Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, заявою про уточнення позовних вимог на обґрунтування вказавши, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та [PERSON], він став власником квартири [ADDRESS] (далі Квартира), в якій також зареєстрований відповідач. Зазначає, що до [PERSON] власником квартири був [PERSON], однак останній виїхав за кордон в 2008-2009 роках та з того часу назад не повертався. При укладенні договору купівлі-продажу з [PERSON], сторони договору намагалися звязатися з відповідачем, з метою запропонувати останньому добровільно знятися з реєстраційного обліку, однак такі намагання виявилися безрезультатними. На підставі викладеного, та з урахуванням того, що квартира знаходиться у його (позивача) приватній власності, відповідач майже 10 років фактично відсутній за місцем своєї реєстрації, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 37 в будинку № 47 по вул. Винниченка в м. Луцьку та примусово з реєстраційного обліку вказаної квартири, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. 13.11.2018 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява з уточненням прізвища відповідача, відповідно до якого просить вважати правильне зазначення прізвища відповідача «Червяков», замість невірно вказаного у всьому тексті позовної заяви «Червяков». До початку судового засідання представником позивача надано до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без її участі, позов підтримує у повному обсязі, щодо постановлення заочного рішення не заперечує . Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується судовими повістками (а.с. 19, 28) та судовим оголошенням (а.с. 27), відповідно до положень ст. 128 ЦПК України. Заява про розгляд справи за його відсутності, про відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Винниченка, 47. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.12.2017 року, укладеним між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 1510), а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 109601677 від 29.12.2017 року (а.с. 10-12). Як вбачається з довідки підрозділу УДМС України у Волинській області від 29.08.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 17). Судом також встановлено, що відповідач залишив місце своєї реєстрації (проживання) в період з 2008-2009 років, та з того часу, жодного разу не повертався. На підтвердження даної обставини позивачем надано висновок Дільничного офіцера поліції СП Луцького ВП ГУНП у Волинській області майора поліції [PERSON] від 05.07.20018 року про результати розгляду звернення [PERSON] (а.с. 31-32). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки [PERSON] не є членом сімї [PERSON], а тому в даному випадку слід застосовувати положення ЖК України. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою № 37 в будинку № 47 по вул. Винниченка в м. Луцьку. Разом з тим, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Аналізуючи вищевказану норму законодавства, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про примусове зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки наявність рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволенні, то з відповідача на його користь підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 60 коп. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: partial