Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок А-2, підвал а, житловою площею 161,0 кв.м, загальною площею 277,5 кв.м, разом з господарськими будівлями та спорудами: сарай Б, вбиральня В, огорожа № 1, розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до якої ввійшов житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування відбувалося за законом. Спадкоємцями першої черги, окрім неї, є спільні зі спадкодавцем діти відповідачі по справі, які на спадкове майно не претендують та відмовляються від прийняття такого на її користь. Відтак вона як єдиний спадкоємець за законом фактично прийняла спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем. Однак, звернувшись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, отримала відмову у видачі такого у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому вона змушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спірне будинковолодіння. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Маципура Г.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечила. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали клопотання, в яких просять розглянути дану справу за їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи Семигинівської сільської ради Стрийського району Львівської області Какось А.І. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши думку сторін, розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивачки в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями: виписки із рішення зборів уповноважених членів колгоспу «Зоря комунізму» Стрийського району від 17.02.1989 «Про надання земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку в с. Семигинів»; рішення виконавчого комітету Семигинівської сільської ради народних депутатів Стрийського району від 23.02.1989 № 17; виписки з рішення виконавчого комітету Стрийської районної Ради народних депутатів від 16.03.1989 № 40; плану земельної ділянки № 47/89 погодженого 17.03.1989; акту виносу в натурі плану земельної ділянки від 01.09.1989; типового проекту забудови житлового будинку, погодженого 17.03.1989, що [PERSON] здійснювалось будівництво житлового будинку в с. Семигинів, Стрийського району Львівської області на виділеній під забудову земельній ділянці площею 0,12 га (1200 кв.м) /а.с. 16-21/. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Семигинівської сільської ради від 01.11.2019 №492, земельна ділянка, надана [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 53/. З довідки, виданої виконавчим комітетом Семигинівської сільської ради від 01.11.2019 № 491, судом встановлено, що згідно із записом у погосподарській книзі с. Семигинів Семигинівської сільської ради Стрийського району, що зберігається в сільській раді, житловий будинок по [ADDRESS] рахується за [PERSON] , головою робітничого двору /а.с. 52/. Згідно з технічним паспортом від 18.09.2017 житловий будинок [ADDRESS] має наступні характеристики: житловий будинок А-2, підвал а, житловою площею 161,0 кв.м, загальною площею 277,5 кв.м, разом з господарськими будівлями та спорудами: сарай Б, вбиральня В, огорожа № 1. Рік забудови 1991 /а.с. 22-27/. Відповідно до висновку про вартість майна від 04.11.2019 вартість житлового будинку загальною площею 277,5 кв.м становить 624100 грн. /а.с. 28/ За результатами проведеного технічного обстеження житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 277,5 кв.м, сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В» за адресою : [ADDRESS] , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації, що підтверджується звітом про проведення технічного обстеження від 04.11.2019 /а.с. 29-51/. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України\~від 1\~липня 2004\~року "Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~державними нотаріальними\~конторами Української\~РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, й на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок А-2, підвал а, житловою площею 161,0 кв.м, загальною площею 277,5 кв.м, разом з господарськими будівлями та спорудами: сарай Б, вбиральня В, огорожа № 1, розташований по [ADDRESS] , на праві власності належав спадкодавцю [PERSON] . В судовому засіданні встановлено та підтверджується копією свідоцтва про смерть, що [INFO] помер [PERSON] , про що 02 січня 2019 року зроблено відповідний актовий запис № 1 та виконавчим комітетом Семигинівської сільської ради Стрийського району Львівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 9/. Спадщина відкрилася в цей же день відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлого [INFO] [PERSON] складається із житлового будинку А-2, підвал а, житловою площею 161,0 кв.м, загальною площею 277,5 кв.м, разом з господарськими будівлями та спорудами: сарай Б, вбиральня В, огорожа № 1, розташованого по [ADDRESS] . Заповіту спадкодавець [PERSON] на випадок смерті не складав. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст.\~1223\~ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено та підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31.10.1987, що позивачка [PERSON] була дружиною [PERSON] (спадкодавця). Відтак [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом. Іншими спадкоємцями вказаної черги є діти спадкодавця відповідачі по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с. 6-8, 10-14/. Згідно зі ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. З матеріалів витребуваної на запит суду, належним чином сформованої та завіреної копії спадкової справи № 608/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] судом встановлено, що спадкоємці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , діти спадкодавця, відмовляються від прийняття належних їм часток у спадковому майні на користь іншого спадкоємця першої черги за законом [PERSON] , їх матері та дружини спадкодавця. Судом встановлено та підтверджується довідкою, виданою виконкомом Семигинівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 01.11.2019 за № 493, що на день смерті спадкодавця [PERSON] разом з ним у житловому будинку в [ADDRESS] була зареєстрована та проживала дружина [PERSON] позивачка у справі /а.с. 54/. За таких обставин позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] як така, що виявила бажання прийняти спадщину та фактично її прийняла, оскільки на момент її відкриття проживала із спадкодавцем, в законодавчо визначений строк не відмовилася від неї та звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Разом з тим, з відповіді завідувача Стрийською державною нотаріальною конторою №2058/02-14 від 26.07.2019 судом встановлено, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] на спірний житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього /а.с. 55/. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30\~травня 2008\~року за\~№ 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набув або володів спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок у нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved