Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Семенов Є.О. в інтересах позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на користь [PERSON] компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку в сумі 8 960 грн. 28 коп., а також середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку з 30.08.2016 року на час постановлення судового рішення, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що з 16 серпня 2007 року позивач [PERSON] працювала на посаді директора Кіровоградської філії ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», та 03.12.2011 року була переведена на посаду директора Кіровоградського регіонального відділення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик». Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.08.2016 року №1426-к 30 серпня 2016 року позивач була звільнена з роботи за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис до її трудової книжки. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29.03.2017 року змінено формулювання причин звільнення та дату звільнення позивача, та, відповідно, [PERSON] звільнено з посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства з 31 жовтня 2016 року, стягнено заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 31 серпня по 31 жовтня 2016 року в розмірі 38 261 грн., тим самим, позивач вважається звільненою з 31 жовтня 2016 року. Зазначив, що в порушення вимог ст.47 КЗпП України із позивачем в день звільнення не було проведено повного розрахунку, і, зокрема, їй не була сплачена компенсація за невикористану додаткову відпустку, яка встановлена колективним договором, за наступні періоди: з 16 серпня 2007 року по 15 серпня 2008 року, з 16 серпня 2015 року по 15 серпня 2016 року, тим самим, відповідачем повинна бути сплачена позивачу компенсація за невикористану додаткову оплачувану відпустку в сумі 8 960, 28 грн., виходячи з розрахунку: фактичний заробіток позивача за останні 12 місяців з 01.08.2015 року до 30.07.2016 року: 18 194, 00 грн. + 19 000, 00 грн. + 19 090, 00 грн. + 19 031, 69 грн. +19 031, 69 грн. + 19 000, 00 грн. +19 082, 68 грн. +19 050, 99 грн. + 19 050, 99 грн. + 19 053, 65 грн. +19 130, 50 грн. +19 130, 50 грн. = 227 846, 69 грн. : 356 календарних днів = 640, 02 грн. в день х 14 днів = 8 960, 28 грн. Крім того, в порядку ст.117 КЗпП України відповідач також зобов`язаний сплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку на день винесення судового рішення, виходячи при цьому з розрахунку середнього заробітку позивача, що складав 19 130, 50 грн. Ухвалою суду від 16 травня 2017 року відкрито провадження у справі за зазначеним позовом з викликом в судове засідання сторін. Запропоновано відповідачу подати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються. Крім того, ухвалою суду від 21 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Костюченко А.Ю. про зупинення провадження у цивільній справі № 405/2519/17 за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку до вирішення справи № 405/6982/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Також, ухвалою суду від 21 листопада 2017 року за клопотанням представника позивача витребувано докази у ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, а саме: належним чином посвідчену копію колективного договору, укладеного між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та трудовим колективом зазначеного товариства, який (договір) діяв станом на 30.08.2016 року, з копіями усіх додатків до нього; відомості про продовження дії колективного договору, укладеного між власником відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та трудовим колективом відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на 2007-2010 роки, у разі дії вказаного договору станом на 30.08.2016 року. На виконання зазначеної ухвали суду про витребування доказів Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація повідомила на адресу суду за вх.№6406 від 13 березня 2018 року про неможливість подання належним чином посвідченої копії колективного договору, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та трудовим колективом зазначеного товариства, який (договір) діяв станом на 30.08.2016 року з копіями всіх додатків до нього, надати не має можливості у зв`язку з його відсутністю. При цьому, відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, у зв`язку з чим та приймаючи до уваги, що провадження у справі відкрито 16.05.2017 року, розгляд зазначеної цивільної справи продовжено за правилами ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року. Представник позивача [PERSON] - адвокат Семенов Є.О. в судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підтримав з підстав, зазначених в позові, та з урахуванням проведених позивачем розрахунків, просив стягнути з відповідача на користь позивача 8 960, 28 грн. як компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку та 514 298, 62 грн. як середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку за період з 31.08.2016 до 18.12.2018 року включно. Представник відповідача ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» Самойленко С.В. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити позивачу в його задоволенні, при цьому, підтримав подані заперечення на позовну заяву, за змістом яких відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку» та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06.06.2016 року по 05.06.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Костенку І.І. Крім того, зазначив, що відповідно до умов Колективного договору між Власником та трудовим колективом Банку існує зобов`язання Власника щодо надання працівникам банку з ненормованим робочим днем додаткової щорічної відпустки, проте, відповідно до п.3.1.6 Колективного договору «всі додаткові виплати здійснюються у відповідності з Положенням «Про систему оплати праці у ПАТ «КБ «Хрещатик» при наявності фінансової можливості». Положенням про систему оплати праці у ПАТ «КБ «Хрещатик» визначена структура заробітної плати працівників, зокрема, структура додаткової заробітної плати, яка включає в себе й оплату додаткових відпусток, та відповідно до Розділу 5 зазначеного Положення «додаткова заробітна плата виплачується працівникам банку при наявності фінансової можливості установи банку, в якій вони працюють». Окрім того, на дату звільнення позивача, - 11.08.2016 року, Банк знаходився в стадії ліквідації. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача обгрунтовані, та разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Зокрема, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] з 16.08.2007 року працювала на посаді директора Кіровоградської філії ВАТ«Комерційний банк «Хрещатик» (наказ «Про призначення» від 14 серпня 2007 року №352-к, та з 03.12.2011 року в порядку переведення, на посаді директора Кіровоградського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» (наказ «Про переведення» від 01 грудня 2011 року №2154-к). Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06.06.2016 року по 05.06.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Костенка І.І . Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. «Про звільнення» від 11 серпня 2016 року за № 1426-к позивач [PERSON] була звільнена з 30 серпня 2016 року з посади директора Кіровоградського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» за скороченням штату на підставі статті 40 п. 1 КЗпП України. Крім того, зазначеним наказом також наказано управлінню організації оплати праці: виплатити компенсацію за 89 календарних днів основної відпустки згідно відпрацьованого часу (період з 16 липня 2012 року по 30 серпня 2016 року) відповідно до ст.24 Закону України «Про відпустки»; виплатити грошову компенсацію за 49 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за ненормований робочий час згідно відпрацьованого часу за період з 16 серпня 2008 року по 15 серпня 2015 року відповідно до Колективного договору банку» та ст.24 Закону України «Про відпустки»; вихідну допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати відповідно до ст.44 КЗпП України. Також судом встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року (справа №405/6982/16-ц) змінено формулювання причини звільнення та дату звільнення [PERSON] вважати [PERSON] звільненою з посади директора Кіровоградської філії Кіровоградського регіонального відділення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик`за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства з 31 жовтня 2016 року. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на користь [PERSON] 38 261 грн. середнього заробітку, обрахованого без податків та обов`язкових платежів, за час вимушеного прогулу, 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. При цьому, ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року зупинено в частині, яка не підлягає негайному виконанню, до закінчення касаційного провадження у справі, та на час розгляду даної справи, касаційне провадження по зазначеній справі триває. В свою чергу, звертаючись до суду з зазначеним позовом з визначеним предметом позову про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позивач [PERSON] як на підстави позовних вимог зазначила, що відповідачем в день її звільнення в порушення вимог ст.116 КЗпП України з нею не було проведено повний розрахунок, зокрема, їй не була виплачена компенсація за невикористану додаткову відпустку, яка встановлена Колективним договором, за наступні періоди: з 16 серпня 2007 року по 15 серпня 2008 року та з 16 серпня 2015 року по 15 серпня 2016 року, загальною кількістю 14 днів та розмір якої становить 8 960, 28 грн., що, в свою чергу, має наслідком застосування положень ст.117 КЗпП України з приводу чого суд зауважує наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року, державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону (ч.1, ч.3 ст.2 Закону). Частиною 4 Закону визначено також види відпусток, і, зокрема, 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону) ; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток. Крім того, відповідно до ст.8 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: 1) окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; 2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Сторонами колективного договору відповідно до ст.12 КЗпП України є власник або уповноважений ним орган (особа), з однієї сторони, і первинна профспілкова організація, яка діє відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представники, вільно обрані на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони. Відповідно до ст.17 КЗпП України колективний договір набирає чинності з дня його підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у ньому. Після закінчення строку чинності колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором . Колективний договір зберігає чинність у разі зміни складу, структури, найменування уповноваженого власником органу, від імені якого укладено цей договір. У разі реорганізації підприємства, установи, організації колективний договір зберігає чинність протягом строку, на який його укладено, або може бути переглянутий за згодою сторін. У разі зміни власника чинність колективного договору зберігається протягом строку його дії, але не більше одного року. У цей період сторони повинні розпочати переговори про укладення нового чи зміну або доповнення чинного колективного договору. У разі ліквідації підприємства, установи, організації колективний договір діє протягом усього строку проведення ліквідації. Крім того, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Крім того, положеннями ст. 7 зазначеного Закону визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку тощо. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Власником Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» та трудовим колективом Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик`було укладено Колективний договір на 2007-2010 роки, схвалений загальними зборами трудового колективу ВАТ КБ «Хрещатик» від 29 грудня 207 року (Протокол №21) та затверджений Шевченківською районною у м.Києві державною адміністрацією (реєстраційний номер №318 від 19.05.2008 року), метою укладення якого є поліпшення регулювання виробничих, трудових та соціально-економічних відносин між Власником і найманими працівниками в існуючих економічних умовах. Відповідно до п.3.1.6 Колективного договору всі додаткові виплати здійснюються у відповідності з Положенням «Про систему оплати праці у ВАТ КБ «Хрещатик» при наявності фінансової можливості. Положення про систему оплати праці у ПАТ «КБ «Хрещатик», затверджене постановою Правління ВАТ КБ «Хрещатик» від 04.12.2003 №515 з наступними змінами, визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах з банком, і направлене на диференційоване стимулювання праці працівників банку. Положення діє згідно з Конституцією України, Кодексом законів про працю, Законами України: «Про банки і банківську діяльність», «Про оплату праці», «Про підприємства в Україні» тощо. Дія Положення про систему оплати праці в банку поширюється на всіх працівників банку. Відповідно до Розділу 2 Положення структура заробітної плати включає в себе: основну заробітну плату як винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці, норм часу та посадових обов`язків, яка встановлюється у вигляді посадових окладів для працівників банку; додаткову заробітну плату як винагорода за працю понад встановлені норми, за виконання робіт підвищеної складності, пов`язаних з відхиленням від звичайних умов праці, за виконання додаткових функцій, а також за трудові успіхи та винахідливість, яка включає надбавки, доплати, премії за результатами діяльності та винагороди за підсумками роботи за рік; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать всі інші грошові і матеріальні виплати, які не входять до додаткової заробітної плати. Відповідно до Розділу 5 Положення додаткова заробітна плата включає в себе систему надбавок, доплати до посадових окладів, премії за основні результати діяльності, винагорода за підсумками роботи за рік, оплату додаткових відпусток (понад тривалість, передбачену законодавством), наданих відповідно до колективного договору. Додаткова заробітна плата виплачується працівникам банку при наявності фінансової можливості установи банку, в якій вони працюють. Система надбавок включає: посадову надбавку (ПН); бюджетну надбавку (БН), при цьому, посадова надбавка (ПН) - це надбавка, яка пов`язана з якістю конкретного працівника (з його особистістю) і має стимулююче значення; бюджетна надбавка (БН) - це надбавка, яка забезпечує прив`язку оплати праці працівника до результатів виконання поставлених перед Банком стратегічних і поточних завдань. Бюджетна надбавка встановлюється за результатами виконання банком бюджету доходів і витрат, плану залучених ресурсів. З метою визначення рівня бюджетної надбавки (БН) використовуються оціночні показники. Бюджетна надбавка встановлюється щоквартально. Надбавки директорам (керуючим) та головним бухгалтерам філій банку встановлюються головою Правління. Відповідно до п.4.1.4 Колективного договору Власник зобов`язується: надавати працівникам банку з ненормованим робочим днем додаткову щорічну відпустку тривалістю: 7 календарних днів згідно додатку №2 «Перелік посад працівників в ВАТ «КБ «Хрещатик» з ненормованим робочим днем; 5 календарних днів згідно додатку №3 «Перелік посад працівників ВАТ КБ «Хрещатик» з ненормованим робочим днем; 3 календарних днів згідно додатку №4 «Перелік посад працівників ВАТ КБ «Хрещатик» з ненормованим робочим днем. При цьому, відповідно до Додатку №2 «Перелік посад працівників в ВАТ «КБ «Хрещатик» з ненормованим робочим днем, до Переліку посад працівників з ненормованим робочим днем віднесена, зокрема, посада директора філії, яку, в свою чергу, займала позивач [PERSON] . Крім того, відповідно до п.п.8.1, 8.2, 8.3, 8.7 Розділу 8 Колективного договору Договір укладається строком на чотири роки. Колективний договір набирає чинності з дня його підписання представниками сторін і діє протягом встановленого строку дії. Колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний. Умови, що не передбачені цим договором, регулюються згідно з чинним законодавством України. Колективний договір зберігає чинність у разі зміни складу, структури, найменування, уповноваженого власником органу, від імені якого укладено цей договір. З огляду на викладене, а також враховуючи, що зазначений Колективний договір укладений строком на чотири роки (2007-2010 роки), та об`єктивні дані щодо укладення нового колективного договору у матеріалах справи відсутні та відповідно не підтверджені сторонами по справі, і більш того, за інформацією Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації колективний договір, укладений між ПАТ «КБ «Хрещатик» та трудовим колективом станом на 30.08.2016 року у Шевченківській районній у місті Києві державній адміністрації відсутній, суд приходить до висновку, що зазначений Колективний договір на 2007-2010 роки, схвалений загальними зборами трудового колективу ВАТ КБ «Хрещатик» від 29 грудня 207 року (Протокол №21) продовжив діяти і на час виникнення між сторонами по справі спірних правовідносин. При цьому, судом встановлено, та не спростовано представником відповідача, що позивачу [PERSON] , яка займала посаду директора Кіровоградського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» при звільненні з займаної посади за наказом про звільнення від 11 серпня 2016 року №1426-к виплачено компенсацію за 49 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за ненормований робочий час згідно відпрацьованого часу за період з 16 серпня 2008 року по 15 серпня 2015 року відповідно до Колективного договору банку та ст.24 Закону України «Про відпустки», тобто за період з 16.08.2008 по 15.08.2009 - 7 календарних днів; з 16.08.2009 по 15.08.2010 - 7 календарних днів; з 16.08.2010 по 15.08.2011 - 7 календарних дні; з 16.08.2011 по 15.08.2012 - 7 календарних днів; з 16.08.2012 по 15.08.2013 - 7 календарних днів; з 16.08.2013 по 15.08.2014 - 7 календарних днів; з 16.08.2014 по 15.08.2015 - 7 календарних днів, а всього 49 календарних днів, та, при цьому, не виплачено компенсацію додаткової оплачуваної відпустки за ненормований робочий час згідно відпрацьованого часу за період з 16 серпня 2007 року по 15 серпня 2008 року - 7 календарних днів та в період з 16 серпня 2015 року по 15 серпня 2016 року - 7 календарних днів, а всього 14 календарних днів. Крім того, суд зауважує, що представник відповідача, посилаючись на відсутність у Банку у зв`язку з початком процедури ліквідації Банку фінансової можливості здійснювати відповідні виплати за вказаний позивачем період, не надав суду на обґрунтування своєї позиції належні та допустимі докази, на підставі чого суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за період з 16 серпня 2007 року по 15 серпня 2008 року - 7 календарних днів та за період з 16 серпня 2015 року по 15 серпня 2016 року - 7 календарних днів, а всього 14 календарних днів обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. При цьому, визначаючи розмір такої компенсації, та за відсутності будь-яких документів бухгалтерського обліку та заперечень щодо проведеного позивачем розрахунку зі сторони відповідача, суд приймає до уваги розрахунок розміру компенсації за невикористану додаткову відпустку, проведений позивачем, та який слід рахувати наступним чином: фактичний заробіток позивача [PERSON] на посаді директора Кіровоградського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» за останні 12 місяців роботи з 01.08.2015 року по 30.07.2016 року згідно з даними довідок про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» №93/45-39/1/23/8218 від 06.09.2016 та №9-2/2/06/2174 від 26.04.2017 року: 18 194, 00 грн. (серпень, 2015) + 19 000, 00 грн. (вересень, 2015) + 19 090, 00 грн. (жовтень, 2015) + 19 031, 69 грн. (листопад, 2015) +19 031, 69 грн. (грудень, 2015) + 19 000, 00 грн. (січень, 2016) +19 082, 68 грн.(лютий, 2016) +19 050, 99 грн. (березень, 2016) + 19 050, 99 грн. (квітень, 2016) + 19 053, 65 грн. (травень, 2016) +19 130, 50 грн. (червень, 2016) +19 130, 50 грн. (липень, 2016) = 227 846, 69 грн. : 356 календарних днів = 640, 02 грн. в день х 14 календарних дні = 8 960 грн. 28 коп. Крім того, позивачем [PERSON] заявлено також в порядку ст.117 КЗпП України вимогу про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку, який розрахований позивачем за період з 31.08.2016 року по 18.12.2018 року в розмірі 514 298 грн. 62 коп., за яким, кількість робочих днів за період затримки повного розрахунку - 578 (з 31.08.2016 по 31.12.2016 - 87 днів; у 2017 році - 249 днів; з 01.01.2018 по 18.12.2018 - 242 дні); середньоденний заробіток на момент звільнення, як встановлено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29.03.2017 року по справі №405/6982/16-ц становить 889, 79 грн., з приводу чого судом зазначається наступне. За змістом статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. В свою чергу, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06.06.2016 року по 05.06.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Костенка І.І . Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. «Про звільнення» від 11 серпня 2016 року за № 1426-к позивач [PERSON] під час процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» була звільнена з посади директора Кіровоградського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» за скороченням штату на підставі статті 40 п. 1 КЗпП України. Відповідно до п.16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.6 статті 2 зазначеного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, і, зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Відповідно до пунктів 1, 3, 5, 8 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема: здійснює повноваження органів управління банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону. З огляду на зазначене, суд враховує перебування роботодавця на стадії ліквідації та норми спеціального Закону, якими встановлено, що певні виплати проводяться протягом всього часу ліквідаційної процедури банку в порядку черговості, враховує також, що обов`язковою умовою для покладення на підприємство на підставі ст.117 КЗпП України відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства, якої, в даному випадку, судом не встановлено, та у зв`язку з цим приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахункуза період з 31.08.2016 року по 18.12.2018 року в розмірі 514 298 грн. 62 коп. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зауважує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та враховуючи, що позивач в силу вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI). Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Крім того, як роз`яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України, (в редакції Закону 2004 року). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] як Замовником та Адвокатом Семеновим Є.О. 18 квітня 2017 року укладено Договір №18-04/17 про надання правової допомоги адвоката, за умовами якого Адвокат приймає на себе обовёязок надавати Замовнику правову допомогу адвоката по захисту його прав, свобод і законних інтересів та надання йому необхідної правової допомоги при провадженні в цивільних справах, в яких Замовник приймає участь як позивач, відповідач, третя особа, в т.ч., при примусовому виконанні судових рішень і рішень інших органів, яке здійснюється як державними, так і приватними виконавцями, відповідно до Законів України (п.1 Договору). Відповідно до п.п.3, 4 Договору за виконання Адвокатом своїх обов`язків Замовник зобов`язаний виплатити Адвокату винагороду в розмірі 3 000 грн. Підписанням цього Договору сторони підтверджують факт отримання Адвокатом винагороди, обумовленої пунктом 3. Крім того, відповідно до Акту №1 приймання-передачі наданої правової допомоги від 10 травня 2018 року, що є Додатком №1 до договору №18-04/17 про надання правової допомоги адвоката від 18.04.2017р., підписаного Адвокатом Семеновим Є.О. та Замовником [PERSON] , - на виконання умов Договору №18-04/17 про надання правової допомоги адвоката від 18.04.2017 року Замовнику надана зазначена допомога при розгляді цивільної справи №405/2519/17 за позовом Клієнта до ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку і середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку, що включила в себе: складання позовної заяви, участь в судових засіданнях, підготовка та відправлення відповідачу розрахунку компенсації за невикористану додаткову відпустку і серекднього заробітку за весь час затримки повного розрахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підсумовуючи, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин. Визначаючи у даній справі розмір судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу адвоката, за встановлених вище обставин, суд виходить з заявленого позивачем предмету спору, складених адвокатом процесуальних документів, на підставі чого суд вважає обґрунтованим заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial