Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір міни, зареєстрований на Мелітопольській міській біржі нерухомості «Смайл» 21.06.1995 за № 0079/0079 та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , посилаючись на те, що [PERSON] на підставі договору міни від 21.06.1995, виданого директором Мелітопольської міської біржі «Смайл» [PERSON] , зареєстрованого в Мелітопольському БТІ 23.06.1995, реєстраційний номер № 114, належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. В травні 2019 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Чудської О.О. з метою укладання договору купівлі-продажу квартири, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що було пред`явлено невідповідний документ, а саме: договір міни, зареєстрований на Мелітопольській міській біржі нерухомості 21.06.1995 за № 0079/0079, вимогам діючого законодавства не відповідає та відсутня державна реєстрація права власності. Оскільки договір міни сторонами було укладено у 1995 році, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На дату укладання договору міни товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України "Про товарні біржі". Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору міни сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, тому позивач вважає, що ним на законних підставах було набуте право власності на придбане майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, від її представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, від його представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, від її представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, від її представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, від її представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - представник органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Панасенко Н.О. в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просить прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа - представник Мелітопольської міської біржі нерухомості «Смайл» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.06.1995 року [PERSON] , [PERSON] , які діяли від свого імені та імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] уклали з [PERSON] , яка діяла від свого імені і з дозволу чоловіка [PERSON] договір міни належної їм квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). [PERSON] на теперішній час померла, але спадщину після її смерті прийняв відповідач у справі [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи. Згідно копії реєстраційного посвідчення, виданого Мелітопольським БТІ 23.06.1995, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору міни від 21.06.1995, № 0079/0079, та записано в реєстрову книгу № 5 за реєстровим № 114 (а.с.10). 24.01.2009 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище після укладення шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , що підтверджується копією засвідченого перекладу свідоцтва про укладення шлюбу. 10.05.2019 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Чудської О.О. з метою укладання договору купівлі-продажу квартири, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що було пред`явлено невідповідний документ, а саме: договір міни зареєстрований на Мелітопольській міській біржі нерухомості 21.06.1995 за № 0079/0079, не відповідає вимогам діючого законодавства та відсутня державна реєстрація права власності. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК передбачено, що правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК (в редакції 1963 року), які мають застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Відповідно до ст. 241, 242 ЦК (в редакції 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін. Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року членами біржі є прийняті до її складу вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на квартиру міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону суперечила чинній на той час ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору або для його укладення були наявні передбачені законом обмеження. Крім того, суд перевіряє, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно до ч. 1 ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Як зазначено в ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не заперечить суті зобов`язання. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладанні договору міни від 21.061995 року сторони керувались ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вони вважали, що договір міни укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. У відповідності до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. В укладеному договорі міни сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором міни нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, а саме: вони передали один одному предмети нерухомого майна. Факт виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється. Оскільки угода була зареєстрована на біржі, фактично виконана сторонами, інформації про наявність обтяження нерухомого майна з часу укладення угоди та до часу звернення з позовом до суду немає, суд дійшов висновку про необхідність захисту прав власників та задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved