Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач звернулась в суд з вищезазначеним позовом, зазначивши, що в період з серпня 1975 року по 28.02.2014 року вона перебувала у трудових відносинах з ГРЕ № 37, яка є структурним підрозділом КП Кіровгеологія. Згідно наказу № 6-к від 24.02.2014 року, виданого керівництвом КП «Кіровгеологія» була звільнена з посади за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. 31.03.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда винесено на її користь заочне рішення про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, рішення набрало законної сили 11.04.2014 року. 23.05.2014 року відділом Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 43439735 для виконання рішення суду. 04.12.2014 року прийнята постанова про повернення виконавчого документа відділом ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві та відправлено стягувачу згідно штемпелю на конверті 06.04.2015 року. Так як КП «Кіровгеологія» до цього часу не розрахувалося з нею по заборгованості заробітної плати вона змушена звернутися в суд для подальшого захисту своїх прав. На кінець її роботи в структурному підрозділі Казенного підприємства «Кіровгеологія» (Геологорозвідувальної експедиції № 37) середня заробітна плата склала 1790,02 грн. Час затримки виплат з 02.11.2015 року до цього часу (02.11.2016 року) склав 12 місяців, таким чином на теперішній час відповідач має сплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 02.11.2015 року по 02.11.2016 року включно, що загалом становить 21\~480, 24 грн. ( 1790,02 грн. х 12 міс.). Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 21\~480, 24 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, погодившись із сумою розрахунку в розмірі 21\~064, 78 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, але надав суду розрахунок середнього заробітку позивачки, згідно якого сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 21\~064, 78 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. З наданої до суду трудової книжки вбачається, що згідно наказу № 6-к від 24.02.2014 року, виданого КП «Кіровгеологія», [PERSON] була звільнена за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України, на даний час у трудових відносинах з відповідачем не перебуває. Згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.03.2014 року, яке набрало законної сили 11.04.2014 року стягнуто з відповідача на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 22 833,91 грн. У відповідності до постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2014 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 43439735 з виконання рішення суду на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 28.04.2014 року. Згідно постанови від 04.12.2014 року державного виконавця Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві повернуто виконавчий документ на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до п.п. 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.12.1999, № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Судом встановлено, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, відповідачем 02.11.2016 року виплачено на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату, тому суд вважає, що відповідач не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2015 року по 02.11.2016 року. Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Згідно довідки ГРЕ № 37 від 05.05.2015 року № 2/261 середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 1790,02 грн. (а.с. 3) Таким чином, відповідач має сплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 02.11.2015 року по 02.11.2016 року у розмірі 21\~064, 78 грн., згідно розрахунку, наданого представником відповідача в судовому засіданні. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а саме - про стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 21\~064, 78 грн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з Казенного підприємства Кіровгеологія судовий збір на користь держави у розмірі 1\~600, 00 грн.

Outcome: approved