Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності на 1/9 квартири [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Позовні вимоги вмотивовані тим, що він проживає та є власником 1/3 вказаної квартири з моменту придбання даної квартири його батьками. Після смерті батька він та його мати [PERSON] оформили свої спадкові права на його частку в цій квартирі, по 1/9 кожен, ще 1/9 належить іншому спадкоємцю [PERSON] , який за життя склав заповіт, яким заповідав все своє майно, в тому числі і частку у спірній квартирі [PERSON] , яка не проживає та ніколи не проживала у цій квартирі, не сплачувала комунальні послуги.ю і яка спадщину не приймала.. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Третя особа [PERSON] також подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Третя особа Броварська міська рада Київської області направила до суду пояснення, просила суд ухвалити рішення на власний розсуд згідно чинного законодавства. Відповідач [PERSON] направила до суду заяву, в якій зазначила, що свої спадкові права на 1/9 частку квартири [ADDRESS] вона не оформляла, не претендує на свою частку у квартирі; позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Також просила розглянути справу у її відсутності. З наданих доказів встановлено: Згідно договору купівлі-продажу квартири 27.07.1999 р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частинах квартиру за адресою: [ADDRESS] . Із свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2002р. [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по 1/9 частці у спірній квартирі. На іншу 1/9 частку даної квартири свідоцтво про право на спадщину за законом ще не видане. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть [PERSON] помер [INFO] . Згідно рішення Броварського міського суду Київської області від 27.01.2001р. встановлено, що [PERSON] , який був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 1999 року, втратив право користування вказаною квартирою. З листа Броварської мської державної нотаріальної контори Київської області від 19.02.2019р. вбачається, що 10.05.2002р. нотаріальною конторою відкрито спадкову справу до майна померлого [PERSON] , спадщину після нього прийняли: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На ім?я [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки майна, а саме квартири [ADDRESS] ( по 1/3 кожному). На ім?я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно листа КП БМР "Броварське бюро технічної інвентаризації" повідомляє, що станом на 31.12.2012р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на 1/9 частку, за [PERSON] на 1/3 частку та за [PERSON] на 1/3 частку. З листа Канівської державної нотаріальної контори від 10.04.2019р. встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/9 частку квартири, що належала його діду [PERSON] , з тих підстав, що за життя [PERSON] склав заповіт не на його ім?я та не на ім?я його батька. Як стверджує позивач, заповіт було складено на ім?я [PERSON] , відповідач даний факт не заперечує. Згідно ст.328 ЦК України - Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014р. № 5 при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). При встановлених у судовому засіданні конкретних обставинах встановлено, що з 1999 року позивач проживає у вказаній квартирі, власниками якої у рівних частках були він та його Батьки [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батька, його батька 1/9 частку його частини квартири успадкував дід позивача [PERSON] , який після смерті заповів належну йому частку [PERSON] [PERSON] , якій було заповідано 1/9 частку [PERSON] , спадщину не прийняла у встановлений законом строк і порядку. До даного часу відповідач не оформила своїх спадкових прав на належну їй частку квартири, не проживає в даній квартирі, не зареєстрована в ній, не користується квартирою та не сплачує за неї комунальні послуги, спадщину не прийняла. Натомість позивач проживає у вказаній квартирі з законних підстав, безперервно, протягом тривалого часу, набагато більше 10 років, відкрито володіє всією квартирою, а не лише належною йому на праві власності її часткою, добросовісно здійснює всі обов`язки по утриманню квартири, і його право на квартиру, і в отому числі на спірну 1/9 частку, відповідач та інші особи не оспорюють. Таким чином, позивач має право вимагати визнання за ним права власності за набувальною давністю в порядку, передбаченому статтею 344 ЦК України на 1/ 9 часку даної квартири. Позивачем обрано саме такий спосіб захисту своїх прав, як визнання за нею права власності на вказану частку майна за набувальною давністю. Враховуючи, що саме позивачу належить право вибору способу захисту, то суд погоджується з позивачем у тому, що право власності за ним на дане нерухоме майно може бути визнано в порядку набувальної давності, а не в порядку доведення своїх спадкових прав щодо вказаного майна як спадкового. Таким чином позов обґрунтований, та підлягає задоволенню.

Outcome: approved