Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом № 7066/ВК від 09.09.2010 року прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" покрівельником рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів другого розряду. 15.06.2011 року наказом відповідача № 65/у від 16.06.2011р. йому присвоєно третій розряд покрівельника рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів. 01.07.2011 року наказом Відповідача № 71 /у від 30.06.2011 року присвоєно суміжну професію «Стропальник другого розряду». Наказом Відповідача № 4722/ВК від 01.07.2014 року позивача звільнено 01.07.2014 року у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці по п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення з роботи з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» вважає незаконним та безпідставним. Вивільнення працівника проведено без працевлаштування його на інше робоче місце, як того вимагає ст. 49-2 КЗпП України. Не враховане переважне право на залишення на роботі працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та не застосоване його переважне право на залишення на роботі. Вважаючи, що при його звільненні порушено його трудові права, просив ухвалити рішення, яким визнати звільнення з роботи з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним; поновити на роботі покрівельником рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів третього розряду у Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе»; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01.07.2014 року по день винесення судом рішення; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» Гоч В.М. позовні вимоги не визнав і свої заперечення обґрунтував тим, що позивач був звільнений з додержанням вимог чинного законодавства. Відповідачем при звільненні позивача наказом від 01.07.2014р. № 4722/ВК було дотримано вимог статті 40 КЗпП України та враховані вимоги ст. ст. 42-44, 47, 49-2, 116 КЗпП України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], позивача [PERSON], представника відповідача Гоч В.М., свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що наказом № 7066/ВК від 09.09.2010 року [PERSON] (далі за текстом позивач) був прийнятий по переводу із ТОВ «Фрунзе-Будіндустрія» в ремонтно-будівельний цех № 54 (далі РБЦ № 54) ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» покрівельником рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів 2-го розряду з 09.09.2010року (а.с.14). Наказом від 16.06.2011року № 65/у позивачу було присвоєно 3-й розряд покрівельника рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів. Наказом від 01.07.2014 року № 4722/ВК відповідач звільнив [PERSON] з роботи покрівельника рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів РБЦ № 54 за згодою комітету профспілки по п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно ст. 44 44 КЗпП України (а.с. 15, 16, 41). Відповідно до ч. 3 статті 64 Господарського кодексу України - підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. На підставі зазначених вимог статті 64 Господарського кодексу України, враховуючи неоптимальне завантаження виробничих потужностей та персоналу, з метою скорочення невиробничих витрат, оптимізації виробництва та мінімізації фінансових втрат, які обумовлюють потребу в працівниках певної спеціальності та кваліфікації, та передбачають зменшення чисельності непродуктивного та незабезпеченого роботою на 2014 рік персоналу, відповідач п.п. 4, 5 наказу від 31.03.2014р. № 81 встановив в строк до 25.04.2014 року перегляд штатних розписів, організаційних структур всіх структурних підрозділів підприємства, в т.ч. РБЦ № 54 (а.с. 44). На підставі зазначеного Наказу, відповідач, враховуючи запланований обсяг робіт на 2014 рік для РБЦ № 54, та у відповідності до нього необхідний обсяг працівників на 2014 рік, 22.04.2014 року затвердив новий штатний розпис за робочими професіями РБЦ № 54 в кількості 57 працівників. В той же час, згідно існуючого до 22.04.2014р. штатного розпису затвердженого 01.03.2011 року була визначена кількість 83 працівників за робочими професіями. У зв'язку з введенням 22.04.2014 року нового штатного розпису підлягало звільненню 26 працівників за робочими професіями з РБЦ № 54, в т.ч скорочувались дві посади 3-4 розряду покрівельників рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів, за якою працював [PERSON] (а.с.46-48). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Таким чином в ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» відбулися зміни в організації виробництва та праці, які надавали відповідачу право звільняти Позивача на підставі п. 1 ч. 1 статті 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Відповідач на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України листом від 22.04.2014 року персонально повідомив [PERSON] про наступне звільнення. Попередження було підписане в.о. начальника відділу кадрів [PERSON], який уповноважений на підписання попереджень про майбутнє можливе звільнення п. 5.10. Положення про відділ кадрів, тобто повноважною особою (а.с. 49). При цьому, Товариство не мало можливості запропонувати Позивачу іншу роботу, у зв'язку з відсутністю у Відповідача вакансій, оскільки п.1 Наказу було виключено із штатних розписів всіх структурних підрозділів Товариства всі існуючі станом па 01.04.2014 року вакантні (незайняті) посади, а також виключаються всі виникаючі посади у випадку звільнення працівників після 01.04.2014 року, у зв'язку з чим в період з 22.04.2014 року по 01.07.2014 року у відповідача вакансії відповідно до кваліфікації [PERSON], а також будь-які інші, які б можна було йому запропонувати, були відсутні (а.с. 51, 52). При звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню. У першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. В даному випадку відсутня можливості проведення експертизи з метою визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Тому учасники трудового спору вправі подавати будь-які допустимі Цивільним процесуальним кодексом докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Такими доказами можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Верховний Суд України однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці визнає дисциплінованість працівника. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку суд при розгляді трудового спору повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій ст. 42 КЗпП. На виконання вищезазначених вимог КЗпП України, з метою всебічного вивчення питання про переважне право на залишення на роботі працівників, розпорядженням Товариства від 09.04.2014р. № 86/з було створено комісію по реструктуризації РБЦ № 54, до складу якої входили повноважний представник трудового колективу РБЦ № 54 - голова профспілкового комітету РБЦ № 54, працівники управління кадрів, управління праці та заробітної плати, департаменту правового забезпечення та керівник РБЦ № 54. Комісія, розглянувши організаційні структури управління і штатні розклади РБЦ № 54, кваліфікацію і продуктивність праці працівників УМН СОО, виконувані кожним окремим працівником РБЦ № 54 функції (трудові обов'язки), а також інші обставини, що надають працівникам РБЦ № 54 перевагу на залишення на роботі при рівній кваліфікації та продуктивності праці, прийшла до висновку про те, що [PERSON] поряд з іншими працівниками РБЦ № 54 підлягає вивільненню (а.с 40). Підставою для прийняття вказаного рішення Комісією відносно Позивача, є наступне: [PERSON] з початку роботи в РБЦ № 54 у зв'язку з виробничою необхідністю наказом № 49 від 01.02.2010 року по РБЦ № 54 був призначений ланковим бригади № 3, а з 02.02.2011року призначений бригадиром бригади № 3 в кількості 8 працівників покрівельників. У зв'язку з багаточисленними порушеннями дисципліни в бригаді та низькою продуктивністю праці бригади, та самого Позивача з 01.03.2012 року був переведений покрівельником в комплексну бригаду № 1. Таким чином Позивач працював бригадиром 7 місяців, при цьому як бригадир не виправдав довіри керівництва РБЦ № 54, зарекомендував себе з негативного боку, що підтверджується наказом № 300 від 18.08.2011 року (за погану дисципліну в бригаді, та невиконання норм виробітку - 76 % був позбавлений бригадирської винагороди за підсумками роботи за червень 2011 року). Відповідно до ст. 252-8 КЗпП України - бригада несе відповідальність перед власником або уповноваженим ним органом підприємства за невиконання з її вини виробничих показників. У цих випадках оплата провадиться за виконану роботу, премії та інші заохочувальні виплати не нараховуються. Збитки, заподіяні підприємству випуском неякісної продукції з вини бригади, відшкодовуються з її колективного заробітку в межах середнього місячного заробітку бригади. При розподілі колективного заробітку між членами бригади враховується вина конкретних працівників у випуску неякісної продукції. У зв'язку з зазначеною обставиною, посилання Позивача на те, що він має високу кваліфікацію т.я. працював сім місяців бригадиром є безпідставними, оскільки очолювана ним бригада не виконала свої обов'язки по виконанню норм виробітку з вини [PERSON] Крім того за період роботи з 01.01.2012 року по 01.07.2014 року [PERSON] по різним причинам систематично ухилявся від перездачі іспитів для продовження необхідних допусків при роботі покрівельником, а саме стропальником, роботи с автовишки, дозвіл на виконання газополум'яними пальниками. Відсутність зазначених дозволів не допустима при роботі покрівельником, та є порушенням Позивачем вимог з охорони праці. Відповідно до абзацу 1 статті 159 КЗпП України, - працівник зобов'язаний: знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту. Посилання в судовому засіданні [PERSON], на те, що він має суміжну професію стропальника і це вказує на його більш високу кваліфікацію є безпідставним, оскільки з 01.01.2012 року [PERSON] не мав прав без здачі іспитів та отримання допуску виконувати стропальні роботи. Зазначені обставини підтверджуються копією протоколу від 30.07.2014р. засідання трудового колективу РБЦ № 54, та виробничою характеристикою на [PERSON], поясненнями позивача. Відповідно до ч. 2 статті 252 -6 КЗпП України - колектив бригади має право вимагати від власника або уповноваженого ним органу виведення із складу бригади працівників у разі скорочення чисельності бригади, невідповідності працівника виконуваній роботі та в інших випадках, передбачених статтями 40 і 41 цього Кодексу. Власник або уповноважений ним орган відповідно до законодавства переводить таких працівників, за їх згодою, на іншу роботу або звільняє у встановленому порядку. Протягом роботи у відповідача [PERSON] допускав порушення дисципліни (порушення правил техніки безпеки і охорони праці, запізнення на роботу, передчасне залишення робочого місця, за що позбавлявся бонусів (додаткової винагороди)), що підтверджується наказами: № 300 від 18.08.2011р.; № 214 від 25.04.2012р.; № 255 від 24.05.2012р.; №407 від 12.09.2012р.; № 520 від 14.12.2012р.; № 544 від 27.12.2012р.; № 565 від 23.12.2013р. (а.с. 63-91). Накази були підписані Начальником РБЦ № 54 [PERSON], який уповноважений на видання таких наказів п.п. 3.2.5., 3.2.7, 5.20., 5.31., 6.1. Положення про РБЦ № 53(а.с. 92-101), та п.п. 2.5., 2.6 Положення про почасово-преміювальну оплату працівників Товариства затверджену 26.04.2013р.(а.с. 102-106), тобто повноважною особою. За період з 01.07.2013 року по 01.07.2014р. порушення трудової дисципліни серед покрівельників були тільки у Позивача, так 20.12.2013р. він самовільно без поважної причини залишив робоче місце в 11 год. 25 хв., тобто на 1 годину раніше до обідньої перерви, за що наказом від 23.12.2013 року № 565 був позбавлений бонусів (додаткової винагороди) за грудень місяць 2013 року. Зазначені накази [PERSON] не оскаржені. Наявність даних обставин підтверджується також виробничими характеристиками [PERSON] (а.с. 57, 58), протоколом засідання трудового колективу та адміністрації РБЦ № 54 від 30.07.2014 року (а.с. 54, 55). До показань свідка [PERSON], наданих ним в судовому засіданні, щодо неприязних стосунків [PERSON] та заступника начальника цеху № 54 [PERSON] і що дана обставина є причиною звільнення [PERSON] з роботи, суд відноситься критично, оскільки вони не узгоджуються з іншими, дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та спростовуються даними доказами (наказами, пояснювальними, характеристиками, висновками, тощо). При прийнятті остаточного рішення по [PERSON] засіданням трудового колективу та адміністрації РБЦ № 54 від 30.07.2014 року [PERSON] присутнім не був, оскільки покинув приміщення до його закінчення. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Відповідачем при припиненні трудового договору з Позивачем не було порушено вимог статті 43 КЗпП України. 02.06.2014 року адміністрація підприємства звернулась до цехового комітети профспілки РБЦ № 54 з поданням про звільнення Позивача па підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (ас. 53). Подання було підписане в.о. начальника відділу кадрів [PERSON], який уповноважений на підписання попереджень про майбутнє можливе звільнення п. 5.10. Положення про відділ кадрів (а.с. 107-113), тобто повноважною особою. 24.06.2014 року цеховий комітет профспілки РБЦ № 54 надав попередню згоду на звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 41). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Перевіривши надані докази та оцінивши їх в сукупності, судом не встановлено таких порушень закону відповідачем під час звільнення позивача, які б були підставою для задоволення позовних вимог. [PERSON] в порівнянні з іншими, не звільненими покрівельниками РБЦ № 54 ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе", має нижчу кваліфікацію та продуктивність праці. Таким чином, оскільки позивачем не надано суду достатніх і належних доказів порушення відповідачем підстав та порядку його звільнення, суд вважає, що при звільненні його права та законні інтереси не були порушені, у зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити за необґрунтованістю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed