Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача та визначити за позивачем право особистої приватної власності на 1/2 частину трикімнатної квартири № [ADDRESS] та визнати за відповідачем право особистої приватної власності на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] за вищезазначеною адресою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 23.08.1997 року по 03.03.2015 року. За час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. У період шлюбу сторонами придбано нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS], площею 73,2 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Решетніковою С.І. за реєстровим № 1508, однак повний розрахунок оплати за квартиру відбувся 31.08.1998 року, що посвідчено нотаріусом КМНО Решетніковою С.І. за реєстровим № 1729. Просила позов задовольнити та вирішити питання відносно судових витрат. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача направив на адресу суду заяву про заочний розгляд справи та зазначив, що підтримує позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Однак, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає та просив вирішити питання відносно судових витрат, відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому у шлюбі, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2015 року було розірвано. За час спільного проживання подружжям однією сім'єю сторонами придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 73,2 кв.м., яка розташована в [ADDRESS]. Зазначену квартиру було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.1998 року, посвідчений ПН КМНО Решетніковою С.І. та зареєстровано за реєстровим № 1508, повний розрахунок за квартиру відбувся 31.08.1998 року та посвідчено нотаріусом Решетніковою С.І. за реєстровим № 1729. Державна реєстрація здійснена Київським міським бюро технічної інвентаризації 04.09.1998 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то така є об'єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв'язку з чим суд доходить висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині кожному квартири [ADDRESS], загальною площею 73, 2 кв.м, яка розташована в будинку № 13 по бул. Дружби Народів в м. Києві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов підставним та такий слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною 7 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Однак, у вказаному провадженні ухвалою суду від 23.04.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову. Крім того, у зв'язку з визнанням позову відповідачем, стягнення судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved