Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, уточненим в ході розгляду справи, та в обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 17.07.2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку, але з січня 2015 року вони мешкають окремо та 12.10.2015 р. шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу ними набуте майно у вигляді автомобілю «ГАЗ-31105-120», державний номер [NUMBER],та 21/25 часток домоволодіння [ADDRESS] яке придбане на спільні кошти та зареєстроване на відповідача. Тому просить визнати вказане майно спільною сумісною власністю і поділити між ними вказане майно, визнавши за нею право власності на ? частку домоволодіння та стягнувши на її користь грошову компенсацію 31925 грн. ринкової вартості автомобіля, оскільки останній вже проданий відповідачем. Також просить стягнути з відповідача на її користь всі понесені судові витрати по справі. Позивачка та її представник адвокат Моргунов С.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на задоволені позову, зазначивши, що позивач проживає разом із дитиною, яка хворіє, є інвалідом та потребує додаткових матеріальних витрат на лікування, відповідач, дитині належним чином не допомагає. Наполягали на вартості автомобілю, яка визначена за оцінкою спеціаліста за їх зверненням та яка складає 63850 грн. Відповідач у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти поділу будинку, проти поділу автомобіля заперечував. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала частково лише в частині визнання прав власності за позивачем на ? частку будинку, оскільки будинок було придбано у період шлюбу, проти поділу автомобіля заперечувала, оскільки автомобіль було продано та отримано гроші від продажу під час шлюбу. Вартість проданого автомобіля відповідно до документів складає 30250 грн., крім того автомобіль було придбано після продажу автомобіля ВАЗ, який раніше належав позивачу особисто, тому в іншій частині позовних вимог просила відмовити. У спілкуванні з дитиною у відповідача є складнощі, оскільки позивач перешкоджає спілкуватися з дитиною, у будинку проживати не бажає, проживає разом із своїми батьками. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правові відносини. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 17.07.2010 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17.07.2010 року, видане Міським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області) до 26.10.2015 року (рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 12.10.2015 р.). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] За спільні кошти у спільну сумісну вартість, що визнано сторонами та на підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, 08.12.2012 року сторонами було придбано 21/25 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. 22.03.2013 року було придбано автомобіль марки «ГАЗ-31105-120», державний номер [NUMBER]. Зазначено майно було зареєстровано за [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу за реєстровим №4162 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] відповідно. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України). При цьому, якщо поділ стосується неподільної речі, а жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, враховуючи зазначені положення закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, неподільність спірного майна, беручи до уваги інтереси дружини та чоловіка, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити 21/25 часток домоволодіння [ADDRESS] визнавши за кожним з подружжя право власності на ? його частину та залишивши його у спільній частковій власності сторін. Згідно довідки-рахунку серії ААЕ №212501 від 27.08.2015 р. та відомостей ТСЦ 1441 РСЦ МВС в Донецькій області від 22.01.2016 р. автомобіль «ГАЗ-31105-120», державний номер [NUMBER], був проданий [PERSON] за 30250 грн., що відповідає вартості, встановленій оцінювачем [PERSON] на дату продажу. Разом з тим, відповідно до звіту оцінювача [PERSON] №165 від 24.11.2015 року середня ринкова вартість автомобіля марки «ГАЗ-31105-120», 2005 р.в., станом на 27.08.2015 р. могла складати 63850 грн. Проте суд не приймає до уваги даний звіт, оскільки оцінювач [PERSON] не оглядав спірний автомобіль та не враховував процент зносу і можливі недоліки, про що ним було надано пояснення в судовому засіданні, а вартість автомобіля була визначена взагалі, як вартість автомобіля зазначеної моделі, а не конкретного автомобіля. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.30 постанови №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження, його вартість враховується при поділі. Таким чином, оскільки відповідач продав автомобіль «ГАЗ-31105-120», державний номер [NUMBER], за 30250 грн., то з нього належить стягнути компенсацію на користь позивачки в розмірі 15125 грн. Посилання відповідача на те, що автомобіль було продано під час шлюбу та гроші отриманні подружжям, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 12.10.2015 року зазначено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому зазначено, що із відповідачем [PERSON] шлюбні відносини припинили з березня 2013 року, шлюб розпався остаточно. Автомобіль відповідачем продано у серпні 2015 року, тобто під час припинення шлюбних відносин. Доказів надання відповідачем позивачу частини грошей від продажу автомобіля суду не надано. Також не спроможні посилання відповідача на ту обставину, що проданий автомобіль «ГАЗ-31105-120» було придбано за рахунок грошей від продажу автомобіля "ВАЗ", який належав відповідачу та був ним придбаний до шлюбу, оскільки суду не надано таких доказів, а довіреність від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] про розпорядження автомобілем [NUMBER], [NUMBER], не підтверджує факту продажу автомобіля. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки за позивачем визнається право власності на 1/2 частину будинку та визнати право власності на автомобіль, який на час розгляду справи проданий та за вартість якого стягується частка коштів на користь позивача, неможливо. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 487,20 грн., а також на підставі договору про надання правової допомоги від 18.11.2015 р., акту виконаних робіт та квитанції від 08.04.2016 року суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 2600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial