Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він був основним наймачем 3-х кімнатної квартири з усіма зручностями розташованої за адресою: [ADDRESS], де мешкав із сімєю у складі 4-х осіб з 1987 по 2002 рік. Згідно рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 781 від 09.12.2003 року «Про визнання наймачами житлових приміщень гуртожитку по вул. Прокофєва, 32 переселенців з будинку № 47 по вул. Прикордонній», [PERSON] у звязку із переселенням з аварійного будинку № 47 по вулиці Прикордонній було надано для його проживання та членів його сімї житлові приміщення у гуртожитку по вулиці Прокофєва, буд. 32 в місті Суми . Спочатку його родина була переселена відповідачем із житлового будинку № 47 по вулиці Прикордонній до житлових приміщень гуртожитку «Медик» по вулиці Прокофєва, 32 розташованих на 7му поверсі та їм було надано три кімнати загальною площею 33 кв.м., що розташовувалися в блоці пристосованому для проживання двох сімей загальна площа якого складала 126 кв.м. із врахуванням приміщень загального користування. Його родина була вселена відповідачем до зазначених кімнат гуртожитку, які фактично не були закріпленні за ними і протягом тривалого часу вони проживали у гуртожитку без прописки до 12 березня 2004 року коли відбулася прописка позивача до квартири № 702. В подальшому колишній гуртожиток «Медик» по вулиці Прокофєва, 32 був переданий у власність територіальної громади міста Суми, його статус гуртожитку був змінений на статус житлового будинку для проживання малих сімей і на цей час більшість квартир будинку є власністю їх мешканцями які їх приватизували. Після реконструкції житлових приміщень гуртожитку він з родиною займає окрему 3-х кімнатну квартиру загальною площею 81, кв.м. На цей час у зазначеній квартирі крім нього як основного наймача, зареєстровані та постійно мешкають ще 6 (шість) членів родини. Реалізуючи право на приватизацію займаної квартири він звернувся з відповідною заявою в орган приватизації - управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради, але спеціалісти даного управління відмовили приватизувати квартиру їх відмова ґрунтувалася на тих підставах, що у нього була відсутня копія ордеру про надання йому житлової площі. Отже, як значиться у письмовій відповіді органу приватизації - управління обліку, розподілу та приватизації житла, однією з обовязкових умов для здійснення приватизації житла є наявність ордера , а тому йому було запропоновано звернутися до суду із посиланням на п.11 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Зважаючи на вищевикладені обставини виник спір який не можливо вирішити у досудовому порядку.Тому просить суд зобовязати Сумську міську раду в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла здійснити приватизацію квартири [ADDRESS], основним наймачем якої є він без ордеру. Від представника позивача надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить розглянути справу в його відсутність. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі . В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , був основним наймачем 3-х кімнатної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], де мешкав із сімєю у складі 4-х осіб з 1987 по 2002 рік. Згідно рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 781 від 09.12.2003 року «Про визнання наймачами житлових приміщень гуртожитку по вул. Прокофєва, 32 переселенців з будинку № 47 по вул. Прикордонній», [PERSON] у звязку із переселенням з аварійного будинку № 47 по вулиці Прикордонній було надано для його проживання та членів його сім житлові приміщення у гуртожитку по вулиці Прокофєва, буд. 32 в місті Суми, що підтверджується копією витягу з рішення на а.с.9. Спочатку родина позивача була переселена відповідачем із житлового будинку № 47 по вулиці Прикордонній до житлових приміщень гуртожитку «Медик» по вулиці Прокофєва, 32 розташованих на 7му поверху та їм було надано три кімнати загальною площею 33 кв.м., що розташовувалися в блоці пристосованому для проживання двох сімей загальна площа якого складала 126 кв.м. із врахуванням приміщень загального користування. Родина позивача була вселена відповідачем до зазначених кімнат гуртожитку, які фактично не були закріпленні за ними і протягом тривалого часу родина позивача проживала у гуртожитку без прописки до 12 березня 2004 року коли відбулася прописка позивача до квартири № 702 ( а.с.7-8). В подальшому колишній гуртожиток «Медик» по вулиці Прокофєва, 32 був переданий у власність територіальної громади міста Суми, статус гуртожитку був змінений на статус житлового будинку для проживання малих сімей і на цей час більшість квартир будинку є власністю їх мешканців які їх приватизували. Після реконструкції житлових приміщень гуртожитку родина позивача займає окрему 3-х кімнатну квартиру загальною площею 81, кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту від 04.01.2010 року а.с.13-14. На цей час у зазначеній квартирі крім позивача який є основним наймачем, зареєстровані та постійно мешкають ще 6 (шість) членів його родини , що підтверджується копією довідки про склад сімї на а.с.11. Реалізуючи право на приватизацію займаної квартири родина позивача звернулася з відповідною заявою в орган приватизації - управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради, але спеціалісти даного управління відмовили приватизувати квартиру їх відмова ґрунтувалася на тих підставах, що у позивача була відсутня копія ордеру про надання йому житлової площі, що підтверджується копією відповіді на а.с. 12. Отже, як значиться у письмовій відповіді органу приватизації - управління обліку, розподілу та приватизації житла, однією з обовязкових умов для здійснення приватизації житла є наявність ордера, а тому позивачу було запропоновано звернутися до суду із посиланням на п.11 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Сам факт вселення до квартири позивача на законних підставах зокрема підтверджується довідкою від 16.12.2003 року виданою самим відповідачем про те, що за рішенням виконавчого комітету СМР за № 781 від 09.13.2003 р. квартира [ADDRESS] на позивача, та якій відповідачем не було надано належної оцінки та не прийнято до уваги /а.с.10/. Зважаючи на вищевикладені обставини дані цивільно-правові відносини, що склалися між сторонами регулюються нормами ЖК та ЦК України. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дій, які порушують право, або іншим способом, який встановлений договором або законом. Зазначенні дії відповідача суд вважає неправомірними оскільки позивач набув права на приватизацію займаної його родиною житлової квартири на законних підставах у відповідності до вимог Закону, з 2004 року він зареєстрований за адресою вказаної квартири, що підтверджується відповідним записом у паспорті та був вселений до неї на законних підставах згідно рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 781 від 09.12.2003 року «Про визнання наймачами житлових приміщень гуртожитку по вул. Прокофєва, 32 переселенців з будинку № 47 по вул. Прикордонній», як основний наймач. Згідно пункту 2 вищевказаного рішення № 781 від 09.12.2003 р. виконавчим комітетом Сумської міської ради було доручено управлінню житлово-комунального господарства (в особі [PERSON]М.) оформити договори найму цих житлових приміщень з наймачами і оформити реєстрацію заселених до гуртожитку осіб відповідно до чинного законодавства, а саме реєстрація в такому випадку згідно із вимогами чинного законодавства відбувається лише за умови видачі відповідного ордеру на поселення на житлову площу ( ст.58 ЖК України). Крім того , з огляду на те, що ордер на житло хоча і є основною підставою для вселення в житлове приміщення, але він є дійсний протягом 30 днів, тобто відповідачем взагалі не оспорюється сам факт видачі позивачу ордеру на момент вселення в квартиру у 2004 році, який був фактично єдиною підставою для його вселення у зазначене житлове приміщення і який був імовірно виданий на імя позивача, оскільки факт реєстрації у зазначеній житловій квартирі відбувся у 2004 році, що зокрема підтверджується відповідними записами у паспорті позивача. Неможливість надання ордеру, який було втрачено через незалежні від позивача обставини, порушує законні права позивача на приватизацію житла. Отримати копію ордеру неможливо так, як в ТОВ « КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «КОМЕНЕРГО-СУМИ» організації, де повинні були зберігатись ці документи, з невідомих причин ордер на квартиру виявився відсутнім. Відповідно Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 р. N 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» розділ IV. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду видається громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. та вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред'являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім'ї, включених до ордера. Статтею 72 передбачено , що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" позивач має право на безоплатну приватизацію займаного ним житла, оскільки вказане житло є житловим приміщенням розташованим в житловому будинку та не відноситься до житла, що не підлягає приватизації відповідно до вимог Закону. Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Відповідно до п.п..4, 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. Згідно з п.п.10, 11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п. п. 1,3,10,11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або у оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир(будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", стаття 10. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону, а саме стаття 2 передбачає, що не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Тобто, перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до п. 11 ст. 8 вищевказаного Закону, спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Таким чином, враховуючи, що ордер на вселення в зазначене житлове приміщення безумовно видавався позивачу (даний факт не потребує доведення, так як без ордеру родина позивача взагалі не була б вселена до зазначеної квартири, оскільки лише ордер був би єдиною підставою для її вселення на житлову площу) і відсутність його копії в свою чергу позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири, а тому враховуючи, що у нього є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеної квартири, вважаю, що даний позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Суд вважає, що відмова Сумської міської ради в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла в проведенні приватизації займаної позивачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] є неправомірною, а тому право позивача порушене і підлягає захисту.

Outcome: approved