Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 04.08.2014р. в с. Філіопіль Хмільницького району Вінницької області померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с. Філіопіль Хмільницького району Вінницької області по вул. Центральній, 9. Будучи єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері, вона своєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на нього за матірю [PERSON] Тому, за захистом своїх невизнаних прав позивач вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. У судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду письмову заяву у якій просила справу розглянути у її відсутність. Вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не зявилась, надіславши на адресу суду телеграму у якій просила провести розгляд справи без її участі. Будь-яких заперечень щодо позову не надала. За наведених вище обставин справа розглядається у відсутність сторін на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 04.08.2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №295583 виданим 07 серпня 2014 року та довідкою №320 Великомитницької сільської ради від 03.02.2016р. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Філіопіль Хмільницького району Вінницької області по вул. Центральній, № 9. Ще за життя, 10.01.2008 року, [PERSON] склала заповіт, відповідно до яких належне їй майно, а саме житловий будинок заповіла [PERSON]. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Водночас, з матеріалів справи слідує, що отримати свідоцтво про право на спадщину на належне спадкодавцеві нерухоме майно неможливо, так як відсутні правовстановлюючі документи на таке майно. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин повязаних із набуттям спадкодавцем [PERSON] права на житловий будинок, діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Як вбачається з матеріалів справи, спірний житловий будинок, що розташований в с. Філіопіль Хмільницького району Вінницької області по вул. Центральній, 9, та господарські будівлі побудовані на протязі 1962-1981 років, що підтверджується інформацією, яка міститься в технічному паспорті на вказаний житловий будинок. Таким чином належність будинку спадкодавцю [PERSON] доведена належними та допустимими доказами, а саме довідкою Великомитницької сільської ради Хмільницького району № 316 від 03.02.2016р. із якої убачається, що у особистій власності [PERSON] в с. Філіопіль Хмільницького району Вінницької області по вул. Центральній, перебував житловий будинок № 9 з господарськими будівлями, а також технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок в с. Філіопіль Хмільницького району Вінницької області по вул. Центральній, 9 виготовленим КП ВООБТІ станом на 08.02.2016р. При цьому суд враховує, що в матеріалах інвентаризації житловий будинок та господарські будівлі не відображені як самовільно побудовані, а наявний лише запис про відсутність правовстановлюючих документів, які [PERSON] не встигла оформити за життя. Таким чином здобуті докази свідчать про те, що при житті спадкодавець [PERSON] володіла, користувалась та розпоряджалась вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, а отже він перебував у її власності, і вказане право власності зареєстроване за нею згідно вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджують її право як спадкоємця за законом на успадкування майна спадкодавця [PERSON], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачем не ставиться, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останнім.

Outcome: approved