Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника - адвоката Гаврилюк Т.А., звернулася до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Разом з позовною заявою представник позивача - адвокат Гаврилюк Т.А. надала суду клопотання про витребування доказів, а саме витребування копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайську Миколаївської обл. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що після смерті її рідного брата [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного будинку, за адресою: [ADDRESS] . При зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, їй було відмовлено в зв`язку з тим, що вказаний житловий будинок належав спадкодавцю згідно договору купівлі-продажу, що був зареєстрований на біржі, проте нотаріально не посвідчений. В зв`язку з тим, що вона є єдиною спадкоємицею, проте не може оформити спадщину на своє ім`я, вона звернулася з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 02.10.2020 року було відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29.10.2020 року. Також вказаною ухвалою було задоволено клопотання представника позивача та витребувано з нотаріальної контори інформацію щодо кола спадкоємців та копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 13.10.2020 року на запит суду надійшла відповідь від Першої Первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а саме копія спадкової справи №282/2020, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 29.10.2020 року підготовче засідання у вказаній справі було відкладене на 04.11.2020 року, в зв`язку з неявкою відповідачки. Ухвалою суду від 04.11.2020 року у вказаній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.11.2020 року. 16.11.2020 року ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 03.12.2020 року, в зв`язку з неявкою відповідачки. Позивачка у судове засідання не з`явилася, 29.10.2020 року через канцелярію суду від її представника - адвоката Гаврилюк Т.А. надійшла заява, в якій остання вказала, що просить розглядати справу без її участі та участі позивачки. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за останньою відомою адресою, вказаною у позовній заяві. Згідно отриманої інформації від Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області, яка надійшла до суду 27.10.2020 року, на території Римарівського старостинського округу Окнянського району (бувший Красноокнянський) Одеської області - відповідачка [PERSON] , [INFO] , - не зареєстрована та не проживає. Крім того, згідно повідомлення пошти, яке 23.11.2020 року повернулося на адресу суду без вручення, [PERSON] за адресою: с. Римарівка Окнянського району Одеської області - не проживає. В зв`язку з неможливістю встановити місце проживання відповідачки, її виклик у справі було здійснено через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України. Заяв про відкладення розгляду справи та відзив на позов до суду не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Згідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Разом з тим, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.223,280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню з таких підстав. Вирішуючи спір, суд встановив, що [INFO] в м. Первомайську Миколаївської обл. помер рідний брат позивачки - [PERSON] . Вказане підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом РАГСу Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області від 17.03.2003 року, актовий запис № 298. Згідно з свідоцтвом про народження позивачки ( [PERSON] ), серії [NUMBER] , виданного повторно відділом РАЦСу по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області 11.07.2013 року, батьком останньої зазначений [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданного повторно 11.07.2013 року відділом РАЦСу по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, позивачка [PERSON] одружилась та змінила своє прізвище після одруження на « [PERSON] ». Після смерті брата позивачки - [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,0791 га, для будівництва і обслуговування зазначено житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний житловий будинок належав [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.10.1997 року, за № 1676, що був укладений з [PERSON] та зареєстрований у Первомайській філії Південної Товарної Біржі. Право власності на вищевказаний будинок за [PERSON] було зареєстровано у Первомайському МБТІ 18.05.1999 року, реєстровий № 13074. Відповідно до Технічного паспорту житловий будинок за адресою: [ADDRESS] побудований у 1992 році. З відповіді Відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18.09.2020 року № 408/118-20 вбачається, що згідно з земельно-обліковими даними Відділу станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] , - державний акт на право приватної власності на землю, реєстраційний № 454 від 17.02.1993 року, площею 0,0791 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, - видано [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради від 15.12.1992 року № 347. 18.08.2020 року позивачка звернулася до Першої Первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її брата [PERSON] , що помер [INFO] , проте завідуючою Першої Первомайської держнотконтори Мороз Л.В. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (№ 1033/02-31 від 18.08.2020 року) через те, документом, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно (житловий будинок) є договір купівлі-продажу, який був укладений у Первомайській філії Південної Товарної Біржі, та нотаріально не посвідчений. Спадщину після смерті брата позивачка не оформила. Згідно копії спадкової справи, яка згідно запиту надійшла до суду 13.10.2020 року від Першої Первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася лише позивачка - [PERSON] ; інших заяв до держнотконтори не надходило; свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Тобто, крім позивачки на спадкове майно ніхто не претендує. Позивачка не має можливості переоформити спадкове майно у власність інакше, аніж за рішенням суду. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає таке. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.220 чинного ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Також, вирішуючи спір, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України. Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та ч.2 ст.220 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із діючим законодавством на час укладання договору купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку, цей Договір був зареєстрований у Первомайському МБТІ 18.05.1999 року, реєстровий № 13074., про що свідчать вище наведені письмові матеріали справи. На час укладення договору купівлі-продажу у жовтні 1997 році сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаного будинку, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 1997 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена Первомайським МБТІ. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за братом позивачки права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на жовтень 1997 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржою. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред.2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, ним здійснено оплату за придбане майно грошовими коштами, які продавець одержав до підписання цього договору, що вбачається з п.6 даного правочину та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у Первомайському МБТІ, у передбаченому Законом порядку. Крім того, вказаний договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми, судом недійсним не визнавався, [PERSON] на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність" набув право власності на вище вказаний житлвий будинок і правомірно володів ним. Передбачених Законом підстав для визнання дійсним неоспореної угоди купівлі-продажу спірного будинку в судовому порядку не має. Відповідно до ст.30 Земельного кодексу України в редакції на момент укладенеея договору купівлі-продажу нерухомого майна при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Таким чином до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку під житловим будинком, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, реєстраційний № 454 від 17.02.1993 року, площею 0,0791 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради від 15.12.1992 року № 347, про що було зазначено в п.2 Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.10.1997 року, за № 1676. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст.1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадкодавець (брат позивачки) мав всі необхідні документи про право власності на нерухоме майно, зокрема житловий будинок, яким правомірно володів та користувався. Позивачка після його смерті є єдиною спадкоємицею, прийняла спадщину. Тому суд вважає, що за позивачкою слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , як на спадкове майно, що залишилося після смерті її брата [PERSON] , що помер [INFO] . Разом з тим, відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне також визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку, площею 0,0791 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] .

Outcome: approved