Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. про визнання договору іпотеки, укладеного 21 лютого 2014 між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та [PERSON], посвідчений 21 лютого 2014 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим номером 547. В обґрунтування позову посилається на те, що в іпотеку було передано майно банку за договором банківського вкладу, що не містить обов'язкових умов необхідних для даного виду правочину. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в задоволенні, заперечення подала у письмовому виді. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлялась в установленому законом порядку, направила письмові заперечення на позов. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 21.02.2014 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено Договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи [NUMBER]. Відповідно до п. 1.1 цього договору Банк відкриває Клієнту поточний рахунок [NUMBER] у національній та/чи іноземних валютах, а також здійснює його розрахунково-касове обслуговування. З метою забезпечення виконання зобов'язання за Договором банківського рахунку 21.02.2014 року Банк та [PERSON] уклали Договір іпотеки, що був посвідчений 21.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим № 547. Відповідно до умов договору Банк передав відповідачу в іпотеку квартиру, що складається з 9 жилих кімнат, житловою площею 387, 80 кв.м, загальною площею 692,60 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], та яка належать Банку на праві приватної власності на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 28.11.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою І.В. за реєстровим №2728. 21.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровими №№ 548 було накладено заборону відчуження даної квартири до виконання/припинення/розірвання договору іпотеки. На підставі постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЕНЕРГОБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12.06.2015 року прийнято рішення № 115 про початок процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» з 12.06.2015 року та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Ільчука Олександра Павловича строком на 1 рік з 12.06.2015 року по 11.06.2016 року включно. Частиною 1 ст. 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 зазначеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. Одним із головних завдань уповноваженої особи Фонду є збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку. Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду з дня свого призначення приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,^ а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 18 Закону України «Про іпотеку» визначає істотні умови, які має містити договір іпотеки. А саме, іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси па індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників додатків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або постання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні :ані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; постання на видачу заставної або її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Оспорюваний Договір іпотеки не містить істотної умови, визначеної п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», а саме умови щодо змісту та розміру основного зобов'язання, строк і порядок його виконання. Окрім того, складові основного зобов'язання не містяться і у правочині, на який є посилання у Договорі іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь- якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 7 цього Закону якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. У розділі Договору іпотеки «Терміни та їх тлумачення» визначено, що основним зобов'язанням є зобов'язання Іпотекодавця (Банку) перед Іпотекодержателем ([PERSON].), що випливають із умов Договору депозиту, а саме: повернути Іпотекодержателю грошові кошти в розмірі і на умовах, зазначених у Депозитному договорі; сплатити Іпотекодержателю нараховані за вкладом проценти у розмірі та на умовах, зазначених у Договорі депозиту; сплатити на користь Іпотекодержателя штрафні санкції у випадку неналежного виконання зобов'язань за Договором депозиту; відшкодувати Іпотекодержателю збитки в повному обсязі, під якими розуміються витрати, зроблені Іпотекодержаталем, втрата ним грошових коштів, а також неодержані ним доходи. У цьому ж розділі визначено, що під Договором депозиту розуміється Договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи № [NUMBER] від 21 лютого 2014 р. Зі всіма змінами і доповненнями до нього, в тому числі внесених додатковою угодою №1/756 від 21.02.2014, що укладено між Іпотекодержателем ([PERSON].) і Іпотекодавцем (Банком). Однак, відповідно до чинного законодавства договір банківського вкладу (депозит) та договір банківського рахунка - це два окремих правочини, правовідносини за якими регулюються різними правовими нормами. Так, ч. 1 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму вкладу, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Предметом Договору банківського рахунку від 21.02.2014 р. є відкриття Банком відповідачу поточного рахунку у національній та/або іноземних валютах, а також здійснення його розрахунково-касового обслуговування. Тобто у цьому випадку Банк виконує функцію лише посередника у безготівкових розрахунках та обслуговує готівковий грошовий обіг, тобто здійснює комісійно-посередницьку діяльність. Також, Договір банківського рахунку не містить тих зобов'язань Банку, що перелічені у Договорі іпотеки. А саме розмір зобов'язання у чітко встановленій сумі грошових коштів та порядок виконання зобов'язання у Договорі банківського рахунку від 21.02.2014 р. відсутні. Відсутній у зазначеному договорі також і строк виконання зобов'язання. Частиною 1 ст. 251 Цивільного кодексу України, (надалі - ЦК України), визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Пунктом 8.3 Договору банківського рахунку визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами (дата Договору) і діє до виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором у повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Пунктом 9.3. Договору іпотеки визначено, що договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання Іпотекодавцем Основного зобов'язання за Договором депозиту. Таким чином, і Договір банківського рахунку, і Договір іпотеки не містять у собі ані строків виконання основного зобов'язання, визначених роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, як того потребує чинне законодавство, ані строків дії зазначених договорів, на які б можна було б посилатися як на строк виконання основного зобов'язання. Отже, враховуючи, що оспорюваний Договір іпотеки не містить істотні умови, встановлені п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», то відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону наявні підстави для визнання цього договору недійсним. За викладених обставин вимоги позивача є обгрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved