасування не має. При цьому зазначила, що накладка земельних ділянок одна на одну могла бути допущена при їх формуванні державним реєстратором. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, суд виходить з приписів ст.169 ЦПК України та визнає неявку відповідача та третьої особи неповажними, відтак не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке. Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серія ВН №05976 виданого 26 жовтня 2001 року на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Приборівської сільської ради народних депутатів від 29 грудня 2000 року, [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,0600 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Приборівської сільської ради кварталу 16, ділянка №128, цільове призначення для ведення садівництва. За наслідками розгляду заяви [PERSON], рішенням №РВ-0500065722015 від 31.07.2015 року винесеного державним кадастровим реєстратором [PERSON], було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27.07.2015 р. (реєстраційний № ЗВ-0503254672015) відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру. Відмова державного реєстратора була мотивована тим, що за даними Державного земельного кадастру в базі зареєстрована земельна ділянка із кадастровим номером 0522285200:03:000:1246 загальною площею 0,1203 га, що перебуває у приватній власності іншої особи, право приватної власності якої посвідчено державним актом. В рішенні також зазначено, що на даний час відділом Держгеокадастру приймаються міри щодо скасування реєстрації даної земельної ділянки. Факт накладення земельних ділянок за місцем їх розташування встановлено Протоколом проведення перевірки електронного документа №ПП0500034312015 від 03.08.2015 року складеним державним кадастровим реєстратором [PERSON] із доданим до нього викопіюванням з кадастрової карти (плану). Судом також встановлено, що 29 серпня 2008 року відповідно до розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Вінницької області за №252 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на території Приборівської сільської ради згідно додатку до якого увійшла [PERSON], площа землі, яка передана останній, визначена у цьому Додатку 0,12 га. Пунктом 2 розпорядження передбачено видати громадянам державні акти на право власності на землю для ведення садівництва, які проживають на території Приборівської сільської ради. Обставина щодо належності [PERSON] на праві власності на земельну ділянку, площею 0,1203 га, що розташована на територіх Приборівської сільської ради, на підставі Державного акта серія ЯЖ №772685 зареєстрованого 03.10.2008 року за №010885200092, сторонами спору визнавались, отож в силу правил ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Судом встановлено, що спірні правовідносини є земельними, отож порядок регулювання цих відносин встановлений\~Земельним кодексом України (далі -\~ЗК України). Статтею 35 ЗК України, в редакції, яка була чинною на момент видачі позивачеві Державного акта на право власності в редакції від 25.10.2001р. № 2768-ІІІ, визначено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, передбачено ст.121 ЗК України, відповідно до якої громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара. Вказана норма в частині розміру землі для садівництва не зазнавала змін і по даний час. Статтями 125, 126 ЗК України, в редакції від 25.10.2001 року, було передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку є державний акт. Відповідно до\~ст.373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону, а згідно\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Встановлені судом обставини, які були перевірені у розрізі норм діючого на той час законодавства підтверджують правомірність набуття позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,0600 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Приборівської сільської ради кварталу 16, ділянка №128, цільове призначення для ведення садівництва, яке посвідчується Державним актом серія ВН №05976 виданим 26 жовтня 2001 року на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Приборівської сільської ради народних депутатів від 29 грудня 2000 року. Відповідно до Розділу VII. ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011, № 3613-VI, передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. Згідно cт.378\~ЦК України\~право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Право приватної власності на земельну ділянку може бути припинено також в порядку cт.140\~ЗК України, якою передбачений вичерпний перелік припинення права власності на землю. Відповідно до\~ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом: визнання прав, визнання не дійсним рішень органів місцевого самоврядування, відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, відшкодування збитків, тощо. Відповідно до ч.2\~ст.19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. До повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, в редакції ЗК України від 16.09.2008 року, належало: розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. У відповідності до\~ст.81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 116 ЗК України, - громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку. визначеному законом, (поточна редакція). Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні. провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку передбаченому ним Кодексом (в редакції станом на 01.01.2008 р. на час приватизації земельної ділянки [PERSON] ). Отож аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що право власності позивачем набуто правомірно у відповідності до діючого на той час законодавства. Земельна ділянка у позивача не вилучалась та право власності позивача на неї не припинялось, відтак належна позивачеві земельна ділянка чи її частина не підлягали передачі будь-яким іншим особам. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (в редакції станом на 01.01.2008 р. на час приватизації земельної ділянки [PERSON] ). Частиною 2 даної статті передбачено, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Як вже зазначалось вище відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара. З наведених норм права слідує, що [PERSON] могла приватизувати, та [PERSON] райдержадміністрація могла їй передати земельну ділянку для садівництва в розмірі не більше ніж 0, 12 га. У той же час [PERSON] передали у власність 0,1203 га, тобто на три квадратних метра більше ніж дозволено законом, а отже з порушенням ст. ст. 118, 121 ЗК України. Згідно\~ст.. 55 Закону України «Про землеустрій»\~в редакції від 22.05.2003, № 858-IV, передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Відповідачам на підтвердження обставин, що межі земельної ділянки належної відповідачеві виносились в натурі (на місцевості) закріплювались межовими знаками встановленого зразка та відбулось їх погодження із суміжними землекористувачами у відповідності до діючого законодавства суду не надано. Виходячи із загальних засад судочинства підставами для визнання спірного рішення недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав це рішення. З огляду на встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов до висновку, що оскаржуване позивачем рішення відповідача прийнято не обґрунтовано, без дотриманням принципу рівності перед законом, без дотримання норм земельного законодавства, відтак факт порушення прав позивача зі сторони відповідача є очевидним, тому порушені права позивача підлягають захисту судом шляхом визнання недійсним рішення оформленого розпорядженням органу виконавчої влади та як похідне від незаконного рішення - визнання недійсним та скасування Державного акта серія ЯЖ №772685 виданого на імя відповідача. Що ж стосується позовних вимог щодо скасування державної реєстрації Державного акта серія ЯЖ №772685 та скасування державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,1203 га, кадастровий номер 0522285200:03:000:1246, цільове призначення для садівництва, переданої [PERSON], то варто вказати на таке. Згідно поданого позивачем позову - Державний кадастровий реєстратор Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Вінницької області зазначено, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. У той же час позивач ставить в позові вимоги про скасування державної реєстрації Державного акта серія ЯЖ №772685 та скасування державної реєстрації земельної ділянки, тобто в даному випадку Державний кадастровий реєстратор Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Вінницької області є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення та має відповідати за пред'явленим позовом в силу покладених на нього законом повноважень. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 р. N 2, судам розяснено, що у разі предявлення позову до відповідача, який не має відповідати за позовом, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Ураховуючи те, що в судовому засіданні, а ні позивачем, а ні його представником не було використане право на притягнення другого відповідача на пропозицію суду, тобто вищевказаного субєкта, а суд позбавлений можливості за власної ініціативи залучити його до участі у справі, відтак в цій частині вимог слід відмовити. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст.88 ЦПК України, а тому ураховуючи, що в задоволені позову частково відмовлено, присуджує із відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до відхиленої суми позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial