Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

позивачка звернулась в суду з позовом до відповідача- [PERSON], з участю третьої особи- органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації м. Львова про надання дозволу на тимчасовий вивіз за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька. В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що позивач є матір'ю неповнолітньої дитини, а відповідач - батьком цієї дитини. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 03.11.2011 року шлюб, який укладено між позивачем та відповідачем 02.08.2008р., було розірвано. Згідно рішенням Франківського районного суду м.Львова від 14.02.2012 року визначено місце проживання дитини разом з позивачем. На підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 14.02.2012 року стягнуто із відповідача аліменти на отримання неповнолітньої доньки в розмірі ? заробітку відповідача. Виходячи з інтересів дитини на оздоровлення, відпочинок, та розвиток, позивач мала намір з'їздити із дитиною на відпочинок за межі України. Відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, чим фактично позбавляє доньку на оздоровлення, відпочинок, що не відповідає інтересам дитини. Жодне з питань, пов'язане із вирішенням прав та інтересів дитини батьком в добровільному порядку не вирішувалось, лише через органи з захисту прав дитини та судові органи. Тому позивач просила суд надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до повнолітня дитини в період з 01.06 по 30.09 щороку. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, пояснення дали вище наведеним, та просили суд їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити в їх задоволенні. Суду пояснили, що відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки, позивачка порушує графік зустрічей із донькою встановлений рішенням Франківського районного суду м.Львова від 19.11.2013 року. Також представник відповідача пояснив, що дозвіл на майбутнє на необмежені виїзди дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. У судовому засіданні представник третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради- Науменко О.В. проти задоволення позовних вимог не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.4/. Від спільного подружнього життя у сторін народилась дитина- [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Рішенням Франківського районного суд м.Львова від 14.02.2012р. місце проживання дитини- [PERSON] було визначено з позивачкою /а.с.6/. Допитана в судовому засідання в якості свідка позивачка, вказала на те, що зверталась до відповідача із проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини з метою її лікування у морському кліматі та з метою сприяння інтелектуальному та духовному розвитку дитини як особистості. Допитаний в судовому засіданні відповідач я якості свідка вказав на те, що відпочинок за кодоном буде сприяти інтелектуальному та духовному розвитку дитини як особистості. Наголосив, що розмова із позивачкою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон між ними була. Відповідач в судовому засіданні не міг пояснити чому саме він не надає дозволу на виїзд неповнолітньої доньки за кордон для лікування та розвитку. Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 06.06.2014 року виписана на [PERSON], згідно якої рекомендовано оздоровлення дитини в морському кліматі /а.с.10/. Відповідно до п.3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ. Згідно ст.3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.3, п.4 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою КМ України від 27.01.1995 року №57 - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до положень ст.155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позов є підставним та обґрунтованим, а тому такий підлягає до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved