Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову позивачка посилаються на те, що 21 липня 2007 року між нею та Відповідачем було укладено шлюб. 14 липня 2017 року народилася донька [PERSON]. 06.07.2017 року шлюб рішенням Біловодського районного суду Луганської області між ними розірвано. Батько дитини фінансово дитині не допомагає, а тому просить суд винести рішення, згідно якого стягнути з Відповідача аліменти на її користь у розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менш ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з усіх видів його заробітку (доходу) та до досягнення повноліття дитини тобто до 06.07.2035 року. Також просить суд, визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом з нею. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом оголошення про виклик до суду на сторінці Міловського районного суду веб-порталу «Судова влада України», тому Відповідач вважається належно повідомленим про час та місце розгляду справи. Своїх заперечень суду не надав. Від нього не надійшла заява про відкладення розгляду справи і про причини неявки до суду. На підставі ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 18 вересня 2018 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, проте в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. У відповідності зі ст.180 Сімейного кодексу України, - батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. У свідоцтві про народження дитини відповідачТютюн В.В. записаний батьком [PERSON], [INFO].(а.с. 12). Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір аліментів на одну житину за жодних обставин не може бути менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку». Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, однак відповідно до вимог статей 180,182 Сімейного кодексу України зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивачки. Згідно Закону прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 01 липня 2018 року становить 1559 гривень, тобто 50 % від цієї суми складає 779 грн. 50 коп. Позивачка просить стягнути з Відповідача 1000 гривень на утримання дитини, що відповідає вимогам Закону. При призначенні аліментів у такому розмірі суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів, а саме, ті письмові докази, які були надані сторонами суду. Крім того, розмір аліментів суд визначає виходячи з вимог ст.ст. 182-183 Сімейного кодексу України, а також з того, що у відповідності зі ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється утримання з зарплати і доходів громадян при стягненні аліментів більш 50 %. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За таких підстав, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю суд приходить до наступного. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. У випадку розгляду спору судом, на суд покладається обовязок відповідно до вимог ст.161 СК України зясувати прихильність дитини до одного із батьків і з врахуванням встановленого вирішити спір. Суд виходить з того, що відповідно до ЦПК України розгляду підлягають спори, а з матеріалів справи вбачається, що спору про місце проживання дитини не має. Суду не надано жодного документу, який би вказував на протилежне. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні вимог про визначення місця проживання дитини необхідно відмовити у звязку з відсутністю спору між сторонами. Суд у відповідності зі ст. 141 ЦПК України стягує з Відповідача на користь держави судовий збір за позовною вимогою про стягнення аліментів. Крім того, суд стягує судовий збір з Позивачки на користь держави за позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини, оскільки відмовлено з її задоволенні. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за 1 місяць підлягає негайному виконанню на підставі п.1 ст. 430 ЦПК України, ст.191 СК України. На підставі ст.ст.180, 182-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.70 Закону України "Про виконавче провадження",

Outcome: partial