Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому вказав, що 28 квітня 2009 року між ним та відповідачкою - [PERSON], було укладено шлюб. За період спільного подружнього життя, позивач зареєстрував свою дружину у належній йому на праві приватної власності квартирі. Наразі шлюб між сторонами у справі, розірвано відповідно до рішення Якимівського районного суду в Запорізькій області. Відповідачка мешкала разом з позивачем тільки до липня 2017 року, тому що шлюб розірвано та наразі сторони мешкають окремо один від одного. Тобто, станом на сьогодні, відповідач вже не мешкає з позивачем дуже тривалий час. В зв'язку з чим, просить суд, визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житловою квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про місце, час проведення судового засідання, про причини не явки суд не повідомила, суд вважає за можливе згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивачки, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 14 лютого 2006 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] доводиться колишньою дружиною позивача та зареєстрована у належній йому квартирі. Починаючи з липня 2017 року відповідач [PERSON] покинула місто свого мешкання за реєстрацією. Де проживає відповідач в теперішній час позивачу не відомо. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у вигляді житлового приміщення, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України). Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі N 6-57цс11. Згідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин зважаючи, що відповідач більше року не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS], вона втратила право користування зазначеним житлом, як член сім`ї позивача, а тому вимоги в цій частині є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. За таких обставин суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved