Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивачі 22.04.2019року звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є засновниками (учасниками) ТОВ «Арго» згідно з установчим договором про створення ТОВ «Арго» від 19.01.1996року та статутом ТОВ «Арго», зареєстрованим розпорядженням голови Мостиської районної ради народних депутатів №42-р від 31.01.1996року. Вказують, що у 1996році вони створили також Товариство покупців членів трудового колективу ТОВ «Арго», яке у відповідності до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств» виступило як юридична особа метою якої є придбання майна орендованого ТОВ «Арго», а саме: нежитлового приміщення №1, розташованого за адресою: м.Судова Вишня, пл.І.Франка, буд. [ADDRESS] , Мостиського району Львівської [ADDRESS] , та нежитлового приміщення №7, розташованого за адресою: м [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Дане нерухоме майно було внесено у перелік об`єктів, що підлягають приватизації згідно з рішенням Мостиської районної ради Львівської області №6 від 28.03.1996року. Зазначають, що у відповідності до Договору купівлі-продажу приміщення від 22.05.1996 р., укладеного між Фондом державного майна України у Мостиському районі і товариством покупців членів трудового колективу ТзОВ «Арго» ними придбано нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Судова [ADDRESS] , [ADDRESS] . [ADDRESS] , загальною площею 131,7 кв.м та м.Судова [ADDRESS] , [ADDRESS] , загальною площею 21,4 кв.м. Дана угода була посвідчена державним нотаріусом Мостиської Державної нотаріальної контори 22.05.1996 року та зареєстрована розпорядження голови Мостиської РДА від 05.06.1996 року №296-р. Придбання нежитлових приміщень ними здійснено у рівних частках кожним. У зв`язку із повною сплатою покупцем ціни продажу об`єкта приватизації та у відповідності п.п.3.1, 3.2 п.3 Договору було здійснено передачу об`єкта приватизації, що підтверджується актом передачі державного майна, складеного сторонами Договору 12.06.1996 року. На вказані в Договорі приміщення ФДМ України у Мостиському районі було видано свідоцтво на власність №17/08 від 14.06.1996 року. Також, право власності на приміщення було зареєстровано за товариством покупців членів трудового колективу ТзОВ «Арго» Самбірським МБТІ, що підтверджується довідками №2391 від 04.12.2018 року та №2392 від 04.12.2018 року, виданими Самбірським МБТІ за інформацією станом на 01.02.2003 р. Стверджують, що на даний час товариство покупців членів трудового колективу ТзОВ «Арго» відповідно до законодавства припинено у зв`язку із досягненням його мети придбання вищезгаданих нежитлових приміщень. Після припинення товариства покупців членів трудового колективу ТзОВ «Арго» нежитлові приміщення не увійшли як майно господарського товариства в статутний капітал ТзОВ «Арго», а вони (позивачі) належно не оформили своїх прав власності на приміщення, хоча й були фактичними їх власниками. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, 07.03.2019 року вони (позивачі) звернулися до відділу державної реєстрації Мостиської РДА Львівської області як до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ними, як фізичними особами, права власності на приватизоване майно у рівних ідеальних частках по 1/3 кожному. Однак, згідно листа Мостиської РДА Львівської області від 18.03.2019 року №02-36/358 їх (позивачів) повідомлено про відмову в державній реєстрації прав, оскільки відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, юридична особа Товариство покупців членів трудового колективу ТзОВ «Арго», не зареєстровано. Тому змушені звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просять суд визнати за кожним з них по 1/3 частці нежитлового приміщення №1, розташованого за адресою: м. [ADDRESS] , [ADDRESS] , та нежитлового приміщення №7, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . В підготовче засідання позивачі не з`явилися, проте подали до суду заяви, в яких просять суд справу розглядати у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Мостиської районної державної адміністрації Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Арго» згідно з Установчим договором про створення ТОВ «Арго» від 19.01.1996року та Статутом ТОВ «Арго», зареєстрованим розпорядженням голови Мостиської районної ради народних депутатів №42-р від 31.01.1996року. У 1996році позивачами було створено також Товариство покупців членів трудового колективу ТОВ «Арго», яке у відповідності до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств» виступило як юридична особа метою якої є придбання майна орендованого ТОВ «Арго», а саме: нежитлового приміщення №1, розташованого за адресою: м.Судова Вишня, пл..І.Франка, буд.№4, Мостиського району Львівської області, та нежитлового приміщення №7, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] . Вищевказане нерухоме майно на підставі рішення Мостиської районної ради Львівської області №6 від 28.03.1996року було внесено у перелік об`єктів, що підлягають приватизації у 1996році відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та на виконання Указу Президента України від 30.12.1994року №827/94 «Про заходи щодо прискорення процесу малої приватизації в Україні». Згідно Договору купівлі-продажу приміщення від 22.05.1996 р., укладеного між Фондом державного майна України у Мостиському районі (продавець) і Товариством покупців членів трудового колективу товариства з обмеженою відповідальністю «Арго» (покупець), останнім придбано спірні нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Судова [ADDRESS] , [ADDRESS] , загальною площею 131,7 кв.м та м.Судова Вишня [ADDRESS] , загальною площею 21,4 кв.м. Зазначений договір купівлі-продажу був посвідчений державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори 22.05.1996 року та зареєстрований розпорядження голови Мостиської РДА від 05.06.1996 року №296-р. Згідно акту передачі Державного майна від 12.06.1996року, у зв`язку із повною сплатою покупцем ціни продажу об`єкта приватизації та у відповідності до Договору купівлі-продажу приміщення від 22.05.1996 р. було здійснено передачу вищезгаданого майна - об`єкта приватизації. На підставі вищевказаного Договору купівлі-продажу приміщення від 22.05.1996 р. та акту передачі Державного майна від 12.06.1996року, Представництвом Фонду державного майна України у Мостиському районі видано Свідоцтво на власність №17/08 від 14.06.1996року Товариству покупців членів трудового колективу товариства з обмеженою відповідальністю «Арго» на спірні нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] .Судова [ADDRESS] , [ADDRESS] .. [ADDRESS] , та пл..І [ADDRESS] . Також, право власності на зазначені приміщення було зареєстровано за Товариством покупців членів трудового колективу ТзОВ «Арго» Самбірським МБТІ, що підтверджується довідками, виданими Самбірським МБТІ №2391 від 04.12.2018 року та №2392 від 04.12.2018 року. На даний час, як встановлено судом, Товариство покупців членів трудового колективу ТзОВ «Арго» припинено у зв`язку із досягненням його мети придбання вищезгаданих нежитлових приміщень. Після припинення товариства покупців членів трудового колективу ТзОВ «Арго» нежитлові приміщення не увійшли як майно господарського товариства в статутний капітал ТзОВ «Арго». 07.03.2019 року позивачі звернулися до Відділу державної реєстрації Мостиської РДА Львівської області як до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ними, як фізичними особами, права власності на приватизоване майно у рівних ідеальних частках по 1/3 кожному. Однак, згідно листа Мостиської РДА Львівської області від 18.03.2019 року №02-36/358 позивачів повідомлено про відмову в державній реєстрації прав, оскільки відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, юридична особа Товариство покупців членів трудового колективу ТзОВ «Арго», не зареєстровано. У зв`язку із цим позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією Установчого договору про створення ТОВ «Арго» від 19.01.1996року; копією Статуту ТОВ «Арго», зареєстрованого розпорядженням голови Мостиської районної ради народних депутатів №42-р від 31.01.1996року; копією протоколу №1 зборів учасників по створенню ТОВ «Арго» від 19.01.1996року; копією заяви директора ТОВ «Арго» Л.Наливайко №1 від 06.03.1996року; копією рішення Мостиської районної ради Львівської області №6 від 28.03.1996року; копією Витягу з додатку до рішення Мостиської районної ради Львівської області №6 від 28.03.1996року; копією листа Представництва Фонду державного майна України у Мостиському районі №67 від 23.04.1996року; копією Договору купівлі-продажу приміщення від 22.05.1996 р.; копією розпорядження голови Мостиської РДА від 05.06.1996 року №296-р; копією акту передачі Державного майна від 12.06.1996року; копією Свідоцтва на власність №17/08 від 14.06.1996року виданого Представництвом Фонду державного майна України у Мостиському районі; копіями довідок, виданих Самбірським МБТІ №2391 від 04.12.2018 року та №2392 від 04.12.2018 року; копією зави позивачів до Відділу державної реєстрації Мостиської РДА Львівської області від 07.03.2019 року; копією листа Мостиської РДА Львівської області від 18.03.2019 року №02-36/358; копією технічного паспорта на нежитлове приміщення [ADDRESS] в [ADDRESS] , [ADDRESS] ; копією технічного паспорта на нежитлове приміщення [ADDRESS] в [ADDRESS] Судова [ADDRESS] , пл.І.Франка, буд [ADDRESS] , Мостиського [ADDRESS] . Спірні правовідносини урегульовані Законом України «Про приватизацію майна державних підприємств», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Порядком створення та реєстрації товариства покупців у процесі приватизації, затвердженого наказом ФДМ України від 25.05.1993 року та нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин ЦК УРСР. Статтею 5 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств» визначено, що покупцями об`єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію майна державних підприємств» для спільної участі у приватизації громадяни можуть засновувати господарське товариство або товариство покупців шляхом укладання угоди про сумісну діяльність. \~ \~ \~ \~ Зі змісту ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств» вбачається, що одним із способів приватизації є викуп об`єктів малої приватизації працівниками цих об`єктів. Згідно до п. 1.1. Порядку створення та реєстрації товариства покупців у процесі приватизації, товариство покупців це добровільне об`єднання громадян, які уклали угоду про спільну діяльність, з метою придбання об`єктів приватизації у колективну власність. Пунктом 3.1. Порядку передбачено право членів товариства покупців на частину придбаного в процесі приватизації майна. У відповідності до ч. 2 ст. 432 ЦК УРСР грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю. Відповідно до ч.1 ст. 128 ЦК України (чинної на час спірних правовідносин) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Таким чином, після придбання та приватизації товариством покупців державного майна, у позивачів як його членів виникло право власності на придбане майно, відповідно до внесених кожним членом часток, як за рахунок приватизаційних майнових сертифікатів так і власних коштів. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи про те, що позивачі єфактичними власниками спірних нежитлових приміщень в рівних частках кожен, однак позбавлені можливості в позасудовому порядку оформити право власності на дані частки, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору залишити за ними.

Outcome: approved