Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив: звільнити його з посади технічного директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна»; стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату та середній заробіток затримки по день фактичного розрахунку у загальному розмірі 179998 грн. 48 коп.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 25\~000,00 грн.; зобов`язати ТОВ «ЮБС Бухгалтерія» провести розрахунок та виплату на його зарплатну картку. Мотивуючи свої вимоги тим, що він працював у ТОВ «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна» з 17 січня 2020 року на посаді технічного директора. Йому було нараховано та виплачено заробітну плату до березня 2020 року. Після того як ТОВ «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна» розірвало договір з бухгалтерською фірмою «ЮБС Бухгалтерія». У зв`язку з чим з 01 червня 2020 року йому не виплачувалася заробітна плата та відповідач припинив подавати бухгалтерські звіти до податкової інспекції та Пенсійного фонду. У зв`язку з постійною затримкою та несплатою заробітної плати його 13.11.2020 було звільнено на підставі його заява за ст.. 36 КЗпП України. Запис про звільнення було внесено до його трудової книжки. Проте, повного розрахунку у зв`язку з його звільненням відповідачем не проведено. Із розрахунку по офіційній заробітній платі та періоду затримки виплати при звільненні з урахуванням невикористаної відпустки та доплати за роботу з оргтехнікою, відповідач йому заборгував 179998 грн. 48 коп. У зв`язку з несплатою заробітної плати, його родина фактично залишилася без будь-якого фінансування, що зумовило запозичати грошові кошти та жити в борг. Ухвалою суду від 19.04.2021, позовну заяву залишено без руху. 26 квітня 2021 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої остаточні позивні вимоги виконані наступним чином: -звільнити його з посади технічного директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна» за рішенням суду; -стягнути з відповідача на його користь нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі 179998 грн. 48 коп.; -зобов`язати ТОВ «ЮБС Бухгалтерія» провести розрахунок та виплату на його зарплатну картку. Ухвалою суду від 27.04.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.06.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини\~та дослідивши надані\~докази, суд приходить\~до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Як вбачається з трудової книжки позивача серії [NUMBER] , [PERSON] 17 січня 2020 року був прийнятий на посаду технічного директора ТОВ «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна» на підставі наказу № 15-01-1К від 15.01.2020. Стаття 43\~Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що «визначене статтею 43\~Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації». Згідно ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Частиною 1\~статті 3 КЗпП України\~передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з\~Кодексу законів про працю України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України). Статтею 5-1\~КЗпП України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1статті 5-1 КЗпП України). Статтею 21 КЗпП України\~передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати інший особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 6\~ст. 13 ЦК України). Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником i власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законів про працю). Позивач вказує на відсутність відомостей про його звільнення в електронній трудовій книжці у персональному кабінеті на державному ресурсі ПФУ. З досліджених доказів вбачається, що 13 листопада 2020 року [PERSON] на адресу директора ТОВ «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна» було подано заяву про звільнення його з займаної посади за ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Наказом ТОВ «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна» № 13-11-1К від 13.11.2020, [PERSON] , технічного директора, з 13.11.2020 за згодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України. Вказаний запис внесено до трудової книжки позивача серії [NUMBER] . Таким чином позивач звільнений у встановленому законодавством порядку згідно відповідного наказу, про що зроблено запис в трудовій книжці. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для звільнення [PERSON] за рішенням суду. Щодо стягнення з відповідача на його користь нарахованої але не виплаченої заробітної плати у розмірі 179998 грн. 48 коп., суд приходить до наступного. Статтею 43\~Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Згідно зі статтею 1Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій\~статті 94 КЗпП України. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Частиною 1ст.\~94\~КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 ЗУ «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у\~ст. 24 ЗУ «Про оплату праці». В абз. 5 п. 6постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці» №13\~від 24.12.1999\~року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Як вбачається з довідки ТОВ «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна», [PERSON] працював в ТОВ «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна» з 17.01.2020 по 13.11.2020, загальна сума доходів за період з 17.01.2020 по 13.11.2020 без урахування аліментів становить 91256,28 грн. У червні 2020 року нараховано заробітну плату у розмірі 8540,00 грн.; за липень-серпень 2020 року - у розмірі 8560,00 грн.; за вересень жовтень 2020 року у розмірі 8580,00 грн.; у листопаді 2020 року у розмірі 9877,24 грн. Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 05.03.2021, відомості щодо доходів [PERSON] починаючи з липня 2020 року, відсутні. Позивач зазначає, що у зв`язку з невиплатою йому заробітної плати та звільнення з роботи, він звертався до Управління держпраці у Миколаївській області. З листа Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації від 30.11.2020 за вих. № 30227-30650/Б-05/8-2800/20, вбачається, що останній звітний період, за який страхувальником подавалися відомості про нараховану заробітну плату та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо [PERSON] червень 2020 року. Інформація про припинення трудових відносин також відсутня. Відповідно до листа Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації від 12.03.2021, за результатами аналізу даних реєстру застрахованих осіб, виявлено, що звітні відомості про нарахування страхових внесків страхувальником ТОВ «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна», у 2020 році надходили від Державної податкової служби до Пенсійного фонду України за періоди з січня по червень місяць. За даними реєстру застрахованих осіб в період з липня 2020 року страхувальник не звітував про нараховану заробітну плату працівників, в тому числі щодо [PERSON] . Таким чином з досліджений доказів вбачається, що відповідач не виплачує позивачу заробітну плату з 01.07.2020 року по 13.11.2020 року в результаті чого існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 44158,24 гривень (згідно довідки про доходи ТОВ «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна» (а.с.28)), що є порушенням ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, згідно з якою заробітна плата повинна виплачуватися регулярно в робочі дні в терміни, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2020 по 13.11.2020, у загальному розмірі 44158,24 грн., сума якої визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом. Згідно листа Управління держпраці у Миколаївській області від 16.12.2020 за вих. № Б-498-20, та від 10.03.2021 за вих. № Кол-95-21, інспектором праці Управління з метою проведення інспекційного відвідування здійснений захід за місцезнаходженням ТОВ «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна», визначеним за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: [ADDRESS] , та встановлено, що за вказаною адресою товариство не знаходиться та відсутні будь-які позначення про його наявність. За інформацією отриманою від ТОВ «ЮБС Бухгалтерія», договір про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку, укладений між ТОВ «ЮБС Бухгалтерія» та ТОВ «Ілк Япи Іншаат Тиджарет А.Ш Україна», розірвано з 20 березня 2020 року. Щодо позовних вимог про зобов`язання ТОВ «ЮБС Бухгалтерія» провести з позивачем розрахунок та виплату на його зарплатну картку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині, оскільки відсутні відомості щодо наявності правовідносин між відповідачем та ТОВ «ЮБС Бухгалтерія». Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial