Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на його корить матеріальну шкоду вчинену внаслідок ДТП в розмірі 24000 гривень, моральну шкоду в розмірі 2500 гривень, та витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю у сумі 1000 гривень, а також судові витрати. Свої вимоги мотивує тим що, 21.09.2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода з вини [PERSON] В результаті ДТП автомобіль марки «Фольксваген» д/з ВН 68-07 ЕІ, що належить [PERSON] поніс матеріальні збитки в розмірі 24000 гривень, моральну шкоду, яку він оцінює в 2500 гривень, та витрати на проведення експертизи в сумі 1000 гривень. У звязку з тим, що до наступного часу відповідачем добровільно не відшкодовано заподіяну шкоду, позивач змушений звернутись з позовом до суду. Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Дослідивши наявні докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 21.09.2016 року, о 10.50 годин, [PERSON] порушив ст. 124 КУпАП, а саме: керуючи автомобілем «Ніссан» д/з АА 50-57 КЕ по а/д М-15 Одеса - Рені не вибрав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д/з ВН 68-07 ЕІ, яким керував [PERSON] рухаючись попереду і який належить позивачу на праві приватної власності. Постановою Біляївського районного суду від 18 жовтня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. При зіткненні автомобіль «Фольксваген» д/з ВН 68-07 ЕІ отримав значні механічні пошкодження. Згідно зі звітом про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Фольксваген» д/з ВН 6807 ЕІ від 23.09.2016 року, вартість відновлювального ремонту становить 15 529,55 гривень, вартість матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості - 7 845,50 гривень. Відповідно до квитанції № 624730365.2 від 27.09.2016 року, за виконання зазначеного звіту [PERSON] було сплачено 1000 гривень. Відповідно до ч.1,2\~ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України\~визначено порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Так, частина 1\~статті 1187 ЦК України\~регламенту, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухових і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частина 2\~статті 1187 ЦК України\~передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5\~ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року\~розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. З роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 6 постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). У зв'язку із зазначеним відшкодуванню підлягає матеріальна шкода згідно звіту про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Фольксваген» д/з ВН 6807 ЕІ від 23.09.2016 року у сумі 23375,05 гривень, та витрати понесені на проведення експертизи в розмірі 1000 гривень. Розглядаючи позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 2500 гривень, суд приходить до наступного. Абзац 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" регламентує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та\~\~вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим\~\~підтверджується\~\~факт\~\~заподіяння\~\~позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 9\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких\~\~зазнав\~\~позивач,\~\~характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за\~\~зверненням\~\~потерпілого\~\~- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що [PERSON] не довів факт спричинення шкоди, в чому конкретно полягає завдана йому моральна шкода, та з чого він виходив, заявляючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тому суд за необхідне задовольнити позов частково.

Outcome: partial