Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 23.11.2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у подружжя народився син : [PERSON], [INFO]. Відповідач коштів на утримання дитини в добровільному поряду не надає. З відповідачем у неї спільне життя не склалося, немає взаємопорозуміння, поваги, внаслідок чого виникають постійні конфліктні ситуації. Угоди щодо добровільної сплати аліментів між сторонами не досягнуто, відповідач будучи працездатним, не маючи інших утриманців, а також не маючи інших зобов'язань по сплаті аліментів добровільно надавати допомогу на утримання дитини відмовляється. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, і просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів у твердій сумі на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Пізніше сказала, що не проти, щоб він платив 400 гривень. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.11.2010 року між сторонами зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1841. Від шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 6). Про способи виконання обов'язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ч.2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В даному випадку позивач просить про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у твердій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, суд вважає, що шлюб слід розірвати, малолітнього сина : [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишити проживати з матір'ю, при реєстрації розірвання шлюбу змінити позивачу прізвище на дошлюбне «[PERSON]», а також враховуючи те, що відповідач не має інших утриманців і немає інших зобов'язань по сплаті аліментів, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 400,00 грн. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 110-112, 180, 181 ч.3, 182, 184 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: partial