Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач просить суд визнати за нею право власності, на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку загальною площею 1,5615 га, яка складається із чотирьох земельних ділянок площею 0,0922 га, площею 0,2382 га, площею 0,1014 га, площею 1,1298 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування, після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Позивач до суду не з'явилась, хоча про день час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача до суду не з'явився, однак подав на адресу суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, на задоволенні позову настоює. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, однак надали на адресу суду письмову заяву в яких просить розгляд справи здійснювати без їх участі. Відносно задоволення позову не заперечують. За викладених умов, відповідно до ст. 169, ч.4 ст.174,ч.2 ст.197 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши обставини матеріалів справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 08.06.1999 року Дмитрівською сільською радою Радехівського районну Львівської області вбачається, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], з приводу чого в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за № 18. Після смерті спадкодавця, відкрилася спадщина у вигляді, земельної ділянки загальною площею 1,5615 га, яка складається із чотирьох земельних ділянок площею 0,0922 га, площею 0,2382 га, площею 0,1014 га та площею 1,1298 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю [PERSON], на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] виданого 29.12.1999 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4955, а також житлового будинок [ADDRESS] який належав на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.1989 року, [PERSON], який помер [INFO], спадкоємцем якого був [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Окрім позивача спадкоємцями цієї спадщини є діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON], які фактично не прийняли спадщини оскільки на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем та в шестимісячний строк не подали заяви про прийняття спадщини, а від так пропустили строк для прийняття спадщини. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця та маючи намір оформити свої права на спадкове майно чоловіка, відповідно для прийняття спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріусом нотаріальної контори їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на житловий будинок, а саме відсутня його державна реєстрація в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також з відсутністю належного правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право приватної власності на землю та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-ІV (у редакції Закону України від 11.02.2010 № 1878-VI із змінами, внесеними згідно із Законом України від 04.07.2012 № 5037-VI; далі - Закон) державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703. До передбачених ст.19 Закону підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно, якщо таке рішення набрало чинності, є правовстановлюючим документом, на підставі якого має проводитися реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог статей 548 та 549 ЦК УРСР (був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом положень ст.ст.560,561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з вищенаведеними обставинами, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спірне майно за мною у порядку спадкування. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПКУ звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення позову та визнання за позивачем одноосібного права власності на будинковолодіння та земельні ділянки, в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON]

Outcome: approved