Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс», у якому просив стягнути з відповідача свою на користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 25 594,90 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 92 636,21 грн., а всього 118 231,11 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 28 липня 2016 року [PERSON] звільнено з посади заступника головного бухгалтера ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс», на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із переведенням до філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Укрзалізниця». В день звільнення позивачеві не було виплачено заробітну плату в сумі 25 594,90 грн., а відтак позивач звернувся із відповідним позовом до суду. Відповідач Державне підприємство «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» у судовому засіданні, що відбулося 25 квітня 2018 року, надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого не погодився з вимогами позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки вважає, що до вказаних вимог має бути застосована позовна давність, на підставі ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Крім того, вважає наданий позивачем розрахунок помилково розрахованим, оскільки останній рахував суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за всі календарні дні періоду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував частково в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та просив суд відмовити у цій частині. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» з 05 листопада 2007 року, у відповідності до Наказу № 188/к від 30 жовтня 2017 року. Наказом відповідача №102/к від 28 липня 2016 року позивача було звільнено із займаної посади з 28 липня 2016 року, на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із переведенням до філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Укрзалізниця». У відповідності до Довідки № 243 від 14 вересня 2017 року станом на 02 серпня 2017 року у відповідача перед [PERSON] існує заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 25 594,90 грн., а саме: лютий 2016 року - 5 010,15 грн., березень 2016 року - 4 614,26 грн., квітень 2016 року - 4 277,78 грн., травень 2016 року - 4 644,47 грн., червень 2016 року - 6 330,93 грн., липень 2016 року - 717,31 грн. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні, в день звільнення позивача відповідач не провів з нею розрахунок по заробітній платі в сумі 25 594,90 грн., а відтак з ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» на користь [PERSON] підлягає стягненню вказана сума. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Період затримки виплати сум, належних позивачеві при звільненні з 28 липня 2016 року по 18 вересня 2017 року складає 383 дні. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.2 зазначеної Постанови середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Час, протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. У відповідності до Довідки № 244 від 14 серпня 2017 року, виданої ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс», середня заробітна плата [PERSON] за період з 01 травня 2016 року по 30 червня 2016 року складає 4 595,68 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить: 4 595,68 * 2 міс. / 38 робочих дні = 241,87 грн. Отже, 241,87 грн. * 383 дні = 92 636,21 грн. Проаналізувавши наданий розрахунок відповідача та позивача, суд приходить до висновку, що посилання представника відповідача на невірність розрахунків не знаходяться свого підтвердження, оскільки відповідно до положень ст. 117 КЗпП України середній заробіток стягується з роботодавця на користь працівника за весь період затримки розрахунку, а відтак, враховуючи, що розрахунок мав бути здійснений у день звільнення - 28 липня 2016 року, цей день і є днем початку вказаного періоду. З тих самих підстав, спростовуються зауваження відповідача щодо стягнення середнього заробітку лише за робочі дні періоду. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, а також перевіривши у судовому засіданні розрахунки позивача, наведені у позовній заяві, суд, на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, вважає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28 липня 2016 року по 18 вересня 2017 року в розмірі 92 636,21 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на застосування строків позовної давності до вказаних вимог на підставі ч. 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки у відповідності до положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків (п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року). Більше того, відповідно до п. 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року передбачено, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов'язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. Таким чином, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є наслідком порушення виплати належних сум працівникові у день звільнення, а відтак вказаний спір належить до категорії тих, що виникають через порушення законодавства про оплату працю, а тому з такими вимогами позивач має право звернутись до суду без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог, а відтак поданий позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved