Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 03 листопада 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до вимог ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, просить суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 26 588,94 грн за кредитним договором № б/н від 02.09.2013 року, судові витрати у розмірі 2 102, 00 грн.. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 02.09.2013 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, що нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказує, що для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № б/н від 02.09.2013 року, позивач і вимушений звернутися з позовом до суду. 06 листопада 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом, повідомленням сторін. 02.12.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого відповідач зазначила, що не визнає умов кредитування через відсутність особистого підпису на «Умовах та правилах банківських кредитів», якими визначені порядок сплати кредиту та відсотків та умови кредитування. Посилаючись на позицію ВСУ, викладену у постанові 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, стверджувала, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також, зазначила, що в період з вересня 2013 року відповідачем були сплачені позивачу в різні періоди кошти, що позивач у розрахунку підтверджує. Зазначені сплачені кошти значно перевищують отриманий кредит, у зв`язку з чим можливо дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення основної суми боргу. З урахуванням вищенаведеного просила у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] відмовити повністю. Намагаючись спростувати ствердження відповідача, викладені у її відзиві, позивач приєднав свою письмову відповідь на відзив від 31.12.2020 року, у якій зокрема вказав, що підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Банк та відповідач приєднались та зобов`язались виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах, Тарифах банку, договорі банківського обслуговування в цілому. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником було укладено договір в письмовій формі, що не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі поданої заяви, відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач. Позивач зазначив, що сторонами при укладанні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач ознайомилась і своїм підписом вказала, що згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Згідно Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% /30% на рік/, вказано розміри комісій та штрафів, тощо. Згідно виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів тощо, а отже й отримав картку «Універсальна», оскільки проведення операцій без наявності картки неможливе. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором, що вказує про зрозумілість умов договору відповідачу. Позивач вважає, що з наказу про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, та виписки по рахунку, довідки щодо виданих кредитних карток підтверджено чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання. За ствердженнями позивача, позичальник перед підписанням кредитного договору мав можливість знайомитися з його умовами /умовами кредитного договору/ і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитись від укладання такої угоди, під час підписання договору позичальника влаштовували умови вищевказаного договору, про що свідчить її підпис в анкеті-заяві позичальника. З урахуванням вказаного, просив задовольнити позовні вимоги. Представник позивача, у судове засідання не з`явився, надавши клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявний її письмовий відзив на позовні вимоги. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази по справі, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 02.09.2013 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н, згідно з умовами якого остання мала отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй до укладення договору. До кредитного договору банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Довідку про зміну умов кредитування. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 05.10.2020 рік становить загальну суму 26 588,94 грн, що складається з: 20 099,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6 488,95 грн\~ заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом, 0 грн - заборгованість за пенею та комісією. При цьому вказано, що вже погашено заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 535,46 грн, в т.ч за простроченим тілом кредиту 1 094,96 грн, погашено заборгованості по нарахованим відсоткам 1,60 грн, в т.ч по простроченим відсоткам 973,60 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вказував у своєму позові позивач, договір про надання банківських послуг, що підписаний між Банком та [PERSON] складається з анкети-заяви позичальника разом з пам`яткою клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів Банку. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, та інші умови. З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка на місяць, що нараховується на залишок заборгованості з 01.01.2013 року встановлена у розмірі 2,5 %, до вказаного періоду за умовами кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду» 3 % щомісячно. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року\~ (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Посилання позивача, що з наказу про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг та виписки по рахунку, довідки щодо виданих кредитних карток підтверджено чинність Умов та правил надання банківських послуг, а також укладення саме кредитного договору, не підтверджено належними доказами, адже даним наказом № СП-2013-6595790 від 26.03.2013 року /у вигляді шаблону електронної версії, що не має підпису особи, що його видала/ лише була проведена чергова актуалізація Умов та правил надання банківських послуг, що жодним чином не\~ містить у собі достовірних підтверджень факту чинності на момент укладання саме тієї редакції Умов та правил надання банківських послуг, що приєднана до матеріалів справи. Також відсутні посилання у вищеназваній довідці та особовому рахунку на будь-яку конкретну редакцію Умов та правил надання банківських послуг. Позивач вказує, що при укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, проте суд не погоджується з даним ствердженням, адже, за змістом даної норми права - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, проте Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02.09.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03.11.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, Витягу з Тарифів, на які зокрема посилається позивач,\~ не дає змогу встановити факт ознайомлення з ними відповідача під час укладання договору, тому вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказаного правового висновку дійшов ВСУ, у викладеній ним постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у наведеній вище постанові вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника від 02.09.2013 року, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Судом встановлено, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.09.2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у її відзиві, про той факт, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд не погоджується з ствердженнями позивача, що розмір та підстави стягнення визначені сторонами в самому договорі, оскільки відсутні обґрунтовані підтвердження прийняття відповідачем цих умов, що є неприпустимим, фактично визнавши Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, складовою частиною спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування. Вказана правова позиція узгоджується з постановою ВСУ від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17. Судом також встановлено, що в даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА 3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. З розрахунку заборгованості, доданого Банком до позовної заяви, достовірність якого в частині врахування здійснених відповідачем виплат не заперечувалась жодною із сторін, вбачається, що відповідач здійснювала непоодиноку оплату за картковим рахунком грошових сум, остання з якого відбулась 23.03.2020 у розмірі 35,15 грн. Проте, судом не встановлено переплати позивача у виконанні нею кредитних зобов`язань, як про те вказує відповідач, оскільки згідно розрахунку заборгованості [PERSON] її виплати направлялись як на суму погашення за наданим кредитом, так і на погашення відсотків. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України\~ вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У заяві позичальника від 02.09.2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, що не є правомірним. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному\~ порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказаний висновок кореспондується з позицією ВСУ, викладеною у постанові від 04.09.2019 року у справі № 647/248/17 провадження № 61-27059св18. Будь-яких належних доказів на спростування суми заявлених вимог про стягнення тіла кредиту та відсутності заборгованості за кредитом, відповідачем не надано. За таких обставин, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства, та застосування їх до фактичних правовідносин, прийнявши до уваги правову позицію ВСУ викладену у постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, у постанові від 04.09.2019 року, у справі № 647/248/17 провадження № 61-27059св18,\~ суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника суми неповернутого тіла кредиту у розмірі 20 099,99 грн. В решті позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити як в необґрунтованих. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням пропорційності до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в загальному розмірі 1592,42 грн, що вираховується наступним чином: 26588,94 грн /заявлені позовні вимоги/ : 20 099,99 грн /задоволені позовні вимоги/ = 1,32; 2102 грн /сума сплаченого судового збору/: 1,32 = 1592,42 грн.

Outcome: partial