Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що 12.05.03 р. з її згоди у квартирі, що належить на праві спільної сумної власності їй та третій особі у справі, була прописана відповідач [PERSON] тимчасово до 01.06.03 р. і знята з обліку 24.06.03 р.. 24.06.03 р. з її згоди реєстрація відповідачів у вказаній квартирі була продовжена тимчасово до 31.12.03 р.. 30.01.04 р. з її згоди за договором найму житлового приміщення у будинку, що належить громадянам на правах особистої власності від 30.01.04 р. № 31(далі - договір найму), виданим начальником ЖЕК № 1 відповідачі були зареєстровані у вказаній квартирі постійно, які не проживають постійно за вказаною адресою. З листопада 2003 р. відповідачі вибули на інше постійне місце проживання, а тому вона вважає, що згідно зі ст. 167 ЖК України, договір найму вважається розірваним з дня вибуття. Їй відомо, що відповідач [PERSON] проживає із сім"єю у м. Києві, де працює. Належних останній речей немає. Однак, добровільно виписуватись відповідач не бажає. Просить позов задовольнити, постановити рішення про розірвання договору житлового найму з листопада 2003 р., визнати відповідачів такими, що втратили право на житло у [ADDRESS]. У попередньому судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги, зазначивши, що вони полягають у тому, щоб постановити рішення про розірвання договору житлового найму від 30.01.04 р. з 2004 р., визнати відповідачів такими, що втратили право на житло у [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Суду додатково пояснила, що вона сама займалась реєстрацією відповідачів у свій квартирі, так як останні з третьою особою у справі мали тісні стосунки. Реєстрація відповідачів у квартирі проводилась не з метою надати відповідачам можливість проживання у квартирі, а з метою отримання відповідачем [PERSON] паспорта. Відповідачі - дочка та матір - у її квартирі фактично не проживали, хоча інколи приїздили до неї. В даний час стосунки відповідачів з третьою особою у справі припинились, а тому вона має намір зняти відповідачів з реєстрації за адресою розташування її квартири. Зокрема, пояснила суду, що відповідач [PERSON] вже у 2004 р. працювала у м. Києві і в даний час проживає там же, що стверджується наданою нею суду довідкою. В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що він мав тісні стосунки з відповідачами, які, однак, не були квартирантами у спірній квартирі. В даний час такі стосунки припинились. Просить позов задовольнити Відповідачі в судове засідання не з"явились, хоча належно оповіщені, про причини неявки суду не повідомили, письмового заперечення проти позову до суду не подали. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності відповідачів, відповідно до положень ст. ст. 224 - 228 ЦПК України, з врахуванням позиції позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та третя особа у справі є співвласниками [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.12.95 р.. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності передбачає право володіння, користування та розпорядження з боку власника своїм майном. Ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Між позивачем як наймодавачем та відповідачем [PERSON] як наймачем 25.03.03 р. було укладено строковий безоплатний договір найму житлового приміщення, що складається з 1 кімнати житловою пл. 8, 9 кв. м., до 01.06.03 р.. Між позивачем як наймодавачем та відповідачем [PERSON] як наймачем 24.06.03 р. також було укладено строковий безоплатний договір найму житлового приміщення, що складається з 2 кімнат житловою пл. 18, 7 кв. м., до 31.12.03 р.. Вказані вище обставини стверджуються копіями згаданих договорів. Вищезазначені договори найму, предмет яких у кожному з цих двох договорів був відмінним, втратили чинність, відповідно, у день закінчення строку, на який вони були укладені. Та обставина, що між позивачем як наймодавачем та відповідачем [PERSON] як наймачем 30.01.04 р. було укладено безстроковий безоплатний договір найму житлового приміщення, що складається з 1 кімнати житловою пл. 17, 9 кв. м., стверджується копією такого договору. Договір найму від 30.01.04 р. має відмінний від двох попередніх вищенаведених договорів найму предмет і є чинним за станом на даний час. Згідно з положеннями ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником квартири і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконкомі місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. За змістом ст. 159 ЖК України, предметом договору найму в квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку. Згідно з положеннями ст. 160 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Як вказано у ст. 161 ЖК України, наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у квартирі, що належить громадянинові на праві особистої власності, своїх дітей за письмовою згодою власника квартири. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У договорі найму від 30.01.04 р. його сторони погодили, що договір набирає законної сили з моменту його підписання його сторонами та прописки наймача. По потребі наймодавача договір може бути розірваний тільки в судовому порядку і на основі, передбаченій законом. Як слідує з копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку по [ADDRESS] відповідач [PERSON], дійсно, 12.05.03 р. була зареєстрована у квартирі позивача до 01.06.03 р. та була знята з реєстрації 24.06.03 р.; до 31.12.03 р. там же була зареєстрована 24.06.03 р. відповідач [PERSON] і неповнолітня [PERSON], [INFO] р. н.; з 30.01.04 р. там же були зареєстровані відповідач [PERSON] і неповнолітня [PERSON] постійно. Наданою позивачем копією довідки № 002 - ІМТ від 27.04.05 р., виданою ТзОВ "ІМТ", згідно з якою відповідач [PERSON] перебуває з товариством у цивільно - правових відносинах за цивільно - правовим договором від 18.12.04 р., предметом якого є реалізація преси, з 18.12.04 р. та за станом на 27.04.05 р., на думку суду, не стверджується та обставина, що відповідачі мають інше постійне місце проживання у іншому населеному пункті, вибули на таке місце постійного проживання у певну дату псля укладення безстрокового договору найму з позивачем. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Ч. 1 ст. 810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Ст. 167 ЖК України передбачає, що наймач жилого приміщення в квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім'ї в будь - який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Тобто, ч. 2 ст. 167 ЖК України встановлює випадок, коли розірвання договору відбувається автоматично в силу закону з дня вибуття наймача. Однак, позивач звернулась до суду з розглядуваним позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим що відповідачі, у т. ч. і наймач, ще у листопаді 2003 р. вибули на постійне проживання до іншого населеного пункту. В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідачі фактично у її квартирі не проживали. Доказів того, що відповідачі вибули у певний день у певне місце для постійного проживання позивач суду не надала Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є співвласником вищевказаної квартири, житлове приміщення якої стало предметом договору найму від 30.01.04 р., укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON]. Відповідачі у вищевказаній квартирі зареєстровані постійно. Позивач не надала суду переконливих доказів того, що відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] у певну дату вибули саме на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Додатково, крім цього, слід зазначити, що ст. 168 ЖК України передбачає, що укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку (квартирі), а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Позивачем не доведено суду, що вона укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в квартирі, що належить позивачеві на праві спільної сумісної приватної власності, не припинився на час вибуття відповідачів (листопад 2003 р.) і договір найму від 30.01.04 р. є його продовженням. Зокрема, як зазначено вище, предмети усіх трьох вищевказаних договорів найму - відмінні. Позивачем не доведено суду, що відповідач [PERSON] надала свою згоду на дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи позивача як наймодавця. Позивач не надала суду доказів того, що вона як співвласник квартири, попередила відповідачів про наступне розірвання договору найму від 30.01.04 р. за три місяці. А тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed