Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Мелітопольський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. З урахуванням уточнення позову просила: визнати [PERSON], 19.08.1991року народження, таким, що втратив право користування квартирою №18 по бульвару 30-річчя Перемоги, 25 у м. Мелітополі Запорізької області; стягнути з [PERSON], 19.08.1991року народження, на користь [PERSON], 15.08.1948року народження, витрати по сплаті судового збору у розмірі 471,20грн., а також витрати за послуги адвоката у розмірі 350грн. Свій позов мотивувала тим, що їй, [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 10.09.2004року належить квартира №18 в будинку №25 по бульвару 30-річчя Перемоги в м. Мелітополі. Разом з нею у вказаній квартирі на правах онука приписаний [PERSON], який з дня реєстрації і до теперішнього часу в даній квартирі не проживав і не проживає. Реєстрація відповідача в належній їй на праві власності квартирі перешкоджає їй розпоряджатися нею належним чином, що приводить до порушення її прав і законних інтересів. Вважає, що мають місце підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обємі. Третя особа у судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила прийняти рішення згідно діючого законодавства на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення. [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 10.09.2004року належить квартира №18 в будинку №25 по бульвару 30-річчя Перемоги в м. Мелітополі. Разом з позивачкою, [PERSON] у вказаній квартирі на правах її онука прописаний - [PERSON], 19.08.1991року народження. Згідно довідки ОСББ «Сузірря-25» від 03.09.2015року [PERSON], 19.08.1991року народження, в квартирі №18 в будинку №25 по бульвару 30-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області, з 01.12.2007року та до теперішнього часу не проживає. Згідно з ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON], 19.08.1991року народження, без поважних причин з 01.12.2007року та до теперішнього часу в квартирі №18 в будинку №25 по бульвару 30-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області понад рік не проживає, тому він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи положення \~ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на сплату судового збору в розмірі 487,20 грн., а стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).\~\~Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.\~\~Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. \~\~\~\~\~\~\~\~ Проте в матеріалах справи відсутні докази, що позивач укладав з адвокатом угоду (договір) про надання юридичних послуг зі складання даної позовної заяви, з зазначенням розрахунку розміру гонорару, порядку його внесення, призначення, а наявність лише товарного чеку про сплату цих послуг та копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є підставою для задоволення вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial