Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 05 вересня 2003 року він уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташований за адресою: [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок підтверджується особовим рахунком [NUMBER] та записом погосподарської книги №4 Князегригорівської сільської ради, оскільки відповідно до п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 p., житлові будинки, що розташовані в сільських населених пунктах реєстрації не підлягали. У 2003 році був чинним ЦК України від 18.07.1963 р., тому необхідно застосовувати норми саме цього нормативно-правового акту. Таким чином, будучи власником житлового будинку [PERSON] відповідно до ст. 225 ЦК України мала право продажу житлового будинку. Позивач зазначив, що ним за вказаний житловий будинок були сплачені кошти у повному розмірі та прийнято житловий будинок, а [PERSON] прийняла кошти за проданий будинок і пообіцяла нотаріально оформити його на протязі місяця у Великолепетиській державній нотаріальній конторі. Але цього зроблено не було, а на його неодноразові вимоги нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу житлового будинку [PERSON] повідомляла, що не може цього зробити за станом здоров'я. [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до ст. 224 ЦК України від 18.07.1963 р. за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК України від 18.07.1963 р. договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України від 18.07.1963 p. якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Позивач вважає, що він зі своєї сторони повністю виконав угоду, сплативши кошти за будинок, прийняв його та проживає у ньому, а [PERSON] ухилялася від нотаріального посвідчення угоди, чим позбавляє його права стати власником цього майна. Позивач також зазначив, що позов звернено до [PERSON], оскільки він є сином [PERSON], яка померла [INFO] і прийняв спадщину після смерті матері. Позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 05 вересня 2003 року між ним та [PERSON], а також визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, до складу якого входять: літ. А - житловий будинок загальною площею 110,7 кв.м., житловою площею 66 кв.м.; літ. А1 - господарська прибудова; літ. Б - літня кухня; літ. б - прибудова; літ. В - сарай; літ. Г - гараж; літ. Д - погріб з шийкою; літ. Е - сарай; літ. Ж - сарай; літ. З - туалет, №1 - огорожа; № 2 - огорожа; №3 - ворота, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, але надав до суду заяву у якій зазначив, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просить суд розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення позивача та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, даний ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. З матеріалів справи видно, що дані правовідносини між сторонами виникли 05.09.2003 року, тобто до набрання чинності ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, а тому до них потрібно застосовувати норми матеріального права, які діяли до набрання чинності цим кодексом, а саме ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець передає у власність майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму. 05.09.2003 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок підтверджується довідкою Князегригорівської сільської ради за №875 від 14.12.2015 року, у якій зазначено, що згідно запису по погосподарським книгам сільської ради книга №4, особовий рахунок [NUMBER] житловий будинок, рік забудови 1964, розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,25 га. в [ADDRESS], значиться за громадянкою [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 p., житлові будинки, що розташовані в сільських населених пунктах реєстрації не підлягали. Таким чином, будучи власником житлового будинку [PERSON] відповідно до ст. 225 ЦК України мала право продажу житлового будинку. Позивачем [PERSON] сплачені кошти у повному розмірі та прийнято житловий будинок, а [PERSON] прийняла кошти за проданий будинок, але нотаріально договір не оформила за станом здоров'я, та [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.02.2014 року. Так, листом Великолепетиської державної нотаріальної контори вих. №3/01-16 від 27.01.2016 року підтверджується, що спадкоємцем після смерті [PERSON] померлої [INFO] є її син [PERSON], який фактично прийняв спадщину за законом та за заповітом, оскільки він на момент смерті спадкодавця проживав разом з нею та вступив в управління спадковим майном. Статтею 1216 ЦК України визначено поняття спадкування, а саме: спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а тому суд вважає, що позивач [PERSON] правомірно звернувся з позовом до відповідача [PERSON], який є спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON] Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно технічного паспорту виготовленого ТОВ "Укртехінвентаризація" до складу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], входять: літ. А - житловий будинок загальною площею 110,7 кв.м., житловою площею 66 кв.м.; літ. А1 - господарська прибудова; літ. Б - літня кухня; літ. б - прибудова; літ. В - сарай; літ. Г - гараж; літ. Д - погріб з шийкою; літ. Е - сарай; літ. Ж - сарай; літ. З - туалет, №1 - огорожа; № 2 - огорожа; №3 - ворота. Беручи до уваги, що позивачем виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], сплачена вартість майна та отримано предмет договору, а також те, що не відбулося нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу з вини [PERSON], яка померла, що позбавляє Покупця права стати повноправним власником придбаного майна, Відповідач [PERSON], який є спадкоємцем майна [PERSON] позов визнав, а тому відповідно до ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS], а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 47, 80, 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 року),

Outcome: approved