Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 25.06.08 р. відповідач отримав кредит у розмірі 5318,01 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача в заяві. Позивачем зазначено, що відповідач у порушення норм закону та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав у зв'язку з чим станом на 17.02.14 р. у нього утворилась заборгованість в розмірі 23542,66 грн. Тому позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23542,66 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3894 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 148 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1914,48 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 15988,51 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1097,27 грн. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій він просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав зазначених вище, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач своє право на участь в судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності сторін та постановлення заочного рішення по справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.06.08 р. [PERSON] звернувся з письмовою заявою до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про надання йому споживчого кредиту в розмірі 5318,01 грн. строком з 25.06.08 р. по 25.06.10 р. за умови сплати за його користування відсотків у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 159,54 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки (а.с. 5). Між сторонами також було погоджено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти у сумі 393,11 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином, утворилась заборгованість у розмірі 5318,01 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3894 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 148 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1914,48 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 15988,51 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1097,27 грн. (а.с. 4). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 3.2.2., п. 3.2.3., п. 3.2.4. умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("розстрочка") (стандарт) позичальник зобов'язаний погашати заборгованість із сплати кредиту, процентів за його користування, комісії за користування кредитом (а.с.а.с. 7-9). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Повністю повернути кредитні кошти позичальник зобов'язався у термін до 25.06.10 р., проте вказане зобов'язання не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Ч.1 ст.550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. П. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого з зобов'язань передбачених заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу. Відповідно до п. 5.3. умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("розстрочка") (стандарт) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, що встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони споживчого кредиту (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року №6-126цс13, яка в силу ст. 360-7 є обов'язковою для судів). Разом з тим при вирішенні спору в судовому порядку застосуванню підлягає ст. 267 ЦК України, якою встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Заява про застосування строків позовної давності відповідачем подана не була, а тому суд не може застосувати строки позовної давності. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 12 грн. 81 коп., на користь держави - 230 грн. 79 коп. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 550, 610, 625, 639, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 169, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,

Outcome: approved