Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», як правонаступника АТ «Укрсоцбанк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича, третя особа: [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: № 45416387 від 07.02.2019 р. державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича, яким проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , за Акціонерним банком «Укрсоцбанк» та в подальшому за передавальним актом за Акціонерним товариством «Альфа-Банк»; скасувати реєстраційний запис державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича про право власності № 30190436 від 16.02.2019 р. державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігоря Миколайовича, яким проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] за Акціонерним банком «Укрсоцбанк» та в подальшому за передавальним актом за Акціонерним товариством «Альфа-Банк»;поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що передували скасованим записам. Позовна заява обґрунтована тим, що 21.02.2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 401/53/2007/-Пі, у відповідності до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 50 000 дол. США, зі сплатою 13 % річних, строком до 20.02.2022 року. 21.02.2007 р. в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 401/53/2007/-Пі від 21.02.2007 р., між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №27/І-142 від 21.02.2007р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі за №549. Відповідно до умов іпотечного договору № 27/І-142 від 21.02.2007 р. було передано в іпотеку трикімнатну квартиру загальною площею 62,3 кв.м., жилою площею 45,6 кв.м., [ADDRESS] . 06.02.2019 р. АТ «Укрсоцбанк» відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнив забезпечену іпотекою вимогу за кредитним договором № 401/53/2007/-Пі від 21.02.2007 р. в досудовому порядку, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, вищевказану квартиру (рішення державного реєстратора Тарасенко Ігоря Миколайовича , Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м. Київ № 45416387 від 07.02.2019 р.) 10.09.2019 р. Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 15.10.2019р. згідно передавального акту АТ «Альфа-Банк» став правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Позивачка вважає, що перереєстрація права власності на предмет іпотеки в досудовому порядку відбулась незаконно, а відтак звернулась до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою судді від 10.02.2020 року позовну заяву було залишено без руху та визначено для позивача термін для усунення недоліків, що викладені в ухвалі. Ухвалою судді від 28.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді від 03.02.2021 року було забезпечено позов, захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 45,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1760180780000), що належить на праві власності відповідачу Акціонерному товариству «Альфа-Банк». Постановою Київського апеляційного суду від 23.03.2021 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року залишено без змін. Відповідно до ухвали суду, внесеної до протоколу судового засідання від 02.06.2020 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Представник позивачки - [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та в заяві про доповнення підстав позову. Представник відповідача - Усікова Л.О. у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, надаючи пояснення посилалась на обставини, що викладені у відзиві, зі змісту якого вбачається, що на думку сторони відповідача позивачці було достеменно відомо про розгляд справи, оскільки у жовтні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позичальник скористався своїм правом на подачу апеляційної скарги, що свідчить про його обізнаність з наявним рішенням. Разом з тим, адреса місцезнаходження боржників яка визначена в повідомленні -претензії співпадає із адресою проживання позивача, що визначено в позові. Викладене спростовує твердження позивача про неотримання нею банківської кореспонденції. Також, представник посилався на те, що не заслуговує на увагу твердження позивача про ненадання останньою згоди на користь Банку щодо позасудового звернення стягнення на квартиру [NUMBER] , оскільки таку згоду іпотекодавці висловили при укладенні Іпотечного договору. Відповідач Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігор Миколайович у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Відзиву на позовну заяву в установлений законом термін не подав. 3-особа: [PERSON] в судові засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Відзиву на позовну заяву в установлений законом термін не подавав. Суд, заслухавши пояснення представників сторін у справі, ретельно з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження, дійшов до наступного. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Статтями 15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, у відповідності до ст.4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цивільним кодексом, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. 21 лютого 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 401/53/2007/-Пі, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] , як позичальнику, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 50000,00 доларів США, зі сплатою 13,00 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості - до 20.02.2022 Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору мета наданого кредиту - на поточні потреби. В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором 21.02.2007 року між позивачкою [PERSON] та Банком було укладено Іпотечний договір № 21/І-142, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В. за реєстровим № 639. Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору в іпотеку Банка було передано нерухоме майно - трикімнатну Квартиру [ADDRESS] . 06.02.2019 р. АТ «Укрсоцбанк» відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнив забезпечену іпотекою вимогу за кредитним договором № 401/53/2007/-Пі від 21.02.2007 р. в досудовому порядку, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, вищевказану квартиру (рішення державного реєстратора Тарасенко Ігоря Миколайовича, Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м. Київ № 45416387 від 07.02.2019 р.) 10.09.2019 р. Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 15.10.2019р. згідно передавального акту АТ «Альфа-Банк» став правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно з вимогами ч. 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону». У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Пункт 4.5.3. іпотечного договору № 27/І-142 від 21.02.2007 року містить застереження, яке надавало банку право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Разом з тим, системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком. Відповідно до п. 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Згідно з п. 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з відзиву відповідача АТ "Альфа-Банк", у жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 401/53/2007/-ГП від 21.02.2007 року, який було задоволено судом. При цьому, під час звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості, заборгованість боржника становила 1 132 449,75 грн. (еквівалент 43 884,00 дол. СІІІА) заборгованість по тілу кредиту та 1 322 942,79 грн. (еквівалент 51 265,87 дол. США) - заборгованість за відсотками. Разом з тим, станом на 23.02.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» всупереч вимогам закону та умовам кредитного договору донараховали проценти за користування кредитними коштами на суму 9 508,26 дол. США.. Донарахувавши заборгованість боржнику по відсотках за користування редитом, після прийняття рішення про його дострокове стягнення, банк таким чином збільшив розмір зобов`язань боржника, в рахунок погашення яких, в позасудовому порядку було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі (310/11534/13-ц) міститься висновок, щодо застосування норм статей 1048, 1050 ЦК України, відповідно до якого:«Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від пособу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.» Такий висновок узгоджується також з висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до якого «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред 'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.». За таких обставин, суд приходить до висновку, що кредитодавець самостійно, без повідомлення боржника, в порушення вимог чинного законодавства, збільшив розмір його зобов`язань в рахунок погашення яких, в подальшому в позасудовому порядку було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Крім того, яквбачається з матеріалів справи, державним реєстратором під час прийняття оскаржуваного рішення не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки державним реєстратором проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» за відсутності необхідних для оскаржуваної реєстрації прав документів, передбачених пунктом 61 Порядку № 1127, в тому числі не додано документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-го строку з моменту отримання боржником/іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Так, АТ «Альфа-Банк» 05.03.2018 року було направлено на адресу [PERSON] , [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. В матеріалах справи, крім копії вказаного повідомлення, наявні копії реєстру поштових відправлень, фіскального чеку та описів вкладення, проте матеріали справи не містять доказів отримання позивачем вказаної вимоги. При цьому, повідомлення іпотекодержателя слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду від 18 лютого 2021 року у справі №753/11458/19. Водночас стороною відповідача не надано доказів отримання позивачем вищевказаного повідомлення та доказів його ухилення від отримання такого повідомлення. Посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що позивач ухилявся від отримання надісланого АТ «Альфа-Банк» повідомлення є безпідставними в силу того, що доказування не може гуртуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Крім того, аналізуючи вищезазначені положення закону Верховний Суд у постановах від 31.07.2020 року № 607/11516/18 та від 15.01.2020 року № 199/4062/17 прийшов до наступного висновку: «встановивши, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом № 898-ІУ, так і Порядком № 1127 щодо надіслання іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, зокрема вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності із зазначенням інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення тридцятиденного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, зробили правильний висновок, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» проведена всупереч норм чинного законодавства.». Верховний Суд у вищезазначених постановах вказав, що інформації про вартість майна, за якою мало відбуватися зарахування вимог, з урахуванням того, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Зазначене порушення щодо неповідомлення іпотекодавця про вартість майна за якою мало відбуватись зарахування вимог, допущене банком при здійсненні процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, свідчить про наявність підстав для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Слід зазначити, що а ні матеріали справи а ні повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки не містить інформації щодо ціни набуття права власності на предмет іпотеки, що є істотною обставиною та має погоджуватись з власником майна. Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи та письмових поясненнях, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, оскільки позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи державному реєстратору слід внести зміни до реєстру та поновити порушені права позивачки. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача АТ "Альфа-Банк" на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1308,30 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved