Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідачів, обґрунтовуючи підставність позову таким. Вона, [PERSON], перебуваю у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. На кошти, що належали їй особисто, під час перебування у шлюбі, вона придбала собі автомобіль «SKODA OCTAVIA», 1997 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого Липовецьким ВРЕР УДА ГУМВС України у Вінницькій області. 12.02.2014 року державним виконавцем Липовецького РУЮ Пасічником Ю.В. під час примусового виконання рішення Липовецького районного суду за виконавчим листом №213/22974/12 про стягнення з [PERSON] на користь гр. [PERSON] боргу в сумі 262 238, 23 грн., було складено акт опису і арешту майна за фактичним місцем проживання боржника, тобто її чоловіка. У вказаному акті державним виконавцем було помилково внесено майно, а саме вищевказаний автомобіль, що належить їй на праві особистої власності, чим порушено її право на володіння, користування та розпорядження належним її майном, у зв'язку із чим просить суд виключити належний їй транспортний засіб з акту опису. В судове засідання позивач не з'явилась, в заяві, що направила до суду зазначила, що вимоги за позовом підтримує, просить їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] та ВДВС Липовецького РУЮ у Вінницькій області, будучи належним чином оповіщені про день та час розгляд справи в судове засідання не з'явились, проте клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у їх відсутності до суду не направили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. У відповідності до приписів ч.7 ст.76 ЦПК України та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, яка була ратифікована Україною 10.11.1994 року, 29.06.2016 року, Липовецький районний суд Вінницької області звернулися з відповідним проханням (судовим дорученням) до Міністерства юстиції України з метою його передачі до компетентного органу Російської Федерації про надання правової допомоги, а саме для вчинення окремих процесуальних дій та вручення документів відповідачеві у справі. Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах", укладеної 15.11.1965 у м. Гаага, Україна приєдналася до Конвенції із застереженнями. Зокрема, застереженням до ст. 15 Конвенції визначено: "...якщо виконано всі умови зазначені у частині другій статті 15 Конвенції, суддя незалежно від положень першої статті 15 Конвенції може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів". Згідно з ч. 2 ст. 15 Конвенції, кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Ураховуючи те, що було дотримано всіх трьох вимог процедури повідомлення сторони у справі, що знаходиться за кордоном, підтвердженням чому є судові доручення, що двічі направлялись до компетентних органів, а також з метою дотримання прав позивача, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в даному судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого Липовецьким ВРЕР УДА ГУМВС України у Вінницькій області, [PERSON] являється власником автомобіля «SKODA OCTAVIA», 1997 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак [NUMBER], дата реєстрації 23.11.2010 року (а.с.6). Згідно паспортних документів серія [NUMBER](а.с.3), судом встановлено, що [PERSON], [INFO], перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Як убачається із Акту опису арешту майна складеного 12.02.2014 року державним виконавцем Пасічник Ю.В. Відділу ДВС Липовецького РУЮ, при примусовому виконанні виконавчого листа №213/22974/12 виданого 12.02.2014 року Липовецьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 262 238, 23 гривні (а.с.4) було накладено арешт на майно, у тому числі автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», 1997 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак [NUMBER]. Згідно ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Встановлені судом обставини свідчать про те, що автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», 1997 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак [NUMBER] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови № 6 від 27.08.1976р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» вирішуючи позов одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя, суду необхідно враховувати, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і у випадку поділу його їх частки визнаються рівними. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доказів наявності іншої домовленості між подружжям щодо їх часток в спільному сумісному майні немає, шлюбний договір між ними не укладався. Відповідно до ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 73 СК України та ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена в натурі. У випадках, коли частка боржника в натурі не виділена, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р. закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону та своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на те, що транспортний засіб є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відтак накладенням арешту на таке майно порушуються права одного із подружжя на мирне володіння майном, отож суд вважає, що порушені права позивача підлягають відновленню судом у спосіб, що нею обраний. За таких обставин, суд задовольняє позов. На підставі викладеного та

Outcome: approved