Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 04 червня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Honda Civic», д/н [NUMBER] під керуванням позивача та автомобілі марки «Mitsubishi Grandis» д/н. [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року відповідач визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до звіту № 29-D/22/2 від 22 серпня 2016 року про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу, відповідно до якого розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Honda Civic», д/н [NUMBER] становить у розмірі 124 835,56 грн. 02 травня 2018 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та позивачем укладено угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до якої визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 15 000,00 грн. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 109835,56 грн., витрати за оплату послуг евакуатора у розмірі 1350,00 грн. та судові витрати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 07 грудня 2018 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залучення до участі у справі співвідповідача відмовлено. Крім того, 07 грудня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 15 лютого 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач у судове засідання не з'явилась, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник позивача у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та представника відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач є власником автомобіля марки «Honda Civic», д/н [NUMBER] (а.с. 12). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року відповідач визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 13-14, 15, 16). Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 109 835,56 грн. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях. Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що для повного відшкодування завданої шкоди відповідач зобов'язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На підтвердження вимог позивачем надано звіт № 29-D/22/2 від 22 серпня 2016 року про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу, відповідно до якого розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Honda Civic», д/н [NUMBER] становить у розмірі 124 835,56 грн. (а.с. 31-54), угоду про розмір страхового відшкодування від 02 травня 2018 року, укладену між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та позивачем, відповідно до якої визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 15 000,00 грн. (а.с.57). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву та подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти задоволення позовних вимог повністю, оскільки цивільно-правова відповідальність застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/5232525 від 02 жовтня 2015 року. Крім того, розмір страхового відшкодування було визначено за згодою, досягнутою між страховиком та потерпілим, без повідомлення страхувальника. Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( частина друга статті 1187 ЦК України). Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування. Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18. Згідно з частиною першою статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що 02 жовтня 2015 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та відповідачем укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/5232525 (а.с. 95). 02 травня 2018 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та позивачем укладено угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до якої визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 15 000,00 грн. Оскільки потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст.1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням загальної суми матеріального збитку у розмірі 124 835,56 грн. та суми страхового відшкодування у розмірі 15 000,00 грн., різниця між матеріальними збитками та страховим відшкодуванням становить у розмірі 109 835,56 грн. (124 835,56 грн. - 15 000,00 грн.). Щодо твердження відповідача про визначення розміру страхового відшкодування за згодою, досягнутою між страховиком та потерпілим, суд вважає таке. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Однак відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» з вимогами про оскарження рішення щодо визначення розміру страхового відшкодування. Враховуючи викладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди повністю: стягнути з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 109 835 (сто дев'ять тисяч вісімсот тридцять п'ять) грн. 56 коп. Позивачем також заявлено позовні вимоги про відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу у розмірі 1350,00 грн. На підтвердження позовних вимог позивач надала квитанцію до прибуткового касового ордеру № 197 від 04 червня 2016 року на суму 450,00 грн. (а.с. 29) та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 198 від 19 липня 2016 року на суму 900,00 грн. (а.с.30). Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 09 грудня 2015 року) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки ( ст. 29 цього Закону). Отже, відшкодування потерпілому витрат, які пов'язанні з евакуацією пошкодженого транспортного засобу до місця стоянки та платою за послуги стоянки, є складовою відшкодування шкоди, заподіяною майну потерпілого. Відповідно, розмір відшкодування витрат по евакуації транспортного засобу до стоянки та оплаті за послуги стоянки зараховується до загального розміру страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілого. Законом не встановлений розподіл ліміту відповідальності страховика в залежності від характеру витрат потерпілого. Отже, відшкодування потерпілому таких витрат обмежуються лише лімітом страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого. Закон не встановлює перелік поважних причин для розміщення транспортного засобу на стоянці. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на евакуацію транспортного засобу у розмірі 1350,00 грн. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 26 квітня 2018 року між позивачем та Адвокатським бюро «Кривошей» було укладено договір № 26/04-18 про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 127-129). Наказом Адвокатським бюро «Кривошей» № 03-18-роб. Від 11 травня 2018 року про прийняття на роботу з 14 травня 2018 року [PERSON] призначено на посаду помічника адвоката (а.с. 130). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує орієнтовним розрахунком суми судових витрат від 31 травня 2018 року (а.с. 7) та квитанцією від 30 травня 2018 року на суму 4 000,00 (а.с. 58). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: partial