Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його сина [PERSON] , [INFO] . В позові зазначила, що вона та відповідач є батьками [PERSON] . На даний час сторони розлучені та проживають окремо. Відповідач ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, під приводом побачення з сином вривається до помешкання, де живе позивач, вчиняє насилля стосовно неї та сина, поводить себе агресивно та жорстоко в присутності неповнолітнього. У грудні 2018 року відповідач заподіяв сину тілесні ушкодження у виді перелому носової перегородки, що стало причиною порушення відносно нього кримінальної справи. Незважаючи ні на що відповідач своєї поведінки не змінює, лише впевнюється в своїй безкарності. Органом опіки та піклування було прийнято висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Позивач в судовому засіданні пояснила, що вона неодноразово зверталась в органи поліції щодо неправомірної поведінки відповідача. Останній полюбляє вчиняти сварки та влаштовувати з`ясовування стосунків, незважаючи на присутність неповнолітніх дітей. Так у грудні 2018 під час сварки він умисно наніс старшому сину [PERSON] одного удару головою в обличчя, що спричинило перелом носової перегородки. По даному випадку мається вирок суду, яким відповідача визнано винним. Влітку 2019 року [PERSON] взяв сина на море, де жорстоко з ним поводився, кричав, вживав при ньому наркотичні засоби, вів себе неадекватно, про що їй повідомив син повернувшись з відпочинку. У серпні 2019 року відповідач підстеріг сина біля під`їзду будинку і безпричинно погрожував повторити побиття. [PERSON] постійно був свідком насилля в сім`ї, від чого перебував у стресовому стані. Представник позивача просила позов задовольнити, зазначивши, що поведінка відповідача та його відношення до сина свідчить про потребу позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] . Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши що сина він не бив умисно, а те що трапилось у грудні прикра випадковість. Він був із сином у серпні 2019 року на морі і міг кричати лише у виховних цілях. Сварок в присутності дітей не вчиняв, все сказане позивачкою є наклепом. Він купував сину телефон, крім того сплачує аліменти на його утримання. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечив, пояснивши, що позивач провокує відповідача на таку поведінку. Він бажає спілкуватися з сином та займатися його вихованням. Представник третьої особи на стороні позивача в судовому засіданні повідомила, що поведінка відповідача щодо неповнолітнього сина була приводом для засідання комісії, на якій прийнято висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. На повідомлення про вчинення насилля в сім`ї, було встановлено, що неповнолітній [PERSON] потребує допомоги психолога, так як він був психологічно замкнений та подавлений. Під час прийняття висновку було взято до уваги, що сварки в сім`ї ініціювались батьком, коли він приходив до помешкання, де проживає позивачка з дітьми. Після однієї з таких сварок дитина опинилася в лікарні. Батько «розпускає руки» що не є позитивним у вихованні сина. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , [INFO] повідомив що проживає з матір`ю, батько живе окремо, але інколи приходить та вчиняє сварки. Розповів обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень батьком, крім того вказав що батько поводиться з ним агресивно, без приводу кричить, погрожує. У серпні 2019 року біля під`їзду будинку перестрівав і залякував побиттям. Хоча він відпочивав з батьком на морі в серпні 2019 року, однак шкодує про той час, бо згадує знущання над ним, крики, погрози та неконтрольовану батьківську агресію. Майже рік він не спілкується з батьком, що позитивно відобразилося на його психоемоційному стані. Просив задовольнити позов та позбавити відповідача батьківських прав щодо нього. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, врахувавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Копією свідоцтва про народження доводиться, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з рішення Ніжинського міськрайонного суду від 07 жовтня 2013 року, шлюб сторін розірвано, при цьому в рішенні вказана одна з причин не можливості подальшого збереження сім`ї - застосування фізичної сили та образ [PERSON] по відношенню до позивача (а.с.15). Твердження позивача про вчинення фізичного насильства по відношенню до сина та той факт, що така поведінка характерна для відповідача по відношенню до близьких підтверджується витягом з ЄРДР від 16 грудня 2018 року про внесення відомостей про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України по відношенню до його сина [PERSON] , витяг з ЄРДР від 26 липня 2019 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України [PERSON] по відношенню до його колишньої дружини, заявами про вчинення домашнього насильства по відношенню до [PERSON] , в яких вона зазначає про застосування фізичної сили відповідачем, погроз та висловлювань нецензурною лайкою, ці дії відбуваються іноді і у присутності дітей: [PERSON] та [PERSON] , актом з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї від 23 вересня 2019 року, в якому встановлена потреба надання психологічної допомоги дитині (а.с.16-20). В зв`язку з постійним вчиненням відповідачем психічного та фізичного насилля щодо [PERSON] та їх неповнолітнього сина [PERSON] , завданням тілесних ушкоджень, спробам душити позивача руками та ременем, погрозами фізичною розправою, рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 03 вересня 2019 року було видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] (а.с.23-27). Даним рішенням суду встановлено, що останній не контролює свої дії, висловлювання, вчинки, веде себе неадекватно щодо колишньої дружини та дітей. Така його поведінка негативно впливає на психічний стан і здоров`я всіх членів сім`ї, лякає дітей та подає їм негативний приклад. Вони живуть в постійному остраху за своє життя та здоров`я. Під час надання пояснень з даного приводу відповідач в судовому засіданні зазначив, що хоче бачитися з дітьми, тому постійно приходить до помешкання заявниці. Стосовно нанесення тілесних ушкоджень старшому сину, то він зламав йому носа не навмисно, а під час сварки з дружиною, коли син захищав останню. Офіційно він не є батьком меншого сина [PERSON] , так як вони були розлучені коли народилася дитина, а заяву він не подавав. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 361 від 31 жовтня 2019 року затверджено висновок органу опіки та піклування, яким встановлена доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON] . У висновку зазначено, що відповідач участі у вихованні не бере, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вчиняє насильство відносно дитини та психологічний тиск відносно [PERSON] та його матері. Однією з підстав позбавлення батьківських прав матері чи батька, передбачених ст. 164 СК України, є жорстоке поводження з дитиною. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства", жорстоке поводження з дитиною - будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства(ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Як вбачається з наявних матеріалів справи, [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насилля відносно своєї дружини (колишньої дружини) в присутності дітей, застосовував відносно неї фізичну силу, погрожував таким застосуванням. Крім того 09 липня 2020 року вироком Ніжинського міськрайонного суду [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме в умисному завданні своєму неповнолітньому сину [PERSON] одного удару головою в обличчя, внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа без зміщення. Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] вину свою визнав повністю, зазначивши, що дійсно умисно наніс тілесні ушкодження сину (а.с.18-19, 23). Питання матеріального забезпечення дитини відповідачем, як то сплата аліментів чи придбання подарунків, що мало місце в стосунках відповідача з сином, не має вирішального значення для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав з підстав жорстокого поводження з дитиною. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Обставини саме такої поведінки відповідача були встановлені під час розгляду справи в суді. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Досліджені в судовому засіданні докази та обставини свідчать про свідоме і тривале нехтування відповідачем психоемоційним станом та психічним і фізичним здоров`ям свого сина [PERSON] , що є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Матеріалами справи, поясненнями позивачки та неповнолітнього [PERSON] підтверджується систематична агресивна поведінка [PERSON] , умисне спричинення фізичної та психологічної шкоди [PERSON] . При цьому, відповідач не вбачає проблеми у такому поводженні, вважає його допустимим методом виховання, не прагне змін, адекватних кроків для налагодження стосунків із сином не робить. Суд приймає до уваги й той факт, що [PERSON] сам висловив бажання, щоб його батька позбавили батьківських прав відносно нього, оскільки систематичні погрози, переслідування з його боку, скоєння психічного та фізичного насильства, носять об`єктивне підґрунтя та дають йому підстави непокоїтися про своє здоров`я, піддають стресу. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що контакти з батьком, який принижує сина образами та поведінка якого не відповідає загальноприйнятим нормам моралі, суперечить інтересам дитини, оскільки призводить до постійного перебування неповнолітнього у стані стресу, страху, емоційного напруження, а тому позбавлення батьківських прав [PERSON] буде доцільним та виправданим, відповідно до вимог ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідача батьківських прав передбачає зокрема жорстоке поводження з дитиною. На думку суду зазначена міра є виправданою і відповідатиме інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ним свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав.

Outcome: approved