Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 55161,89 грн., яка складається з 14852,57 грн. заборгованості за кредитом; 37206,37 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 2602,95 грн. штрафу (процентна складова), мотивуючи позовні вимоги порушенням з боку відповідача зобов`язань з повернення кредиту. Позивач просить стягнути заборгованість, а також понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.09.2016 року по цивільній справі № 227/3049/16-ц позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 55161,89 грн, судовий збір у розмірі 1378,00 грн, та суму за оголошення в газеті 315,00 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.12.2019 року заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.09.2016 року у справі № 227/3049/16-ц - скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 08 січня 2020 року відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що дійсно 03.03.2006 року вона заповнила та підписала заяву, надавши свої персональні дані, з метою користування банківськими послугами позивача з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, в момент підпису заяви вона не ознайомилась з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «тарифами Банку», та ніякого договору з банком не укладала. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме з вищезазначеними документами її ознайомлено, підписуючи анкету-заяву, у матеріалах справи немає, як і не має доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови, Тарифи та Правила вона розуміла, підписуючи заяву, та саме ці Умови, Тарифи та Правила доведено до її відома та вони діяли на момент підписання заяви. В момент заповнення анкети її ніхто з вищезазначеними документами не ознайомлював, також вона не змогла прочитати інформацію, яка містилась перед її підписом у зв`язку з тим, що текст викладений дуже дрібним шрифтом та майже не читабельний, через що вона навіть не звернула на нього увагу. Також в її заяві від 03.03.2006 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, саме такі обставини встановлено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. ПАТ КБ «Приватбанк» надав їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 36% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, в період 28.03.2006 року по 11.12.2012 року позивач застосував відсоткову ставку в розмірі 36% на рік, з 01.01.2013 року відсоткова ставка позивачем була знижена до 30% на рік, з 30.08.2014 року позивач в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 34.80% на рік, а з 01.04.2015 року збільшує відсоткову ставку за кредитом до 43,20% на рік. Про збільшення відсоткової ставки позивач її не повідомляв, про її збільшення вона дізналась тільки після ознайомлення з матеріалами справи, а саме 22.11.2019 року. Отже, ПАТ КБ «Приватбанк не врахував, що рішення про підвищення процентної ставки було прийнято після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року №661 та незаконно в односторонньому порядку збільшив процентну ставку. Щодо застосування позовної давності позивач зазначила, що строк дії картки складав згідно анкети-заяви 24 місяці, тобто до березня 2008 року. Автоматичне неодноразове перевидання картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже продовження дії картки для настання терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Своїм правом на позов ПАТ КБ «Приватбанк» скористався тільки у липні 2016 року - після спливу строку позовної давності. Також зазначила, що після закінчення строку дії картки у березні 2008 року, позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитом після березня 2008 року. Таким чином, вбачається неправомірність та безпідставність вимог позивача щодо стягнення відсотків за весь час користування кредитними коштами. Окрім того, зазначила, що вимоги позивача щодо стягнення з неї штрафів є безпідставними та незаконними, оскільки відповідно до ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У зв`язку з викладеним, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. (а.с. 106-112). 12 березня 2020 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.03.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою, підписом підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами, Правилами та Тарифами банку та зазначені документи складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Укладення договору здійснюється за принципами укладення між банком та клієнтом договору приєднання. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 13 років, позичальник в банк не зверталась за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок і повністю з ними погодилась, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. З анкети-заяви вбачається, що відповідач висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами, Правилами та Тарифами банку. Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,00% на місяць (36% на рік), Тобто, сторонами при укладенні договору були погоджені усі істотні умови. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач користувалася грошима, частково сплачувала заборгованість за договором, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Сторони за договором передбачили, що у разі порушення позичальником терміну платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню більше ніж на 30 днів банком нараховується штраф за формулою "500" + "5" % від заборгованості за кредитом. Щодо зміни відсоткової ставки зазначає наступне, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту у розмірі 3,00% в місяць або 36,00% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказом банку. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по вже наявному боргу. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та Відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами (витяг з архіву SMS повідомлень додається). Зокрема, згідно п. 5.3 кредитного договору, Банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. При підключенні Держателя до системи INTERNET-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні Клієнта до комплексу Mobile - banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. Таким чином, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. На сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, більше того, вже після підвищення процентної ставки відповідач активно користувалась карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Стосовно строку дії договору та кредитної картки, зазначив, що картка може бути видана при зверненні клієнта до банку, якщо термін її дії сплив або її загублено, та якщо клас картки було підвищено у зв`язку з певними обставинами. Відповідач зверталась до банку з заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії. Відповідач здійснювала погашення заборгованості вже на перевипущену карту. Оскільки перевипуск карти не є укладенням нового кредитного договору, в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не було необхідності, що не суперечить чинному законодавству України. Згідно з умовами договору, банком передано відповідачу кредитну картку зі строком дії до 31.03.2016 року, з встановленим кредитним лімітом на платіжну картку, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів обумовлених в Заяві, Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах строки. Згідно з умовами кредитного договору б/н, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Отже, датою 31.03.2016 року (останній день строку дії картки) визначено кінцеву дату для здійснення Позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та відсутності простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань в цілому. Щодо строків позовної давності зазначає наступне: відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки зазначено на лицьовій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 03.2016 року. (довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти). Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 19.07.2016 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Також, зауважив, що згідно виписки по рахунку, відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, не має прийматися судом. Одночасно, ст. 526 ЦК України наголошує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на теперішній час відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. (а.с.133-149) 09.04.2020 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що умови повинні містити підпис споживача, тому їх не можна з достовірністю розцінювати як частину договору банківського обслуговування, який укладений шляхом підписання заяви. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (позивача), яка може вносити відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування (даної позиції дотримується ВСУ в постановах від 25.09.2019 року у справі № 227/1023/16-ц, від 02.10.2019 року у справі №322/1220/16, Велика Палата ВСУ в постанові від 03.07.2019 року №342/180/17). З урахуванням наведеного, витяги з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, в тому числі розміщені на сайті, відповідачем не визнаються та не містять її підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 03.03.2006 року, шляхом підписання відповідної заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді права та обов`язки сторін за договором інші, ніж передбачені анкетою-заявою. Про збільшення процентної ставки позивач її не повідомляв, про її збільшення в односторонньому порядку дізналась тільки після ознайомлення з матеріалами справи 22.11.2019р. Посилання позивача про ознайомлення відповідача з Правилами, Умовами та Тарифами банку є недоречними та не підтверджуються жодними доказами. Окрім того, вбачається неправомірність та безпідставність вимог позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом у іншому розмірі, адже вона не отримувала від позивача письмового повідомлення про збільшення процентної ставки та не надавала згоду на збільшення відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору № б/н від 03.03.2006р. відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згоду на будь-яку пролонгацію відповідач не надавала та не підписувала. Окрім того, не підписувала договорів на будь-які кредитні лінії. Довідка банку сформована особисто позивачем, тому не може братися до уваги як доказ та її належним чином не засвідчено. Строк дії картки становив 24 місяця. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду у липні 2016 року після спливу строку позовної давності. Також зазначила, що право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припиняється після спливу строку дії картки чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Зважаючи на суттєві докази необґрунтованості вимог позивача, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник відповідача надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на запереченнях наполягав, позов не визнав. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 03.03.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з [PERSON] договір № б/н від 03.03.2006 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з анкети-заяви відповідача від 03.03.2006 року, підписаної обома сторонами кредитного договору, в ній узгоджено, що Банк надає [PERSON] кредитну карту «Універсальна» з кредитним лімітом в 2000,00 грн зі сплатою 3,00% на місяць з розрахунку 360 днів у році, зі строком дії карти 24 місяці. Також обумовлено, що термін дії кредитного ліміту спливає зі строком дії Кредитної карти. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Умови кредитування розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в доданих банком до позовної заяви документах розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03.03.2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.07.2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Умови кредитування у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише тоді, коли умови чітко визначені у підписаній анкеті-заяві, це - може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17. Проте, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що їй більше не перевипускалась картка строком дії до 03.2016 року і вона ніяких карток більше не отримувала, оскільки це спростовується розрахунком заборгованості (а.с. 5-10), випискою по рахунку [PERSON] за період з 28.03.2006 року по 29.02.2020 року (том 2 а.с. 10-22), з якого вбачаються активні дії відповідача щодо користування кредитними коштами включно по серпень 2014 року (том 2 а.с.16), довідкою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 04.03.2020 року про отримання карток (а.с. 36), та поясненнями позивача у відповіді на відзив. Таким чином, хоча в анкеті-заяві від 03.03.2006 року і обумовлено, що кредит у розмірі 2000,00 грн надано на строк дії картки, а саме на 24 місяці та відповідач твердить, що не зверталась до банку із заявою про отримання нової картки, а отже не отримувала її, тому строк дії договору не продовжувався, проте суд дійшов висновку, що відповідач вчиняла фактичні дії, що сприяли набуттю та зміні її цивільних прав та обов`язків. А тому суд вважає, що сума заборгованості за тілом кредиту становить згідно наданих банком документів - 14852,57 грн. Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне: Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Таким чином, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Так, картка, видана відповідачеві, діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 29 липня 2016 року, термін погашення основного зобов`язання, який співпадає зі строком дії картки, є 31.03.2016 року. Відтак суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, то суд виходить з наступного: З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що проценти на поточну та прострочену заборгованості нараховано за період з 28.03.2006 року по 31.12.2012 року у розмірі 36%, що зазначено в анкеті-заяві, з 01.01.2013 року по 30.08.2014 року застосовано ставку 30% річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 застосовано ставку 34,80% річних, з 01.04.2015 року по 30.06.2016 року застосовано ставку 43,20% річних, що більше від обумовленої договором процентної ставки. Згідно частини першої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо належного повідомлення боржника про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що банк надсилав повідомлення позичальнику про збільшення відсоткової ставки з дотриманням процедури направлення такого сповіщення, тому твердження про настання змін відсоткової ставки у кредитному договорі, що підлягають виконанню сторонами, є безпідставними. А зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнято до уваги як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами встановлено обов`язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять. Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Що стосується ж зменшення процентної ставки банком за власною ініціативою, то суд вважає, що вимогами ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України заборонено саме збільшення кредитором встановленого договором розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку. Щодо зменшення, то такої заборони дана норма не містить. А тому суд вважає за можливе враховувати зменшену банком процентну ставку у розмірі 30,00 %, щодо збільшення якої банк боржника належним чином не повідомив. Крім того, статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно із анкетою-заявою, кредит надавався відповідачу під 3 % на місяць (36,00 % річних) з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки по березень 2016 року, тобто 31 березня 2016 року. Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору, тобто за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року, суд вважає неправомірним, оскільки вони нараховані після спливу визначеного договором строку кредитування. Звертаючись до суду з вказаним позовом, банк зазначив про те, що оскільки зобов`язання належним чином не виконано до цього часу, то банк просить стягнути на його користь з відповідача 37206,37 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом, проте суд не погоджується з наведеним розрахунком нарахованих процентів. Станом на 30 серпня 2014 року (останній день до неправомірного підвищення процентної ставки по кредиту з 30,00% до 34,80%) заборгованість по відсотках, нарахованих на поточну заборгованість, становить 25,00 грн, на прострочену - 0,00 грн. Виходячи з процентної ставки користування кредитом, добровільно зменшеної банком до 30,00 % річних, що не суперечить вимогам Закону, та кількості днів за період з 01 вересня 2014 року (дати першого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 31 березня 2016 року (дати закінчення терміну дії кредитної картки), який складає 577 днів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 7166,61 грн. з наступного розрахунку: 14852,57 грн.(поточна заборгованість за кредитом) х 30,00 % : 360 днів (передбачених анкетою-заявою) х 577 днів = 7141,61 грн; 0,00 грн. (прострочена заборгованість за кредитом) х 36,00 % : 360 днів (передбачених анкетою-заявою) х 577 днів = 0,00 грн; 7141,61 грн + 0,00 грн. = 7141,61 грн., та разом із заборгованістю за процентами станом на 30 серпня 2014 року (накопичувальним підсумком) у сумі 25,00 грн. стягненню підлягає 7166,61 грн. (7141,61 грн + 25,00 грн). Що стосується процентів, нарахованих після закінчення дії кредитної картки, то ця сума процентів як частина позовних вимог задоволенню не підлягає. Відповідач заявила клопотання про застосування строку позовної давності. По відношенню до щомісячних платежів застосування позовної давності починається після несплати чергового платежу. Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж [PERSON] здійснила 12 серпня 2014 року (том 1, а.с. 9, том 2 а.с.16) на суму 1115,50 гривень. Суми погашення після цієї дати, які відображені у розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.03.2006 року, відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] , здійснювалися шляхом списання коштів банком. Таким чином, суд вважає, що позов у частині стягнення процентів за кредитом також заявлено в межах строку позовної давності. Отже, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка становить 7166,61 грн. Позовні вимоги щодо стягнення штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 2602,95 грн. задоволенню взагалі не підлягають, оскільки дані умови не передбачені договором. Крім того, згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Харцизьк Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України. (а.с.56) Це також враховується судом під час вирішення питання в частині заявлених вимог щодо сплати штрафних санкцій. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки відповідач належним чином не виконала зобов`язання за договором від 03.03.2006 року, укладеним з позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка включає в себе: 14852,57 гривень заборгованості за кредитом, 7166,61 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, що в сумі складає 22019,18 гривень. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 550,06 грн, а також пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути на користь позивача витрати на публікацію оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» про виклик до суду у розмірі 125,74 грн. На підставі ст.ст.526,530,549,611,615,629,1048,1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial