Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати апіментів по судовому наказу Рівненського міського суду Рівненської області № 569/17135/19 від 1 жовтня 2019 року за період з 9 вересня 2019 року по 1 грудня 2020 року в розмірі 15104 грн.03 коп. В обґрунтовання позовних вимог покликається на те, що 15 червня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який в подальшому був розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2019 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 15 жовтня 2019 року Рівненським міським судом Рівненської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу). На примусовому виконанні в Овруцькому районному відділі ДВС ГТУЮ у Житомирській області перебуває виконавче провадження №60364816 з примусового виконання судового наказц. Відповідач свого обов`язку по сплаті аліментів на дитину належним чином не виконує, сплачує аліменти несвоєчасно та у неналежному розмірі. За період з 9 вересня 2019 року по грудень 2020 року із відповідача підлягає стягненню 15104 грн. 03 коп. пені за прострочення сплати аліментів по судовому наказу № 569/17135/19. Ухвалою від 9 квітня 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. 17 травня 2021 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та зазначає, що державний виконавець за період з жовтня 2019 року по листопад 2020 нараховував розмір аліментів, які підлягають до стягнення, виходячи не з його фактичного доходу, а з середньої зарплати для працівників даної місцевості. Оскільки в рішенні суду було вказано про стягнення ј заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, він виконував рішення, сплачуючи 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і з січня 2020 року по червень 2020 року мав переплату. Про те, що потрібно платити більше, не знав. Дізнавшись про заборгованість, він надіслав державному виконавцю довідку про свої доходи і тоді нарахування почалися з його фактичної заробітної плати. З грудня 2020 року по даний час він не має заборгованості і сплачує аліменти у розмірі, визначеному виконавцем. Якби виконавець одразу так нараховував би аліменти, то заборгованість була б відсутня. На момент подачі позову - 16 березня 2021 року у нього була відсутня заборгованість зі сплати аліментів, тому у позивача відсутня правова підстава пред`явлення позову. Заборгованості не існувало, оскільки 10 грудня 2020 року всю заборгованість у розмірі 16127 грн. 64 коп. було погашено. В його діях відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, оскільки така заборгованість виникла після здійснення виконавцем перерахунку розміру аліментів, виходячи із заробітної плати працівника даної місцевості, а розрахунок йому не було вручено. 18 травня 2021 року позивач надала суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач не оскаржував даний розрахунок в судовому порядку. Більше того, відповідач фактично визнав, що ним сплачувалися аліменти не в повному розмірі, у зав`язку з чим виникла заборгованість станом на 1 грудня 2020 року на загальну суму 16 127 грн. 64 коп. Ухвалою від 20 травня 2021 року суд задовольнив клопотання відповідача та витребував з Овруцького районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) копію матеріалів виконавчого провадження № 60364816. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. У відзиві просить розгляд справи проводити у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. 3 15 червня 2013 року сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2019 року у справі № 569/17130/19. Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 1 жовтня 2019 року Рівненським міським судом Рівненської області видано судовий наказ у справі № 569/17135/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 9 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. На примусовому виконанні в Овруцькому районному відділі ДВС ГТУЮ у Житомирській області перебуває виконавче провадження №60364816 з примусового виконання вказаного судового наказу. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Овруцького районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 25 лютого 2021 року № 4260 відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] за період з 9 вересня 2019 року по грудень 2020 року у сумі 16046,90 коп. 10 грудня 2020 року відповідач сплатив на користь позивача 16127,64 грн. боргу по аліментах, що підтверджується копією квитанції АТ КБ «Приватбанк» та не заперечується позивачем. Згідно з наданим позивачем розрахунком сума пені по несплачених аліментах становить 15104,03 грн. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. В разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з ч.1, 2 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За положеннями ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року у справі №362/4462/16-ц, відповідно до якого, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами Сімейного кодексу України. З розрахунку заборгованості по аліментах Овруцького районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) встановлено факт неналежного виконання [PERSON] аліментних зобов`язань за період з 9 вересня 2019 року по грудень 2020 року, оскільки відповідачем сплата аліментів за спірний період здійснювалась не у повному обсязі та з простроченням строків сплати. Обчислення заборгованості державним виконавцем було здійснено в порядку, передбаченому ст.195 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МІіністерства юстиції України від 02.04.2012р. за N° 512/5, відповідно до ч.2 якої стягнуті аліментні суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем в письмовій заяві рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження. Якщо у виконавця відсутні відомості, необхідні для перерахування стягнутих аліментних сум, виконавець письмово повідомляє стягувача про необхідність надання стягувачем відомостей про спосіб перерахування стягнутих аліментних сум та реквізитів рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання аліментних сум (за наявності). У разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження, на підставі ч. 3 розділу XVI Інструкції. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Таким чином, при стягненні аліментів та розрахунку заборгованості за ними, державний виконавець має виходити з суми фактичного заробітку (доходу) боржника незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном, а в разі, якщо він не працював на час виникнення заборгованості, її розмір визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. 20 грудня 2019 року боржник [PERSON] подав державному виконавцю декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи, де зазначив про відсутність офіційного працевлаштування. Відтак, розмір аліментів, які підлягали стягненню з відповідача, визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідач не оскаржував перерахунок заборгованості по сплаті аліментів після подачі довідки про його заробіток в судовому порядку, більше того відповідач фактично визнав, що ним сплачувалися аліменти не в повному розмірі, у зав`язку з чим виникла заборгованість станом на 1 грудня 2020 року на загальну суму 16 127 грн. 64 коп. Той факт, що відповідач не був своєчасно повідомлений про належну суму заборгованості, не свідчить про відсутність вини та не звільняє його від обов`язку сплати пені за прострочення сплати аліментів. Інших будь-яких належних і допустимих доказів на обґрунтування заперечень проти позовних вимог відповідач суду не надав. Відповідачем відсутність своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не доведено, оскільки жодні обставини, які б давали підстави вважати, що аліменти не сплачуються з поважних причин, дослідженими у справі доказами не встановлені. Враховуючи, що суд не встановив обставин, які б підтверджували відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, наявні правові підстави для стягнення з відповідача передбаченої ст.196 СК України пені за прострочення сплати аліментів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Суд встановив, що розрахунок пені за прострочення сплати аліментів позивачем здійснено за неналежною формулою розрахунку. Відтак, суд розраховує суму пені за наступною формулою: ?р=(А1 х 1 % х Q1)+(A2 х 1 % х Q2)+………(An х l% х Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, здійснений судом, становить 36245,91 грн. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Враховуючи те, що позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 9 вересня 2019 року по грудень 2020 року у сумі 15104,03 грн, заяв про збільшення розміру позовних вимог не подавала, та беручи до уваги, що суд не має право виходити за межі позовних вимог, вимоги про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі, який просить стягнути позивач. Також суд зауважує, що розмір пені, який просить стягнути позивач, не перевищує розмір заборгованості зі сплати аліментів. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір, від оплати якого позивач звільнена. На підставі наведеного та

Outcome: approved