Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за теплопостачання в обґрунтування якого вказав, що відповідач зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] та на її ім'я відкрито особовий рахунок [NUMBER], що відповідає вищевказаній квартирі та відповідно до якого нараховується плата за послуги з теплопостачання. Опалювальна площа зазначеної квартири складає 54,2 м2. Оскільки квартира боржника знаходиться у багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому вона є споживачем позивача. З урахуванням ст.ст.11, 509 ЦК України, між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку. У період з 01.10.2010р. до 01.03.2013р. відповідач не сплатила за теплову енергію у зв'язку з чим по її особовому рахунку рахується заборгованість перед позивачем у розмірі (з урахуванням уточнених позовних вимог) 2809,64 грн. Тобто грошове зобов'язання відповідача перед позивачем станом на 01.01.2014р. не виконане на порушення ст.ст.506, 525, 526 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Отже, відповідач зобов'язаний сплатити гроші за спожиту теплову енергію, 3% річних та інфляційні збитки. Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача (з урахуванням уточнених позовних вимог), оплату вказаної заборгованості у розмірі 3052,49 грн., з яких: сума боргу за опалення за період з 01.10.2010р. по 01.03.2013р. у розмірі 2809,64 грн.; інфляційні збитки за період з 21.11.2010р. по 20.03.2013р. у розмірі 58,28 грн.; 3% річних за період з 21.11.2010р. по 20.11.2012р. у розмірі 184,57 грн. Також зазначає, що в порядку наказного провадження позивач звертався до Димитровського міського суду з вимогами про стягнення боргу з теплопостачання з боржника [PERSON] на користь ОКП "Донецьктеплокомуненерго". Судовим наказом № 2н-226/148/2012 від 12.04.2013р. сума боргу у період з 01.10.2010р. по 01.03.2013р. у розмірі 3184,68 грн., інфляційні збитки у розмірі 156,03 грн.; 3% річних за період з 21.11.2010р. по 20.03.2013р. у розмірі 195,63 грн. та судові витрати були стягнуті. Але не погодившись з цим, [PERSON] звернулася до суду із заявою про скасування зазначеного судового наказу. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 16.05.2013р. судовий наказ було скасовано. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь (з урахуванням уточнених позовних вимог) заборгованість за теплопостачання у розмірі 3052,49 грн., з яких: сума боргу за опалення за період з 01.10.2010р. по 01.03.2013р. у розмірі 2809,64 грн.; інфляційні збитки за період з 21.11.2010р. по 20.03.2013р. у розмірі 58,28 грн.; 3% річних за період з 21.11.2010р. по 20.11.2012р. у розмірі 184,57 грн. Представник позивача надала суду письмові пояснення, які підтримала судовому засіданні, де вказала що, як зазначено в позовній заяві, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є теплопостачальним підприємством. Метою діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у вигляді пари та гарячої води споживачам у порядку, встановленому законодавством (в редакції змін до статуту від 10.09.2012р.). На підприємстві позивача на ім'я відповідального власника [PERSON] відкрито особовий рахунок [NUMBER], який відповідає квартирі за адресою: [ADDRESS]. Особовий рахунок відкривається на наймача чи власника або уповноваженого власника квартири (за наявності декількох її співвласників) для здійснення платежів за житлово-комунальні послуги та відповідно до якого нараховується плата за опалення. Таким чином, між позивачем та відповідачем існують фактичні договірні відносини на підставі відкритого особового рахунку та ст.11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, зобов'язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також з дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Деякий час по особовому рахунку [NUMBER] не нараховувалось за опалення у зв'язку відключенням радіаторів від системи теплопостачання. Отже, саме на підставі актів обстеження вищевказаної квартири, які складено Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» від 16.12.2008р. та 28.10.2009р. та відповідно до приписів, які видано відповідачу про необхідність відновлення внутрішньо квартирної системи опалення, відповідачу не нараховувалось за послуги теплопостачання в період з 16.12.2008р. до 01.10.2010р. Приймаючи до уваги, що відповідачу, як власнику квартири, було надано достатньо часу для відновлення приладів опалення в квартирі, які вона самовільно демонтувала, то починаючи з початку опалювального періоду 2010-2011р.р. (з жовтня 2010р.) по особовому рахунку [NUMBER] розпочато нарахування за теплову енергію, оскільки відповідач відключилася від мережі централізованого опалення без дотримання встановленого порядку, а самовільне відключення приладів опалення не може бути підставою для не нарахування плати за надану теплову енергію, так як суперечить чинному законодавству України. Крім того, діючим законодавством не передбачена форма та порядок складання акту про самовільний демонтаж приладів опалення, оскільки самовільне відключення від системи централізованого опалення заборонено. Складені житловими організаціями акти, не являються актами суб'єкта владних повноважень і не зобов'язують позивача до будь-яких дій. Відповідно до п.п.24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила), споживач може відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання проводиться у разі: згоди всіх власників житлового будинку; технічної можливості влаштування індивідуального опалення; якщо проект індивідуального (автономного) теплопостачання відповідає вимогам чинних нормативних документів; затвердженою органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту. Такої схеми в м.Димитров не затверджено. На даний час нормативним документом, що регулює питання відключення мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках є наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 22.11.2005р. №4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.12.2005р. за №1478/11758, із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007р. за №169, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 28.11.2007р. №1320/14587 (набув чинності з 09.12.2007р). Дія вказаного Порядку (із змінами та доповненнями) не поширюється на власників, наймачів житлових приміщень, які були відокремлені від мереж централізованого опалення або отримали дозвіл на відключення квартири від системи ц/о для влаштування індивідуального опалення до набрання чинності наказу Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007р.№169, цей наказ набув чинності 09.12.2007р. При встановленні індивідуального опалення розробляється проект спеціалізованою організацією. Він погоджується всіма зацікавленими організаціями на підставі попередньо виданих технічних умов. У них зазначається варіант індивідуального опалення, враховуючи і особливості мікрорайону, будинку тощо з максимальним унеможливленням впливу шкідливої дії роботи індивідуального опалення для мешканців будинку. Після погодження проекту комісією, утвореною при органі місцевого самоврядування, видається дозвіл на встановлення індивідуального опалення. Отже, відповідно до положень п.п.24, 25, 26 Правил та пункту 1.44 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, споживачі мають право відмовитися від послуг опалення, але з обов'язковим дотриманням відповідного порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, тому самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється, бо це погіршує умови експлуатації внутрішньобудинкової системи і мешкання всіх або окремих громадян у житловому будинку. Разом з цим, згідно п.1.4.6 зазначених правил власник (наймач), що припустив самовільне переобладнання, що призводить до порушення конструктивних елементів, зобов'язаний за власний рахунок привести це приміщення до попереднього стану. Тобто, законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що дозволяється відключати вказані мережі теплопостачання лише цілим будинкам, а можливість відключення окремої квартири (приміщення) виключена. Таким чином, Правила не суперечать актам законодавства вищої юридичної сили, зокрема ст.24 Закону України «Про теплопостачання», а деталізують і конкретизують положення даної статті, розкриваючи зміст технічних умов, за яких споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання. Отже, діюче законодавство не дозволяє відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання будинку, а можливо лише повністю будинком за умови дотримання всіх вимог, визначених Порядком. Також зазначає, що будинок є єдиною інженерною системою, право власності, а відповідно і відповідальність за його належний технічний стан, несуть солідарно всі мешканці будинку. До інженерного обладнання в будинку належать інженерні комунікації та технічні пристрої, які забезпечують санітарно-гігієнічні умови та безпечну експлуатацію квартир (загальні будинкові мережі тепло-, водо-, газо-, електропостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, ліфти, центральні розподільчі щити електропостачання, а також елементи благоустрою прибудинкової території). Переобладнання системи опалення призводить до розбалансування внутрішньобудинкової системи опалення, яка належить до інженерної системи будинку як цілосного майнового комплексу. Згідно вимог відповідних будівельних норм при проектуванні будинку, в якому передбачається централізоване теплопостачання, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно ув'язані для забезпечення стабільної роботи внутрішньобудинкової системи загалом. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від'єднання від системи централізованого опалення) погіршує роботу системи в цілому, чим погіршує умови проживання та порушує права інших мешканців житлового будинку, що неприпустимо за ЦК України та суперечить ст.41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Права власника квартири на інженерні системи будівлі визначаються ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, власники квартир у дво-або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир. Тобто, співвласники зазначеного майна несуть відповідальність за своїми обов'язками щодо ощадливого та сумлінного використання вказаних об'єктів. Крім того, п.4 ст.319 ЦК України, передбачено, що власність зобов'язує, орієнтуючи власників на те, що кожен з них не лише має суб'єктивні права, але й несе відповідальність перед громадою та суспільством за належне використання цих прав. Відповідно до п.5 зазначеної статті, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян. Статтею 383 ЦК України також зазначено, що власник житла повинен використовувати належне йому майно (квартиру, будинок) за цільовим призначенням, тобто