Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], Херсонської області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 серпня 2014 року, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER], вона придбала у відповідача [PERSON] вищевказану квартиру. Відповідно до п. 4.1.3 договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] та члени її сім'ї зобов'язались знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 01.09.2014 року, проте, до сьогоднішнього дня вони вказане зобов'язання не виконали. Водночас реєстрація відповідачів у квартирі створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. В зв'язку з цим, позивач просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування належною їй квартирою, а також стягнути з них на її користь витрати зі сплати судового збору. Позивач в судове засідання не з'явилася, у адресованій суду заяві позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, про розгляд справи повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надсилали. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14 серпня 2014 року, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER], позивач придбала у відповідача [PERSON] квартиру [ADDRESS] В зв'язку з продажем квартири відповідач та члени її сім'ї зобов'язалися знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 01 вересня 2014 року (п. 4.1.3 договору купівлі-продажу), проте, це зобов'язання не виконали, оскільки, як вбачається з довідки №352 від 18.03.2015 року, наданої КП "Новокаховське житлово-експлуатаційне управління", у вищевказаній квартирі зареєстровані колишній власник [PERSON] та її син [PERSON], що створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема, жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Отже, право члена сім'ї власника житлового будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Так, як житлові права членів сім'ї є похідними від прав самого власника цього житла, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою. З врахуванням наведеного, суд вважає, що [PERSON] з відчуженням належної їй квартири, та члени її сім'ї, а саме: її син [PERSON] втратили право на користування цим майном, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також понесені нею та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved