Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача ТОВ «Сігма Автолізінг» про визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення коштів обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що нею, [PERSON] 08 лютого 2018 року був укладений договір фінансового лізингу №01490 з ТОВ «Сігма Автолізинг», в особі представника Тимченко І.І., яка діяла на підставі довіреності №07 від 02.01.2018 року з ціллю придбання автомобілю «Ravon R4» 2017 р.в., без пробігу, за 256000грн.(двісті п'ятдесят шість тисяч гривень) по акції, про продаж якого вона дізналась з дошки оголошень в мережі Інтернет. Зв'язавшись з представником ТОВ «Сігма Автолізинг», який запевнив її, що вона у найкоротший термін отримає зазначений автомобіль за вказану вище вартість, прибула до офісу, розташований у м. Кам'янське для виконання деяких формальностей по оформленню договору. Зустрівшись із представник ТОВ «Сігма Автолізинг» на ім'я Тимченко Інга (тел.[NUMBER]), остання запевнила її в тому, що для отримання бажаного автомобілю вона повинна внести авансовий платіж у сумі до 23 відсотків його вартості поки вона буде готувати сам договір, та якщо вона внесе найбільший первинний внесок за автомобіль - отримає пільги по погашенню його вартості в подальшому. Сплативши в банківському відділенні м. Кам'янське наявну у позивача суму 30 000 грн.(тридцять тисяч гривень, як авансовий платіж за Договором фінансового лізингу № 01490 від 08.02.2018 року, на реквізити, які надала йому представник, підписала договір № 01490, який складався з 15-ти аркушів дрібним шрифтом, нотаріально не засвідчений, який вона фізично не змогла вивчити, але помітила, що у ст. 1 п.1.1 Договору зазначений автомобіль-предмет лізингу - «Ravon Centra, Comfort, 1.5/бенз, 5-MT,2WD», який згідно до ст.8 п.8.2. Договору коштує 284 700грн. (двісті вісімдесят чотири тисячі сімсот) гривень. На незадоволення цим фактом, Тимченко І.І, надала позивачу пояснення, що у ТОВ «Сігма Автолізинг» є певні проблеми з постачанням техніки які не є новими (2017 р.в.), замовлений нею автомобіль знаходиться в іншому регіоні та при його транспортуванні можливі складнощі з боку «контролюючих органів», а зазначена в Договорі інша сума вартості (нового) автомобілю, ніяких обставин виконання Договору не міняє, так як це їх фірмі необхідно лише для податкової звітності запевнивши, що це є формальною процедурою. Так, як позивач вже здійснила велику оплату по замовленому за первинною ціною, а не «зазначеною в Договорі» автомобілю за договором №01490, то їй нічого не залишилось як довіритися представнику - Тимченко І.І. У подальшому Тимченко І.І., під різноманітними приводами пояснювала складності надання автомобілю надуманими відмовками (реєстрація в МРЕВ, проведення АТО, автомобілі виготовлення (збірки) РФ під забороною, проведення сертифікації, пошкодження автомобілю та інше та двічі пропонувала здійснити доплату грошових коштів за нього для прискорення його отримання). Подавшись «запевненням» Тимченко І.І. позивач здійснила у м. Синельникове двічі доплату за цим Договором 09.02.2018р на суму 41600 грн. (сорок одна тисяча шістсот) гривень, як авансовий платіж за Договором № 01490 від 08.02.2018, банківську комісію у сумі 416 грн. (чотириста шістнадцять) гривень, а також 28.02.2018р на суму 23 800 грн. (двадцять три тисячі вісімсот) гривень, як авансовий платіж за Договором № 01490 від 08.02.2018, банківську комісію у сумі 238 грн. (двісті тридцять вісім) гривень, які перерахувала на реквізити ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ», надані раніш Тимченко І.І. у АКБ «ІндустріалБанк». Про те, що позивачу не нададуть зазначений автомобіль за 256 000 грн. (двісті п'ятдесят шість тисяч) гривень, або аналог за ту ж суму вона не мала гадки, а про категоричні вимоги договору про неповернення грошових коштів у разі розірвання договору їй взагалі роз'яснено не було, а досконало вивчити Договір вона не мала можливості, так як вже сплатила кошти на підставі «обіцянок Тимченко І.І.». До вказаного Договору повинен бути наданий Додаток №1, в якому повинні бути зазначені усі її лізингові зобов'язання та періодичні платежі за автомобіль, вартістю 256 000 грн. (двісті п'ятдесят шість тисяч) гривень, але він не складався, позивачу не надавався і про його існування та находження не відомо. В подальшому, не маючи юридичного чи фінансового фаху, вдома детально вивчивши Договір, через мережу Інтернет відгуки щодо ТОВ «Сігма Автолізинг» позивач дійшла висновку, що відносно неї здійснили прикриті Договором шахрайські дії, але мала надію на «справедливість». Тобто, сплативши грошові кошти - платіж за автомобіль, який був з іншою з завищеною ціною вартості автомобілю, яка була вигідна Тимченко І.І, та ТОВ «Сігма Автолізинг» та поглинала сплачені нею грошові кошти процентними ставками, зазначеними в Договорі, необхідність проведення доплат, вона стала вважати, що її ввели в оману і вона не отримає автомобіль. Тобто при скоєнні нею правочину, а саме підписанні Договору № 01490 та сплати грошових коштів,з урахуванням внесення у Договір представником ТОВ «Сігма Автолізинг» хибних даних, щодо предмету лізингу-автомобіля (його марки та вартості), він був здійснений під впливом обману, її внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями представників ТОВ «Сігма Автолізинг». Відносно неї були скоєні дії по запевненню про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. У неї склалося невірне уявлення стосовно правочину, що вчиняється, яке сформувалося під впливом обману, насамперед як елементів та обставин самого правочину, що мають істотне значення (природи правочину, прав та обов'язків сторін), свідомого замовчування обставин, які можуть перешкодити укладенню правочину. За даним Договором Лізингодавець відповідно до п.1.3. Договору бере на себе зобов'язання придбати Предмет Лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором (до 90 діб). Відповідно до п. 12.1 Договору фінансового лізингу №01490 «Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі , що передбаченні в п. 1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначенням реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% (вісімдесят відсотків) від сплаченого авансованого платежу та/або частини Авансового платежу 20% (двадцять відсотків) Лізингодавець утримує у якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається»; Відповідно до п. 12.2 Договору фінансового лізингу №01490 «Лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з Лізингоодержувачем, який не сплатив авансований платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлений п. 9.3. даного Договору, про що повідомляє Лізингоодержувача в письмовій формі. В такому випадку, Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу сплачений ним Авансований платіж за вирахуванням 10% від суми сплаченого Авансованого платежу. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає.» Аналіз вказаних вище пунктів договору встановлює односторонню відповідальність лізінгоодержувача і в силу цього є несправедливим. Крім зазначеного, за період користування ТОВ «Сігма Автолізінг» коштами позивача, остання зазнала інфляційні витрати у вигляді 3% річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за наступним розрахунком: Сума боргу складає: 30 000 грн.(тридцять тисяч гривень - «авансовий платіж за договором фінансового лізингу №01490 від 08.02.2018р.); три відсотки річних: з 08.02.2018р. по14.05.2018р. (85 діб); 30 000грн./100%=300х3%=900 грн. у рік; 900/365(діб)=2.465х85(діб)=210 грн.(двісті десять гривень). 41 600 грн.(сорок одна тисяча шістсот гривень - «авансовий платіж за договором фінансового лізингу №01490 від 08.02.2018р.здійснений 09.02.2018 року; три відсотки річних: з 09.02.2018р. по14.05.2018р. (84 діб); 41 600грн./100%=416х3%=1248 грн. у рік; 1248/365(діб)=3,42х84(доби)=287 грн.(двісті вісімдесят сім гривень); Комісія за здійснення банківського переказу у сумі 416 грн. (чотириста шістнадцять гривень); 23800 грн.(двадцять три тисячі вісімсот гривень - «авансовий платіж за договором фінансового лізингу №01490 від 08.02.2018р.здійснений28.02.2018 року; три відсотки річних: з 28.02.2018р. по 14.05.2018р. (65 діб). 23 800грн./100%=238х3%=714 грн. у рік;714/365(діб)=1.95х65(діб)=127 грн.(сто двадцять сім гривень); Комісія за здійснення банківського переказу у сумі 238 грн. (двісті тридцять вісім гривень); Разом відшкодуванню підлягає сума в розмірі : (30 000грн.+210грн.+41600грн.+287грн.+416 грн.+23800грн.+127грн.+238 грн.)=96 678грн. (дев'яносто шість шістсот сімдесят вісім гривень). Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить суд визнати договір фінансового лізингу №01490 від 08.02.2018 р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» і [PERSON], недійсним. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» (код СДРПОУ 41298109) на користь [PERSON] суму 30 000 грн.(тридцять тисяч гривень - «авансовий платіж за договором фінансового лізингу №01490 від 08.02.2018р.), інфляційні витрати у розмірі 210грн.(двісті десять гривень), 41 600 грн.(сорок одна тисяча шістсот гривень - «авансовий платіж за договором фінансового лізингу №01490 від 08.02.2018р.здійснений 09.02.2018), інфляційні витрати у розмірі 287грн.(двісті вісімдесят сім гривень), комісію за здійснення банківського переказу у сумі 416 грн. (чотириста шістнадцять гривень), 23 800 грн.(двадцять три тисячі вісімсот гривень - «авансовий платіж за договором фінансового лізингу №01490 від 08.02.2018р.здійснений 28.02.2018), інфляційні витрати у розмірі 127 грн.(сто двадцять сім гривень), комісію за здійснення банківського переказу у сумі 238 грн. (двісті тридцять вісім гривень), а разом 96 678 грн. (дев'яносто шість тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень, які знаходяться - перераховані [PERSON] на рахунок [NUMBER], відкритий в АКБ «ІндустріалБанк», МФО 313849). Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, зазначивши про можливість розгляду справи без її присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 187 виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. 08.02.2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігма Автолізинг" укладено договір № 01490 фінансового лізингу, згідно з яким предметом Договору є транспортний засіб марки «Ravon R4» 2017 р.в., 1.5/бенз, 5-MT,2WD вартістю 284 700,00 грн., що визначено у п. 8.2 ст. 8 вищевказаного договору (а.с. 14-21). Стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найму (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно з ч. 1ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 1.3 договору, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується предметом пізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Згідно з п. 1.7 договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору. Пунктом 9.1 договору визначено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу в розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію Договору зазначено у Додатку № 1 до даного Договору. Комісія за організацію Договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. Договір фінансового лізингу був підписаний сторонами на кожному аркуші договору. На виконання умов договору [PERSON] сплачено авансовий платіж до договору фінансового лізингу № 01490 від 08.02.2018 у сумі 30 000 грн., від 09.02.2018 року у сумі 41 600 грн. та від 28.02.2018 року у сумі 23 800 , що підтверджується квитанціями (а.с. 24, 25, 26). Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (ч. 2 ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. В силу ст.ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб марки «Ravon R4» 2017 р.в., 1.5/бенз, 5-MT,2WD, а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст. 799 ЦК не було укладено в нотаріальній формі, а тому він в силу положень ст. 220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року по справі № 6-1551цс16. Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а отже на послуги фінансового лізингу поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті3, частина третя статті509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Суд погоджується з доводами позивача про те, що при укладанні договору сторонами остаточно не визначили вартість предмета лізингу, не погоджено графік сплати лізингових платежів згідно з додатком № 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається, а також з тим, що додатки до договору фінансового лізингу ним не були отримані. Крім того, як встановлено судом із змісту спірного договору № 01490 фінансового лізингу, укладеного між сторонами, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу відповідно до п. 4.3 договору здійснює відповідач, то в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, даний договір суперечить положенням ст. 808 ЦК України. За змістом частин 1, 2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Суд погоджується з доводами позивача про те, що є несправедливими умови договору фінансового лізингу про нарахування штрафних санкцій за дострокову сплату лізингових платежів, а також є несправедливими умови договору фінансового лізингу, які передбачають жорстку відповідальність лізингоодержувача за невиконання умов укладеного договору та відсутність відповідальності лізингодавця за невиконання останнім умов договору, оскільки такі умови договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін. Також, суд погоджується з доводами позивача про несправедливість умов договору в частині того, що у випадку розірвання договору комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається і що відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору, оскільки по-перше, дана умова порушує принцип добросовісності, встановлений п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст. ст.509 ЦК України, тому що комісія за організацію по договору фінансового лізингу № 01490 від 08 лютого 2018 року є неспівмірною з затратами лізингодавця при укладенні договору, оскільки за вчинення лізингодавцем інших дій на виконання договору передбачені інші платежі, які належить сплатити лізингоодержувачу. По-друге, дана умова договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки на порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» договором № 01490 від 08 лютого 2018 року не встановлено право позивача як споживача на одержання відповідної компенсації від ТОВ «Сігма Автолізинг» як виконавця у зв'язку з розірванням договору. У випадку розірвання договору відповідальність за це покладається тільки на позивача. По-третє, даний пункт договору завдає шкоди споживачеві, оскільки зі сплачених ним 95 400 грн. після розірвання договору повертаються лише 80 %. Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно ст. 625 ЦК Україниборжник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, аналізуючи зміст спірного договору фінансового лізингу, укладеного між ТОВ «Сігма Автолізинг» та [PERSON] дає підстави прийти до висновку, що в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, встановлена жорстка відповідальність лізингоодержувача як споживача за порушення умов договору, усувається відповідальність лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, не надані права лізингоодержувача як споживача вимагати дострокового розірвання договору, передбачено покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, вказаний договір не є нотаріально посвідченим, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Таким чином, умови договору № 01490 фінансового лізингу є такими, що суперечать нормам ЦК, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України), призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі та застосувати правові наслідки недійсності правочину відповідно до статті 216 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1671 грн. 00 коп. необхідно стягнути з відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved