Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: припинити дію договору зберігання за № 01 від 23.03.2013 року, укладеного між Підприємством об'єднання громадян Союз Чернобиль Дніпро та [PERSON] про зберігання автомобіля «Тойота Королла», р/н [NUMBER]. Зобов'язати [PERSON] повернути позивачеві із зберігання легковий автомобіль «Тойота Королла», р/н [NUMBER] у тому ж вигляді, що він його отримав на зберігання, а у випадку неможливості повернення стягнути з нього на користь Позивача - підприємства об'єднання громадян Союз Чернобиль Дніпро (р/р №26009050243231 в ПАО ПриватБанк, МФ0395299) вартість автомобіля 200000,00 грн. (двісті тисяч гривень). В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначив, що Підприємство об'єднання громадян Союз Чернобиль Дніпро 23 березня 2013 року уклало договір № 01 з [PERSON] про зберігання легкового автомобіля «Тойота Королла», р/н [NUMBER] вартістю 200 000,00 грн. Згідно умов договору відповідач брав на себе наступні зобов'язання: зберігати майно за адресою: пр. Дружби Народів, №71-А, м. Дніпродзержинськ, та не використовувати його за призначенням (п.1.2;п.2.3); повернути майно на першу вимогу позивача (Поклажодавця, п.2.1.4); нести майнову відповідальність за втрату, пошкодження речі, що прийнята на зберігання майна. Згідно розділу 7 договору його дія визначена сторонами до 31.12.2013 року, але у випадку якщо ні одна із сторін не звернеться за 20 днів до його закінчення з пропозицією про припинення договору, його дія продовжується на той же строк і на тих же умовах. Зважаючи на те що ні одна із сторін не зверталась з пропозицією до іншої про припинення договору ані в грудні 2013, ані в грудні 2014, 2015 років, зазначений договір чинний до цього часу. 20.03 2015року (вимога № 03), 25.08.2015 року (вимога № 28) та 18 травня 2016 року(вимога № 18\\05-16), позивач звертався з листом до відповідача про повернення майна, але той майно до цього часу не повернув. У місці його зберігання, яке визначене п.1.2. договору майно відсутнє упродовж поточного року. Про передачу майна на зберігання іншій особі, відповідач не повідомляв. Вирішити питання в досудовому порядку іншим чином у позивача немає можливості. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що позивач - Підприємство об'єднання громадян "Союз Чернобиль Дніпро" є власником легкового автомобіля «Тойота Королла» р/н [NUMBER], вартістю 200 000,00 грн, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 15), договором поставки № 740А/12 від 24.12.2012 року (а.с. 22-25), специфікацією № 1 (а.с. 26), платіжними дорученнями про сплату коштів по договору № 740А/12 від 24.12.2012 року (а.с. 27-29, 31,33,34), замовленнями нарядами (а.с. 30, 32, 35), та наданим представником позивача листом Територіального сервісного центру № [NUMBER] в Дніпропетровській області МВС України № 31/4-1244-572 від 15.06.2016 року. Доводи відповідача щодо належності йому автомобіля «Тойота Королла» р/н [NUMBER] і сплати ним коштів за автомобіль, які викладені в його листі до суду від 18.11.2016 року (а.с. 58), не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та надані відповідачем до початку розгляду справи квитанції про надання позивачу фінансової допомоги, не підтверджують цих обставин і спростовуються вищенаведеними доказами у справі. Судом встановлено, що 23 березня 2013 року сторони уклали договір відповідального зберігання № 01, за умовами якого відповідач прийняв на відповідальне зберігання від позивача легковий автомобіль «Тойота Королла» р/н [NUMBER], вартістю 200 000,00 грн., і зобов'язався його зберігати за адресою: пр. Дружби Народів, №71А, у м. Дніпродзержинську, з платою за зберігання майна в сумі 10 грн. на рік, з терміном дії договору до 31.12.2013 року, що підтверджується договором відповідального зберігання № 01 від 23.03.2013 року (а.с. 4-6), актом приймання передачі № 1 від 23.03.2013 року (а.с. 7). Згідно розділу 7 договору відповідального зберігання № 01 від 23.03.2013 р. (а.с. 5) його дія визначена сторонами до 31.12.2013 року, але у випадку якщо ні одна із сторін не звернеться за 20 днів до його закінчення з пропозицією про припинення договору, його дія продовжується на той же строк і на тих же умовах (п. 7.2, 7.4 договору). Згідно умов договору відповідач брав на себе зобов'язання щодо зберігання майна за адресою: пр. Дружби Народів, №71-А, м. Дніпродзержинська, та не використовувати його в господарській діяльності (п. 1.2; п.2.3 договору). Однак, п. 1.2. договору відповідачем не дотримано, оскільки як вбачається з Акту директора ПОГ "Союз Чорнобиль Дніпро" від 23.05.2016 року (а.с. 18), комісією у складі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] при проведенні перевірки виконання умов договору № 01 від 23.03.2013 р. відповідачем, а саме п. 1.2 договору, здійсненої у присутності представника автостоянки [PERSON] за адресою: пр.Дружби Народів, №71А, у м. Дніпродзержинську, встановлено, що при огляді території автостоянки наявність автомобіля «Тойота Королла» р/н [NUMBER] не виявлено, та зі слів представника астостоянки [PERSON] вказаний автомобіль вже більше року не зберігається на автостоянці. За умовами договору відповідального зберігання № 01 від 23.03.2013 року (а.с. 4), відповідач зобов'язався повернути майно на першу вимогу поклажодавця (п. 2.1.4 договору). Як встановлено судом, позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути належне йому майно, що підтверджується письмовими вимогами позивача від 20.03.2015 року, від 25.08.2015 року, від 18.05.2016 року (а.с.8-14), але до теперішнього часу відповідач відповіді на ці звернення позивача не надав, автомобіль «Тойота Королла» р/н [NUMBER] не повернув. Враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги позивача суд ввжає частково обгрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних мотивів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. З матеріалів справи вбачається, що форма укладеного між сторонами договору зберігання відповідає вимогам ст. 937 ЦК України. Дійсність договору відповідачем у встановленому законом порядку не оспорена, позивач виконав умови договору, що підтверджується актами приймання-передачі майна, тому відмова відповідача повернути позивачеві передане йому на зберігання майно суперечить п. 2.1.4 договору та вимогам ч. 1 ст. 936 ЦК України, чим порушуються майнові права позивача. Згідно ч.1, 2 ст. 949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Відповідно до ст. 953 ЦК України, зберігач зобовязаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. Таким чином, враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача в частині припинення дії договору зберігання та зобов'язання відповідача повернути позивачеві із зберігання легковий автомобіль «Тойота Королла», р/н [NUMBER] у тому ж вигляді, що він його отримав на зберігання, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача вартості автомобіля в сумі 200000 грн. у випадку неможливості його повернення, суд вважає необхідним відмовити, оскільки неможливість повернення автомобіля судом не встановлена, і позивачем під час розгляду справи не доведена, завдання шкоди позивачу судом не встановлено та такі вимоги позивачем не заявлені, а тому ці вимоги позивача є передчасними і задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні з позовом в суд сплачено на користь держави судовий збір у розмірі 3000 грн. 00 коп. (а. с.1), у зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial