Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яке складається із житлового будинку та господарських споруд згідно технічного паспорту на житловий будинок від 03 травня 2018 року, що розташовані в [ADDRESS] (свідоцтво про право власності від 27.07.1989 р). Позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27 липня 1989 року, виданого виконкомом Жидачівської районної Ради народних депутатів, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є батько позивачки - [PERSON] . Згідно з витягом від 27.04.2018 року за № 543 з погосподарської книги с. Монастирець, що зберігається у виконкомі Монастирецької сільської ради, будинковолодіння [ADDRESS] станом на 30.06.1990 р. відноситься до суспільної групи - "колгоспний двір" рахується за громадянами: [PERSON] - голова двору, помер [INFO] ; [PERSON] , померла [INFO] ; [PERSON] , 1961 р.н.; [PERSON] , 1959 р.н.; [PERSON] , 1985 р.н.; [PERSON] , 1988 р.н. [INFO] померла член колгоспного двору, мати позиваки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим (повторно) Жидачівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області від 24 травня 2018 року (актовий запис за № 25). Жодного заповіту про передання у власність спадкоємців спадкового, [PERSON] , не складала. [INFO] помер голова колгоспного двору, батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 15 жовтня 2015 року (актовий запис за № 33). Останнім було складено заповіт, який посвідчений секретарем Монастирецької сільської ради та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 89. Відповідачі відмовилися від своїх часток в майні колишнього «колгоспного двору» на користь [PERSON] , тому законним спадкоємцем першої черги залишається саме вона. У спадкове майно входить житловий будинок - А-1, загальною площею 94 кв.м., господарські споруди: літня кухня - Б, сарай - В, сарай - Г, сарай - Д, сарай - Е, що розташовані в [ADDRESS] . Постановою від 10.05.2018 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька, оскільки частки житлового будинку вказаного вище не визначені, а померла не є його останнім членом. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.07.2018 року відкрито провадження у справі. На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №509 від 12 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 17 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 01 жовтян 2020 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали заяви про проведення розгляду справи без їх участі, згідно яких позов підтримують. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27 липня 1989 року, виданого виконкомом Жидачівської районної Ради народних депутатів, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.13). Зазначений у свідоцтві про право власності жилий будинок зареєстрований Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є гр. [PERSON] , та записаний в реєстровій книзі № 1 за реєстровим номером № 41 від 31 липня 1989 року. Згідно з витягом від 27.04.2018 року за № 543 з погосподарської книги с. Монастирець, що зберігається у виконкомі Монастирецької сільської ради, будинковолодіння [ADDRESS] станом на 30.06.1990 р. відноситься до суспільної групи - "колгоспний двір" рахується за громадянами: [PERSON] - голова двору, помер [INFO] ; [PERSON] , померла [INFO] ; [PERSON] , 1961 р.н.; [PERSON] , 1959 р.н.; [PERSON] , 1985 р.н.; [PERSON] , 1988 р.н. (а.с.17). [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим (повторно) Жидачівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області від 24 травня 2018 року (актовий запис за № 25) ( а.с. 11). [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 15 жовтня 2015 року (актовий запис за № 33) (а.с.10). За життя [PERSON] було складено заповіт, який посвідчений секретарем Монастирецької сільської ради та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 89, згідно якого останній заповів усе своє майно своїй дочці - [PERSON] (а.с. 26). Оскільки після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина на майно колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] , а інші спадкоємці - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від своїх часток в майні колишнього «колгоспного двору» відмовилися на користь позивачки, тобто не претендують на майно колгоспного двору, що підтверджується їх заявами (а.с. 19, 21, 23), тому єдиним спадкоємцем першої черги є [PERSON] . До спадкової маси належить житловий будинок - А-1, загальною площею 94 кв.м., господарські споруди: літня кухня - Б, сарай - В, сарай - Г, сарай - Д, сарай - Е, що розташовані в [ADDRESS] (а.с.14-16). Постановою від 10.05.2018 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька, оскільки частки житлового будинку вказаного вище не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.18). Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна - житлового будинку та господарських споруд згідно технічного паспорту на житловий будинок від 03 травня 2018 року, що розташовані в [ADDRESS] (свідоцтво про право власності від 27.07.1989 р). Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на у зв`язку із тим, що частки житлового будинку вказаного вище не визначені, а померла не є його останнім членом. Відтак, враховуючи вище вказане, вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок у [ADDRESS] , підлягає до задоволення. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі позов визнали, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved