Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення, посилаючись на те, що житлова будівля за адресою м. Черкаси, [ADDRESS] перебуває на балансі у позивача та використовується як гуртожиток для проживання військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей. На підставі ордеру від 05. 03. 2007 року виданого на ім'я відповідача [PERSON], йому було надано право на зайняття [ADDRESS]. Разом з відповідачем в дану кімнату було прописано його дружину відповідача [PERSON] та в подальшому їх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] на даний час не має відношення до Збройних сил України, що підтверджується актом перевірки за адресою м. Черкаси, [ADDRESS] від 23. 02. 2015 року Військової служби правопорядку. Незаконне поживання відповідачами у кімнаті гуртожитку КЕВ м. Біла Церква не дозволяє забезпечити житловою площею інших осіб ЗС України, які потребують поліпшення житлових умов, у зв'язку з цим виникла потреба у зверненні з даним позовом до суду. Просить суд, виселити відповідачів з житлового приміщення за адресою [ADDRESS] в м. Черкаси. та стягнути судові втрати. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити в повному обсязі, справу розглянути в його відсутність. Представник відповідачів, просила справу розглянути в її відсутність, проти позову заперечувала та в задоволенні позову просила суд відмовити, посилаючись на те, що за клопотанням звільненого в запас військовослужбовця, відповідача [PERSON] його сину [PERSON], МОУ було надано кімнату [ADDRESS] в м. Черкаси. 01 березня 2007 року між КЕВ м. Черкаси та [PERSON], як членом сім'ї військовослужбовця [PERSON], було укладено Договір найму № 44 житлового приміщення [ADDRESS] Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив справу розглянути в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Житловий будинок [ADDRESS] в м. Черкаси перебуває на балансі Квартирно- експлуатаційного відділу м. Біла Церква та використовується як гуртожиток для проживання військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, що підтверджується балансовою довідкою №233 від 03 лютого 2015 року за підписом начальника КЕВ м.Біла Церква Соловіченко В.О. Відповідно до довідки про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, КЕВ м. Біла Церква є державною Міністерства оброни України, фінансується з державного бюджету по кошторису Міністерства оброни України по загальному та спеціальному фондах. Все майно КЕВ м. Біла Церква є загальнодержавною власністю та надано йому на праві оперативного управління. Відповідно до послужного списку, відповідача [PERSON], 10.01.1995 року на підставі Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» було призначено, суддею військового суду Черкаського гарнізону. 31. 07. 2007 року відповідач [PERSON] був звільнений з військової служби у запас в зв'язку з реформуванням збройних сил України. Згідно списку загальної черги військовослужбовців Черкаського гарнізону, які перебувають на квартирному обліку станом на 2015 рік за № 254 майор юстиції [PERSON] перебуває на обліку з 19. 12. 2004 року. Згідно відмітки про реєстрацію місця проживання в паспорті та довідки КЕВ м. Біла Церква з місця проживання про реєстрацію та склад сім'ї за № 193 від 05. 11. 2015 року [PERSON] постійно проживає та зареєстрований в [ADDRESS] складом сім'ї : [PERSON], [INFO]; [PERSON],[INFO]; [PERSON],[INFO]; [PERSON] [INFO]; [PERSON], 2011р.н.; [PERSON], 2015 р.н. Отже, відповідачі являються членами сім'ї військовослужбовця [PERSON], який звільнений в у запас по реформі ЗС України, перебуває на квартирному обліку в Черкаського гарнізоні і проживає та зареєстрований в спірній кімнаті разом з ними. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вищевикладені обставини справи щодо проживання відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у житловому приміщенні [ADDRESS], визнаються сторонами та не підлягають доказуванню. Також сторонами не оспорюється, що відповідач [PERSON] отримав кімнату в гуртожитку на законних підставах, а саме : 01 березня 2007 року КЕВ м. Черкаси з [PERSON], як членом сім'ї військовослужбовця [PERSON], було укладено Договір найму № 44 житлового приміщення [ADDRESS] в м. Черкаси. 05 березня 2007 року він отримав відповідний ордер на право зайняття вищевказаної кімнати. Вирішуючи питання щодо виселення відповідачів з кімнати гуртожитку суд бере до уваги наступні вимоги законодавства. Частиною ч. 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. П.2.19. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом Міністра оборони України 06.10.2006 N 577 зазначено: «Особа, яка звільнена з військової служби в запас або у відставку і має вислугу менше ніж 20 років, підлягає виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім'ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Також підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім'ї без надання іншого службового житлового приміщення особа, звільнена з військової служби в запас або у відставку: через службову невідповідність;у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; за власним бажанням, у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у вигляді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади у разі, якщо особа не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у Збройних Силах України. Підлягають виселенню із службового житлового приміщення без надання іншого службового житлового приміщення колишні члени сім'ї військовослужбовця, які проживають при ньому після розірвання шлюбу. 2.20. Наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають у службовому житловому приміщенні, можуть бути виселені без надання іншого службового житлового приміщення також у разі, якщо вони систематично руйнують або пошкоджують службове житлове приміщення, або використовують його не за призначенням (у тому числі шляхом передачі в оренду іншим громадянам або організаціям), або створюють умови, які унеможливлюють проживання інших осіб в одній квартирі або будинку. 2.21. Особи, які самоправно зайняли службове житлове приміщення, виселяються за рішенням суду без надання їм іншого.» Згідно ст. 125 ЖК Української РСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності штату працівників. Статтею 132 ЖК Української РСР встановлено, що осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням ім іншого жилого приміщення. Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли І в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначив, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і підстави заселення у гуртожиток. Якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою, слід з'ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зіст. 132 ЖК без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в ст. 125 ЖК, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. За вказаних обставин суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що відповідачі проживають у [ADDRESS] без достатніх на це правових підстав, а саме те, що відповідач втратив зв'язок з МОУкраїни, отже наслідки, встановлені п.7.2 чи п.7.10 Інструкції, до даних правовідносин сторін застосовані бути не можуть. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на зазначене, відповідачі не можуть бути виселені без надання іншого житла із заявлених підстав, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також, відмовляючи у позові, суд виходить з того, що відповідачі не мають іншого житла, а їх виселення з кімнати у гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, порушить гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основних свобод та Конституцією України право на житло їх та неповнолітніх дітей. Так, відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989, ратифікованої постановою ВР України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Враховуючи ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", суд вважає, що є неприпустимим та не законним задовольняти позовні вимоги щодо виселення неповнолітніх відповідачів з спірного нерухомого майна, оскільки це призведе до порушення прав і охоронюваних законом інтересів дитини . Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed