Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком, зняття їх з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 травня 2005 року вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Однак, у вищезазначеному будинку є зареєстрованим [PERSON], який з 2004 року у ньому фактично не проживає. Оскільки відповідач з 2004 року в будинку по [ADDRESS] не проживає, добровільно з реєстрації не знімається, просить суд визнати його таким що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений, оскільки викликався через засоби масової інформації (газета "Новини Закарпаття" № 60 (4231) від 03 червня 2014 року. Представник третьої особи - Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 336 від 12 травня 2005 року [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.3). Із довідки Бедевлянської сільської ради № 972 від 19 червня 2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований по [ADDRESS], однак з 2004 року і по теперішній час по місцю реєстрації не проживає (а.с. 37). Із довідки Бедевлянської сільської ради № 973 від 19 червня 2014 року вбачається, що внаслідок зміни нумерації дворогосподарств, дворогосподарству [ADDRESS] присвоєно [ADDRESS] (а.с. 38). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що син позивача - відповідач [PERSON] не проживає по [ADDRESS] з 2004 року. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК). Враховуючи те, що відповідач [PERSON] в спірному будинку не проживає більше десяти років, суд вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України він втратив право користування будинком [ADDRESS]. Що ж стосується питання розподілу судових витрат по справі, то це питання суд вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 72, 150 ЖК України, ст.ст.319, 321, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved