Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 19.07.2008 року сторони перебували у шлюбі, 24.04.2015 року рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси шлюб розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON],[INFO], який проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. З метою всебічного розвитку, розширення світогляду, вивчення іноземних мов, спілкування з бабусею та відпочинку і оздоровлення, позивачка має намір здійснити поїздку з туристичною метою разом з сином до Італійської Республіки на період літніх канікул, де проживає її мати та бабуся неповнолітнього. Однак відповідач як батько дитини не надає нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі матері, на її письмові звернення з даного питання не реагує, чим діє в супереч інтересам дитини. Уточнившись з позовними вимогами позивачка просила суд надати дозвіл матері [PERSON],[INFO], ІПН [NUMBER] на виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON],[INFO], для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON],[INFO], ІПН [NUMBER] та надати дозвіл [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі території України громадянина України, неповнолітнього [PERSON],[INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] в період з 01.06.2016 року по 31.08.2016 року до Італійської Республіки. В судовому засіданні представник позивачки, адвокат Гриценко Л.О. позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задовольнити. Пояснила, що мати позивачки та бабуся дитини має можливість прийняти доньку з онуком погостювати та оздоровитись в Італійській Республіці. Обмежуючи сина у туристичній поїздці за кордон для спілкування з родичами відповідач діє всупереч інтересам дитини, оскільки дана поїздка буде сприяти культурному розвитку дитини та розширенню світогляду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Представник органу опіки і піклування Галаж М.О. в судовому засіданні позов підтримала, не заперечувала проти його задоволення вважала, що надання позивачці з дитиною дозволу на тимчасовий виїзді за кордон до Італійської Республіки в період з 01.06.2016р. до 30.08.2016р. з туристичною метою та спілкування з родичами відповідає інтересам дитини. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний в 24.04.2015 році, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], який після розірвання шлюбу проживає з позивачкою, що підтверджено довідкою про склад сім'ї від 08.12.2015 року № 5262. З метою всебічного розвитку, розширення світогляду, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов, спілкування з бабусею та відпочинку, позивачка має намір здійснити поїздку з туристичною метою разом з сином до Італійської Республіки на період літніх канікул. Однак відповідач як батько дитини не надає нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі матері, на її письмові звернення з даного питання не реагує, що підтверджено листами з поштовими повідомленнями про неотримання адресатом в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Суд вважає, що вимога позивачки про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього сина за межі України з туристичною метою ґрунтується на законі, відповідає інтересам дитини, направлена на виконання батьківського обов"язку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоров"я , фізичний , духовний та матеріальний розвиток. Задовольняючи позов, суд спрямовує своє рішення на захист інтересів дитини, враховує, що зміст інтересу дитини змінюється з її віком, значною мірою визначається її особистими потребами розвитку. Нехтування ними, здійснення права без урахування таких інтересів може тягнути за собою психологічне травмування дитини. За згодою позивача ухвалюється рішення при заочному розгляді відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України.

Outcome: approved