Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 25.06.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2016 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться фізичним, розумовим, духовним, моральним та соціальним розвитком, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. На підставі викладеного, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3000, 00 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини та витрати на правничу допомогу в розмірі 800 грн. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитинирозглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 19.08.2019 року до суду надійшли Доповнення до позовної заяви, згідно яких позивачка зазначає, що в цьому році донька [PERSON] піде в перший клас, крім того, донька відвідує логопеда, що потребує додаткових витрат. На сьогоднішній день позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за другою дитиною. У зв`язку з цим позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що 25.06.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2016 року. У період перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . На даний час дитини [PERSON] , проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться фізичним, розумовим, духовним, моральним та соціальним розвитком, не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із вимогами ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так, судом встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні, батько дитини у добровільному порядку відмовляється надавати допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. З урахуванням визначеного діючим законодавством розміру прожиткового мінімуму на одну дитину, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 2 000,00 грн. на утримання доньки [PERSON] щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, при цьому частково задовольнивши позовні вимоги [PERSON] . При цьому, суд зазначає, що позивачка не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. На підтвердження витрат понесених позивачкою на правничу допомогу не було надано доказів на підтвердження повноважень адвоката, договору про надання правової допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, детального опису робіт, виконаних адвокатом, необхідних для надання правової допомоги та підтвердження оплати витрат на правничу допомогу. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що підстав для стягнення витрат на правничу допомогу немає, а тому у задоволенні даних вимог повинно бути відмовлено. Відповідно до вимог ст. 137 та 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial