Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Представник позивача адвокат [PERSON] в інтересах позивача, [PERSON], предявив до суду позов до відповідача, Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, в якому представник позивача просить визнати за [PERSON], [INFO], право приватної власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по вулиці Макошин, 42, в селі Жадове Семенівського району Чернігівської області. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що по вул. Макошин, 42, в с. Жадове Семенівського району Чернігівської області, розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживала прабаба позивача [PERSON], яка померла 24 жовтня 1985 року (свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ № 310572, видане Жадівською сільською радою Семенівського району Чернігівської області 26 жовтня 1985 року). Відповідно до довідки Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області № 968 від 18.10.2017 року згідно погосподарської книги № 14 за 1983 1985 роки у житловому будинку за адресою вул. Макошин, 42 с. Жадове Семенівського району Чернігівської області до дня своєї смерті проживала і була зареєстрована [PERSON]. Згідно рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 28.02.2018 року баба позивача [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], яка померла 25 жовтня 1985 року. Після смерті прабаби позивач, як спадкоємець за законом, звернулася до [PERSON] державної нотаріальної контори для успадкування майна, яке належало спадкодавцю. Проте нотаріусом було повідомлено позивача, що на вищевказаний житловий будинок видати свідоцтво про право на спадщину буде не можливо, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку. Даний будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було збудовано прабабою в 1940 році на відведеній для цього земельній ділянці. У час після Другої світової війни питання набуття права власності житлових будинків почало регулюватися постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов'язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року. 31.01.1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Таким чином, померлою прабабою житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по вул. Макошин, 42, в с. Жадове, Семенівського району, Чернігівської області, були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і вона стала власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, [PERSON], будучи юридично не обізнаною, своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила).Таким чином право власності прабаби позивача у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не ложна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлої [PERSON] ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється. В 2017 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами. Позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, який фактично є власністю її родини, якою вона володіла багато років, та розташований по вулиці Макошин, 42, в с. Жадове, Семенівського району Чернігівської області, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Ухвалою судді від 20 квітня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 14 травня 2018 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилась, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату [PERSON]. У підготовче судове засідання представник позивача - адвокат [PERSON] не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити повністю. Представник відповідача, Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, Жадівський сільський голова Семенівського району Чернігівської області [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без його участі на протязі всіх судових засідань, позов визнає повністю, наслідки визнання позову йому розяснено та зрозуміло. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] районної державної адміністрації Чернігівської області, виконуючий обовязки голови [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав до суду письмове клопотання, згідно даних якої просить розглянути справу без присутності представника [PERSON] районної державної адміністрації Чернігівської області та залишає розгляд справи на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу без участі представника [PERSON] районної державної нотаріальної контори на розсуд суду, та надала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно даних якого після померлої 24 жовтня 1985 року [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області 29 жовтня 1985 року за заявою [PERSON], дочки, заведена спадкова справа № 154 (номер у Спадковому реєстрі 773562), інформація щодо видачі свідоцтва про право на спадщину відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У справі встановлено, що по вул. Макошин, 42, в с. Жадове Семенівського району Чернігівської області, розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживала прабаба позивача [PERSON], яка померла 24 жовтня 1985 року (свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ № 310572, видане Жадівською сільською радою Семенівського району Чернігівської області 26 жовтня 1985 року). Відповідно до довідки Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області № 968 від 18.10.2017 року згідно погосподарської книги № 14 за 1983 1985 роки у житловому будинку за адресою вул. Макошин, 42 с. Жадове Семенівського району Чернігівської області до дня своєї смерті проживала і була зареєстрована [PERSON]. Згідно рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 28.02.2018 року баба позивача [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], яка померла 25 жовтня 1985 року. Після смерті прабаби позивач, як спадкоємець за законом, звернулася до [PERSON] державної нотаріальної контори Чернігівської області для успадкування майна, яке належало спадкодавцю. Проте нотаріусом було повідомлено позивача, що на вищевказаний житловий будинок видати свідоцтво про право на спадщину буде не можливо, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку. Даний будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було збудовано прабабою в 1940 році на відведеній для цього земельній ділянці. У час після Великої Вітчизняної війни питання набуття права власності житлових будинків почало регулюватися постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов'язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року. 31.01.1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Таким чином, померлою прабабою житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по вул. Макошин, 42, в с. Жадове, Семенівського району, Чернігівської області, були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і вона стала власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, [PERSON], будучи юридично не обізнаною, своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила).Таким чином право власності прабаби позивача у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не ложна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлої [PERSON] ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється. В 2017 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами. Позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, який фактично є власністю її родини, якою вона володіла багато років, та розташований по вулиці Макошин, 42, в с. Жадове, Семенівського району Чернігівської області, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень". В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість. їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позов відповідачем визнається повністю, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачам [PERSON], суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved