Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 19 жовтня 2004 року. Від шлюбу мають малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини з відповідачем не склались через різні погляди на шлюб та сім»ю. Відповідач нехтував сімейними цінностями, зчиняв сварки, свідком яких були діти, що негативно впливало на їх психологічний стан. З 20 червня 2014 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, а тому просила шлюб розірвати. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а тому просила стягнути з нього аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дітей. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково зазначила, що відповідач вільний час проводив з друзями, а не з сім»єю, часто не ночував вдома, примирятися з такою поведінкою чоловіка вона не бажає, на примирення не погоджується. після реєстрації розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач позовні вимоги визнав та пояснив, що дружина втратила почуття любові до нього, а тому примирення неможливе. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19 жовтня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 16 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області. Від шлюбу мають малолітніх доньок : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження: серії [NUMBER], виданим 18 січня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського управління юстиції Київської області, та серії [NUMBER], виданим 19 березня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського управління юстиції у Київській області. З 20 червня 2014 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, мір до примирення не приймають. Сімейні відносини між подружжям припинились через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сім"ю. Сторони не змогли створити в сім"ї атмосферу, основану на почуттях поваги та взаєморозуміння. Позивач втратила почуття поваги та любові до відповідача, виявила стійкий намір на розірвання шлюбу, категорично заперечивши можливість примирення. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. Причини розладу подружніх відносин є справжніми, сім'я розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вважає непотрібними. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини сторін, що має істотне значення. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України не має. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач вказала, що після реєстрації розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». На підставі положень статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. Згоди щодо утримання дітей сторонами не досягнуто. В даний час їх діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Миронівської міської ради Миронівського району Київської області № 1352 від 01 липня 2014 року та не спростовано відповідачем. Оскільки обов'язки по утриманню дитини батьки несуть спільно, то з відповідача, який являється працездатним, проте в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти підлягають стягненню в примусовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач не заперечив проти стягнення аліментів, не повідомлено суд про наявність обставин, передбачених ст. 182 Сімейного Кодексу України, які мають братися судом до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину, зокрема щодо його незадовільного стану здоров"я, наявності інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення, а тому суд вважає за можливе стягнути з нього аліменти в розмірі, зазначеному позивачем. Частина 1 статті 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанціями № 43 від 01 липня 2014 року та № 18 від 10 липня 2014 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110 - 113, 180 - 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved