Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що з 25.01.2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними було придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований за її чоловіком [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 30.08.2004 року за №2726. Оскільки з відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу будинку, відповідач не визнає її право власності на спірне майно просить в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за вищевказаною адресою. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с.20-21). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.76-77). В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин, викладених в позовній заяві, додатково пояснивши, що будинок був придбано за спільні кошти, набуті під час шлюбу, в тому числі від ведення домашнього господарства. Також брала кредити на придбання спірного майна та здійснення його ремонту. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав пояснивши, що спірний будинок придбано за кошти його батька. Подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки спірний будинок було придбано за власні кошти його батька [PERSON] , який вирішив зареєструвати придбане ним дня відповідача майно як приватну власніть його сина - [PERSON] . 30.08.204 року [PERSON] у приміщенні приватної нотаріальної контори при укладенні договору купівлі-продажу передав продавцеві свої власні кошти в сумі 24000 грн. та зазначив, щоб договір купівлі-продажу српірного будику склали із зазначенням [PERSON] як власника (а.с.54-56). Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши в судовому засіданні докази вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. 25 січня 2003 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 25 січня 2003 року зроблено запис за №4, що підтверджується копією свідцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Під час шлюбу відповідачем було придбано за Договором купівлі-продажу житлового будинку від 30 серпня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Білорус Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1395, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 53,6 кв.м., загальною площею 70,2 кв.м., позначеного на плані літерою "А, а, кр", з господарсько-побутовими будівлями, які складаються з наступних надвірних споруд: сарай «Б», погреб «б», басейна «В», гараж «Г», сарай «Б2», сарай «г», огорожа, ворота «№-№3», козирки «К, К1». 15 листопада 2004 року право приватної власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано Кіровоградським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] , що записано в реєстрову книгу за №42726 /18 ,що підтверджується відповідним записом на вказаному договорі (а.с.34-36). Таким чином, право власності на спірний житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] , пройшло державну реєстрацію та Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації зареєстровано за [PERSON] . З копії архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» №60 від 19.04.2019 року вбачається, що адреса вказаного будинку змінилась у зв`язку з перейменуванням булиць з [ADDRESS] , на [ADDRESS] (а.с.93). Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст. 61 СК України). Договір купівлі-продажу від 06.03.2006 рокущодо житлового будинку з господарсько-побутовими будівлямипо [ADDRESS] був укладений з метою забезпечення житлом всіх членів сім`ї подружжя, адже після придбання цього житла члени сім`ї подружжя зареєструвалися за вказаною адресою і використовували його для проживання сім`ї тобто укладений в інтересах сім`ї (а.с.5, 32). Сукупність перелічених обставин переконливо свідчить про необхідність віднесення цього майна до категорії спільного сумісного. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки колишнє подружжя не визначилося у поряду поділу спільного майна, вказаний спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тому, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим позов задовольнити повністю, і в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 53,6 кв.м., загальною площею 70,2 кв.м., позначеного на плані літерою "А, а, кр", та 1/2 частку надвірних споруд: сараю «Б», погреба «б», басейни «В», гаража «Г», сараю «Б2», сараю «г», огорожі, воріт «№-№3», козирка «К, К1» залишивши у власності [PERSON] 1/2 частку житлового будинку та надвірних споруд. За змістом пунктів 1.1, 2.1, 2.3, 3.4.3 Договором купівлі-продажу житлового будинку від 30 серпня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Білорус Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1395, покупцем житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , який гроші в сумі 24000 грн. сплатив продавцеві до підписання договору. Сторони підтверджують, що умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання про те, що він разом з дружиною в 2004 році придбали спірний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за власні кошти своєму сину [PERSON] , особисто вручивши кошти за будинок продавцю при нотаріусі. Письмової угоди про дарування коштів для придбання будинку з відповідачем не укладав. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 30 серпня 2004 року не оскаржував. Отже, заперечння відповідача про те, спірний будинок було придбано за власні кошти його батька [PERSON] , та аналогічні показання про це свідка [PERSON] суд оцінює критично та відхиляє, оскільки спростовуються положеннями пунктів 1.1, 2.1, 2.3, 3.4.3 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 серпня 2004 року, за якими ціну договору в сумі 24000 грн. за будинок продавцеві сплатив покупець [PERSON] . При цьому вказаний договір не містить будь-яких застережень щодо походження вказаний грошових коштів від батька покупця чи придбання будинку за власні кошти [PERSON] . Крім того, свідок [PERSON] є батьком відповідача, що обумовлює його зацікавленість в результатах розгляду справи та існування неприязних стосунків з позивачем. Крім того, згідно абзацу 2 частини 1 статті 218 Цивільного кодексу України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Отже, вказане рішення не може грунтуватися на свідченнях свідка [PERSON] . Копію довідки ПриватБанк від 17.05.2017 року суд до уваги не приймає, оскільки виписка дана за період з 01.07.2016 року по 17.05.2017 року, тобто після придбання спірного майна (а.с.64). Заяву про відкриття виконавчого провадження суд також до уваги не приймає, оскільки з її змісту неможливо достовірно встановити коли та на підставі якого правочину виникла заборгованість (а.с.65). Суд не приймає до уваги копії садибного плану (57-58, 61), кадастрового плану земельної ділянки та плану її меж (59-60), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо земельної дідянки (а.с.37), свідоцтва про право власності на земельну ділянку (а.с.38), оскільки виходить за межі предмету спору за вказаною позовною заявою. Згідно з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в сумі 1400,7 грн.

Outcome: approved