Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання кредитної лінії №31-1N8/03-2004И від 26.03.2004 року та додаткова угода №3 від 29.08.2007 року, на підставі яких [PERSON] отримав кредит в розмірі 65351,54 дол. США та зобов`язався повернути кредит щомісячно частками не пізніше 26.03.2014 року. В забезпечення належного виконання своїх кредитних зобов`язань, [PERSON] передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , про що між сторонами 12.04.2004 року був підписаний та нотаріально посвідчений договір іпотеки № №31-1N8/03-2004И за реєстр. №1552. [INFO] [PERSON] помер. Як зазначає позивач, боржник належним чином не виконував свої зобов`язання за Договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. 19.06.2008 року банк звернувся з претензіями кредитора до Васильківської районної державної нотаріальної контори. Спадкоємцями першої черги за законом є мати померлого - [PERSON] , батько - [PERSON] , дружина - [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості на користь АТ «УкрСиббанк», яка виникла внаслідок невиконання умов договору про надання кредиту №31-1N8/03-2004И від 26.03.2004 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 26, загальною площею 59,20 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та прийнята у спадщину [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути судові витрати у розмірі 10425, 34 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500, 00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.07.2020 року задоволено заяву позивача про витребування доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Відповідачка [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 26.03.2004 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання кредитної лінії №31-1N8/03-2004И, згідно якого Банк надав останньому кредит в формі кредитної у сумі 54000,00 доларів США, зі сплатою 10,00 % річних, на строк до 26.03.2014 року. 20.04.2004 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки відповідно до якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме квартиру чотирикімнатну квартиру, загальною площею 59,20 кв.м., житловою площею 40,50 кв.м. Договором визначено, що іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавцям, в тому числі зобов`язання по поверненню у повному обсязі отриманих в порядку та на умовах відповідно до Договору про надання споживчого кредиту №31-1N8/03-2004И в іноземній валюті в сумі 54000 доларів США, в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту до 26.03.2014 року, по сплаті процентів та комісій. 20.04.2004 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №31-1N8/03-2004И від 26.03.2004 року. 29.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 3 до Договору №31-1N8/03-2004И від 26.03.2004 року. 29.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору іпотеки №31-1N8/03-2004И від 20.04.2004 року. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 19.06.2008 року банк звернувся з Претензією до спадкоємців боржника кредитора до Васильківської районної державної нотаріальної контори. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого та нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положення ст. 1296 ЦК України передбачають, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом було встановлено, що до першої черги права на спадкування після смерті [PERSON] входять мати померлого - [PERSON] , батько - [PERSON] , дружина - [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . Згідно матеріалів спадкової справи №1681, заведеної П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою спадкоємцями [PERSON] є його мати [PERSON] , батько - [PERSON] , дружина - [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до п. 5.1. Іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, що зазначений в п. 1.3. цього договору, яке виникає у Іпотекодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим договором, в тому числі, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору. Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Згідно Інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 206194180 від 06.04.2020 та №206193387 від 06.04.2020 вбачається, що право власності на предмет іпотеки не зареєстроване за спадкоємцями. В силу ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від його виконання не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку». Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Право Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлене Конституцією України та ст.35 Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч. 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно п. 1.1 договору іпотеки, вартість предмету іпотеки становить 36960 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладання договору складає 196956, 14 грн., що не перевищує вартість предмету іпотеки. У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, за змістом ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку", яка кореспондує ст.589 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз`яснено в п.п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, що допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином, приймаючи до уваги, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам договору іпотеки, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині, із зверненням стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS] , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності у відповідності з вимогами ЗУ «Про виконавче провадження». Таким чином позовні вимоги банка заявлені обґрунтовано та знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню в цій частині. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. На підтвердження витрат понесених позивачем на правничу допомогу не було надано детального опису робіт, виконаних адвокатом, необхідних для надання правової допомоги та підтвердження оплати витрат на правничу допомогу. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що підстав для стягнення витрат на правничу допомогу немає, а тому у задоволенні даних вимог повинно бути відмовлено. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з відповідачки [PERSON] у розмірі 2085, 06 грн., з відповідача [PERSON] у розмірі 2085, 06 грн., з відповідачки [PERSON] як законного представника неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 6255, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial