Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Туроператор Татур» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтували тим, що у вересні 2015 року позивачі звернулись [PERSON], який є засновником ТОВ «Туроператор Татур» з метою придбання путівки до Туреччини. Позивачі отримані електронною поштою всі необхідні для відпочинку документи: ваучери, електроні чартерні пасажирські квитки, страхові документи. Проте, в реєстрації на рейс позивачу [PERSON] було відмовлено з огляду на неналежно оформлений паспорт для виїзду за кордон. Вважали, що відповідач зобов'язаний був інформувати позивачів про вимоги щодо оформлення паспортів для виїзду за кордон. З огляду на неналежне виконання своїх зобов'язань відповідач повинен нести майнову та іншу відповідальність. Просили стягнути з ТОВ «Туроператор Татур» на користь [PERSON] матеріальний збиток в розмірі 8 850,00 грн., на користь [PERSON] матеріальний збиток в розмірі 8 850,00 грн., моральну шкоду на користь [PERSON] 15000,00 грн., моральну шкоду на користь [PERSON] 15000,00 грн. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що ним не було надано туристичні послуги. Не заперечував, що позивачі звернулись до нього про надання туристичних послуг, проте зважаючи на відсутність договорів з туристичними операторами він звернувся до директора та співзасновника туристичного агентства ТОВ «Майлз Евей» [PERSON]. ТОВ «Майлз Евей» замовив тур у ДП «А.Е.Т. Джоін ап». Судом залучено ТОВ «Майлз Евей» та ДП «А.Е.Т. Джоін ап.!» до участі у справі в якості третіх осіб. Третя особа ТОВ «А.Е.Т. Джоін ап!» надав суду пояснення, що він не здійснював фактичну реалізацію туристичного продукту позивачам, оскільки реалізацію туристичного продукту позивачам здійснює безпосередньо турагент відповідно до положень агентського договору. Також вказав, що ТОВ «Майлз Евей», замовляючи туристичну послугу вказав дату дії закордонного паспорту [PERSON] до 21.05.2020 року. Третя особа ТОВ «»Майлз Евей» до суду не з'явилась, пояснень або клопотань до суду не надходило. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], представника позивачів [PERSON], представника третьої особи ТОВ «А.Е.Т. Джоін ап!» [PERSON], суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. У вересні 2015 року позивачі звернулись [PERSON], який є засновником ТОВ «Туроператор Татур» з метою придбання путівки до Туреччини. Позивачі отримали електронною поштою всі необхідні для відпочинку документи: ваучери, електроні чартерні пасажирські квитки, страхові документи. Проте, в реєстрації на рейс в день вильоту позивачу [PERSON] було відмовлено з огляду на неналежно оформлений паспорт для виїзду за кордон. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 19-1 Закону України «Про туризм» до укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про основні вимоги до оформлення в'їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в'їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення. Позивачам не було надано інформацію про вимоги в'їзних/виїзних документів особи, що перетинає кордон з Туреччиною, а саме про дійсність паспорту не менш як 120 днів з моменту перетину кордону. За договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. За змістом статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (статті 902 ЦК України). Як встановлено судом, між позивачами та відповідачем договір про надання туристичних послуг не надавався, однак на прохання позивача [PERSON] власник ТОВ «Туроператор Татур» [PERSON] отримав грошові кошти від позивачів для оформлення туристичної подорожі до Туреччини і обіцяв надати всі необхідні документи. Таким чином, хоча зазначений вище договір між сторонами і не укладався в письмовій формі, але між сторонами виникли договірні відносини, за виконання яких кожний із вказаних суб'єктів несе певну відповідальність. Статтями 610 та 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідальність за порушення законодавства в галузі туризму визначена статтею 30 Закону України «Про туризм». Статтею 32 вказаного закону передбачено, що за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом (стаття 33 Закону). З огляду на те, що позивач [PERSON] за отриманням туристичного продукту звернулась саме до відповідача, саме відповідачу було здійснено оплату коштів за туристичний продукт та отримано необхідні документи: ваучери, чартерні пасажирські квитки, страхові документи суд вважає, що відповідальність за неналежне виконання зобов'язань по інформуванню в тому числі про основні вимоги до оформлення виїзних/в'їзних документів несе відповідач. Суд також бере до уваги на правовий висновок Верховного Суду України від 3 липня 2013 року у справі 6-42цс13, відповідно до якого за змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15 вересня 1995 року № 325/95-ВР "Про туризм" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частини четвертої статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів", статей 610 і 611, частини п'ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. З огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 8 500,00грн. На підтвердження моральної шкоди позивачі зазначають, що їм спричинені моральні страждання. Позивачі вказують на зіпсовану відпустку, нервові стреси, переживання, порушення сну, депресія, погіршення здоров'я. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка іі завдала, за наявності вини. За змістом пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків тощо. У зв'язку з тим, що судом встановлено спричинення матеріальної шкоди [PERSON] з вини відповідача, то з відповідача на її користь підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 3000,00 грн. Частиною першою статті 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина перша статті 60 ЦПК України). Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що таке порушення його права відбулось. При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що неодмінною ознакою порушення права є настання негативного наслідку для суб'єкта порушеного права. Як свідчать матеріали справи та пояснення сторін, надані в судовому засіданні відповідачем не порушено туристичне обслуговування позивача [PERSON], а отже безпідставним є посилання позивача на порушення його права. На підставі викладеного вище та керуюсь статтями 55, 124 Конституції України, статтями 610, 611, 639, 901, 902 Цивільного кодексу України, статтями 19-1, 20, 30, 32, 33 Закону України «Про туризм», статтями 3, 10, 11, 27, 60, 61, 212, 213, 214, 215 ЦПК України суд,

Outcome: partial