Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №100/08 від 01 серпня 2008 року, що становить 42053,48 доларів США і 35299,80 грн., мотивуючи тим, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Лівобережне відділення №8420 та [PERSON] 01 серпня 2008 року було укладено кредитний договір №100/+08 про надання кредиту в сумі 21869 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,5% річних, терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30 липня 2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №100/08 від 01 серпня 2008 року між банком та відповідачем 01 серпня 2008 року було укладено договір застави майна №100/08-З. Згідно п.1.2, якого предметом застави за цим договором є рухоме майно - автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 2008 року випуску. Відповідно до п.3.4.4 Договору застави, заставодавець зобов'язаний за власний рахунок застрахувати предмет застави на суму його договірної вартості, вказаної в п.1.4 цього Договору, на користь та відповідно до вимог заставодержателя на весь період дії цього договору та надавати заставодержателю належним чином оформленні відповідні документи на підтвердження вчинення таких дій. На виконання вищезазначеного договору застави [PERSON] було застраховано предмет застави, але лише на 1 рік, а саме: 01 серпня 2008 року з ЗАТ СК «Брокбізнес» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №006-20726. Згідно п.4.6, якого термін дії договору встановлюється з 02 серпня 2008 року по 01 серпня 2009 року. Після закінчення строку дії договору страхування (01 серпня 2009 року), [PERSON] в порушення п.3.4.4 договору застави, предмет застави більше не страхувався. Відповідач взяті на себе зобов'язань по сплаті кредиту не виконує. Так станом на 19 серпня 2015 року (включно) заборгованість [PERSON] перед банком становить 42053,48 доларів США та 35299,80 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за процентами - 9037,16 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом - 19554,61 доларів США, пені за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 0,04% (згідно п.5.2 кредитного договору) від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення - 11167,79 доларів США, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу за кредитом та несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом (ст. 625 ЦК України) - 2293,92 доларів США, штрафу відповідно до п.7.2 Договору застави рухомого майна №100/08-З від 01.08.2008 року за порушення п.3.3 Договору застави щодо страхування заставленого майна - 35299,80 грн. (117666*5%*6 років). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та зокрема пояснила, що строк позовної давності не був пропущений, оскільки договір діє до повного його виконання сторонами зобов'язання та строки позовної давності переривались поданням позову про звернення стягнення на заставлене рухоме майно. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив застосувати строк позовної давності, оскільки вимогою від 06.01.2012 року банк на підставі п.2.3. Кредитного договору вимагав повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів по нарахованим процентам за користуванням кредиту в сумі 19925,52 доларів США та 11 766,60 грн. протягом місяця з дня отримання вимоги. Дану вимогу він отримав 18.01.2012 року. Останній платіж було зроблено ним у травні 2012 року. Таким чином позивач за власною ініціативою змінив термін дії договору до 18.02.2012 року. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 01 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Лівобережне відділення №8420 (реорганізоване у територіальне відокремлене безбалансове відділення І типу №10003/0422, відкрите на балансі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк") та [PERSON] був укладений кредитний договір №100/+08 з подальшими доповненнями від 25 грудня 2008 року. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредиту в сумі 21869 доларів США для здійснення оплати за автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 2008 року випуску, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,5% річних, терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30 липня 2015 року. Позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту рівними частинами (спочатку у розмірі 260,35 доларів США, а після укладення додаткового договору в розмірі 281,37 доларів США) останнього дня кожного місяця. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №100/08 від 01 серпня 2008 року між банком та відповідачем 01 серпня 2008 року було укладено договір застави майна №100/08-З рухомого майна - автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 2008 року випуску. Згідно з умовами кредитного договору, додатковою угодою до нього до нього та договору застави позичальник (заставодавець) зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та строки, встановлені кредитним договором та додатковою угодою до нього, сплачувати проценти за користування кредитом, крім того, встановлено відповідальність за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом та за порушення заставодавцем зобов'язання застрахувати предмет застави. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за кредитним договором та договором застави у боржника перед банком виникла заборгованість, яка станом на 19 серпня 2015 року (включно) становить 42053,48 доларів США та 35299,80 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за процентами - 9037,16 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом - 19554,61 доларів США, пені за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 0,04% (згідно п.5.2 кредитного договору) від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення - 11167,79 доларів США, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу за кредитом та несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом - 2293,92 доларів США, штрафу відповідно до п.7.2 Договору застави рухомого майна №100/08-З від 01.08.2008 року за порушення п.3.3 Договору застави щодо страхування заставленого майна - 35299,80 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526,530,610 частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530,631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Як зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 30 липня 2015 року. Умовами кредитного договору та доповненням до нього, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Пунктами 2.3,2.4 Кредитного договору, передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за договором застави транспортного засобу. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом місяця (тридцяти календарних днів) з дати одержання такої вимоги від банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредиту, останній платіж здійснений позичальником по сплаті заборгованності за (тілом) кредиту в вересні 2011 року. Після цього були проплати по сплаті відсотків (листопад, грудень 2011 року та квітень 2012 року). 06 січня 2012 року за вих. №04/2-18 банк надіслав боржнику вимогу про повне дострокове виконання зобов'язань. В даній вимозі було зазначено, що боржник повинен в термін протягом 30 днів з дня її отримання виконати основне зобов'язання - сплатити на рахунок позивача борг в сумі 19952,52 доларів США та 11 766,60 грн., який складається як з простроченої, так і з непростроченої заборгованості за кредитом, відсотками, а також із суми штрафу за прострочення зобов'язання за кредитним договором та штрафу передбаченого договором застави. Указана вимога була одержана позичальником [PERSON] 17 січня 2012 року. Таким чином, Банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, визначивши днем остаточного його погашення 30-й день з дня отримання письмової вимоги, тобто 15 лютого 2012 року. Після зміни строку виконання зобов'язання до 15 лютого 2012 року усі наступні платежі, передбачені кредитним договором та додатковою угодою до нього по сплаті щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 2.4 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати й усі наступні щомісячні платежі після 15 лютого 2012 року не підлягали виконанню. Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено - на 15 лютого 2012 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 31 серпня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом, пеня за процентами, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.12.2015 року (справа №6-249 цс 15). Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Відповідно до п.7.7 Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч 1 ст.259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов'язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього договору. З даною умовою кредитного договору позичальник був ознайомлений та згодний, про що свідчить його підпис в цьому договорі (а.с.13-16). Таким чином, з відповідача на користь позивача за розрахунком суду підлягає стягненню у межах строку позовної давності (з 31 серпня 2012 року) прострочені проценти в розмірі 7408,33 доларів США, пеня за порушення сплати процентів в розмірі 2459,44 доларів США та 3% річних за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 505,35 доларів США. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за порушення п.3.3 Договору застави щодо страхування заставленого майна, то вона підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до п.3.4.4 Договору застави, заставодавець зобов'язаний за власний рахунок застрахувати предмет застави на суму його договірної вартості, вказаної в п.1.4 цього Договору, на користь та відповідно до вимог заставодержателя на весь період дії цього договору та надавати заставодержателю належним чином оформленні відповідні документи на підтвердження вчинення таких дій. Відповідно п.7.2 Договору застави за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовьязань, передбачених п.3.3 цього договору, заставодавець сплачує на користь заставодержателя неустойку в розмірі 5% від вартості предмету застави та відшкодовує понад неустойку завдані збитки в повному обсязі. Відповідно п.9.1 Договору застави він набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до виконання заставодавцем зобов'язання за кредитним договором №100/08 від "01" серпня 2008 року та додатковими угодами до нього в повному обсязі. На виконання вищезазначеного договору застави [PERSON] було застраховано предмет застави, але лише на 1 рік, а саме: 01 серпня 2008 року з ЗАТ СК «Брокбізнес» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №006-20726. Згідно п.4.6 договору №006-20726 добровільного страхування наземного транспорту термін його дії встановлюється з 02 серпня 2008 року по 01 серпня 2009 року. Після закінчення строку дії договору страхування (01 серпня 2009 року), [PERSON] в порушення п.3.4.4 договору застави, предмет застави більше не страхувався. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність застосування строку позовної давності, про який заявлено відповідачем і вважає, що розмір штрафу за порушення вимог договору застави, який підлягає стягненню з відповідача, має вираховуватись за рік до звернення до суду із позовом, що становить 5883,30 грн. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що строк позовної давності не був пропущений, оскільки рішення суду від 02 квітня 2015 року про звернення стягнення на заставлене рухоме майно не перериває перебіг строку позовної давності за даним позовом. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорціно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2471,62 грн.

Outcome: partial