Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який був уточнений у процесі судового розгляду . В обґрунтування позову вказує, що являється власником автомобіля "Тоуоtа RAV 4" реєстраційний номер [NUMBER] 26 листопада 2020 року о 15 год. 10 хв. в м. Чернівці по вул. Руській, 156 відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом « Мерседес Бенц », реєстраційний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем "Тоуоtа RAV 4" реєстраційний номер [NUMBER] . Додає, що вказаними діями відповідач спричинив механічні пошкодження його транспортному засобу. Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17.12.2020р. у справі №725/5752/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна). На момент вчинення ДТП цивільна-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» . Вказує, що звернувся до Страхової компанії із заявою від 01.12.2020р. про страхове відшкодування витрат, завданих внаслідок зазначеної ДТП. Страховою компанією виконано передбачений законом обов`язок, а саме здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 83833,98 грн. Проте фактичний розмір завданої шкоди є значно вищим від отриманого страхового відшкодування. Відповідно до Звіту оцінювача Курищука В.З. №60421ПК експертного дослідження від 06.04.2021р.: - вартість відновлювального ремонту автомобіля - 161214,24 грн.; - величина втрати товарної вартості автомобіля - 7619,13 грн. Стверджує, що відповідач [PERSON] , як винуватець ДТП, повинен відшкодувати матеріальну шкоду, у розмірі, що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування, а саме: 161214,24 (вартість відновлювального ремонту) + 7619,13 (величина втрати товарної вартості автомобіля) - 97927,80 (сума страхового відшкодування з урахуванням ПДВ) = 70905,57 грн. Враховуючи вищевикладене , посилаючись на норми матеріального права просить суд стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду у розмірі 70905,57 грн. (сімдесят тисяч дев`ятсот п`ять гривень 57 коп.) та моральну шкоду в розмірі 7000 грн. (сім тисяч гривень). Всі судові витрати покласти на відповідача. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та вказали, що діями відповідача завдано не тільки майнову шкоду позивачу , але й моральну , яка полягає у зволіканні відповідача відшкодувати шкоду.Також послалися на те , що після ДТП позивач тривалий час був позбавлений можливості користуватися власним авто. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, через те , що його роботодавець обіцяв йому розрахуватися з позивачем, але цього не зробив і згодом звільнив його. При цьому , жодного доказу на підтвердження факту трудових правовідносин від відповідача суду надано не було. Будь яких клопотань від [PERSON] до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Заслухавши позицію сторін по справі , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 26.11.2020 року о 15 год. 10 хв. в м. Чернівці по вул . Руській, 156 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Бенц» д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Тоуоtа RAV 4, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Потерпілих немає. По даному факту , постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17.12.2020 року ( справа № 725/5752/20) , [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Стягнуто судові витрати. При розгляді тієї справи , [PERSON] у судовому засіданні свою вину визнав повністю. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.13,1 Правил дорожнього руху України. Постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності , передбаченої ст. 124 КУпАП набрала законної сили 28.12.2020 року. ( а.с. 10) . Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль марки «Тоуоtа RAV 4» реєстраційний номер [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] ( а.с.9). Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи застрахована згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , виданого страховою компанією ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» . ( а.с. 11). Позивач звернувся до Страхової компанії із заявою від 01.12.2020р. про страхове відшкодування витрат, завданих внаслідок зазначеної ДТП. Страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 83833,98 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1230 від 23.02.2021р. та №15911 від 30.06.2021р. Суд приймає до уваги висновок експерта № 48/21 від 28.06.2017 року , який сторонами визнаний належним доказом та який слугував підставою для уточнення позовних вимог. Відповідно до даного висновку : вартість матеріального збитку , завданого власнику автомобіля «TOYOTA RAV 4, пошкодженого внаслідок ДТП складає 97927,80 грн.; величина втрати товарної вартості автомобіля - 7619,13 грн. ( а.с.14-38, 69-78 ) Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно дост. 1166 ЦК України- майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України -шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч.3ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. В п.9 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об`єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четвертастатті 1187 ЦК). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно з статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»( далі - Закону № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначається забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з ст.3 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів. Крім того, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), яка також узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15, провадження №14-406цс19. Згідно з п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 касаційний суд зазначив, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України. За таких обставин, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода у якій пошкоджено належне позивачу майно сталася з вини водія транспортного засобу, яким керував відповідач, доказів на спростування своєї вини ним не подано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо покладення на відповідача обов`язку відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди та стягнення з нього на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 7000грн., суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Згідно з ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.2005 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди позивач посилається на те, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода. Так, в момент ДТП він переніс сильний психологічний стрес та душевні переживання. У зв`язку з пошкодженням його автомобіля - втратив душевний спокій. Відмова відповідача відшкодувати завдану шкоду унеможливлює відновлення автомобіля. Майже півроку позбавлений можливості користуватися автомобілем як засобом пересування та змушений користуватися таксі та громадським транспортом, що завдає додаткових незручностсй. З огляду на доведеність того факту, що внаслідок протиправних винних дій відповідача відбулась ДТП, під час якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль , що об`єктивно викликало у нього переживання та порушення звичного способу життя, вимагало часу та зусиль для відновлення попереднього стану, суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння йому моральної шкоди та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною та достатньою аби компенсувати людські страждання, тому її розмір може мати суто умовний вираз. Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, ступінь тяжкості заподіяних внаслідок ДТП наслідків, глибини моральних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного йому майна, ставлення до порушення та його наслідків з боку відповідача, а також факт відшкодування страховою компанією завданої матеріальної шкоди, інші обставини, які мають істотне значення, а також вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Таким чином, з урахуванням викладених обставин справи та вимог закону, позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то представником позивача подано заяву про те, що відповідні докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. З урахуванням викладеного, відповідно ст. ст. 625, 979, 990, 988, 1166, 1167, 1194 ЦК України

Outcome: approved