Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 1986 року по 20.05.2013 року вона працювала на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді ткалі 5 розряду ткацького виробництва. На день звільнення адміністрація ВАТ "ХБК" з позивачем не розрахувалось. Заборгованість по заробітній платі складає 2936,93 грн. Позивач в позові зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 16.11.2015 року по справі №666/6217/15-ц стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток в сумі 11145,40 грн., за період з 05.02.2015 року по 09.11.2015 року, однак на теперішній час заборгованість по заробітній платі відповідачем не погашена. Позивач вважає, що відповідно до ст.116 КЗпП України відповідач повинен виплати їй середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку. На підставі викладеного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.11.2016 року просить суд стягнути з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на її користь середній заробіток за період затримки виплати заробітної плати з 10.11.2015 року по 02.11.2016 року в сумі 14371,70 грн. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що з 16.07.1986р. по 20.05.2013р. позивач перебувала у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді ткалі п"ятого розряду, що підтверджується відомостями з трудової книжки. 20.05.2013р. [PERSON] було звільнено з посади в зв"язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ №31-К від 20.05.2013р). Відповідно довідки № 4/34/25-5-604 від 20.05.2013 року, виданої ВАТ «ХБК» заборгованість по заробітній платі ВАТ «ХБК» [PERSON] на день звільнення 20.05.2013р. складає - 2936,93 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона у справі №666/6217/15-ц від 16.11.2015р. стягнуто з ВАТ «ХБК» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11145,40 грн. за період з 05.02.2015р. по 09.11.2015р. Позивачу на теперішній час не виплачено заборгованість по заробітній платі, середньоденна заробітна плата позивача складає - 58,66 грн. відповідно середній заробіток за весь час затримки становить 14371,70 грн., що вираховується із розрахунку: середньоденна заробітна плата х кількість робочих днів за час затримки, де середньоденна заробітна плата складає 58,66 грн. без урахування обов'язкових платежів, а кількість робочих днів затримки за період з 10.11.2015 року по 02.11.2016 року - 245 днів. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29.01.2014р. у справі №6-144цс13, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.8. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином - оскільки позивачу при звільненні не були виплачені належні їй суми від підприємства в день звільнення з вини відповідача та погашення заборгованості по заробітній платі на час розгляду справи відповідачем не здійснено, порушене право позивача на отримання належних їй сум при звільненні у встановлені законом строки - підлягає судовому захисту. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, що відповідає вимогам ст.117 КЗпП України, відповідно позов - підлягає задоволенню. Крім того - оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, що відповідає вимогам ч.3 ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved