Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначає, що йому на підставі свідоцтва про власника належить житловий будинок по [ADDRESS] . В даному домоволодінні зареєстрований син позивача [PERSON] . Наразі відповідач перебуває у офіційному розшуку. Відповідач з 22 березня 2017 року не проживає в житловому будинку, що підтверджується Актом складеним депутатом Компаніївської селищної ради Кіровоградської області. Його реєстрація в будинку порушує права позивача, як власника будинку. В зв`язку з чим просить визнати відповідача такими, що втратив право користування вказаним будинком. Ухвалою суду від 06.04.2020 відкрито провадження по справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 05.05.2020 оголошено про виклик відповідача на веб-сайті судової влади України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.(а.с.20) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але на адресу суду повернувся конверт без вручення з відміткою «за зазначеною адресою не проживає», відповідача 05.05.2020 викликано в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті суду. З наданої Компаніївським районним сектором управління Державної Міграційної Служби України в Кіровоградській області адресної довідки від 10.04.2020 року встановлено, що [PERSON] з [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.16-17), куди і була направлена повістка. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач,на підставі наявних у ній доказів . Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про власника від 27.06.2000 власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] .(а.с.7). Згідно Акту щодо непроживання особи за місцем реєстрації депутата Компаніївської селищної ради Кіровоградської області [PERSON] від 28.02.2020 встановлено, що в будинку належного [PERSON] адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але не проживає в ньому з 22 березня 2017 року (а.с.8). Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, та вбачається, що положення вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування за розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом знятті особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов`язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, наявність чи відсутність особи таких прав, яка регулюються нормами житлового законодавства (ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України). Відповідач [PERSON] з 2017 року не проживає в будинку позивача, не бере будь-якої участі у сплаті комунальних платежів, тощо. Своєю реєстрацією відповідач [PERSON] чинить позивачу як власнику перешкоди в користуванні власністю. Згідно ст. 391 ЦК України, позивач як власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні його права володіння, користування та розпорядження своєю власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до Конституції України та ст. 221 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою». Верховний Суд України зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16). Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради). Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідач [PERSON] , більше як один рік відсутній за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у житловому будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права особи користування житловим приміщенням, а тому дане рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстрації. Судові витрати по сплаті судового збору зі згоди позивача залишити по фактично понесеним.

Outcome: approved