для проживання, забезпечувати його схоронність, утримувати у належному санітарному та технічному стані, утримуватись від руйнування або псування, підвищувати благоустрій житла та ін. Ремонт та інші зміни власник має право проводити, якщо вони не призведуть до порушень або обмежень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог та правил експлуатації будинку. Разом з цим, згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний: за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відповідач зобов'язаний підтримувати систему централізованого опалення в квартирі у належному стані, проте, вона не виконала цих обов'язків. Відповідно до ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право викликати представника виконавця для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачеві письмову відмову в задоволенні його претензії. Відповідач неодноразово зверталася до позивача щодо припинення нарахувань, однак претензії, з якими відповідач звертався до позивача, залишено без задоволення, оскільки самовільне відключення квартир від мереж централізованого опалення є порушенням вимог п.30 ч.3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та п.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а посилання відповідача на вимоги нормативно-правових актів щодо ненадання послуг з централізованого опалення є некоректним, оскільки позивач зі своєї сторони надав зазначену послугу, а відповідачка своїми противоправними діями, шляхом внесення змін до інженерних мереж будинку, унеможливила надання виконавцем послуг з теплопостачання та їх отримання. Таким чином, самовільне відключення радіаторів в квартирі споживача не є підставою для звільнення або зменшення плати за теплову енергію. Оскільки позивач надає послугу відповідачу з теплопостачання (без укладання письмово договору), а відповідач відключилася від централізованого опалення без дотримання встановленого порядку, то вважає нарахування за опалення правомірним. Вважаю за необхідне пояснити, що відносини між теплопостачальним підприємством та споживачем, який отримує послуги з централізованого опалення регулюються: ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ №1198 від 03.10.2007р. та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (надалі - Правила №630). Відповідно до п.2 зазначених Правил №630 опалювальною площею квартири є загальна площа квартири без урахування площі лоджій, балконів, терас. Згідно п.18 Правил…, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до вимог п.20 Правил №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм споживання) на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Оскільки у житловому будинку [ADDRESS] не встановлено прилад обліку теплової енергії, тому по особовому рахунку [NUMBER] плата за спожиту теплову енергію нараховується відповідно до затверджених норм споживання та опалювальної площі квартири. Відповідно до ст.162 ЖК України та п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006р. за №45, власник квартири зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування. Рішенням виконавчого комітету Димитровської міської ради від 20.08.2008р. №511, затверджено та введено в дію тариф на послуги з теплопостачання для населення в розмірі 8,42 грн. з ПДВ за 1 м2 опалювальної площі та 309,59 грн. з ПДВ за 1 Гкал, затверджений тариф діяв до 15.04.2011р. З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг, постановою КМУ від 01.06.2011р. затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. Цей порядок визначає механізм формування тарифів та застосовується під час установлення Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг та органами місцевого самоврядування (уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій. Відповідно до Закону України «Про державне регулювання ринку комунальних послуг», Національна комісія забезпечує державне регулювання в сфері комунальних послуг та встановлює тарифи на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках. Відповідно до ст.1 Закону України «Про природні монополії», суб'єкт природної монополії - це суб'єкт господарювання (юридична особа) будь-якої форми власності (монопольне утворення), який виробляє (реалізує) товари на ринку, що перебуває у стані природної монополії. Згідно ст.5 вищевказаного Закону, транспортування теплової енергії віднесено до сфери діяльності суб'єктів природних монополій. Відтак, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є суб'єктом природної монополії на ринку транспортування теплової енергії в межах Донецької області, де знаходяться належні йому теплові мережі. Так, відповідно до Законів України «Про електроенергетику», «Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України», Національна комісія регулювання електроенергетики України постановою від 14.12.2010р. за №1838 затвердила Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» тариф на теплову енергію для населення на рівні 283,79 грн. без ПДВ та 340,55 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал. У зв'язку з тим, що тариф доведено лише для розрахунків за 1 Гкал, то Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації №185 від 06.04.2011р. встановлено річну норму споживання теплової енергії на послуги з централізованого опалення 1 м2 опалювальної площі на рівні 0,1622Гкал. Таким чином,

Outcome: approved