Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Освіта» на її користь [PERSON] 349 доларів США, що еквівалентно офіційному курсу гривні на день винесення рішення та 10,47 дол. США неустойки, що еквівалентно офіційному курсу гривні на день винесення рішення та судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що 27.09.2012 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Освіта» було укладено договір №ЛВ-010 про надання послуг, згідно п. 2.1. якого Товариство зобов'язалось надати їй у програмі міжнародного культурного обміну Work and Travel USA та набуттям статусу учасника програми, а вона зобов»язалась прийняти послуги та виконати усі умови договору. Нею як замовником було виконано усі умови договору, однак 21.05.2013 року посольство США в Україні відмовило їй у наданні неімміграціної візи на підставі Статті 214 (b) Акту про Імміграцію та Громадянство. Враховуючи, що вона отримала відмову у відкритті візи, без якої подальша участь у такій програмі неможлива, відповідач зобовязаний був повернути сплачені платежі. А саме, за п. 4.1. Договору загальна вартість такого договору, що складається з вартості Замовника у Програмі, послуг виконавця за таким Договором, складає 4042 грн, що еквівалентно 499 дол. США за курсом купівлі готівкового долару США КБ « Приватбанк», на дату постановлення оплати; п. 4.11. при припинення Договору замовнику повертаються сплачені ним платежі, передбачені п. 4.1., за винятком утримуваних сум у розмірі 150 дол. США у випадку передбаченому п. 8.1.1.( договір вважається припиненим у випадку відмови Замовнику у видачі візи), 8.1.9. На підставі рахунку фактури №СФ-000598, від 18.02.2013 року, виданого відповідачем, нею було сплачено 6805 грн. за послуги по вказаному договору, а також 1328 грн. 26.02.2013 року. Таким чином, вважає, що вказаний договір припинено у зв»язку з відмовою посольством США у видачі візи, тому відповідач зобов»язаний повернути сплачені кошти за участь у програмі та за послуги, що в еквіваленті 499 дол. США з цієї суми 150 дол., що становить 349 дол. США. Після відмови у видачі візи, 03.06.2013 року вона звернулась до відповідача із заявою про повернення усіх коштів сплачених нею, однак у своїй відповіді №8 від 08.07.2013 року повідомив, що враховуючи відсутність його вини, вона має право передбачене п. 4.1.1. договору про надання послуг при умові дотримання процедур п. 4.10. та п. 4.9 договору про надання послуг. Також їй було запропоновано у найкоротші терміни здійснити необхідні дії з метою повернення коштів. Вона виконала усі необхідні дії, однак кошти так і не повернули. Так як відповідач не виконав свої зобов»язання щодо повернення платежів у строки встановлені договором, то повинен сплатити 3 відсотки річних, що становить 10,47 дол. США, а також витрати за надання правової допомоги у розмірі 3000 грн., що підтверджується відповідним розрахунком та квитанціями. Позивачка та її представник- адвокат Марусяк В.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позові. Просили позов задоволити та проводити заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суду причини неявки. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, що 27 вересня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Освіта» (Виконавець) та [PERSON] (Замовник) було укладено договір ЛВ010 про надання послуг, пов'язаних із участю у програмі міжнародного культурного обміну Work and Travel USA та набуття статусу Учасника Програми, за яким Замовник зобов'язується прийняти зазначені послуги та виконати усі умови договору за вартістю 4042 гривень, що еквівалентно 499 дол. США за курсом готівкового долару США КБ «Приватбанк» (п.4.1.). Згідно платіжного доручення від 25.02.2013 року №@2РL662766, видане ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Дніпропетровськ [PERSON] сплатила 6805 грн. за послуги по вищевказаному договорі та 1328 грн. згідно квитанції від 26.03.2013 року АТ « Райфазен банк Аваль», які згідно акту прийому-передачі було передано ТОВ «Освіта» 31.05.2013 року. 21.05.2015 року [PERSON] було повідомлено про відмову в отриманні неімміграціної візи на підставі Статті 214 (b) Акту про Імміграцію та Громадянство, яка полягає у тому, що вона не виконала вимоги щодо типу неімміграціної віри, по яку зверталася. Згідно п. 8.1. Договору договір вважається припиненим, зокрема у відмови замовнику у видачі візи посольством США, при цьому згідно п. 4.11. замовнику повертаються сплачені, передбачені п. 4.1. кошти за винятком утримуваних сум згідно п. 8.1.9. та 8.1.11., 8.1.13. Дотримуючись також змісту п.4.9. позивачка вчасно подала заяву про повернення сплачених коштів у зв'язку з припиненням договору, а саме 03.06.2013, яку відповідачем було отримано 19.06.2013 року. Однак, листом від 08.07.2013 року відповідачем відмовлено в поверненні коштів з мотивів вказівки на дотримання процедур передбачених п. 4.10. та 4.9 вказаного договору, незважаючи на те, що такі були дотримані, квитанції були передані ще 31.05.2013 року (актом прийому -передачі). У ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до преамбули Закону № 1023-XII Законом України "Про захист прав споживачів" він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У Законі № 1023-XII не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої «слабкої сторони», як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що указаним Законом регулюються відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Так, у Законі установлена пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги) за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором. Коли ж вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3 % загальної вартості замовлення (ч. 5 ст. 10 Закону № 1023-XII). Суд приймає розрахунок позивачки щодо сплати неустойки в розмірі 10,47 дол. США Таким чином, на підставі наведеного, так вказаний договір згідно його змістом є припиненим, позивачка виконала всі умови щодо повернення коштів, однак такі їй не надані відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути 349 дол. США як відшкодування затрачених коштів та 10,47 дол. США як неустойки за неповернення коштів. Поряд з цим, 23.04.2015 року між адвокатом Марусяк Володимиром Ярославовичем та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги та представництва інтересів №27/15, у зв'язку з чим [PERSON] сплачує гонорар адвокату, який визначається актом та розрахунком. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №10/15 від 20.07.2015 року адвокат отримав кошти згідно з договором про надання правової допомоги та представництва в сумі 3000 грн., згідно з розрахунком, де взято 4 години для підготовки позовної заяви та 3 години за участь у судових засіданнях у Дрогобицькому міськрайоному суді, з яким суд не повністю погоджується. За змістом ч. 1, 3 ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ст.197 ЦПК України розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов»язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов»язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних справ. А, згідно з додатками до вищенаведеної Постанови, якщо компенсація сплачується іншою стороною, її граничний розмір не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено на 2015 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 жовтня - 1218 гривень, що також поширюється на травень -липень 2015 року (момент написання позовної заяви, участь у судових засідань). Судом встановлено, що адвокат Марусяк В.Я. склав позовну заяву від 27.05.2015 року, яка налічує три окремі аркуші з додатками, суд допускає, що такий затратив 4 години часу для підготовки такої заяви. З огляду на положення ст. ст. 203, 901, 903 ЦК України, Правила адвокатської етики, проаналізуваши суть зобов»язання, що виникло між сторонами згідно з договором; перевіривши відповідність суті такого зобов»язання положенням укладеного договору та фактично вчиненим діям; фактори, які повинні братися сторонами договору, який повинен узгоджуватись зі змістом ст. 12 та 56 ЦПК України, до уваги при визначенні розміру винагороди адвоката, розмір гонорару встановлений у сумі 3000 грн. розумно обґрунтованим для виплати з урахуванням обсягу, строків, результату дій останнього в інтересах позивачки, суд вважати не може, тому стягненню з відповідача в користь позивача, як гонорару підлягають = 2436 грн. (1218 грн./100% х 40% = 487,20грн. х 4 год. (складання позовної заяви) = 1948,80 грн.), а за участь у судових засідань 18.06.2015 та 20.07.2015 року - не перевищує однієї години, що вбачається з журналу судових засідань, тобто (1 год. х 1218 грн./100% х 40%= грн.). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7911,93 грн. відшкодування витрат за договором про надання послуг та 2436 грн. витрат за надання правової допомоги. Відповідно до ст.ст. 88, 214 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» вирішує питання і про судові витрати, які слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved