Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визначення порядку користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно свідоцтва про право власності він разом зі своєю матір»ю [PERSON] в рівних долях на праві спільної часткової власності були власниками 55/100 квартири [ADDRESS]. Інші 45/100 частина квартири належать його (позивача) сестрі - відповідачу по справі [PERSON] Після смерті їх матері [INFO], він разом з відповідачем отримали у спадщину 55/200 частини квартири в рівних долях. Таким чином, на даний час йому (позивачу) на праві приватної власності належить 41,25 (165/400), а відповідачу 58,75 (235/400) частин спірної квартири. Як зазначає позивач, згідно технічного паспорту, квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат, житловою площею 41,6 кв.м., а саме: 18,0 кв.м., 13,4 кв.м., 10,2 кв.м., а також кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, вбудованої шафи, балкона та лоджії. На теперішній час він та відповідач окремо користуються житловими кімнатами, решта приміщень перебуває у спільному користуванні. Посилаючись на викладене, а також на те, що фактично порядок користування квартирою вже визначився, позивач просить задовольнити його вимоги, виділити йому у користування кімнату, площею 18,0 кв.м., з балконом, площею 1 кв.м., відповідачу виділити у користування кімнати, площею 13,4 кв.м. та 10,2 кв.м.; кухню, ванну кімнату, вбиральню, вбудовану шафу та лоджію - залишити в загальному користуванні сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. При цьому вказав, що фактично він разом з матір»ю займав кімнати, площею 13,4 кв.м. та 10,2 кв.м., відповідач займає кімнату 18,0 кв.м., яку він на даний час просить виділити йому у користування, оскільки вона найбільш відповідає його долі у спірній квартирі. Також, позивач зазначив, що на даний час у квартирі не проживає в зв»язку з конфліктними стосунками з відповідачем. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказуючи на те, що згідно встановленого порядку користування вона є наймачем кімнати 18,0 кв.м., яка не приватизована та перебуває у комунальній власності, та постійно проживає в цій кімнаті, а тому заперечує проти виділення цієї кімнати у користування позивачу. Позивач у квартирі не проживає, належну йому кімнату здає в оренду. Представник 3-ої особи, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.17). Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника 3-ої особи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, згідно ордеру на житлове приміщення від 20.09.1993 року, [PERSON] отримала трикімнату квартиру [ADDRESS] на сім»ю з 4-х осіб: себе, сина [PERSON], дочку [PERSON] та онуку [PERSON] (а.с.38). Як вбачається з технічного паспорту, спірна квартира складається з 3-х кімнат жилою площею 41, 6 кв.м., у тому числі з кімнат, площею 18,0 кв.м., 10,2 кв.м. та 13, 4 кв.м. (а.с.22-23). Відповідно до розпорядження Ватутінської районної державної адміністрації м.Києва від 23.07.1997 року № 900, було дозволено ЖЕК змінити договір найму спірної квартири та укласти окремі договори найму: - на дві кімнати, площею 23,6 кв.м. з [PERSON], склад сім»ї якої: вона, син [PERSON]; - на одну кімнату, площею 18,0 кв.м. з дочкою [PERSON], склад сім»ї якої: вона, дочка [PERSON] за згодою всіх членів сім»ї (а.с.35-36). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.01.2007 року, позивач [PERSON] разом з матір»ю [PERSON] приватизували виділене їм у користування житло, а саме 55/100 частин спірної квартири та стали їх власниками в рівних частинах (а.с.4). [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у розмірі 55/200 частин вказаної квартири, спадкоємцями яких в рівних частках є позивач та відповідач (а.с.5-6). 25.03.2011 року позивачем та відповідачем, кожним окремо, було укладено договори з КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м.Києві ради» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.39-40). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності. Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Судом встановлено, і це підтвердили сторони, на даний час між ними склались неприязні та конфліктні стосунки. Крім того, з пояснень сторін випливає, що кімната, яку просить виділити йому у користування позивач, перебуває у комунальній власності. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог, оскільки порядок користування спірною квартирою вже було визначено у встановленому законом порядку. Крім того, позивач просить виділити йому у користування кімнату, площею 18,0 кв.м., яка вже виділена у користування відповідачу на підставі розпорядження Ватутінської районної державної адміністрації м.Києва від 23.07.1997 року та перебуває у комунальній власності, а кімнати, які позивач просить виділити у користування відповідачу, були виділені згідно вказаного розпорядження у користування йому та його матері [PERSON] та на даний час перебувають у його (55/200) особистій власності та частково (55/200) у його та відповідача спільній частковій власності. Крім того, переселення мешканця з однієї кімнати до іншої без його згоди не передбачено чинним законодавством та є порушенням його прав. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Інших вимог позивач не висуває. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed