Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позов, в якому з усіма уточненнями просять скасувати пункт 2.19 Рішення №214 від 13.07.2016 року виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду», зобовязати Виконавчий комітет Ужгородської міської ради на найближчому засіданні розглянути питання щодо передачі позивачам у власність шляхом приватизації житлових приміщень кімнати №501-502 (складаються з однієї кімнати житловою площею 15,90 кв.м., загальною площею 31,60 кв.м.), що знаходяться у гуртожитку за адресою: м. Ужгород, вул.. Можайського, 9 «а». Свої вимоги мотивувала тим, що позивачі проживають в гуртожитку за адресою: м. Ужгород, вул.. Можайського, 9 «а» в житловому приміщені №501-502, що складається з однієї житлової кімнати площею 15,90 кв.м., загальною площею 31,60 кв.м. з 06.12.2006 року, що підтверджується Ордером №8 Серія ГУП-03 від 01.02.2007 виданий Закарпатською дирекцією Ужгородського поштампу Українського ІДП поштового звязку «Укрпошта». Вказаний гуртожиток за адресою м. Ужгород вул. Можайського , 9 «а» передано БК «Оберіг». Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 214 від 13.07.2016 року мені та членам моєї сімї було відмовлено у приватизації житлового приміщення № 501-502, що складається з однієї кімнати житловою площею 15,90 кв. м., загальна площа становить 31,60 кв. м. за адресою: м. Ужгород, вул. Можайського буд. № 9 «а». Підставою для відмови у приватизації, зокрема є те, що у [PERSON] є власність - однокімнатна квартира загальна площа 21 кв. м., житлова площа 11,6 кв. м. ) в м. Одеса за адресою: вул. Затонського 24/3. Вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру f речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Серія ЕАВ № J83235. Так справді [PERSON] є власником вказаної квартири, проте вона не приватизована, а відтак свого права на приватизацію по нормі він не реалізував. Окрім цього, у відповідності до довідки № 1815 від 30.09.2016 року виданої комітетом мікрорайону «Словянка» м. Вінниця [PERSON] в приватизації майна участі не приймав. Позивачі більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у вказаному гуртожитку за адресою: м. Ужгород, вул. Можайського буд. № 9 «а», кімната 501-502 та фактично проживаємо у ньому весь цей час. Отже, відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мають право приватизувати вказане вище житлове приміщення у гуртожитку. У відповідності до ст. З Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» особа має право здійснити приватизацію шляхом отримання житлового приміщення у гуртожитку з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена її сімї та додатково 10 квадратних метрів на всю сімю. Також зазначають, що [PERSON] приймала участь у приватизації, про що є відмітка в паспорті, але в приватизації житла за адресою м. Ужгород, вул. Тлехаса 88/44 приймало участь шість осіб, та позивачем [PERSON] було використано право на безкоштовну приватизацію на 65,5, кв. м. при нормі 136,0 кв. м, тобто вона та її донька - [PERSON] (також реалізувала своє право на безкоштовну приватизацію тільки на 65,5 кв. м. при нормі 136 кв. м., про що свідчить відмітка у Свідоцтві про народження) недовикористали своє право на безкоштовну приватизацію кожна по 11,75 кв. м. За наведених підстав вважають, що рішення Ужгородської міської ради в частині відмовлено у приватизації житлового приміщення. В судове засідання позивачі не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, на позові наполягають. В судове засідання представник відповідача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, а також заперечення проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що позовні вимоги необгрунтовані, безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного жилого фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ним житла, крім випадків, передбачених Законом. Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, врегульовано Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону сфера дії останнього поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.Згідно з ст. 2 Закону громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Законута Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України). Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема - відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. У своїй позовній заяві позивачі вказують про наявність житла у [PERSON], а саме однокімнатної квартири (загальна площа 21 кв.м., житлова 11, 6 кв.м.) в м. Одеса по вул. Затонського 24/3. Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради правомірно відмовлено у приватизації житла, оскільки в даному випадку не дотримано вимог ст. 1 Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (відсутність у особи власного житла). В судове засідання представник третьої особи органу опіки та піклування не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив врахувати інтереси неповнолітньої дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно ордеру №8 Серія ГУП-03 від 01.02.2007 виданий Закарпатською дирекцією Ужгородського поштампу Українського УДП поштового звязку «Укрпошта» [PERSON], яка працює на Ужгородському поштамті ЗД УДППЗ «укрпошта» заступником начальника на право зайняття з сімєю з 2-х чоловік жилої площі в гуртожитку по вул.. Можайського, 9-а, кімната розміром 30,9 кв.м., склад сімї [PERSON], донька [PERSON], [INFO]. 14.02.2007 р. укладено типовий №501 найму житла в будинках державного житлового і комунального фонду , відповідно до якого наймодавець надає наймачу [PERSON] та членам її сімї чоловіку [PERSON], доньки [PERSON] житлове приміщення загальною площею 30, 9 кв.м. за адресою м. Ужгород, вул.. Можайського, 9а. 01.11.2015 р. між БК «Оберіг» та [PERSON] укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкової території. Як вбачається з довідки Асоціації органів самоорганізації населення в м. Вінніці, [PERSON] за місцем реєстрації у м. Вінниця не приймав участь у приватизації майна участі не приймав. З метою реалізації свого права на приватизацію квартири, згідно ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку»позивачі звернулися до відповідача із відповідною заявою, однак, рішенням Ужгородської міської ради №214 від 13.07.2016 «Про приватизацію державного житлового фонду» було відмовлено. Як вбачається з наданих заперечень відповідачем, підставою відмови стало те, що у [PERSON] наявне житло, а саме однокімнатної квартири (загальна площа 21 кв.м., житлова 11, 6 кв.м.) в м. Одеса по вул. Затонського 24/3. Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] набув права власності на однокімнатну квартиру за адресою в м. Одеса по вул. Затонського 24/3, загальною площею 21 кв.м., житловою 11, 6 кв.м. на підставі договору дарування від 30.12.2013 року. Щодо участі позивачів [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 10.06.2010 року №15-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (справа про безоплатну приватизацію житла) Конституційний Суд України розтлумачив: «В аспекті конституційного звернення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-ХІІ, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.» Тобто враховуючи вищезазначене Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2010 виходить, що позивачі повністю не реалізували своє право на приватизацію житла, а відтак мають право на приватизацію кімнати в гуртожитку в якому проживаємо: [INFO] «а» в житловому приміщенні № 501-502, що складається з однієї кімнати житловою площею 15,90 кв. м., загальна площа становить 31,60 кв. м. Суд не може погодитись із мотивіровкою відмови оскільки, законодавець, визнаючи поширення даного Закону дійсно, зазначає, що дія цього Закону поширюється на громадян «які не мають власного житла, більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають в них».Однак, виходячі із правової дефініції «власне житло», слід зауважити, що житло, яке позивач [PERSON] отримав в порядку дарування, він отримав вже після більше ніж шести років проживання в спірній кімнаті, та те, що фактично у даній квартирі позивачі не проживають та не мають наміру проживати, в першу чергу, через географічну віддаленості від м. Ужгород та місця роботи наймача. Крім того при прийняті спірного рішення відповідачем не враховані інтереси малолітньої дитини та те що, право власності на квартиру має лише один з позивачів, майно набуто на підставі договору дарування, що відповідно до норм сімейного кодексу не є спільним майном подружжя. Таким чином при прийнятті рішення враховано лише майновий стан одного з позивачів, в той час коли відповідно до ордеру на зайняття житлової кімнати, такий видався двом іншим позивачам, які не мають власного житла. З огляду на обставини справи,

Outcome: approved