Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому зазначив, що 28 жовтня 1994 р. він зареєстрував шлюб з з [PERSON], про що Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя було зроблено запис за №1779 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. 23.12.2013 р. шлюб між ним та [PERSON] розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] На даний момент син-[PERSON] проживає з ним . Дочка проживає разом із матір'ю. З 1994 року до 2013 року він з відповідачкою та дітьми проживали однією сім'єю, мешкали в одному житлі, вели спільне господарство, за спільні кошти купували нерухоме майно. В період шлюбу, за спільні кошти, він з відповідачкою придбали 2/3 частини житлового будинку, площею 98 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], які були зареєстрована на ім'я дружини - [PERSON]. На теперішній час він не має можливості із сином проживати в спірному будинку, іншого житла він не має , відповідачка не бажає добровільно поділити спільно нажите майно, тому він просить суд про поділ спільного майна подружжя, набутого за час перебування у шлюбі, визнання за ним права власності на 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS], придбаного під час шлюбу, а також стягнення з відповідачки на його користь витрати по сплаті судового збору в сумі 1500 грн. 18.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу, але ухвалою суду від 19.11.2014 року в прийнятті зустрічної заяви [PERSON] було відмовлено на підставі ст..123 ЦПК України. 26.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу і ухвалою суду від 23.12.2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу об'єднано з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 25.02.2015 року під час розгляду справи по суті представник [PERSON] - [PERSON] надав до суду заяву [PERSON] про залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу від 18.11.2014 року (вх..№ 34648 від 18.11.2014 року) , позовних вимог від 20.11.2014 року (вх..№ 35657 від26.11.2014 року) та уточнених позовних вимог від 27.01.2015 року (вх..№ 2544/15 від 30.01.2015 року). Ухвалою суду від 25.02.2015 року заява позивача [PERSON] про залишення позовів без розгляду прийнята судом. В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги, та просили суд задовольнити його у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась, але її представник -[PERSON] позов визнав частково та пояснив, що доля позивача в будинку [ADDRESS] складає не 1/3 , а 1/6 частину, так як на придбання 2/3 частин спірного будинку, крім подружжя [PERSON], кошти надавала також і мати відповідачки- [PERSON], яка померла [INFO], тому доля [PERSON] значно більша, бо вона прийняла спадщину після смерті матері. На підставі викладеного просив позов [PERSON] задовольнити частково та визнати за ним право власності на 1/6 частину будинку [ADDRESS], придбаного під час шлюбу з [PERSON] Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 28.10.1994 по 23.12.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя, , актовий запис №1779, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 28.10.1994 р. (а.с.9). 20.05.2010 р. на ім'я [PERSON] було придбано 2/3 частини будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. та зареєстровано в реєстрі за №1452.(а.с.58,59). Право власності на 2/3 частини будинку [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8557950 від 20.05.2010 р., технічним паспортом, складеним Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації.(а.с.60-72). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2013 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано.(а.с.5). Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для визнання майна, придбаного в період шлюбу, об'єктом спільної сумісної власності подружжя немає значення на ім'я кого з подружжя воно оформлене та зареєстроване. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60, 69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Під час розгляду справи по суті ні відповідачка [PERSON], ні її представник не надали суду доказів, що на придбання 2/3 частини будинку [ADDRESS], надавала кошти [PERSON], яка померла [INFO] та яка ще за життя, а саме з 2010 (після купівлі 1/3 частини того ж будинку) по 2014 не зверталась до суду з відповідними позовами. Відповідно до ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд критично відноситься до пояснень представника відповідачки, що [PERSON] давала кошти на придбання 2/3 частини будинку [ADDRESS], і тому доля відповідачки повинна бути більша ніж ? від 2/3 частки , бо ці пояснення не є допустимим доказом відповідно до ст. 59 ЦПК України.. Крім того, відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що за життя [PERSON], яка померла [INFO] , давала [PERSON] кошти для придбання спірної частини будинку, бо сама за тим же договором придбала 1/3 частину цього ж будинку, а теоретичні припущення представника відповідача не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судом встановлено, що спірні 2/3 частини будинку [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], оскільки придбані сторонами в період зареєстрованого шлюбу та за кошти спільної праці подружжя.(а.с.59) Згідно ст..63 СК України, чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Стаття 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частинні визнання за ним права власності на 1/2 частину від 2/3 частин будинку [ADDRESS] та визнання за ним права власності на 1/2 частину від 2/3 частин будинку [ADDRESS] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1500 грн

Outcome: approved