Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та визнання договору оренди укладеним. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з моменту створення ТОВ «Агро-Сула» в користування перебувала земельна ділянка кадастровий номер 5320687200:00:001:0070, на підставі договорів оренди укладених з власником [PERSON] , яка померла, а в подальшому з її спадкоємцем [PERSON] , з яким товариство уклало договорі оренди № 198 06.01.2013 року на вищевказану земельну ділянку строком на 10 років. Проте [PERSON] не здійснив реєстрацію права власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внаслідок чого товариство не реєструвало впродовж 2013 - 2018 років цей договір. [PERSON] зареєстрував право власності на цю ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно лише 17.09.2018 року, про це товариство дізналось 24.09.2018 року з публічної кадастрової карти, подало документи на реєстрацію договору № 198, однак 28.09.2018 року отримали рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки наявна актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права оренди землі за [PERSON] . Тому позивач вважає, що його права порушені просить державну реєстрацію права оренди землі від 24.09.2018 року з [PERSON] - скасувати, а Договір оренди земельної ділянки № 198 від 06.01.2013 року між ТОВ «Агро-Сула» та [PERSON] - визнати укладеним. Відповідач до судового засідання подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, щов його власносты перебувають 2 земельні ділянки: кадастровий номер 5320687200:00:001:0069 (уточнений кадастровий номер 5320687200:00:001:0070) , яка була ним успадкована після смерті бабусі, та кадастровий номер 5320687200:00:001:0070 (уточнений кадастровий номер 5320687200:00:001:0071), яку він дійсно передав в оренду по договору № 112 від 05.02 .2011 року ТОВ «Агро - Сула», який був зареєстрований у Державному реєстрі відповідно до закону. За цим же зареєстрованим договором № 112 він отримував оренду плату, яка в різні роки складала різні суми. Земельна ділянка 5320687200:00:001:0069 (уточнений кадастровий номер 5320687200:00:001:0070), яка належала бабусі неофіційно використовувалась з 2012 року ТОВ «Агра- Сула», які з 2015 року ніяких коштів за використання цієї земельної ділянки не сплачували, тому влітку 2018 року він попередив директора , що буде використовувати цю земельну ділянку на власний розсуд. Також, дійсно 24.09.2018 року він уклав договір оренди цієї земельної ділянки із [PERSON] , який був зареєстрований 24.09.2018 року. Крім того 24.10.2018 року він писав листа директору ТОВ «Агро - Сула», про наміри використовувати ділянку на власний розсуд, оскільки на неї із товариством не укладав договору оренди, згідно поштового повідомлення директор ТОВ «Агро-Сула» відмовився отримувати цей лист. Вказує, що договір оренди земельної ділянки № 198 не підписував і не укладав, а позивач у своїх вимогах посилається на укладений договір № 112 від 05.02.2011 року. Крім того офіційну інформацію про зміну кадастрового номеру з 5320687200:00:001:0069 на 5320687200:00:001:0070, отримав лише у вересні 2018 року у Глобинському відділі ГУ Держгеокадастру в Полтавській області. Також відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Сула» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та стягнення збитків (упущеної вигоди) за фактичне користування земельною ділянкою, обґрунтувавши його тим, що у власності його померлої бабусі була земельні ділянка 5320687200:00:001:0069 (уточнений кадастровий номер 5320687200:00:001:0070), яку він отримав у спадщину за заповітом, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14.12.2011 року. З 2012 року вище вказана земельна ділянка перебувала у використанні ТОВ «Агро - Сула», при цьому з 2015 року ТОВ «Агро - Сула» не платило кошти за фактичне використання земельної ділянки, чим спричинило [PERSON] збитки у вигляді упущеної вигоди. Також у літку [PERSON] попередив директора ТОВ «Агро - Сула» про намір використовувати цю земельну ділянку на власний розсуд, та 24.09.2018 року уклав договір оренди земельної ділянки із [PERSON] , який був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 28090298 від 24.09.2018 року. 18.10.2018 року при виїзді на поле для встановлення меж ділянки в натурі, виявив, що вона засіяна одним масивом працівниками ТОВ «Агро - Сули» з приводу чого звертався до органів поліції, які зафіксували факт самовільного зайняття цієї ділянки. Також, 24.10.2018 року звертався то директора ТОВ «Агро - Сула» листом з повідомленням про намір використовувати цю земельну ділянку на власний розсуд, згідно поштового повідомлення директор відмовилась отримувати цей лист. Враховуючи все вище викладене просить витребувати у ТОВ «Агро- Сула з чужого незаконного володіння земельну ділянку загальною площею 4,3722 га кадастровий номер 5320687200:00:001:0070, яка розташована на території Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, належить власнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 14.12.2011 року державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Захаровою О.Д., зобов`язавши ТОВ «Арго-Сула» негайно повернути її у стані придатному для використання за цільовим призначенням, а також стягнути з ТОВ «Агро - Сула завдані збитки у вигляді упущеної вигоди за 2015 - 2018 року у сумі 92484,06 грн. В судове засідання позивач не з`явився належним чином повідомлений, причини неявки суду не відомі. В судовому засіданні представник позивач підтримав первісний позов в повному обсязі, прохав його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі, також заявив усне клопотання про застосування строків позовної давності до всіх відносин які були між ТОВ «Арго - Сулою» та [PERSON] до 03.12.2015 році. Відповідач в судове засідання не з`явився направив до суду заяви, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ТОВ «Агро - Сула» не визнає в повному обсязі в їх задоволенні прохає відмовити, підтримує свій зустрічний позов, прохає його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні, просив в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, задовольнити зустрічний позов - в повному обсязі, також просив відмовити в клопотанні представника позивача про застосування строку позовної давності на 2015 рік, мотивуючи тим, що на момент звернення із зустрічним позовом, а саме 05.12.2018 року ще не сплив строк позовної давності по виплаті плати за користування земельної ділянки, який за аналогією з договором оренди № 112 настає 31 грудня поточного року. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. [PERSON] на праві приватної власності належать дві земельні ділянки: земельна ділянка площею 4,37 га, яка знаходиться в селі Шушвалівка Глобинського району Полтавської області згідно державного акту серія ЯГ № 692043 від 06.11.2007 року кадастровий номер 5320687200:00:001:0070, який в подальшому згідно довідки відділу Держгеокадастру у Глобинському районі Полтавської області був замінений на кадастровий номер 5320687200:00:001:0071; та земельна ділянка площею 4,37 га, розташована на території Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Захаровою О. Д. 14.12.2011 року зареєстрованого в реєстрі № 2159 кадастровий номер 5320687200:00:001:0069, який в подальшому згідно листа № 155/0/264-18 від 07.09.2018 року відділу Держгеокадастру у Глобинському районі Полтавської області був замінений на кадастровий номер 5320687200:00:001:0070. 05 лютого 2011 року між ТОВ «Агро - Сула» та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки № 112, кадастровий номер 5320687200:00:001:0070, також підписаний 21 лютого 2011 року акт приймання - передачі земельної ділянки, крім цього до даного договору укладена додаткова угода від 18.04.2016 року, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.07.2016 року на земельну ділянку кадастровий номер 5320687200:00:001:0071 ( а. с. 33-35, 37-38, 42). Без внесення змін до документів про зміну кадастрового номеру земельної ділянки. Судом також досліджений наданий Позивачем договір оренди земельної ділянки № 198 від 06 січня 2013 року на земельну ділянку площею 4,3722 га кадастровий номер 5320687200:00:001:0070 підписаний між ТОВ «Агро - Сула» та [PERSON] та Акт приймання передачі земельної ділянки від 06.01.2013 року кадастровий номер 5320687200:00:001:0070 9 (а.с. 20 - 22). Однак не зареєстрований, згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав на їх обтяжень № 43252783 від 28 вересня 2018 року.(а.с. 30) Згідно висновку експерта № 9317 Незалежного Інституту судових експертиз за результатами проведення почеркознавчої експертизи - підписи від імені [PERSON] у двох примірниках: Договору оренди № 198, Додатку № 1 до Договору оренди земельної ділянки № 198, Акту приймання передачі земельної ділянки від 06.01.2013 року - виконані самим [PERSON] . Відповідно до ст.1 Закону України « Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі - ч.1. ст. 2 ЗУ «Про оренду землі». Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону - ч.5 ст. 6 ЗУ «Про оренду землі». Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства - ст. 13 ЗУ «Про оренду землі». Частиною 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України та Законом України «Про оренду землі». Відповідно до статей 125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125,126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16. Суду не надавались будь - які докази, що Позивачем вчинялись дії пов`язані з проведенням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на їх обтяжень стосовно Договору оренди земельної ділянки № 198 від 06.01.2013 року за 2013 - 2018 роки, до моменту отримання рішення про відмову у державній реєстрації прав на їх обтяжень 28.09.2018 року. Тому відсутні правові підстави вважати це договір, таким, що набув чинності та укладений. Також слід зазначити, що під час огляду в судовому засіданні оригіналів Договору оренди земельної ділянки № 198 від 06.01.2013 року та Акту приймання - передачі земельної ділянки від 06.01.2013 року, судом були виявлені внесені рукописним шляхом виправлення до кадастрового номеру земельної ділянки саме на кадастровий номер 5320687200:00:001:0070. Однак при внесення виправлень відсутні будь - які дані про момент їх вчинення, тому суд позбавлений можливості встановити про яку саме земельну ділянку на момент підписання вище вказаного договору йде мова, оскільки у 2013 - 2018 роках земельна ділянка кадастровий номер 5320687200:00:001:0070 (уточнений кадастровий номер 5320687200:00:001:0071) перебувала в оренді у ТОВ «Агро - Сула», договір оренди земельної ділянки з додатковою угодою до якого був зареєстрований у 2016 році, і цей факт сторонами не оспорюється. Крім того суд не приймає до уваги Бухгалтерську довідку про стан проведення розрахунків із [PERSON] по Договору оренди земельної ділянки № 198 від 06 січня 2013 року, оскільки ці розрахунки не підтверджується долученими до справи фінансовими розрахунковими документами. ( а.с.11-19) Враховуючи вище викладене у задоволенні первісного позову ТОВ «Агро - Сула» про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та визнання договору оренди землі укладеним - слід відмовити. Відносно зустрічного позову [PERSON] про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та стягнення збитків (упущеної вигоди) за фактичне користування земельною ділянкою необхідно зазначити наступне. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, земельна ділянка, кадастровий номер: 5320687200:00:001:0070, площею 4,3722 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, яка належить [PERSON] згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія ВРН номер 870574 від 14.12.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Полтавської області Захаровою О. Д. та зареєстровано в реєстрі за №2159, знаходиться у користуванні ТОВ «Агро - Сула». Також, судом встановлено, що зазначена земельна ділянка кадастровий номер: 5320687200:00:001:0070 знаходиться у ТОВ «Агро - Сула» без відповідної правової підстави, оскільки судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 06.01.2013 року є таким, що не набув чинності. За таких обставин, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість зустрічної позовної вимоги про витребування у ТОВ «Агро - Сула» з чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 4,3722 га, кадастровий номер: 5320687200:00:001:0070, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, яка належить на праві особистої приватної власності [PERSON] згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER] від 14.12.2011 року, та передання її [PERSON] , як власнику. Також, [PERSON] у зустрічному позові зазначено позовну вимогу про відшкодування завданих збитків у вигляді доходів які б міг реально одержати за звичайних обставин, якби право не було порушене (упущена вигода) за 2015 - 2018 роки у сумі 92484,06 грн. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом вказаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Згідно з п. «д» ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Статтею 211 Земельного кодексу України передбачено, що за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК України, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її заподіяли. Також, представник Позивача ТОВ «Агро - Сула» звернувся до суду з усним клопотанням про застосування строків позовної давності до всіх правовідносин, що існували між сторонами до 03.12.2015 року включно. Відповідно до приписів статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України), Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України) За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня., коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації (OAO Neftyanaya kompaniya YUKOS v. Russia); пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» (Case of Stubbings and others v. The United Kingdom)). Таким чином, позовні вимоги в частині відшкодування завданих збитків у вигляді доходів які б міг реально одержати за звичайних обставин, якби право не було порушене (упущена вигода) за період 2015 рік - задоволенню не підлягають. Як вже встановлено раніше між сторонами вже існують орендні відносини відповідно до Договору оренди земельної ділянки № 112 від 05.02.2011, за використання якої [PERSON] виплачувалась орендна плата згідно долучених до матеріалів справи розрахункових документів - відомості про виплату грошей № 15/12/17, видаткових касових ордерів за 2015-2016 роки, де підставою отримання грошових коштів зазначено «оренда землі» ( а.с.11-17, 206-207) згідно яких за подібну ділянку впродовж 2015 - 2017 років була сплачена орендна плата без урахування податків в розмірі 69363,05 грн. Виходячи з цього розміру за подібну земельну ділянку, зробивши аналогію в даному випадку середній розмір орендної плати за один рік складає 23121,02 грн. В судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами, що земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Агро - Сули», тому за фактичне користування земельною ділянкою з нього необхідно стягнути збитки у вигляді доходів, які б міг реально одержати за звичайних обставин, якби право не було порушене (упущена вигода) за 2016-2018 роки в сумі 69363,06 грн. Враховуючи вище викладене, зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Сула» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та стягнення збитків (упущеної вигоди) за фактичне користування земельною ділянкою - підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України з ТОВ «Агро - Сула» на користь [PERSON] також необхідно стягнути судові витрати, які складають з судового збору в сумі 1693,25 грн.

Outcome: partial