Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він є власником квартири [ADDRESS], де зареєстровані колишній власник квартири та його дружина, які на теперішній час в ній не мешкають, добровільно не бажають знятися з реєстраційного обліку, чим перешкоджають йому як власнику квартири здійснювати право користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2018 року, зареєстрованого в реєстрі під № 423 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.05.2018 року № [NUMBER], квартира [ADDRESS]належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.8-9). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 21.05.2018 року, наданої Центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради за № 13016 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (колишній власник), [PERSON] (дружина колишнього власника) (а.с. 10). [PERSON], [INFO], 28.12.2006 року зареєстрував шлюб з [PERSON], [INFO], та уклав шлюбну угоду від 14.10.2016 року, однак вказаний шлюб було розірвано 13.12.2016 року, що підтверджується копією паспорту, шлюбною угодою від 14.10.2016 року № 2-1612 та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.12.2016 року (а.с.25-28). Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до вимог ст. ст. 383, 386 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання і може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його права власності іншою особою. Аналізуючи наведені вище норми цивільного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника та членів його сім'ї, такими, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останніх з реєстрації. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України у справі №6-158/14ЦС від 05.11.2014 року, право членів сім'ї власника будинку, користування цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи, втрачається право користування житловим приміщенням у членів його сім'ї. За змістом даних правових норм право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом. Таким чином, право члена сім'ї власника житлового будинку (квартири) на користування ним (нею) є похідним від права самого власника. У випадку зміни власника житла чинне законодавство не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного Суду України у справах: №6-10723св08, № 6-2778св08, №6-55662св10, згідно з якими право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Після встановлення зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню.

Outcome: approved