Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON]. Після народження сина спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, подружжя проживає окремо. З березня 2009 року відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не проявляє зацікавленості життям сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Така поведінка відповідача має триваючий характер, що свідчить про свідоме та спрямоване ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того позивач зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.11.2009 року [PERSON] зобов'язано сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 16.10.2009 року. Відповідач добровільно рішення суду не виконує, кошти на утримання дитини не виплачує, станом на 01.07.2016 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 45223,2 грн. В зв'язку з зазначеним позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], а також стягнути з відповідача заборгованість по аліментам та пеню за прострочення сплати аліментів. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представники в судовому засіданні проти позову заперечували, з підстав зазначених у наданих суду письмових запереченнях. Представник третьої особи в судовому засідання зазначив про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] та надав суду відповідний висновок органну опіки і піклування. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до висновку виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 19.01.2018 року встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та зазначено про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] Відповідно до показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], а також письмових доказів, долучених до матеріалів справи, [PERSON] у вихованні свого сина участі не приймає [PERSON] Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Беручи до уваги ті обставини, що [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні [PERSON], не цікавиться його здоров'ям, фізичним, моральним розвитком та матеріальним становищем, суд вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] Доводи відповідача та його представників щодо перешкоджання позивачем у побаченнях з дитиною не були підтверджені належними та допустими доказами. При цьому суд також вважає безпідставними посилання представника відповідача на наявність рішення органу опіки і піклування про визначення способу участі у вихованні дитини як на доказ того, що батько цікавиться дитиною і бажає прийняти участь у її вихованні. Оскільки за пояснення позивача, які не були спростовані відповідачем, відповідач на виконання цього рішення лише раз виявив бажання побачити сина. При цьому [PERSON], для якого біологічний батько є сторонньою особою, налякався і не захотів спілкуватись з відповідачем. За наведених обставин бажання приймати участь у вихованні сина не є переконливим. Отже, вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими. Відповідно до матеріалів справи Дніпровським районним судом м. Херсона 19.11.2009 року ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 доходу, щомісячно. На виконання цього рішення видано виконавчий лист №2-4197. Згідно довідки-розрахунку Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить станом на 01.07.2016 року 45223,20 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем. Враховуючи викладене, суд вважає, що належними та допустимими доказами доведено те, що у відповідача рахується заборгованість по сплаті аліментів в сумі 45223,20 грн., яку необхідно стягнути на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно зі статтею 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Загальна сума неустойки (пені) становить 3121,07 грн., які й підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved