Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банком» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав йому 23 000 дол. США. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 27 січня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 39795,97 дол. США. В забезпечення виконання кредитного договору, між банком та [PERSON] 20 лютого 2007 року укладено договір поруки, якому була надіслана вимога про погашення боргу, яка залишена без задоволення. [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, в якій він посилається на фактичне припинення договору поруки у зв'язку з збільшенням його відповідальності після укладення додаткової угоди між позичальником та банком до кредитного договору в 2011 році та припиненням поруки за закінченням терміну. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, однак до суду неодноразово не з'явився. Вказані ним в заяві причини неявки до суду 03.11.2016 року визнані судом неповажними. Відповідач-позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився неодноразово, був належним чином повідомлений про час і дату розгляду справи. Вказані ним причини неявки в судове засідання в заяві від 03.11.2016 року суд визнає неповажними. Представник відповідача-позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання 03.11.2016 року не з»явилась. Вказані нею причини неявки в судове засідання в заяві від 02.11.2016 року суд визнає неповажними. Крім того, з матеріалів справи, зокрема з нотаріально посвідченої довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони видавались також і на представника [PERSON]. За таких обставин, суд вважає, за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача-позивача [PERSON], відповідача [PERSON] і їх представника [PERSON] на підставі наявних матеріалів справи і поданих доказів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю просив суд їх задовольнити, зустрічний позов не визнав, подав заперечення по суті вимог, просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні 26.10.2016 року щодо задоволення первісного позову заперечила, вважає розмір заборговності недоведений, договір поруки припиненим з дати укладення додаткової угоди з позичальником, за якою збільшилась відповідальність її довірителя, зустрічний позов підтримала в повному обсязі. Просить суд у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити. Заслухавши представників сторін, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд важає, що первісний позов підлягає до задоволення частково, а зустрічний позов повністю. Судом встановлено, що 20 лютого 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого згідно статуту є ПАТ КБ "ПриватБанк") та [PERSON] було укладено договір №ROHPGA00000128, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 23000 дол. США. зі сплатою відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості та щомісячної комісії 0,2% від суми виданого кредиту. Пунктом 4.1 сторони погодили нарахування пені при порушенні позичальником зобов'язань в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу. 09 листопада 2011 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, якою внесли зміни до умов договору, змінили графік погашення кредиту, збільшили відсоткову ставку до 1,09% на місяць та встановили щомісячний платіж в розмірі 451,22 дол. США. Кінцевий термін повернення кредиту визначили 16 лютого 2027 року. З розрахунку заборгованості судом встановлено, що станом на 27 січня 2016 року заборгованість за договором становить 39795,97 дол. США, з яких: 28910,51 - заборгованість за кредитом, 6197,95 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1190,54 дол. США заборгованість за комісією та 3496,97 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань. Проте, пунктом 4.1 передбачено нарахування пені в іноземній валюті, але сплата останньої відбувається в гривні. Тому сума пені до стягнення розрахована в гривні по курсу НБУ з 14.10.2014 по 27.01.2016 становить 86896,05 грн. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором чи законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Порушене право кредитора підлягає поновленню стягненням заборгованості з позичальника за розрахунком, який приведений відповідно до умов договору, тому приймається судом. Щодо стягнення заборгованості з поручителя, слід вказати наступне. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Договором поруки визначений предмет договору, - надання поруки за кредитом в сумі та умовах визначених договором в строк до 16 лютого 2017 року. В пункті 13 сторони передбачили, що зміни та доповнення вносяться лише за згодою сторін, шляхом укладення додаткової угоди. Проте, додатковою угодою в 2011 році до кредитного договору внесено зміни, збільшено відсоткову ставку та термін виконання зобов'язаня, що призвело до збільшення обсягу відповідальності, однак додаткового договору до договору поруки сторони не укладали. Відтак, договір поруки припинив свою дію з дати укладення додаткової угоди до кредитного договору, а саме з 09 листопада 2011 року. Разом з тим, представником банку подано заяву про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, однак належних і допустимих доказів що поручитель дізнався про укладення додаткової угоди до кредитного договору в 2011 році не надав. Позивач наводить момент коли він дізнався про порушення свого права з поданням позову банку про стягнення заборгованості, тому підстав для застосування строку давності у суду не має. Отже у зв'язку з припиненням договору поруки, підстав для стягнення боргу з [PERSON] не має, а зустрічний позов підлягає до задоволення в повному обсязі. При вирішенні спору, суд враховує висновки викладені в правових позиціях Верховного Суду України у справах №6-2662цс15, щодо припинення поруки та №6-474цс16, щодо перерахунку суми боргу з іноземної валюти в національну на день ухвалення судового рішення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial