Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який зареєстровано 27 серпня 2011 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 25 жовтня 2013 року їхній шлюб було розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO]. Але спільне життя з відповідачем не склалося і в даний час вони проживають окремо. Син проживає разом з нею та перебуває на утриманні позивачки, а відповідач ухиляється від утримання дитини і матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивачка знаходиться в декретній відпустці і також потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, а тому вона змушена звернутись до суду з зазначеним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку і до його повноліття, а також на своє особисте утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку і до досягнення сином трьох років. В судове засідання позивач не з'явилася, надала через канцелярію суду заяву, в якій уточнила свої позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку до його повноліття, а також на своє особисте утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку і до досягнення сином трьох років, а також слухати справу у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду заяву, в якій визнав уточнені позовні вимоги, погодився сплачувати аліменти в запропонованому позивачкою розмірі, просив справу слухати у його відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні даного судового засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.08.2011 року, рішенням суду їхній шлюб розірвано 25.10.2013 року. На даний час проживають окремо, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини та копією рішення про розірвання шлюбу. В суді також встановлено, що дитина знаходиться на утриманні матері, яка бажає офіційно отримувати аліменти на утримання сина та на своє особисте утримання, так як перебуває в декретній відпустці. Спільне подружнє життя між сторонами не склалося, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, позивачка не може самостійно утримувати дитину. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення ним повноліття, тому відповідач, як батько, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина до досягнення ним повноліття, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до п. 2 ст. 84 СК України "дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, до досягнення дитиною трьох років ". Вирішуючи питання присудження судових витрат та їх розподілу, суд встановив, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір". Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, згідно із ч. 2 ст. 88 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на судовий збір у справах про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved