Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, та відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, просив суд: визнати припиненою поруку [PERSON] за договором поруки від 18.09.2017 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.09.2007 р. між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір №480/П/99/2007-840. Згідно умов зазначеного кредитного договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 864 190,00 доларів США строком до 18.09.2037 р. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,49 % річних. Комісія за видачу кредиту складає 1,5 % від суми кредиту і сплачується одноразово на дату видачу/перерахування кредитних коштів. Щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 9338,54 доларів США. 18.09.2007 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки. 19.06.2009 р. між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №480/П/992007-840 від 18.09.2007 р., якою були внесені зміни в існуючі кредитні зобов'язання шляхом викладення кредитного договору у новій редакції. Позивач вважає, що порука припинилася з 30.03.2008 р. на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки додатковою угодою №1 було збільшено обсяг відповідальності позивача без її згоди. Також зазначає, що припинення поруки пов'язано із закінченням строку її чинності на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Та вимога до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням або з для, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту. В судовому засіданні, судом на обговорення було поставлено питання щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. За згодою сторін у справі, суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач надав до суду відзив, в якому зазначив, що позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки додатковою угодою №1 до кредитного договору №480/П/99/2007-840 від 18.09.2007 року не відбулося збільшення відповідальності, а натомість була зменшена, а саме: щомісячний мінімальний платіж було зменшено із 9338,54 доларів США на 5434,13 доларів США, всі інші обов'язкові умови договору, такі як відсоткова ставка, кінцевий термін повернення кредиту залишились без змін. Також відповідач зазначає, що виходячи з ч. 4 ст. 559 ЦК України, банк зобов'язаний пред'явити вимогу до поручителя починаючи з 18.09.2037 року і протягом наступних шести місяців. Проте банк скористався своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив термін повернення кредиту - 08.11.2012 року, шляхом направлення у листопаді 2012 р. вимог основному боржнику та поручителю про дострокове погашення зобов'язань, та в шестимісячний строк звернувся із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Третя особа [PERSON] про розгляд справи повідомлявся належним чином, своїх пояснень щодо позову до суду не надав. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. 18.09.2007 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №480/П/99/2007-840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 864 190,00 доларів США зі сплатою 12,49 % річних за користування кредитом зі строком повернення до 18.09.2037 р. У забезпечення виконання зобов'язань позичальником [PERSON] за кредитним договором №480/П/99/2007-840, 18.09.2007 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідно до п. 1.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. 19.06.2009 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №480/П/99/2007-840 від 18.09.2007 р., якою було зменшено щомісячний мінімальний платіж із 9338,54 доларів США на 5434,13 доларів США, всі інші обов'язкові умови договору, такі як відсоткова ставка, кінцевий термін повернення кредиту залишились без змін. Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 13.09.2017 р. по справі № 6-1539цс17. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, укладанням додаткової угоди №1 до кредитного договору №480/П/99/2007-840 від 18.09.2007 р. не було збільшено зобов'язань за кредитним договором, а тому доводи позивача щодо припинення поруки у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя є необґрунтованими та безпідставними. 01.11.2012 р. ПАТ «КБ «Надра» направило поручителю [PERSON] досудову вимогу про виконання зобов'язання поручителя, в якій пропонувало останній протягом семи банківських днів з дати надіслання банком цього повідомлення погасити заборгованість в повному обсязі. Оскільки основним боржником та поручителем не була погашена заборгованість за кредитним договором, банк 29.11.2012 р. звернувся до суду з позов про стягнення заборгованості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 18.09.2037 р., сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з п.п. 3.3.2., 3.3.3. п. 3.3. кредитного договору, позичальник вносить черговий мінімальний платіж у розмірі 9338,54 доларів США щомісячно до 18-го числа поточного місяця. Як вбачається з п.п. 2.3.1., 2.3.2. п. 2.3. додаткової угоди №1, позичальник вносить черговий мінімальний платіж у розмірі 5434,13 доларів США щомісячно до 15-го числа поточного місяця. Відповідно до пункту 1.3. договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 15 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 29.06.2016 р. у справі за № 6-272 цс16. За таких обставин, банком не було пропущено строку пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки банк скористався своїм правом про дострокове повернення кредитних коштів надіславши вимогу, та після чого в період місяця листопада 2012 р. звернувся до суду з позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - [PERSON] про визнання поруки припиненою задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed