Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] відповідно до рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14.11.2012 року та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісячно, починаючи з 08.10.2012 року і до досягнення нею повноліття. Свої позовні вимоги мотивує наступним. Вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19.04.2013 року розірвано. Від подружнього життя у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідно до рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 14.11.2012 року із відповідача підлягають стягненню в її користь аліменти на утримання дитини в розмірі по 400 грн. щомісячно, однак відповідач не цікавиться станом дитини, не допомагає їй матеріально, ні фізичним, ні духовним розвитком дитини не цікавиться. Вказує, що дитина потребує більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки збільшилися потреби на навчання дитини, її духовного та фізичного розвитку. Розміру аліментів, призначеного за рішенням суду недостатньо для повноцінного забезпечення дитини всім необхідним. Позивачка стверджує, що відповідач жодним чином не допомагає утримувати дочку, не займається їх вихованням, не дбає про неї, не цікавиться їх життям та здоров`ям. Позивачка в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача за адресою: Львівська область, Сокальський район, с. Бутини, однак на даний час перебуває на заробітках в м. Одеса. За зареєстрованою адресою місця проживання відповідачеві надсилалася судова повістка про виклик до суду, однак така повернута на адресу суду із зазначенням причиною повернення такого поштового відправлення відповідно до довідки Укрпошти - "не вручено з причини відмови адресата від одержання поштового відправлення". Від відповідача не надходило на адресу суду клопотань, заяв про місце його перебування, місцезнаходження, відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Від так, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуаних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 19.04.2013 року. Під подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Позивачка зареєстрована і проживає в с. Зарудці, Жовківського району Львівської області, що стверджується копією паспорта серії [NUMBER] . Із позовної заяви вбачається, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 14.11.2012 року вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі по 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 08.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснення п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, згідно якого відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позивачка у позовній заяві вказує, що розмір аліментів, який визначений рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 14.11.2012 року є на теперішній рівень життя надто малий і недостатній для утримання дітей. Ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Висновки суду про те, що відповідач має можливість виконувати обов`язки по утриманню дітей як це передбачено чинним законодавством та сплачувати аліменти у більшому розмірі ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки судом встановлено, що дочка [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні; відповідач є здоровим, місце праці судом не встановлено, однак є працездатним, а від так взмозі сплачувати аліменти на утримання дочки в більшому розмірі. Докази, які б спростували такі твердження у суду відсутні. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. А тому, враховуючи прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, а також вимоги ст.182 Сімейного Кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язок обох батьків на утримання дітей, суд приходить до висновку, що слід збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14.11.2012 року та стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу)на дитину щомісячно, але не меше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини певного віку щомісячно, починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, який просить позивачка, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дітей зі сторони їх батька. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] .

Outcome: approved