Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2020 року на утримання дітей [PERSON] , 2013р.н. та [PERSON] , 2015р.н. до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили. В обгрунтування позову зазначив, що за вказаним заочним рішенням він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] щомісячно у твердій грошовій сумі на дітей [PERSON] в розмірі 2318,00 грн. та на [PERSON] у розмірі 1859,00 грн. Своїх заперечень на заочне рішення він не подавав і у перегляді заочного рішення йому було відмовлено. Але він знаходиться у дуже скрутному матеріальному становищі, з 08.09.2019р. офіційно не працює, не має доходу, і з 04.06.2020р. перебуває на обліку, як безробітний в Харківському міському центрі зайнятості. Він постійно надавав матеріальну допомогу [PERSON] шляхом направлення переказів, купував одяг, різні речі для навчання, а також придбав ліки, коли діти хворіли. Ухвалою від 04 січня 2021 було відкрито провадження у даній справі та її призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачка подала відзив на позовну заяву, де зазначила, що позов не визнає. Відповідач з липня 2018р. до жовтня 2019р надавав матеріальну допомогу, але з жовтня 2019 року по теперішній час не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не працює, і діти повністю перебувають на її утриманні. В зв`язку з цим, вона у липні 2020р. звернулася до суду із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. [PERSON] має задовільний стан здоров`я, не має інших фінансових зобов`язань, не надає дітям матеріальної допомоги т а не приймає участь у їх вихованні, ніякі речі або ліки для дітей не купував. Від позивача та відповідача не надходило клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , та [INFO] народилася донька [PERSON] . (а.с. 13-14) [PERSON] перебуває на обліку, як безробітний в Харківському міському центрі зайнятості з 04 червня 2020 року. За серпень та вересень 2020 року [PERSON] отримав допомогу по безробіттю в розмірі 1012,90 грн. (а.с. 7-8) Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2020 року №642/3378/20/ стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] утримання дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2318 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 08.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1859 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 08.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 11-12) За вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За ч.1,3 ст.13, ч.ч.1,3 ст.49 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до ст. 76, ч.1,2,3 ст.77,79,80 ЦПК України: Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо посилання позивача на його статус безробітної особи, судом встановлено наступне. Позивач зазначає, що з 08.09.2019р. офіційно не працює але лише з 04.06.2020р. має статус безробітної особи. Відомостей про працевлаштування станом на час розгляду справи позивач до суду не подав. Таким чином, з поданих доказів та викладених обставин, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , будучи працездатною особою, офіційно є безробітним протягом шести місяців. Аналізуючи подані докази, суд приходить до висновку, що з червня 2020р. по теперішній час позивач [PERSON] , протягом тривалого строку не скористався своїм правом на труд та до цього часу не працевлаштувався, щоб покращити своє матеріальне становище та отримувати постійний дохід в якості постійного джерела існування та вирішення соціально-побутових потреб - у тому числі й виконувати аліментні обов`язки. Наявність соціально-побутових потреб позивача, навпаки, мала б стимулювати його на скоріше вирішення питань працевлаштування, оскільки статус безробітного має тимчасовий характер і не може бути єдиною поважною причиною для зменшення обсягу аліментних зобов`язань. Окрім того, [PERSON] , який є працездатним, не наводить суду доказів неможливості працевлаштування за станом здоров`я. Разом із цим, позивачем не надано квитанцій, чеків чи інших доказів участі в утриманні дітей, хоча в позовній заяві він зазначає, що купував дітям одяг та ліки, а також перераховував кошти. Аналізуючи в сукупності усі докази, які були подані [PERSON] на підтвердження його позову, суд приходить про до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумцій щодо фактів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed