Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку за рахунок коштів державного бюджету 30000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників Кременчуцького міського відділу ВСУ в Полтавській області та судді Апеляційного суду Полтавської області. Свої вимоги обґрунтував тим, що 03 січня 2013 року відносно нього заведено оперативно-розшукову справу, в рамках якого проведено оперативно-розшукові заходи, в ході яких мало місце втручання в приватне його життя: а саме аудіо- та відео контроль життя позивача. Зазначене втручання мало місце на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2013 року, згідно з якою починаючи з 14 лютого 2013 року терміном на 60 діб здійснювався аудіо-відео контроль особи в кабінеті завідуючого кафедри транспорту та транспортних технологій Кременчуцького університету економіки, нових технологій та управління, в службовому кабінеті № 2515 та інших місцях тимчасового перебування. 09 квітня 2013 року матеріали досудового розслідування відносно позивача внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013180090000581. Постановою прокуратури Полтавської області від 26 квітня 2013 року розсекречені матеріальні носії інформації щодо проведення негласних слідчих дій відносно [PERSON] для подальшого їх використання у доказуванні в кримінальному провадженні. Вказує, що проведення негласних (розшукових) слідчих дій можлива лише в конкретному кримінальному провадженні та досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Вважає, що слідчий суддя не мав право постановляти ухвалу про дозвіл на здійснення негласних (розшукових) слідчих дій відносно [PERSON] за відсутності внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних відомостей. Позивач стверджує, що такими діями відповідачів порушено його право на повагу та заборону на свавільне втручання в сімейне життя, право на забезпечення таємниці кореспонденції, право на повагу до особистого життя тощо. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали письмові заяви, відповідно до яких просять суд розглядати справу без участі представників. Також, в матеріалах справи маються заперечення представників відповідачів, відповідно до яких вони просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Прокурор в судовому засіданні також просить відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що Апеляційним судом Полтавської області не було порушень законодавства при винесенні ухвали про дозвіл на проведення негласних слідчих дій. Вислухавши пояснення позивача та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Полтавської області 14 лютого 2013 року надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно [PERSON] Відповідно до протоколів про результати здійснення оперативно-технічних заходів, проведених відповідно до вказаної ухвали в період з 14 лютого 2013 року по 14 квітня 2013 року, встановлено, що [PERSON] вимагав та отримував хабарі від студентів за успішну здачу екзаменаційної сесії. За даними фактами зареєстроване кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за № 12013180090000581, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Під час досудового розслідування йому повідомлено про підозру у скоєнні чотирьох епізодів кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 368-3 КК України. На даний час кримінальна справа відносно [PERSON] перебуває на розгляді в Крюківському районному суді м. Кременчука Полтавської області. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 6 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативним підрозділом проводились оперативно-розшукові заходи про злочин, що готується. Згідно із п.9 ч.1 ст. 8 того ж Закону оперативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності за наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав надається право: здійснювати аудіо-, відео контроль особи, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних мереж згідно з положеннями статей 260, 263-265 КПК України. Ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій згідно вимог ЗУ «Про державну таємницю» та відповідно до Інструкції «Про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні», підлягають засекречуванню, а тому мають гриф обмеженого доступу. З аналізу ст. 1 Кримінально-процесуального кодексу України вбачається, що діяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, суду щодо порядку провадження у кримінальних справах регламентується цим Кодексом. Кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Статтею 2 Кримінально-процесуального кодексу України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. У зв'язку з цим слід зазначити, що захист прав і свобод особи не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Проте, таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб органів дізнання та досудового слідства, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери цивільних правовідносин і не може бути предметом оскарження за цивільним процесуальним кодексом. Суд вважає, що питання щодо законності дій працівників Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області та судді Апеляційного суду Полтавської області підлягає вирішенню в рамках кримінального судочинства, а не цивільного. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено незаконність дій відповідачів відносного нього, які передбачені ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Однак, позивач не обґрунтував розмір моральної шкоди, не вказав в чому саме вона полягає чи проявляється. Враховуючи обставини даної справи, норми діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини, а також обставину, відповідно до якої, на час ухвалення рішення триває судовий розгляд кримінального провадження у відношенні позивача за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368-3 КК України, за результатами судового розгляду не ухвалено, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», для задоволення заявлених позивачем вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed