Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею право на земельну частку (пай), площею 7,78 га в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності КСП "Нива", розташовану на території Попельнастівської сільської ради Олександрійського району, Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0141691 ), в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею яка прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим Олександрійською районною державною нотаріальною конторою 09.10.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-582. В жовтні 2017 року їй стало відомо, що її вітчиму [PERSON] , який помер [INFO] , як члену КСП "Нива", при розпаюванні підприємства на території Попельнастівської сільської ради було виділено пай в розмірі 7,78 в умовних кадастрових гектарах та був виданий сертифікат серії КР №0141691 . Однак, зазначений сертифікат не зберігся. 08 квітня 2019 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області було встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Встановлено факт перебування [PERSON] , [INFO] на утриманні [PERSON] , [INFO] , не менше одного року до його смерті, а саме з 05 жовтня 1993 року по [INFO] . Таким чином, [PERSON] , відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, є особою яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі право на земельну частку (пай), площею 7,78 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, розташовану на території Попельнастівської сільської ради Олександрійського району, Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0141691 . При зверненні до нотаріуса їй постановою державного нотаріуса Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ліб В.В. від 27.06.2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в звязку з відсутністю оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Оскільки діючим законодавством видача дубліката сертифікату не передбачена, вони вимушені звернутися до суду із заявою про визнання права власності. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час, місце і дату судового засідання повідомлені належним чином, представник надав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяви про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши докази у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до такого висновку. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] є рідною матірю [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 09 серпня 1995 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно копії спадкової справи № 263 за 2007 рік, наданої Олександрійською районною державною нотаріальною конторою, встановлено, що на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом заведена спадкова справа № 263 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Інших спадкоємців, передбачених ст.ст. 1261, 1266 ЦК України не встановлено. В результаті розгляду заяви [PERSON] останній було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстроване в спадковому реєстрі за № 2-582. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.2012 року, спадкоємцем зазначеного у даному свідоцтві майна [PERSON] , 1938 року народження, яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, площею 6,86 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I- КР № 012584, виданого Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 11.04.2002 року. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2019 року встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Встановлено факт перебування [PERSON] , [INFO] на утриманні [PERSON] , [INFO] , не менше одного року до його смерті, а саме з 05 жовтня 1993 року по [INFO] . Відповідно до довідки Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області №274 від 11.04.2011 року, [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована з 1938 року до дня своєї смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки № 251 від 11.12.2018 року, виданої Виконавчим комітетом Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, [PERSON] , [INFO] з 1990 року та до дня смерті [INFO] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Крім того, в даному будинку разом з [PERSON] проживала та була зареєстрована його цивільна дружина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа-роз`яснення № 199/02-31 від 06.02.2019 року встановлено, що позивачка зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , з тих підстав, що мати прийняла спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] на підставі ст. 549 ЦК УСРСР. В наведеному листі нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за правом представлення, оскільки не було надано документів, що підтверджують родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] Згідно листа № 890/162-19 від 27.05.2019 року відділу в Олександрійському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, встановлено, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів КСП «Нива» на території Попельнастівської сільської ради на ім`я [PERSON] виданий сертифікат серії КР № 0141691 від 25.06.1997 року. Державний акт на земельну ділянку на імя [PERSON] на підставі вищезазначеного серифіката не зареєстрований. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00022048436 від 06.02.2019 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Олександрійської районної державної нотаріальної контори Ліб В.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в зв`язку з відсутністю сертифікату на право на земельну частку (пай). Згідно з п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, який діє до отримання громадянином державного акту на земельну ділянку. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Документи, які повинен подати спадкоємець для отримання свідоцтва про право на спадщину, зазначені в розділі 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за №283/8882. Відповідно до п.216 зазначеної Інструкції видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Якщо спадкоємець не може надати такі документи, то нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину і єдиним способом захисту прав такого спадкоємця є суд. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною другою даної статті передбачено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Суд вважає встановленим той факт, що позивач фактично прийняла всю спадщину після смерті їх матері як спадкоємиця першої черги. Враховуючи, що сертифікат було втрачено, а видача його дубліката чинним законодавством не передбачена, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Оскільки права позивача порушені не з вини відповідача, судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: approved