Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що являється балансоутримувачем адмінбудівлі по бульв.Шевченка,185 у м.Черкаси та відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 05.08.2011 року, виданого згідно рішення Черкаської міської ради від 23.06.2011 №2-644, є постійним користувачем вищевказаної земельної ділянки. В серпні 2016 року відповідач розпочав акцію протесту на сходах до адмінбудівлі [PERSON] рад, яка не була погоджена з виконавчим органом міської ради в порушення Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Указу Президії Верховної [PERSON] РССР "Про порядок організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій в СРСР" від 28.07.1988 року. В жовтні 2016 року відповідач самовільно розмістив конструкцію на сходах, якою перекрив двері для евакуаційного виходу з адмінбудівлі. Про усунення вказаного порушення вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту було вказано позивачу у Приписі Черкаського міськрайонного відділу Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області №372 від 20.10.2016 року. На виконання Припису конструкцію перемістили від дверей за межі сходів, проте відповідач у будь-який час може повернути її на місце та знову створити захаращення шляхів евакуації з адмінбудівлі [PERSON], а також пошкодити газони і зелені насадження. Просить суд заборонити [PERSON] розміщення на території адмінбудівлі за адресою: м.Черкаси, бульв.Шевченка,185 та прилеглої до неї території, переданої в постійне користування позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити. \~\~\~ Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. З матеріалів справи\~\~вбачається, що позивач являється балансоутримувачем адмінбудівлі по бульв.Шевченка,185 у м.Черкаси та відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 05.08.2011 року, виданого згідно рішення Черкаської міської ради від 23.06.2011 №2-644, є постійним користувачем вищевказаної земельної ділянки. На вказаній земельній ділянці відповідач проводить акцію протесту протесту з розміщенням тимчасової самовільної конструкції на сходах до адмінбудівлі [PERSON] рад. В звязку з розташуванням вказаної конструкції з перекриттям дверей для евакуаційного виходу з адмінбудівлі 20.10.2016р. був внесений припис про усунення порушення Черкаським міськрайонним відділом Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області №372 від 20.10.2016 року. Згідно доводів позову, на виконання Припису конструкцію перемістили від дверей за межі сходів, проте відповідач у будь-який час може повернути її на місце та знову створити захаращення шляхів евакуації з адмінбудівлі [PERSON], а також пошкодити газони і зелені насадження Згідно статті 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК України). В судовому засіданні позивачем не були надані обєктивні переконливі докази на підтвердження того, що відповідач створює на даний час перешкоди у користуванні належною на праві користування позивачу земельною ділянкою і у чому конкретно ці порушення полягають, не надані висновки компетентних органів щодо порушення правил утримання будинків, проти пожежних правил при розміщення відповідачем тимчасової конструкції на даний час. Позивач також не посилається, що під час проведення акції протесту відповідач чинить перешкоди у вільному пересуванні перехожим та транспортним засобам, чи блокує тротуари, пішохідні переходи, автомобільні дороги. Що стосується посилання позивача на те, що відповідач може знову створити перешкоди у користуванні ділянкою носять імовірнісний характер. У відповідності з вимогами ст. 60 ч.4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, вимоги щодо захисту права, яке може бути порушене у майбутньому і щодо якого достовірно невідомо, чи буде таке право порушене, не можуть бути предмету судового захисту. Таким чином позовні вимоги є необґрунтованими за недоведеністю створення відповідачем на даний час перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою. Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на свободу мирних зібрань і свободу об'єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття не перешкоджає запровадженню законних обмежень на здійснення цих прав особами, що входять до складу збройних сил, поліції чи адміністративних органів держави. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Бічікі проти Туреччини (CaseofBicici v. Turkey) наголошено, що держава зобов'язана не лише захистити право на мирні зібрання, але також повинна утриматись від безпідставного непрямого обмеження цього права. Окрім цього, Суд у даному рішенні наголосив, що на державу покладається позитивний обов'язок забезпечити ефективну реалізацію громадянами права на мирні зібрання. У іншому рішенні Суду у справі Християнська демократична народна партія проти Молдови (CaseofChristianDemocraticPeople'sParty v. Moldova) Європейський суд з прав людини вказав, що у разі, коли демонстранти не вчиняють ніяких актів насильства, надзвичайно важливо, аби органи влади проявляли високу толерантність відносно учасників мирного зібрання. Зі згоди позивача суд ухвалю заочне рішення, що передбачене ст.224-226 ЦПК України.

Outcome: dismissed