Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якому зазначив, що [INFO] у нього та відповідача народилась дочка [PERSON]. З моменту народження і до цього часу дитина проживає разом із відповідачем. Вважає, що дитина повинна проживати з ним, оскільки відповідач не працює і не має наміру працевлаштуватись, тому у неї відсутня можливість утримувати дитину, матеріально її забезпечувати, оздоровлювати. Крім того, відповідач не має власного житла. В той час як він має власне домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та апартаменти на березі моря в смт. Партеніт в АР Крим. Він працює та має постійний дохід. За місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно. До виконання батьківських обов'язків він ставиться належним чином - піклується про свою дочку, слідкує за станом її здоров'я та розвитком, займається її вихованням. Дитина дуже прив'язана до нього, а отже проживання з ним відповідає її інтересам. Просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з ним за місцем його проживання. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглянути справу без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує. В ході судового розгляду підтримував позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, підтвердив всі обставини, які викладені у позові та зазначив, що у позивача кращі умови для проживання та розвитку дитини. Вважає неможливим проживання дитини з відповідачем, оскільки остання вийшла заміж та її чоловік може розбещувати дитину. Позивач наступного року може піти на пенсію та буде приділяти дитині багато часу. Позивач має власний автомобіль та буде забирати дитину зі школи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. В ході судового розгляду позовні вимоги не визнала та пояснила, що у неї є власне майно. Коли вона була вагітна та знаходилась у лікарні після пологів позивач не цікавився, не допомагав у вихованні дитини. На день народження дитини приїжджав дуже рідко. У позивача з його дружиною власних дітей немає. З січня 2016 року сторони розійшлися, у вересні 2016 року вона подала позов про стягнення аліментів. У квітні 2017 року позивач подав позов про визначення місця проживання дитини. Протягом півтора року відповідач проживає з іншим чоловіком та позивача не хвилювало, який вплив її чоловік здійснює на дитину. Відповідач неодноразово оздоровлювала дитину за кордоном. Після зустрічей з батьком дитина не хотіла робити уроки, казала, що батько купить їй диплом, тому вона була вимушена заборонити спілкування батька з дитиною, так як батько почав погано впливати на розвиток дитини та виховання. З 2017 року дівчинка почала добре вчитись, з березня 2017 року вона не забороняє спілкування дитини з батьком. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі. В ході судового розгляду підтримала позицію відповідача та просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Широківської районної державної адміністрації як Орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. В ході судового розгляду надала пояснення, що органом опіки та піклування винесено рішення про проживання дитини з мамою, оскільки дівчинці піде на користь проживання з нею. Ними було здійснено перевірку умов проживання позивача, однак те, що вони розкішні не свідчить, що дитині там буде добре. Дівчинка опитувалась в присутності матері, яка забажала проживати з мамою. При опитуванні дівчинки мати не здійснювала на неї психологічний вплив. Відповідач матеріально забезпечена та здійснює догляд за дитиною. Представник третьої особи Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг як Орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Широківська районна державна адміністрація, як Орган опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року залучено Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, м. Кривий Ріг до участі в даній справі в якості третьої особи та зобов'язано третіх осіб надати висновки щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини. 27 червня 2017 року представником позивача подано клопотання про виклик свідків. 12 жовтня 2017 року представником відповідача подано клопотання про виклик свідків. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року постановлено вважати належним відповідачем по справі - [PERSON]. 12 жовтня 2017 року представником позивача подано клопотання про виклик свідка та опитати малолітню дитину. 12 жовтня 2017 року представником відповідача подано клопотання опитати малолітню дитину. За клопотанням представника позивача від 14 листопада 2017 року ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року провадження у справі зупинено у зв'язку із призначенням судово - психологічної експертизи. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року провадження у справі відновлено. За клопотанням представника позивача від 12 лютого 2018 року ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року провадження у справі зупинено у зв'язку із призначенням судово - психологічної експертизи. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року провадження у справі відновлено. Вислухав пояснення представника позивача, відповідача, її представника, представників третіх осіб, покази свідків, опитав малолітню дитину в присутності педагога, дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [INFO] народилась [PERSON], батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 вересня 2006 року (а.с.7). Відповідно до технічної документації власником домоволодіння [ADDRESS] є позивач (а.с.8-10). Як видно із договору купівлі-продажу від 17 серпня 2012 року, витягу про державну реєстрацію прав Кримського республіканського підприємства «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» від 11 вересня 2012 року, витягу із Державого реєстру право чинів від 17 серпня 2012 року позивач є власником апартаментів готельного комплексу [ADDRESS] (а.с.11-14). Згідно з довідкою про середню заробітну плату позивач працював в Фермерському господарстві «Титан» та його заробітна плата за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року складає 53 775,75 гривень (а.с.15). Відповідно до Акту обстеження умов проживання позивача, складеного 09 березня 2017 року депутатом Широківської селищної ради Красновою А.А. наявні всі умови для проживання дитини (а.с.16). Відповідно до характеристики з місця проживання позивача від 07 березня 2017 року, останній одружений, спиртними напоями не зловживає, з сусідами підтримує дружні стосунки, скарги на його поведінку до селищної ради не надходили (а. с.17). За місцем роботи позивач позитивно характеризується, що підтверджується відповідною характеристикою (а.с.18). 01 червня 2017 року відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01 червня 2017 року (а.с.71). Відповідно до трудової книжки відповідача, остання має трудовий стаж з 1999 по 2016 рік, 13 вересня 2016 року була звільнена з останнього місця роботи за власним бажанням (а.с.72-75). Як видно із характеристики з місця роботи відповідача, остання зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони, при прийомі на роботу були надані дуже хороші рекомендації для працевлаштування, звільнилась за власним бажанням у зв'язку із сімейними обставинами, переїздом проживати в інше місто (а.с.167). Згідно копій дипломів відповідач закінчила у 2001 році Київський національний економічний університет та здобула кваліфікацію бакалавра з обліку і аудиту та у 2002 році отримала повну вищу освіту та здобула кваліфікацію економіста (а.с.76-77). Відповідач є власницею автомобілю марки «Opel Astra», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.78). Як видно із Державного акту на право власності на земельну ділянку відповідач є власником земельної ділянки площею 20000 кв.м. на території Чапаєвської сільської ради (а.с.79). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 травня 2017 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Криворізьке БТІ» від 01 лютого 2007 року, свідоцтва про право власності на житло та технічної документації відповідачу на праві спільної часткової власності належить 3/5 частини квартири [ADDRESS] в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.80-83). Відповідач має посвідчення водія, що підтверджується свідоцтвом про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв серії [NUMBER] та посвідченням водія серії [NUMBER] (а.с.84-85). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера, пам'ятки застрахованої особи та ваучера відповідач разом із дитиною в період з 19 травня 2016 року по 27 травня 2016 року перебували на відпочинку (а.с.86-90). Як видно із посвідчення серії [NUMBER] від 30 квітня 2015 року та довідки від 14 жовтня 2014 року чоловік відповідача - [PERSON] приймав участь в антитерористичній операції та є учасником бойових дій (а.с.91-92). Відповідно до характеристики з місця роботи та місця проживання чоловік відповідача - [PERSON] характеризується з позитивної сторони (а.с.156, 188). Згідно з договором дарування від 01 червня 2002 року, експлікації та поверхневого плану чоловік відповідача - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.93-95). Згідно з характеристикою, виданою 17 жовтня 2017 року класним керівником та директором Криворізької гімназії №127 [PERSON], [INFO] зарекомендувала себе з позитивної сторони, стан здоров'я задовільний, відвідує гуртки. Батьки приділяють належну увагу навчанню та вихованню дитини (а.с.165). Як видно із довідки, виданої 18 лютого 2019 року директором КЗШ №68 [PERSON], [INFO] навчається в 6-Б класі КЗШ №68 м. Кривого Рогу Саксаганського району (а.с.5 т.2). Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 04 жовтня 2018 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 04 жовтня 2018 року №9790 (а.с.6 т.2). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 вересня 2018 року та договору купівлі - продажу від 14 вересня 2018 року відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.7 - 9 т.2). Так, свідок [PERSON] суду надала показали про те, що у позивача є донька [PERSON]. Їй відомо, що він спілкується з нею, дуже любить, вболіває за її життя, постійно про неї говорить із теплом, пишається нею. Позивач є дуже хорошою людиною, доброзичливий, відповідальний, щедрий, спиртними напоями не зловживає, матеріально забезпечений, добрий керівник. Зі слів позивача їй відомо, що він купує дитині дорогі речі, путівки на оздоровлення. Позивач разом з дитиною, її мамою та бабусею їздили в Крим відпочивати, де у позивача є власне житло, показував фото. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є хрещеним батьком [PERSON]. Позивача може охарактеризувати лише з позитивної сторони. Йому відомо, що позивач купував дитині путівку до Буковелю за 16,000 гривень. Коли дочка телефонує позивачу, він все кидає і їде до неї. Він не питав у дитини, чи погано їй живеться з мамою, на цю тему вони не розмовляли. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомий з позивачем близько десяти років, з відповідачем дванадцять років. Дружина позивача є його двоюрідною сестрою. Їх діти з позивачем однолітки. Він пам'ятає, як відповідач народила дитину та позивач цьому був дуже радий, купував дитячі речі. Позивач казав, що дуже любить дочку та ніколи не покине її. Позивач дуже хороша людина, допомагає у тяжкій ситуації, шкідливих звичок не має. Позивач забезпечує матеріально дитину, відвозив в Крим та Буковель на відпочинок. Допитана як свідок відповідач [PERSON] в судовому засіданні надала покази, відповідно до яких з самого початку народження дитини позивач не приймав участі у її вихованні та забезпеченні. Під час вагітності вона працювала у місті Запоріжжя. Під час перебування її в лікарні позивач не навідував. Протягом одинадцяти років позивач обіцяв з нею одружитися. Будучи вагітною вона поїхала жити до батьків, оскільки у позивача не було коштів орендувати квартиру, він вважав, що її фінансове становище дозволяє утримувати самостійно дитину. Пізніше позивач купив квартиру, в якій вони з донькою проживали. Вона в квартирі зробила ремонт та купувала меблі. Коли дитині було два роки вона вийшла на роботу. З 2016 року сторони припинили стосунки. Перебуваючи з нею у відносинах, позивач підтримував стосунки з іншими жінками, не зважаючи на те, що був одружений. Відпочинком дитини вона займалась сама. В травні 2017 року вони літали до Турції, а в липні 2017 року їздили в Трускавець. Коли вона подала до суду заяву про стягнення аліментів, позивач почав брати активну участь у вихованні дитини: почав приїздити до дитини, купувати різні речі, балувати її, возити в кафе, виконувати всі її забаганки. Вважає, що своїми діями позивач погано впливає на дитину, оскільки не вчить з нею уроки, внаслідок чого дочка почала погано навчатись. Дитина постійно проживає з нею. Вона не обмежує спілкування батька з дитиною, намагалась налагодити контакт з батьком дитини щодо спільного її виховання, однак безрезультатно. На даний час вона мешкає з дитиною в квартирі свого чоловіка. На батьківські збори ходить лише вона. Позивач іноді відвідує школу та спілкується з вчителями. Стосунки у дитини з її чоловіком були ідеальні, однак з жовтня почались псуватись завдяки наклепу позивача. Її чоловік дуже добре відноситься до її з позивачем дитини, оскільки у нього є досвід, так як він сам виховував свою доньку. Також зазначила, що дитина має проблеми із серцем та підшлунковою залозою. Малолітня [PERSON] в присутності педагога Чариєвої О.Д. в судовому засіданні надала пояснення про те, що вона проживає разом із мамою, батька бачить кожний день. До школи вона ходить сама, а іноді її відвозить батько. Уроки в неї перевіряють то батько, то мати. Вона навчається в п'ятому класі. Їй добре як з мамою, так і з батьком. Поки вона живе у мами, однак може жити і у батька. З ними живе чоловік мами [PERSON], у якого є донька [PERSON], з якою вони разом ходять на прогулянки. Чоловік мами її ніколи не бив. З чоловіком мами відносини ніякі, а з дружиною батька нормальні. Вона б хотіла, щоб її батьки не сварились, оскільки їй добре з ними обома. Зазначила, що відвідує гуртки. Батько зробив гарний ремонт і пропонував їй переїхати до нього жити, що вона може зробити у будь-який момент, однак поки живе з мамою. Бабуся також приймає участь в її вихованні. Свідок [PERSON] суду показав, що з відповідачем півроку перебуває у шлюбі, однак разом два роки. У дитини є своя кімната, яка обладнана всім необхідним. Між ним та дитиною відносини хороші, однак бувають суперечки на побутовому рівні. Між його та відповідача доньками гарні відносини, вони разом ходять на прогулянки. [PERSON] іноді не слухає маму. Вважає, що хтось впливає на поведінку дитини. Сім'ю матеріально забезпечує він, однак відповідач також працює. З батьком [PERSON] він не спілкується, не має бажання. Вважає, що дитині краще проживати з мамою. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України (в редакції 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ч. ч.1, 2, 3 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Положення ч.1 статті 161 Сімейного кодексу України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Аналогічну норму містить і частина 4 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», яка крім того, визначає, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст.3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці керується саме вищезгаданими приписами Конвенції та покладає в основу своїх рішень принцип дотримання «якнайкращих інтересів дитини». Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови №16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Під час розгляду справи судом не встановлено будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави розлучити матір з дитиною. При цьому, з урахуванням зазначених положень нормативно-правових актів, суд констатує ту обставину, що малолітня дитина, як правило, більше потребує материнської любові, турботи і розуміння, а в даному випадку ще й зважаючи на її вік та стать. Фактично доводи позивача зводяться лише щодо бажання в судовому порядку визначити місце проживання малолітньої дитини разом з ним, без врахування наслідків розлучення з матір'ю, що не відповідає інтересам дитини та не є належним обґрунтуванням поданого позову. Батько, який працює і має житло, не зможе забезпечити дитині необхідної материнської турботи, що зумовлено моральними цінностями материнства. Суд враховує, що у цій справі обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов'язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов'язки, у суду немає. Також, обидва батьки мають самостійний дохід та умови для проживання дитини, при цьому станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання кимось із батьків спиртними напоями або наркотичними засобами, обидва батьки позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання, випадків демонстрації кимось із батьків аморальної поведінки судом не встановлено. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сімї або без адекватних засобів підтримки. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року №9-1580/0/4-17, вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір'ю та за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Крім того, ст.19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як видно із висновку Широківської районної державної адміністрації як Органу опіки та піклування від 07 червня 2017 року рекомендовано визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір'ю [PERSON] з забезпеченням обов'язкового спілкування з батьком (а.с.58-59). Відповідно до висновку Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради як Органу опіки та піклування №171 від 21 червня 2017 року вирішено визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір'ю [PERSON] (а.с.103). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи інтереси малолітньої дитини та враховуючи висновки органу опіки та піклування, суд вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Також, суд зазначає, що визначення місця проживання з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed