Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивачка в своєму позові зазначила, що 30 жовтня 1995 року померла її бабуся яка була членом колективного сільськосподарського кооперативу [PERSON], а отже мала право на земельну частку (пай) , була включена в сптски на розпаювання за №547., але у зв»язку із смертю не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Проте , що покійна [PERSON] не отримала сертифікату позивачка як спадкоємець дізналася в управлінні Держгеокадастру у Здолбунівському районні. На даний час позивачка має право на отримання земельної ділянки як спадкоємць, тому просить суд визнати за нею право власності на земельну частку( пай) та виділити її в натурі у розмірах по Дерманській другій сільській раді Здолбунівського районну. Позивачка подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просить суд провести розгляд справи без її участі, за наявних у справі доказів. Відповідачі подали заяви, в яких вимоги позову визнають і просять прийняти рішення без участі їх представників. Зясувавши обставини справи, вивчивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про під ставність позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 30 жовтня 1995 року померла бабця позивачки [PERSON], смерть зареєстровано виконкомом Дерманської Другої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Родинні стосунки між позивачем та померлою [PERSON] підтверджені свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб. Позивачка є єдиним спадкоємцем, так як інші відмовились від прийняття спадщини, що підтверджено відповідними заявами, які наявні в матеріалах справи. За життя покійна [PERSON] працювала в колгоспі ім. Б. Хмельницького, звідки і вийшла на пенсію. Згідно розпорядження Представника Президента України в Здолбунівському районі колгосп ім. Б.Хмельницького перереєстрований в колективне сільськогосподарське підприємством ім. Б.Хмельницького, якому згідно Державного акту про право колективної власності на землю передано у колективну власність землі для сільськогосподарського призначення. Бабуся позивачки - [PERSON] включена до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, її прізвище значиться під номером 547. Розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП ім. Б.Хмельницького складає 2,15 умовних кадастрових гектарів. Відповідно до Статутів колективних сільськогосподарських підприємств кожний член підприємства має право на збереження членства в КСП після виходу на пенсію. Отже бабуся позивачки перебувала членом КСП на момент одержання Державного акту на право колективної власності на землю. Ні колгоспом, ні КСП не приймалося рішення про виключення [PERSON] із членства, що і не заперечувалося відповідачами по справі. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельний пай мають всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишились його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до видачі документа на це право, а саме - земельного сертифікату (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва"). Виходячи зі змісту статей 22, 23 Земельного кодексу України та Указу Президента України від 08 серпня 1995 року право на земельний пай набуває особа за наявності трьох умов ( перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акту). Із часу одержання Державного акту КСП працювала комісія по паюванню, результати роботи якої були затверджені розпорядженням голови районної державної адміністрації, а отже розмір земельного паю повинен був розраховуватись і на [PERSON], а спадкоємцям слід було виготовити та видати сертифікати, чого зроблено не було. Аналізуючи всі докази в їх сукупності, виходячи із справедливої рівноваги між інтересами сторін, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до п.3 Постанои Кабінету Міністрів України2 Про організацію робіт та методиту розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток ( паїв) у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян,які відповідно законодавства набули права на земельну частку ( пай) , до списку власників земельних часток ( паїв) , на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень ( розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки( пай). Дослідивши письмові докази по справі суд прийшов до висновку про можливість задоволення даного позову. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки судом встановлено, що вимоги позивачки не зачіпають інтереси третіх осіб, а прийняте рішення суду не суперечить вимогам чинного законодавства, то позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved