Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Представник позивача 05.03.2021 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення кредитної заборгованості. Представник позивача в обгрунтування позовних вимог вказує про те, що відповідач звернулась до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг. 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача на Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк». Відповідачу було відкрито кредитний рахунок відповідно до її бажання, встановлено початковий кредитний ліміт, який згодом було збільшено до 43900 грн. 00 коп. 04.07.2016 ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідач уклали договір №KUB1467636481298, який підписано з використанням ЕЦП. 31.07.2016 позивач надав відповідачу кредит в розмірі 150000 грн. 00 коп. за проектом «КУБ». Списано 12 платежів у розмірі 16744 грн. 00 коп. за рахунок списань з кредитної картки, проте має бути погашено заборгованість, яка виникла на картці відповідно до умов Договору про надання банківських послуг від 05.05.2010. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитними договорами та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 13.12.2020 заборгованість відповідача складає 313166 грн. 65 коп.: 230002 грн. 17 коп. заборгованості за тілом кредиту; 230002 грн. 17 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 83164 грн. 48 коп. заборгованості за нарахованими відсотками у порядку ст. 625 ЦК України. Виходячи з викладеного представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.05.2020 у розмірі 313166 грн. 65 коп. станом на 13.12.2020 та судовий збір в розмірі 4697 грн. 50 коп. 10.03.2021 відкрито провадження. Справу призначено до розгляду з повідомленням сторін на 04.04.2021. Сторонами надані заяви по суті справи. 30.03.2021 [PERSON] звернулась до суду із запереченням, вказала про те, що між нею та позивачем виникли правовідносини на підставі двох різних договорів, які не пов`язані підставами виникнення. Об`єднання позовних вимог про стягнення заборгованості перешкоджатиме з`ясуванню прав та взаємовідносин сторін. Крім того, 21.10.2020 Дарницьким районним судом м. Києва було розглянуто справу №753/20173/19 за позовом АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за анкетою-заявою від 05.05.2010, тобто є рішення між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відповідач вказує на те, що незважаючи на рішення суду до пред`явленого позову Банк надає витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна GOLD». Для карток «Універсальна 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна Contract» процентна ставка є незмінною, а для інших карток підвищується. З даних анкети-заяви не вбачається яку картку отримано відповідачем, тому не можна застосувати ці Тарифи. Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору на умовах, визначених у позові. Відповідач вказує про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов підписала відповідач, підписуючи анкету-заяву, тому анкета-заява не може розцінюватись як форма кредитного договору. Виписка по картковому рахунку не містить доказів встановлення кредитного ліміту за період з 05.05.2020 по 31.05.2015. Щодо зобов`язань за договором №KUB1467636481298 від 04.07.2016 відповідач не заперечує щодо отримання позики строком на 12 місяців, зазначає, що відсотки згідно з випискою станом на 15.12.2020 нараховувались в значно більших сумах, всупереч умов договору нараховано пеню та штраф. Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг і тарифи, які розміщуються на сайті Банку не можна вважати складовою кредитного договору з огляду на їх мінливий характер, розрахунки містять розбіжності, тому на підставі викладеного, а також зважаючи на наявність рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2020 відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю. 11.05.2021 представником АТ КБ «Приват Банк» надано відповідь на заперечення відповідача. Представник вказала, що відповідачем не доведено виконання умов договору належним чином, розмір заборгованості за тілом кредиту в трьох частинах розрахунків містить розбіжності, оскільки в першій частині тіло кредиту зазначено станом на 31.05.2015, у другій частині станом на 30.09.2019, а в третій станом на 13.12.2020 згідно із кредитного договору б/н від 05.05.2010, тому станом на 30.09.2019 поточне тіло кредиту становило 159194 грн. 17 коп., прострочене - 80409 грн. 35 коп. Відповідач не вносила грошові кошти своєчасно та у належному розмірі, тому утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 239603 грн. 52 коп. В 04.07.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір №KUB1467636481298. Відповідач протягом певного часу виконувала умови Договору належним чином, щомісячний платіж визначається за формулою суми позики поділеної на 12 частин, додати суму позики, помноженої на 2,4%. Проценти вже входять до щомісячного платежу, тому представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання сторони не прибули. Надали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд вивчивши обставини, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до анкети-заяви №б/н [PERSON] 05.05.2010 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват банку, отримала картку та ПІН 25.05.2010 ( а.с. 21). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасність сплати боргу, штраф (фіксована частина) штраф ( процентна складова). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04.07.2016, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 04.07.2016) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.03.2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Згідно із Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» викладено умови пільгового періоду, базової ставки, обов`язкових щомісячних платежів, пені, штрафу ( а.с. 22). Відповідно із Договором №KUB1467636481298 від 04.07.2016 відповідач погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, розміщеними за посиланням www.privatbank.uaта виявила готовність взяти позику під проценти у будь-якої особи, хто прийме пропозицію або частково на умовах, що розмір позики визначається банком, вказується у профайлі kub.pb.ua. Розмір процентів 2,4 % від початкового розміру фактично виданої позики на місяць, з поверненням у строк 12 місяців з дати отримання коштів. Порядок погашення позики рівними частинами щомісяця ( а.с. 49). Згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва по цивільній справі №753/20173/19 від 21.10.2020 відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 240213 грн. 52 коп.( а.с.79-81). Згідно із ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно із ч.1, ч.2 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у відносинах кредитування з 05.05.2010. Представник позивача вказує про те, що дія карток продовжувалась. Відповідач періодично вносила кошти. Відповідач, яка згідно з анкетою-заявою є пенсіонером не заперечує, що користувалась кредитними коштами проте не визнає наявність заборгованості. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч.1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.4,ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2020 встановлено, що копія анкети-заяви від 05.05.2010 не містить даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, видачу кредитної карти, виду, строку дії, а розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру суми боргу, оскільки розрахунок здійснений за період з 01.01.2015 по 15.08.2019 та в ньому зазначено про те, що станом до 15.11.2015 у відповідача була відсутня заборгованість та здійснювались будь-які нарахування. Твердження представника позивача про те, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №KUB1467636481298 від 04.07.2016 відповідно до якого відповідач 30.07.2016 отримала кредитні кошти в розмірі 150 000 грн. 00 коп. за проектом «КУБ», які було знято того ж дня, як на підставу стягнення заборгованості за анкетою-заявою від 05.05.2010 суд не бере до уваги, оскільки вказана заборгованість виникла на підставі іншого правочину, зважаючи на недоведеність заборгованості за анкетою-заявою від 05.05.2010. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", відшкодування судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed