Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що сторони з 20.11.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 22.02.2021, рішенням Тульчинського районного суду шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу у них є двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , батьком яких в свідоцтві про народження зазначений відповідач. Відповідач працює в ТОВ"Тростянецьзерно" та має стабільний дохід, однак не приймає участі в утриманні дітей. Відповідно до ст.180 СК України, він зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв`язку з вказаними обставинами позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки зі всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася, від останньої надійшла заява, згідно якої вона просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити, судові витрати з оплати послуг адвоката залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Тульчинського районного суду від 22.02.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 3-4). Відповідно до вказаного рішення сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.11.2007. Згідно копій свідоцтв про народження від 23.01.2008 серія [NUMBER] (а.с. 7) та від 23.03.2010 серія [NUMBER] (а.с. 8), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Відповідно до довідки Тульчинської міської ради від 23.03.2021 за № 02-34-238, зазначено, що [PERSON] , проживає в [ADDRESS] , і разом з нею проживають син [PERSON] та донька [PERSON] , які знаходяться на її утриманні. (а.с. 10). Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується факт проживання та знаходження на утриманні позивача малолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом врахованоінтереси дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працює в ТОВ «Тростянецьзерно» та отримує стабільний дохід, інших утриманців не має, а також визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення аліментів саме в тому розмірі, який заявлений позивачем. З огляду на те, що батьки зобов`язані нести витрати в рівних частинах для забезпечення дитині необхідного рівня життя, з урахуванням того, що діти проживають з матір`ю і фактично тягар утримання лежить на ній, беручи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частки зі всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, як про те просить позивач. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітніх дітей, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги норми ст. ст.137, 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 908 грн.. Судові витрати з надання правової допомоги залишити за позивачем, відповідно до її заяви. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved