Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитором спадкодавця в розмірі 9673,43 грн. та судового збору в розмірі 2102,00 грн. Мотивуючи свою заяву тим, що відповідно до Заяви б/н від 27.01.2011 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] помер, станом на дату смерті останній мав заборгованість за договором б/н від 27.01.2011 року в сумі 9673, 43 гривень. Спадкоємцем який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . У зв`язку з тим, що позичальник свої зобов`язання перед банком не виконав, а кредитні зобов`язання останнього перейшли до відповідачки, отже на момент смерті заборгованість за кредитом складає 9673, 43 гривень, яку позивач і просить стягнути з відповідачки в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання та витребування з ДРУГОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ належним чином завіреної копії спадкової справи та надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву. 26 березня 2020 року Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник відповідача [PERSON] скористався правом надання відзиву в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає їх безпідставними посилаючись на те, що відповідачка не отримала від спадкодавця жодного майна, у зв`язку з чим не набула статусу спадкоємця та в неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора. Також зазначив, що позивачем пропущено шестимісячний строк для пред`явлення вимог до спадкодавця, що є підставою для втрати вимоги. Вказує на те, що у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні правові підстави нарахування відсотки за договором укладеним 27.01.2011 року у зв`язку з тим, що наданий Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та анкета заява не можуть вважатися договором укладеним між позичальником та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», отже у банка були відсутні правові підстави для нарахування відсотків за користування кредитом. Зауважив, що позивачем порушено строк позовної давності, оскільки за захистом свої прав, порушених спадкоємцем боржника в наслідок невиконання вимог кредитора позивач звернувся у січні 2020 року. Просив суд відшкодувати витрати пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 3000 грн. 22 квітня 2020 року на адресу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від АТ КБ « ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь на відзив в якій позивач просив суд задовольнити вимоги банку в повному обсязі, у зв`язку з тим, що відповідно до норм чинного законодавства спадкоємець, який проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом відповідно строку в даному випадку до 17.05.2014 року не заявив про відмову від спадщини, а отже відповідно до копій паспортів наявних у банку спадкоємцем, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] , таким чином відповідачка прийняла спадщину. Щодо нарахованих відсотків та форми договору, зазначили, що позичальник [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, користувався кредитом та здійснював погашення кредитних коштів, що підтверджується випискою по рахунку. Зазначають, що банку стало відомо про смерть позичальника 11.12.2013 року а 06.06.2014 року банк заявив вимогу до спадкоємців боржника, шляхом направлення претензії на адресу ДРУГОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, отже встановлений статтею 1281 ЦК України строк позивач не порушив. Вказали, що Банк звернувся до суду з позовом 09.01.2020 року до спливу позовної давності, оскільки відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафу) становить 50 років. Щодо заявленої вимоги відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу зазначили, що вона є передчасної оскільки дане питання відповідно до норм ЦПК України вирішується під час винесення остаточного рішення судом. Представник позивача до суду не з`явився, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідачки - адвокат Вовк М.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.01.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено правочин, згідно якого він отримав кредит в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.7) [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 18.11.2013 року, актовий запис №1887 ( а.с.44). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [INFO] , яка з 04.06.1993 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією паспорту ( а.с. 42-43). АТ КБ «ПриватБанк» було направлено претензію кредитора до ДРУГОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ (а.с.51). З відповіді ДРУГОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ вбачається, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавалось, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк», яка надійшла на адресу нотаріальної контори 12.06.2014 року. (а.с. 53). Відповідно до листа-претензії від 10.06.2019 року та витягу з Реєстру поштових відправлень рекомендованих листів-претензій до спадкоємця вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив свої вимоги до спадкоємців, а саме [PERSON] , про сплату заборгованості, але ніяких дій не було виконано (а.с. 52; 54-57). На думку позивача, станом на дату смерті заборгованість позичальника перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №б/н від 27.01.2011 року станом на 25.07.2019 року становить - 9673, 43 грн., яка складається з наступного: 9381, 59 грн. заборгованість за кредитом; 291,84 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.4-6). На виконання ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.02.2020 року ДРУГОЮ КРИВОРІЗЬКОЮ НОТАРІАЛЬНОЮ КОНТОРОЮ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ за №340/02-14 від 20.02.2020 року було надано відповідь, що після померлого [PERSON] спадкова справа заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк», яка надійшла на адресу нотаріальної контори 12.06.2014 року. З заявами про прийняття або відмову від спадщини спадкоємці померлого до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися ( а.с.77). Відповідно до інформаційної довідки №204958062 від 20.03.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості за критеріями пошуку "за суб`єктом" , а саме померлим [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] відомості про право власності на нерухоме майно, відомості про речові права на нерухоме майно, відомості про заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості в реєстрі іпотек - відсутні (а.с. 95;113). На виконання Ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.03.2020 року про витребування доказів надійшла відповідь з ТЕРИТОРІАЛЬНОГО СЕРВІСНОГО ЦЕНТРУ 1243 РЕГІОНАЛЬНОГО СЕРВІСУ ВНУТРІШНІХ СПРАВ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, що згідно Єдиного Державного реєстру транспортних засобів, станом на 17.11.2013 року транспортні засоби, які зареєстровані на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: 6 [NUMBER] , відсутні (а.с. 119). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Однак, позивачем не надана інформація щодо наявності, а тим більше вартості майна, одержаного [PERSON] у спадщину, в межах якої вона могла би задовольнити позовні вимоги кредитора. Посилання позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на те, що відповідачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки була прописана та проживала з померлим за однією адресою не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, враховуючи обставини викладені вище. АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняла після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину. АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду належних доказів на підтвердження позовних вимог, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 336/5443/16 та від 13 березня 2019 року у цивільній справі № 360/1568/16-ц, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами нижчих інстанцій. Що стосується клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне: Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Позовна давність, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)». Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору позивачу не відшкодовуються. Частиною 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною відповідача було подано договір про надання правничої допомоги від 17 березня 2020 року № 17/03/2020-К, акт від 23.03.2020 року приймання передачі правничої допомоги відповідно до умов договору про надання правничої допомоги, розрахункова квитанція Серії АВ -ТБ№009309 про понесення витрат на правничу допомогу, згідно якої відповідачці [PERSON] надана правова допомога на загальну суму - 3 000 гривень, яка полягає у складанні відзиву на позовну заяву - 1500 гривень, складання клопотання про витребування доказів - 500 гривень, зокрема 1000 гривень участь адвоката у судовому процесі в суді (а.с.97-100). Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень ст. 14 ПК адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. ВС вказав, що аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року). Однак зважаючи, на те, що розгляд справи відбувається у письмовому провадженні, тому судові витрати на правову допомогу в частині представлення інтересів в суді (1000 грн.), задоволенню не підлягають, оскільки такі дії представником відповідача - адвокатом Вовк М.В. не вчинялися. Таким чином, виконано робіт на суму 2000 грн. На підставі вищезазначеного, враховуючи положення статті 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 2000,00 грн., при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони відповідача.

Outcome: approved