Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивачі звернувся до суду з позовом, де просить: - визнати недійсним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області № 176 від 25 грудня 2009 року в частині затвердження [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,1926 га за адресою: вул. Леніна, 5 в с. Щасливе, Олександрійського району Кіровоградської області, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); - визнати недійсним та скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 810076, виданий [PERSON] 28 грудня 2009 року, на земельну ділянку кадастровий номер 3520386700:51:000:0060, що знаходиться за адресою: Кіровоградська обл., Олександрійський р-н, с. Щасливе, вул. Леніна, 5; - визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області № 117 від 11 липня 2012 року; - стягнути з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу в сумі 2923 грн. 20 коп.; - стягнути з відповідачів на його користь витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 1948 грн. 80 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 05 березня 2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу, який зареєстрований в реєстрі за № 274, ним було придбано житловий будинок №4 по вул. Леніна в с.Щасливе Олександрійського району Кіровоградської області. Придбане ним домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,1297 га., так як присадибна ділянка, яка перебуває у нього в користуванні, не була приватизована, то він забажав набути право власності на неї шляхом приватизації. В серпні 2015 року він звернувся до [PERSON] сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,1297 га, що знаходиться за адресою: вул. Леніна, 4 в селі Щасливе, Олександрійського району Кіровоградської області. На подану заяву отримав відповідь № 115 від 17.08.2015 р. в якій йому повідомили, що [PERSON] сільська рада не може надати такий дозвіл, бо дана земельна ділянка помилково приватизована його сусідом [PERSON] ( Державний акт серії ЯК № 810076 від 28.12.2009 р.) Як вбачається з рішення № 176, прийнятого [PERSON] сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області 25 грудня 2009 року, [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельну ділянку площею 0,1926га за адресою: вул. Леніна, 5 в с. Щасливе, Олександрійського району Кіровоградської області, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Отже, відповідач вказану вище земельну ділянку набув у власність відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 810676, виданого 28 грудня 2009 року на підставі рішення [PERSON] сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області 25 грудня 2009 року № 176. Проте, згідно рішення № 160 від 08 жовтня 2009 року [PERSON] сільська рада вирішила внести зміни в рішення виконкому № 29 від 13.12.1993 р., яким вирішила безоплатно передати [PERSON] у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться в с. Щасливе по вул. Леніна, 5, загальною площею 0,08 га, а не 0,1926га, як це зазначено в рішенні № 176 від 25.12.2009 р. З плану меж земельної ділянки, кадастровий номер 3520386700:51:000:0060 , що відображений в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 810076 від 29.12.2009 р., земельна ділянка [PERSON] розташована за адресою с. Щасливе, вул. Леніна, 5 та своєю більшою частиною захоплює подвіря, що знаходиться за адресою с. Щасливе, вул. Леніна, 4. Про те, що при встановленні меж земельної ділянки, що належить [PERSON] була допущена помилка не заперечується відповідачами, в звязку з цим 05.07.2012 р. [PERSON] звернувся до [PERSON] сільської ради з заявою про виправлення даної помилки, шляхом внесення змін в рішення сільської ради № 176 від 25.12.2009 р. Розглянувши дану заяву, [PERSON] сільська ради прийняла рішення № 117 від 11 липня 2012 р., яким: внесла зміни до додатку № 1 до рішення [PERSON] сільської ради № 176 від 25 грудня 2009 року в звязку з допущеною помилкою в розрізі земельної площі, зазначивши фактичний розмір земельної ділянки відповідача - 0,1009 га.; - визнала державний акт серії ЯК № 810076 від 29.12.2009 р., виданий [PERSON] недійсним; та рекомендувала [PERSON] до 01.01.2013 р. забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1009 га. В рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року по справі №1-9/ 2009 (щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції У країни, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. З огляду на вищезазначене, рішення № 117 від 11.07.2012 р. сільської ради не являється нормативним правовим актом, а тому є незаконним та підлягає скасуванню. Помилка щодо розміру земельної ділянки відповідача, допущена в рішенні [PERSON] сільської ради № 176 від 25.12.2009 р., фактично позбавила позивача права набуття у власність присадибної земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні та на якій розташований, належний йому будинок. Наслідком прийняття такого неправомірного рішення стала видача відповідачу державного акта з неправильним зазначення загальної площі, що істотно порушує інтереси позивача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі з підстав вказаних в ньому. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши, що він з позивачем є сусідом, та проживають в одному будинку, який поділений на 2-х власників. Дійсно 28.12.2009 року отримав державний акт на земельну ділянку та прийшовши додому побачив, що у нього в державному акті вказано - 0,1926 га, замість 0,1009 га та на плані вказана частина земельної ділянки, яка фактично належить його сусіду [PERSON] Після цього він звернувся до сільської ради, але нічого не було виправлено. Представник відповідача, а саме Шарівської сільської ради також позов визнала в повному обсязі, пояснивши, що Кіровоградським інститутом при розробленні проектів землеустрою було допущену помилку, а тому і було видано державний акт [PERSON], де не вірно зазначено площу земельної ділянки та її конфігурацію. В звязку зі зверненням [PERSON] вона особисто намагалася виправити допущену помилку та навіть замовила знову технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], де вже вірно відображена конфігурація земельної ділянки та її площа, яку надала до суду. Але оскільки [PERSON] не захотів їм передати свій державний акт, то ці недоліки не вдалося усунути. Позивач та представник управління Держгеокадастру в Олександрійському районі на розгляд справи не зявилилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність . Суд з врахуванням думки осіб, які приймають участь у розгляді справи ухвалив, провести розгляд справи у відсутність не зявившихся осіб. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб ( ст.158 ЗК). Судом встановлено наступне. [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок №4 по вул.Леніна в с.Щасливе Олександрійського району Кіровоградської області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 05 березня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 274 (а.с. 8). Даний будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1297 га, що підтверджується планом земельної ділянки (а.с.9). Згідно з ч. 2 ст.120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] сільської ради з заявою про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,1297 га, що знаходиться за адресою: вул. Леніна, 4 в с. Щасливе Олександрійського району Кіровоградської області. На подану заяву отримав відповідь № 115 від 17.08.2015 року в якій йому повідомили, що [PERSON] сільська рада не може надати такий дозвіл, бо дана земельна ділянка помилково приватизована його сусідом [PERSON], яким отримано Державний акт серії ЯК № 810076 від 28.12.2009 р. Як вбачається з рішення [PERSON] сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області № 176 від 25 грудня 2009 року «Про передачу безоплатно у власність громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності і відповідачу [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1926 га за адресою: вул. Леніна,5 в с.Щасливе, Олександрійського району Кіровоградської області. 28.12.2009 року [PERSON] було видано Державний акт серії ЯК № 810076 на право власності на вищевказану земельну ділянку площею 0,1926 га. Проте, рішенням виконкому № 29 від 13.12.1993 р. [PERSON] сільської ради народних депутатів «Про розгляд заяв на приватизацію земельних ділянок жителям села Щасливе» було вирішено безкоштовно передати у власність земельні ділянки, де в додатку до рішення зазначено [PERSON] 0,08га (а.с.10 - 12) Згідно рішення № 160 від 08 жовтня 2009 року «Про внесення змін до додатків рішень виконавчого комітету та сесій [PERSON] сільської ради », [PERSON] сільська рада вирішила внести зміни в рішення виконкому № 29 від 13.12.1993 р. та безоплатно передати [PERSON] у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться в с. Щасливе по вул. Леніна, 5, загальною площею 0,08 га, а не 0,1926га, як це зазначено в рішенні № 176 від 25.12.2009 р. Як вбачається зі схеми меж земельної ділянки в державному акті [PERSON], частина земельної ділянки, яка там зазначена, перебуває у фактичному користуванні суміжного землекористувача [PERSON], так як земельна ділянка відповідача, яка розташована за адресою с. Щасливе, вул. Леніна, 5 згідно схеми своєю частиною захоплює земельну ділянку позивача, що знаходиться за адресою: вул. Леніна, 4 с.Щасливе та в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що дійсно його земельна ділянка на схемі має не правильну конфігурацію та збільшену площу та у нього з [PERSON] не виникало спору щодо меж. Отже, приймаючи рішення № 176 від 25 грудня 2009 року «Про передачу безоплатно у власність громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства» та передаючи у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1926 га. [PERSON] сільська рада передала у власність [PERSON] частину земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні суміжного землекористувача [PERSON], чим позбавила останнього можливості обслуговувати належну йому на праві користування земельну ділянку. Пунктом 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» \~встановлена виключна компетенція сільської ради вирішення питань відповідно до закону регулювання земельних відносин. Пунктом 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державний земельний кадастр» \~передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Частиною 2 ст.152 ЗК України 2001 року \~(в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст.152 ЗК ). Частина 1 ст.155 ЗК України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Вищевказані обставини дають підстави для висновку про те, що рішення [PERSON] сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області № 176 від 25 грудня 2009 року «Про передачу безоплатно у власність громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1926 га за адресою: вул. Леніна,5 в с.Щасливе, Олександрійського району Кіровоградської області винесено без урахування зазначених вище вимог чинного на час його прийняття законодавства, що є підставою для визнання його незаконним. Частина перша статті 126 ЗК України \~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-33 цс 13 сформульована правова позиція про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами,\~\~що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Вищенаведене свідчить, що\~\~відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку на підставі незаконного рішення сільської ради № 176 від 25 грудня 2009 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1926 га за адресою: вул. Леніна,5 в с.Щасливе, Олександрійського району Кіровоградської області. . Визнання незаконним рішення сільської ради про передачу земельної ділянки у власність\~\~є підставою для визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, який видано на підставі цього рішення, та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. За змістом ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» \~записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними, а у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації права. В звязку з тим, що у виданому Державному акті мали місце помилки щодо розміру земельної ділянки та її схеми, 05.07.2012 р. [PERSON] звернувся до [PERSON] сільської ради з заявою про виправлення даних помилки, шляхом внесення змін в рішення сільської ради № 176 від 25.12.2009 р. Розглянувши дану заяву, [PERSON] сільська ради прийняла рішення № 117 від 11 липня 2012 р., яким: - внесла зміни до додатку № 1 до рішення [PERSON] сільської ради № 176 від 25 грудня 2009 року в звязку з допущеною помилкою в розрізі земельної площі, зазначивши фактичний розмір земельної ділянки відповідача - 0,1009 га.; - визнала державний акт серії ЯК № 810076 від 29.12.2009 р., виданий [PERSON] недійсним; - рекомендувала [PERSON] до 01.01.2013 р. забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1009 га. В судовому засіданні представник сільської ради пояснила, що в звязку зі зверненням [PERSON] вона особисто намагалася виправити допущену помилку та навіть замовила знову технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], де вже вірно відображена конфігурація земельної ділянки та її площа. Але оскільки [PERSON] не захотів їм передати свій державний акт, то ці недоліки не вдалося усунути. Конституційний Суд України рішенням від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009 \~розяснив, що положення ч.2 ст. 19, ст..144 Конституції України, ст.25, ч.ч.1, 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97 (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.10 ст.59 зазначеного Закону, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції \~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Рішення [PERSON] сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області № 117 від 11 липня 2012 року «Про внесення змін до додатку №1 до рішення [PERSON] сільської ради №176 від 25 грудня 2009 року», є ненормативним актом, а тому відповідно до ч.10\~ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» може бути визнане незаконним тільки у судовому порядку. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 79, ч.1, 2\~ст.84 ЦПК України витрати на правову допомогу іншому фахівцю в галузі права належать до витрат, повязаних з розглядом справи. Ці витрати несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як зазначає позивач, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з січня 2015 року встановлено 1218 грн. Тобто, у випадку повного задоволення позову розмір відшкодування оплати за годину роботи адвоката повинен становити не більше 487,20 грн. (розрахунок: 1218 грн. х 40%). Враховуючи загальний обсяг наданої правової допомоги, рівень складності справи, час та акт виконаних робіт (а.с. 26), виходячи з принципів розумності виваженості і справедливості, з відповідача [PERSON] сільської ради Олександрійського району на користь позивача слід відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України та стягнути у відшкодування понесених позивачем витрати в повному обсязі відповідно до позову в розмірі 2923,20грн.\~\~\~ Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач заявив вимоги немайнового характеру, які підлягають задоволенню, то з відповідача [PERSON] сільської ради на користь позивача підлягає стягнення мінімальна сума судового збору встановлена Законом України «Про судовий збір» в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved