Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач як орган опіки та піклування звернувся до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовом до відповідача, треті особи - [PERSON], управління Пенсійного фонду України у Петропавлівському районі, служба у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] та [PERSON], шлюб між ними було укладено 22.04.2000 року, про що свідчить свідоцтво про одруження, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. 27.05.2008 шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 17.02.2009 року. Після розірвання шлюбу між батьками неповнолітня [PERSON] залишилася проживати з матір'ю та бабусею - треьою особою по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Будь-якої участі у вихованні доньки відповідач після розлучення з [PERSON] не брав та не робить цього й нині. Рішенням суду з відповідача було стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку. Аліменти сплачувалися відповідачем в повному обсязі. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 01.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції. 20.11.2012 року виконавче провадження з примусового стягнення з відповідача вищевказаних аліментів закінчено у зв'язку зі смертю стягувача. З цього часу відповідачем у порушення вимог ст.180 Сімейного України,стверджує позивач, не виконується обов'язок щодо утримання дитини, яка продовжує і після смерті матері проживати у своєї бабусі. Крім того, 18.04.2013 відповідачем було оформлено на утримання дитини пенсію по втраті годувальника. Після оформлення пенсії відповідач, хоча й передав платіжну карту № [NUMBER] на отримання пенсії [PERSON], але самостійно розпоряджається коштами, що надходять на картку. Так, 01.05.2013 року ним було перераховано кошти в сумі 5970 грн. на іншу банківську карту № [NUMBER], а банківську карту, на яку зараховувалася пенсія по втраті годувальника відповідачем було заблоковано та отримано нову картку № [NUMBER], із якої, починаючи з червня 2013 року, на депозитний рахунок відповідача «Копилка» № [NUMBER] ним щомісячно перераховується по 100 гривень. При сприянні позивача нова картка була відповідачем передана [PERSON] У березні 2014 року відповідач знову зняв із банківської картки кошти у сумі 949 грн. Крім того, відповідач знову заблокував картку, на яку нараховувалася пенсія по втраті годувальника для [PERSON] Таким чином,на думку позивача, відповідач використовує пенсію по втраті годувальника своєї неповнолітньої дитини [PERSON] не за призначенням, усупереч інтересам дитини, чим порушив покладений на нього ч.3 ст.155 Сімейного кодексу України обов'язок здійснювати свої батьківські права тільки в інтересах дитини. Позивач вважає, що відповідач своїми діями, що виразилися у знятті пенсії по втраті годувальника, призначеної на утримання доньки та блокуванні банківської картки, позбавляє свою неповнолітню дитину [PERSON] права на належні умови існування (придбання продуктів харчування, одягу) та матеріальне забезпечення, яке надає їй держава, у зв'язку із втратою годувальника - матері. Позивач, посилаючись на положення ст. 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, якими закріплено обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття, вважає, що відповідач у порушення цих вимог не утримує свою доньку, не надає доньці кошти, необхідні для її утримання, не купує для неї одяг, продукти харчування, шкільне приладдя. Крім того, відповідач не займається її вихованням, шкільні збори не відвідує, навчанням та розвитком і дитини не цікавиться. Позивач зазначає, що неповнолітня [PERSON] перебуває на обліку у Петронавлівському центрі первинної і медико-санітарпої допомоги, у зв'язку із чим потребує постійних медичних обстежень та лікування. Відповідач, стверджує позивач, про стан здоров'я доньки не піклується, кошти на лікування не надає. Таким чином,робить висновок позивач, неповнолітня [PERSON] проживає разом з бабусею у її будинку та вже більше ніж півтора року фактично позбавлена грошових коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності, оскільки не отримує ні пенсію по втраті годувальника, ні грошових коштів від свого батька на її утримання. Посилаючись на ст. ст.150, 155,180, 164, 165 СК України, ст.3 ЦПК України,позивач просить: - позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON], [INFO]; - передати [PERSON] на опікування органу опіки та піклування; - стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] на її користь в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, починаючи з 31.08.2012 року. Відповідач пред'явив зустрічний позов (а.с.78-79) до позивача та [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування зустрічного позову відповідач зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01.11.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим запасом № 27, батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є відповідач та [PERSON]. 27.05.2008 року батьки [PERSON] розлучилися і з того часу дитина проживала разом з матір'ю та бабусею [PERSON], тобто на той час батьками було визначено місце проживання доньки разом із матір'ю. Відповідач стверджує, що, розуміючи ставлення доньки до матері та доцільність перебування дитини саме з нею, такого бажання колишньої дружини не оскаржував та всіляко допомагав розвитку доньки, як матеріально, так і духовно. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 93. Після смерті [PERSON] неповнолітня [PERSON] продовжила проживати разом із бабусею [PERSON], яка звернулась до місцевого суду з позовом про встановлення опіки над онукою. Під час розгляду справи [PERSON] неодноразово змінювала свої вимоги, доповняла їх вимогою щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки [PERSON]. Рішенням Петропавлівського районною суду Дніпропетровської області від 28.11.2012 року [PERSON] було відмовлено в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. Рішення суду першої інстанції було залишено без змін ухвалю апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2013 року. Відповідач стверджує, що після прийняття зазначених судових рішень він намагався налагодити стосунки з донькою та з її бабусею, але все було марно. [PERSON] не намагалась знайти з позивачем спільну мову, а все більше налаштовувала [PERSON] проти батька, пояснюючи їй тільки негативні його сторони та навіть перекладаючи на нього вину щодо смерті її матері. За висновком Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 29.05.2013 року було визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком - [PERSON] за адресою його місця проживання по [ADDRESS] Дніпропетровської області. Цим же висновком було вирішено рекомендувати [PERSON], враховуючи психічний стан дитини, провести зміну місця проживання доньки після налагодження родинних стосунків, а також рекомендовано [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні та налагодженні родинних стосунків між батьком і донькою, і після зміни місця проживання дитини з боку батька не перешкоджати останній у спілкуванні з бабусею. Відовідач стверджує, що як міг, намагався виконати рішення державного органу опіки та піклування, але [PERSON] зі свого боку таке рішення не прийняла та всіляко перешкоджала його реалізації і зводила нові перепони на шляху спілкування близьких людей. Рішенням служби у справах дітей Пeтропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області було визначено нейтральні місця зустрічі позивача з донькою, але, на такі зустрічі вона приходила вже, як заявляє відповідач, підготовлена бабусею. Вона не могла вільно спілкуватись ні з батьком, ні з представниками державної служби, бо бабуся ні на хвилину не залишала її наодинці з жодним із них,перебуваючи на короткій відстані, щоб [PERSON] могла постійно її бачити.Відповідач сверджує, що бачив, як донька кожного разу, як він у неї щось запитував, звертала свій погляд до бабусі і говорила, що їй від нього нічого не потрібно і що вона не бажає з ним спілкуватись. На думку відповідача, саме бабуся [PERSON] перешкоджає налагодженню відносин між батьком і донькою, саме вона бажає позбавлення відповідача батьківських права щодо його доньки, хоча відповідач вважає, що підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні. Відповідач стверджує, що неодноразово звертався до педагогічних працівників школи, де навчаєься його донька з прохання надати допомогу у відновленні його стосунків з донькою, але наштовхувався на байдужість, відсутність бажання допомогти. Він неодноразово просив керівництво школи, де навчається його донька, надати йому можливість спілкування з донькою в присутності штатного психолога, попередньо узгодивши це з самим психологом, але знову зіткнувся з перешкоджанням з боку керівництва школи у задоволенні його прохання. В наступному психолог відмовилась йому надати таку допомогу, пояснивши це забороною з боку керівництва. Тоді, стверджує відповідач, він запропонував провести такі зустрічі з донькою в присутності психолога з іншої школи або незалежного психолога, але отримав відмову з боку керівництва школи, яку бездоказово пояснили можливістю відповідача здійснювати тиск на психолога. На думку відповідача, саме перебування неповнолітньої [PERSON] поруч з її бабусею [PERSON] негативно впливає на психіку дитин. [PERSON] постійно та наполегливо впливає на її дитячу свідомість, створюючи у неї негативне ставлення до всіх чоловіків на прикладі її батька, і ,враховуючи, що вона є педагогом з багаторічним стажем, їй це успішно вдається. Відповідач вважає, що в майбутньому це може перешкодити [PERSON] вірно розуміти відносини між різними статями, створити сім'ю та викличе інші соціальні проблеми. Відповідач звертає увагу, що [PERSON] є людиною похилого віку та не може одноосібно виховувати [PERSON]. Вона сама зазначає, що їй як матеріально, так і фізично важко виховувати [PERSON]. Враховуючи стан здоров'я дитини, відповідач вважає, що вона потребує допомоги саме з боку батька, тобто відповідача. Відповідач стверджує, що подальше проживання його доньки разом з [PERSON] негативно вплине на її всебічний духовний та фізичний розвиток, формування її подальшого світогляду та морального сприйняття навколишнього середовища. Відповідач зазначає, що проживає у власному домоволодінні за адресою : [ADDRESS] Дніпропетровської області разом з дружиною у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку, яка, як заявляє відповідач, бажає спілкування зі старшою сестрою. Відповідач зазначає, що в будинку достатньо місця для проживання доньки [PERSON], є окреме для неї ліжко та місце для навчання. Дружина відповідача також підтримує його бажання на відновлення взаємовідносин з донькою. Окрім того, його дружина має педагогічну освіту та досвід у спілкуванні з дітьми, що, як вважає відповідач, позитивно буде впливати на відносини в їхній сім'ї в зв'язку з появленням у ній нового члена. Відповідач вказує, що має постійне місце роботи, має постійний та достатній заробіток для утримання сім'ї в кількості чотирьох осіб. Його графік роботи дозволяє йому постійно приймати участь у вихованні доньки. Його дружина також працює та має стабільний заробіток. Спиртними напоями відповідач не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до доньки. Посилаючись на ст.ст. 19, 151, 152, 155, 160, 161, 171 Сімейного Кодексу України, відповідач у зустрічному позові просить суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO] народження, з її батьком [PERSON], [INFO] народження, індивідуальний податковий номер [NUMBER], за його місцем проживання за адресою : [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача підтримала позов на підставах, зазначених у позові, вважає, що дії відповідача по використанню на свій розсуд коштів, які є пенсією по втраті годувальника і призначені на утримання його доньки, є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Зустрічний позов представник позивача не визнала, зазначила, що сама дитина не бажає проживати разом з відповідачем. Відповідач позов не визнав з підстав, викладених в зустрічному позові, також пояснив, що не довіряє [PERSON] використання коштів , які є пенсією по втраті годувальника і призначені на утримання його доньки, тому що вона не витрачає ці кошти на дитину, а накопичує для власних потреб, після того, як він передав [PERSON] банківську картку і довірив самостійно витрачати кошти пенсії по втраті годувальника на утримання його доньки, [PERSON] відмовилася звітувати йому, як батькові дитини, про використання цих коштів. Крім того, вона тривалий час перешкоджала йому оформити цю пенсію, не надаючи документів. Також [PERSON], як колишня вчителька школи, де зараз навчається його донька, використовує свої зв'язки для перешкоджання його спілкуванню з донькою в школі. Відповідач підтримав свій зустрічний позов, вважає, що проживання його доньки разом з його новою сім'єю відповідає її інтересам. Третя особа [PERSON] позов підтримала, також вважає, що дії відповідача по використанню коштів, які є пенсією по втраті годувальника на утримання його доньки є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Зустрічний позов не визнала, тому що сама дитина не бажає проживати разом з відповідачем. Представник третьої особи управління Пенсійного фонду України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі (а.с.27-28). Представник третьої особи служби у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області підтримала позов на підставах, зазначених у позові, вважає, що дії відповідача по використанню коштів, які є пенсією по втраті годувальника на утримання його доньки є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав, зустрічний позов не визнала, тому що дитина, яка досягла чотирнадцятирічного віку і має право самостійно обирати місце проживання, не бажає проживати разом з відповідачем. Прокурор висловила думку про необхідність задоволення позову як обґрунтованого і відмову у зустрічному позові. Вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, наявні у матеріалах цивільної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і відмову в зустрічному позові. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі наданих сторонами доказів суд встановив наступне. Батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є відповідач та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 01.11.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим запасом № 27 (а.с.3). 27.05.2008 шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 17.02.2009 року (а.с.6). З того часу неповнолітня [PERSON] проживала разом з матір'ю та бабусею- третьою особою по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою №1829, виданою 24.03.2014 року Петропавлівською селищною радою (а.с.3, 10), тобто на той час батьками було визначено місце проживання доньки разом із матір'ю. Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21.01.2008 року з відповідача було стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, що підтверджується копією виконавчого листа, виданого 12.03.2008 року (а.с.14), які відповідач виплачував. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 93 (а.с. 6, зворотній бік). У зв'язку зі смертю стягувача стягнення аліментів проводилося до 31.08.2014 року і було закінчене, що підтверджується довідкою №03/4596 від 20.05.2013 року відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції (а.с.15). 11.10.2012 року [PERSON] звернулась до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом про встановлення опіки над онукою [PERSON], [INFO]. 24.10.2012 року [PERSON] доповнила свої позовні вимоги і просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON]. 2011.2012 року [PERSON] відмовилася від вимоги про позбавлення батьківських прав. Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2012 року [PERSON] було відмовлено в задоволенні її позовних вимог (а.с.94-96). Додатковим рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від січня 2013 року прийнято відмову позивача [PERSON] від позову в частині вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2013 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 97-99). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2013 року зазначено, що «як встановлено судом першої інстанції, батько дитини не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, напроти, батько дитини намагається встановити та налагодити контакт з дівчинкою з метою подальшого спілкування з урахуванням обставин, які склалися в їх сім'ї, а саме: батьки дитини розірвали шлюб у травні 2008 року, дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з матір'ю, з 2010 року батько за рішенням суду сплачує аліменти на дитину на користь матері та [INFO] року мати дитини померла і дитина залишилась проживати зі своєю бабусею - позивачем у справі. Не багато часу сплинуло з тяжкої втрати 12-річної дівчинки, однак спеціалісти органу опіки та піклування, перевіряючи обставини виниклої ситуації та спору між бабусею та батьком дитини, дійшли висновку про те, що не в інтересах дитини позбавляти батька батьківських прав та і підстав для цього не встановлено, хоча дитина заявила про своє бажання проживати з позивачем, однак за результатами проведеної бесіди практичним психологом Петропавлівської ЗОНІ 1-1П ступенів № 1 встановлено, що дитина не може висловити свою власну думку, можливо боїться не виправдати очікувань бабусі; тривале виховання дитини в неповній сім'ї, прагнення ізолювати дитину від батька, критика його в присутності дитини, залишила у свідомості [PERSON] глибокий відбиток повної зневаги до тата; дівчинка до цього часу самостійно не може повноцінно усвідомити становище, у якому вона опинилась. Дитина має розвиватися таким чином, щоб умови її життя не могли негативно впливати на її психічний стан та здоров'я. З урахуванням віку позивача - 73 роки, та прагнення батька до виховання своєї дочки, судова колегія, також ураховуючи викладене та юридичну природу спірних правовідносин, в межах заявлених позовних вимог та в межах апеляційної скарги, вважає, що відсутні підстави для встановлення опіки над малолітньою [PERSON] та призначення опікуном позивача, 1939 року народження. Під час вирішення питання щодо встановлення постійним місцем проживання дитини місця проживання позивача, то ці позовні вимоги не ґрунтуються на вимогам закону тому, що відповідно до засад сімейного законодавства вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини належить батькам цієї дитини. У позивача немає такого права. Посилання апелянта на те, що відсутність у неї статусу опікуна над онукою позбавляє права на отримання соціальної допомоги (пенсії) у зв'язку з втратою годувальника, колегія вважає неспроможними тому, що ці обставини не є підставою для скасування рішення суду та для задоволення позовних вимог. В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач зазначив, що позивач відмовляється від нього приймати кошти на утримання дитини, налаштовує дитину проти нього, а позивач ці пояснення не змогла спростувати, що свідчить про те, що позивач діє не в інтересах дитини.» (а.с.99). Отже, станом на 22.03. 2013 року судовим рішенням було встановлено відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON]. 18.04.2013 відповідачем було оформлено на утримання дитини пенсію по втраті годувальника, яка виплачувалася відповідачу на поточний рахунок № [NUMBER] в Петропавлівському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується довідкою № 631/05-24 від 15.05.2014 року управління Пенсійного фонду України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області (а.с.76) і після оформлення пенсії відповідач за рекомендацією комісії з питань захисту прав дитини Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області передав платіжну карту № [NUMBER] на отримання пенсії [PERSON], що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії №4 від 15.04.2013 року (а.с.88) і визнано сторонами. Не довіряючи [PERSON], яка відмовилася звітувати йому про використання коштів з пенсії по втраті годувальника, відповідач 01.05.2013 року перерахував кошти в сумі 5970 грн. на іншу банківську карту № [NUMBER], а банківську карту, на яку зараховувалася пенсія по втраті годувальника відповідачем було заблоковано та отримано нову картку № [NUMBER], із якої, починаючи з червня 2013 року на депозитний рахунок відповідача «Копилка» № [NUMBER] ним щомісячно перераховується по 100 гривень. Відповідач за рекомендацією комісії з питань захисту прав дитини Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області надав доньці [PERSON] допомогу в розмірі одна тисяча гривень для поїздки до санаторію для лікування відповідно до довідки №296 від 24.03.2014 року Петропавлівського центру первинної і медико-санітарної допомоги (а.с. 17), що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії №7 від 24.05.2013 року (а.с. 89-90) і визнано сторонами. За рекомендацією позивача нова картка була відповідачем передана [PERSON] У березні 2014 року відповідач знову зняв із банківської картки кошти у сумі 949 грн. Крім того, відповідач знову заблокував картку, на яку нараховувалася пенсія по втраті годувальника для [PERSON] Вищевказані операції відповідача з платіжними картками підтверджуються витягами по особових рахунках відповідача (а.с.4, 5, 7, 8,9104-107), ) і визнані сторонами. З приводу використання відповідачем коштів з платіжних карток, на які перераховується пенсія по втраті годувальника, [PERSON] зверталася із заявами до правоохоронних органів, однак кримінальні провадження, відкриті за її заявами (а.с. 58, 66, 67, 71, 72, 103) за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164 КК України, ст. 356 КК України, ч.1 ст.185 КК України постановами слідчих Петропавлівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області відповідно від 11.04.2014 року та 07.04.2014 року закриті у зв'язку з відсутністю в діях відповідача складу кримінальних правопорушень (а.с. 54, 68-70, 102). [PERSON] зазначені постанови слідчих не оскаржувала, що визнала в судовому засіданні. Цю обставину також підтвердив прокурор прокуратури Петропавлівського району Замула Т.М., що брала участь в судовому засіданні. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 p. N 789-ХІІ, частин 7, 8 ст. 7 СК під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 p. N 2402-ІІІ кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Оскільки фізична особа, яка не досягла повноліття, відповідно до ст.ст.31, 32 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України має часткову і неповну цивільну дієздатність, її законними представниками є її батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Відповідач, розпоряджаючись коштами пенсії по втраті годувальника, діяв як законний представник своєї неповнолітньої доньки, про що зазначено в постановах слідчих про закриття кримінальних проваджень. В судовому засіданні сторони і третя особа [PERSON] визнали, що на ці кошти відповідач купляв для дитини речі, зокрема планшет та мобільний телефон, які його донька [PERSON] та її бабуся [PERSON] відмовилися брати. [PERSON] наполягала на тому, щоб самостійно витрачати кошти, відмовившись звітувати про витрати перед законним представником неповнолітньої дитини, яким є відповідач. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу (далі - СК) України передбачено наступні підстави позбавлення батьківських прав: 1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. За встановлених судом обставин суд не вбачає в діях відповідача по розпорядженню коштами пенсії по втраті годувальника умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків. Що стосується участі у вихованні дитини, то свідки [PERSON], класний керівник неповнолітньої [PERSON], [PERSON], директор школи, де вона навчається, [PERSON], колишній психолог цієї школи, [PERSON], її бабуся з боку відповідача, [PERSON], дружина відповідача, пояснювали суду, що відповідач намагався встановити стосунки з донькою, приходив до школи, звертався по допомогу в налагодженні стосунків до класного керівника, директора школи, шкільного психолога, приносив доньці подарунки, однак вона відмовлялася спілкуватися з ним і брати подарунки. На думку [PERSON], як психолога, поведінка неповнолітньої [PERSON] свідчить про те, що її навчили так говорити і поводити себе дорослі, що має місце сильний вплив на дитячу психіку, спрямований на виховання неприйняття відповідача як батька. Представник позивача теж підтвердив, що відповідач звертався до органу опіки та піклування про отримання допомоги в спілкуванні з дитиною, встановлення днів побачень та дотримувався його рекомендацій. Орган опіки та піклування раніше неодноразово 31.10.2012 року та 06.08.2013 року надавав висновки про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав і визначення місця проживання дитини з ним, на засіданнях комісії з питань дітей розглядалися заяви відповідача з приводу участі його у вихованні доньки (а.с.82-83, 84-86, 87, 89-90, 91, 92-93), тому за встановлених судом обставин суд не вбачає в діях відповідача ухилення від участі у вихованні доньки і не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 04.04.2014 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав і задоволення зазначеної позовної вимоги. Разом з тим суд зазначає, що згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абзацу 3 ч.2 ст.179 СК України неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпоряджання ними відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 32 ЦК України передбачене наступне: 1. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Отже, на думку суду, враховуючи, що відповідач не використовує інших можливостей для утримання своєї неповнолітньої доньки [PERSON], в тому числі з незалежних від нього причин, бо вона відмовляється спілкуватися з відповідачем і брати від нього речі, які він для неї купує, а відповідач зобов'язаний її утримувати, позов в частині стягнення аліментів з відповідача на користь неповнолітньої доньки , яка досягла віку чотирнадцяти років, підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 та ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї та дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання і місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав і поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON], якій на момент прийняття рішення по справі виповнилося чотирнадцять років, була вислухана і висловила бажання і далі проживати разом з бабусею і категорично відмовилася проживати разом з відповідачем, тому зустрічний позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини , ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" статей 7, 160, 165, 171, 179, 180 СК України, ст.ст. 29, 31, 32 ЦК України,

Outcome: partial