Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача Територіальної громади в особі Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, відповідно до якого просить визнати за ними право власності в рівних частках на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 85,4 кв. м., посилаючись на те, що [INFO] помер їх батько - [PERSON]. Після смерті батька залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 1,37 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області. З приводу оформлення спадщини, у визначений законом термін позивач звертався до нотаріуса, однак йому було рекомендовано питання щодо визнання права власності на майно вирішувати в судовому порядку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, відповідач не заперечує проти їх задоволення, а треті особі заперечень щодо заявленних позовних вимог не мають. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09 лютого 2013 року підтверджується, що [INFO] у віці 75 років, в с. Курилівка Хмільницького району Вінницької області помер [PERSON], про що [INFO] складено відповідний актовий запис № 7. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 85,4 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м. зазначений під літерою «А» з верандою «а» та господарськими будівлями: сараями «Б», «Г» гаражем з сараєм «В» погребом з шиєю «П/Г, ш/п» убиральнею «Д», огорожею №1, воротами з хвірткою №2, криницею №3, воротами з хвірткою №4, вартістю 131412 грн. Вказане підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 15 липня 2014 року; земельна ділянка, площею 1,37 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Порицької сільської ради, Хмільницького району. 30 березня 2009 року [PERSON] було складено заповіт у відповідності до якого все своє майно він заповів нам, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно запису секретаря Порицької сільської ради від 10 лютого 2014 року, вказаний заповіт не змінено та не відмінено. [INFO], також померла мати позивачів, [PERSON], свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 09 лютого 2013 року. Як спадкоємці за заповітом, що претендують на спадкове майно після смерті батька, на протязі шестимісячного терміну, вони звернулися до Хмільницької районної державної нотаріальної контори, де нотаріусом була заведена спадкова справа, та має бути видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Однак у вчинені нотаріальних дій щодо житлового будинку в зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів було відмовлено та рекомендовано питання щодо визнання права власності на будинок вирішувати в судовому порядку. Факт, що житловий будинок [ADDRESS] належав нашому батькові підтверджується довідками Порицької сільської ради №243 від 10.02.2014 року, №244 від 10.02.2014 року та витягами з погосподарської книги №2 Порицької сільської ради за 1974-1976 р.р., 1980-1982 р.р., та за 2011-2015 р.р. де за [PERSON] рахувався окремий особовий рахунок. За життя [PERSON] не виготовив свідоцтво про право власності на будинок та господарські будівлі, що унеможливлює оформлення права власності на спадкове майно у нотаріуса. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин пов'язаних із набуттям спадкодавцем права на житловий будинок, діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вказана інструкція передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Тобто записи у погосподарських книга визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином здобуті докази свідчать про те, що при житті спадкодавець володіла, користувалася та розпоряджалася вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, а отже він перебував у її власності, і вказане право власності зареєстроване за нею згідно вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивачі являються спадкоємцями за заповітом, інші спадкоємці на спадщину не претендують, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджує його право як спадкоємця за заповітом на успадкування майна спадкодавця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачами не ставиться, понесені судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останніми.

Outcome: approved