Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про захист прав споживачів, посилаючись на те, що у вересні 2020 року їй стало відомо про надходження за місцем її роботи постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. від 11 вересня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи. Постанова винесена в межах виконавчого провадження №62989000, відкритого на підставі виконавчого напису №18641 від 14 серпня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., яким стягнуто з неї на користь відповідача заборгованість в розмірі 57465,26 грн. На виконання вказаної постанови приватного виконавця із заробітку позивача за вересень 2020 року утримано 3886,23 грн. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки будь-яких кредитних договорів, а ні нотаріально посвідчених іпотечних договорів, на підставі яких може бути вчинено виконавчий напис, позивач з ТОВ «Вердикт капітал» не укладала. Листів з вимогою про погашення суми заборгованості на користь ТОВ «Вердикт капітал» та документів про щомісячне нарахування строкової заборгованості по відсоткам, штрафам, пені тощо - не отримувала. У нотаріуса були відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем є безспірною. Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року задоволена заява позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні, що здійснюєься на підставі виконавчого напису №18641, вчиненого 14 серпня 2020 року, який оскаржується. На підставі ухвали від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у данній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів від третьої особи - приватного нотаріуса Горай О.С. 29 грудня 2020 року судом винесено ухвалу про застосування до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. заходу процесуального примусу у виді штрафу за невиконання ухвали від 27 жовтня 2020 року в частині витребування доказів. Відповідно до ухвали суду від 07 квітня 2021 року розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10 червня 2021 року на виконання ухвали суду від 27 жовтня 2020 року від приватного нотаріуса Горай О.С. надійшли документи, на підставі яких вчинено оскаржуваний виконавчий напис. Учасники справи в судове засіданні не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача відзив на позов не подав, будь - яких заяв про розгляд справи за його відсутності в суд не направив. Треті особи своїх пояснень щодо позову не надали. На підставі наявних у справі доказів, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов такого. Як вбачається із копій документів, направлених до суду приватним нотаріусом Горай О.С.,14 серпня 2020 року останнім вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №18641 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заборгованості за кредитним договором №419/7669ЕСLKBPS від 18 листопада 2013 року, який укладено між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] .. У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 27 липня 2020 року по 27 липня 2020 року, сума заборгованості становить 56815,26 грн. Загальна сума до стягнення з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису становить 57465,26 грн. Також в заяві зазначає, що правонаступником всіх прав та обов`язків кредитора ПАТ «Платинум Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 22 березня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА», на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами б/н від 27 липня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Однак в переліку додатків до даної заяви про видачу виконавчого напису копії перелічених договорів відступлення прав вимоги не вказано. Підставою вчинення вказаного виконавчого напису стала заява представника ТОВ «Вердикт Капітал» від 06 серпня 2020 року. Також нотаріусу разом із заявою були подані: кредитний договір №419/7669ЕСLKBPS від 18 листопада 2013 року, відповідно до якого позичальнику був наданий кредит в сумі 17936,00 грн зі сплатою процентної ставки - 12% річних, сплатою комісії за обслуговування кредиту, дата повернення кредиту - 01 березня 2017 року; виписка з особового рахунка за кредитним договором із зазначенням суми заборгованості станом на 27 липня 2020 року; копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, копія довіреності представника заявника. Однак при виконанні приватним нотаріусом Горай О.С. вимог ухвали суду від 27 жовтня 2020 року в частині витребування доказів, суду не надано копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, а тому не можливо встановити чи надавались такі фактично для вчинення виконавчого напису та чи попереджався боржник про необхідність сплати заборгованості. 11 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. в межах виконавчого провадження ВП №62989000 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яким є [PERSON] . Постанова винесена при примусовому виконанні виконавчого напису №18641 від 14.08.2020 вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 57465,26 грн (а.с.13). Вказана постанова направлена для виконання за місцем роботи боржника до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (а.с.12). У вересні 2020 року із заробітної плати позивача утримано 3886,23 грн згідно виконавчого провадження ВП №62989000, що видно із довідки №973 від 08.10.2020 (а.с.14). Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Із виписки з особового рахунка за кредитним договором боржника [PERSON] видно, що її заборгованість станом на 27 липня 2020 року перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №419/7669ЕСLKBPS від 18 листопада 2013 року складає 56815,26 грн, яка не погашена, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 413557,81 грн, прострочена заборгованість за комісією - 80,30 грн, прострочена заборгованість за процентами - 4096,76 грн, строкова заборгованість за комісією - 269,90 грн, за процентами - 38810,49 грн. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Частиною першою статті 39 вказаного Закону передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст. 88 вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з правового аналізу вказаних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на вказане та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що правовідносини між позивачем і Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк", правонаступником якого став відповідач ТОВ «Вердикт Капітал», виникли на підставі кредитного договору від 18 листопада 2013 року, з кінцевою датою повернення кредиту 01.03.2017. Виконавчий напис вчинено 14 серпня 2020 року. Дослідивши зміст наданого стягувачем нотаріусу виписки з особового рахунка за кредитним договором №419/7669ЕСLKBPS, суд приходить до висновку, що він не відповідає вимогам до первинних документів (виписки по рахунку), оформленим у відповідності до ст.9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів, визначених п.2 Постанови КМУ від 29.06.1999 №1172, оскільки хоч заявник і зазначив, що надає нотаріусу «Виписку з особового рахунка із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором, однак ця виписка не містить строків погашення заборгованості, щомісячне нарахування суми простроченого тіла кредиту та заборгованості за відсотками і комісією, на стягнення яких вчинено виконавчий напис. А тому така виписка з рахунку не може вважатися обов`язковим документом, дослідивши який нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. Період стягнення заборгованості, який вказаний у виконавчому написі, значиться з 27 липня 2020 року по 27 липня 2020 року та ніяким іншим документом не підтверджено. З огляду на вказане, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав можливості з поданих стягувачем документів перевірити факт наявності заборгованості, її розмір, дату виникнення, період стягнення боргу. Також в матеріалах нотаріальної справи відсутні докази направлення боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень, а тому не підтверджено обізнаність позивача про розмір заборгованості. Крім того, у оспорюваному виконавчому написі вказано, що підставою його вчинення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, яка в редакції чинній на дату вчинення оскаржуваного виконавчого напису, передбачала лише стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Однак, укладений між [PERSON] і ПАТ «Платинум Банк» кредитний договір №419/7669ЕСLKBPSвід 18 листопада 2013 року, не був нотаріально посвідчений, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вказане узгодується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, було встановлено, що заборгованість є безспірною та з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» відзив на позов та доказів на спростування зазначених в позові обставин не надав. Отже твердження позивача про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений в порушення вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню, слід вважати доведеним через відсутність документів, які б підтвердили зворотнє та відсутність спростування цього твердження відповідачем. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження, є обгрунтовантими, у зв?язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 29 квітня 2021 року шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. Оскільки суд вирішив про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору за подання позову у розмірі 840,80 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн., а всього 1261,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved