Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 36591,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, а також 10000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову зазначив, що 09.07.2015 року відповідач, керуючи велосипедом на перехресті вул. Академіка Павлова та вул. Механізаторська в м. Харкові, виконуючи маневр лівого повороту, перед зміною напрямку руху допустила зіткнення з автомобілем «Шевроле» під керуванням позивача, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідач свою вину визнала та пояснила, що все сталося так, як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідно до протоколу, відповідач порушила вимоги Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Автомобіль «Шевроле», реєстраційний номер [NUMBER], належить позивачу на праві власності. Вказаний автомобіль на момент ДТП був застрахований згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.09.2014 року, укладеного відповідно до договору з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Відповідно до рахунку № 3912 від 15.09.2015 року ФО-П [PERSON], вартість відновлювальних робіт з урахуванням запасних частин складає 36591,00 грн. Після ДТП позивач звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яким у виплаті страхового відшкодування було відмовлено. Позивач вважає, що протиправними діями відповідача йому були спричинені матеріальні збитки, які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, в результаті ДТП з вини відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків, душевних стражданнях у зв'язку з пошкодженням його майна, яку позивач оцінює у 10000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Зазначив, що він рухався по вул. Академіка Павлова в бік вул. Героїв Праці м. Харкова. В момент, коли позивач перетинав перехрестя, відповідач, яка їхала на велосипеді, виїхала під колеса його автомобіля. Він рухався на дозволяючий зелений сигнал світлофору. Відповідач виїхала з-під машини, яка його пропускала. Відповідач, її представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначили, що вина відповідача у ДТП відсутня, оскільки позивач рухався на червоний сигнал світлофору, а відповідач закінчувала маневр повороту. [PERSON], допитаний в судовому засіданні в якості свідка за клопотанням представника відповідача, пояснив, що позивача він не знає, відповідача побачив вперше після ДТП, яке сталося 09.07.2015 року. Пояснив, що в цей день їхав по вул. Механізаторській в м. Харкові. Стояв третій або четвертий в колоні машин. Перед ним автомобілі поїхали в бік вул. Академіка Павлова. Потім, повернувшись, він побачив дівчину, яка сиділа на бордюрі з закривавленим обличчям, поруч з нею лежав велосипед. Він приніс їй перекис водню. Потім під'їхала машина швидкої допомоги. Сам момент ДТП свідок не бачив. Позивач їхав по вул. Ак. Павлова в бік вул. Героїв Праці. З якої сторони їхала відповідач, свідок сказати не може, оскільки не бачив. Чи був там пішохідний перехід, він не пам'ятає. Свідок [PERSON], допитаний за клопотанням представника відповідача, пояснив, що позивача та відповідача вперше побачив після ДТП, яка сталась 09.07.2015 року. Свідок стояв в районі кафе «Буфет», який розташований на перехресті вул. Механізаторська та Ак. Павлова м. Харкова, спілкувався з товаришем та почув різкий звук. Після цього обернувся та побачив ДТП. З машини, яка збила відповідача, вийшов чоловік та почав сваритись. В автомобілі «Шевроле» був відеореєстратор. Вказані події відбувались приблизно о 17-00 год. Коли свідок повернувся на шум, зелений сигнал світлофору був з боку вул. Механізаторської. Свідок був на місці ДТП, коли відповідача забирала машина швидкої допомоги. Автомобіль позивача їхав зі сторони ринку «Барабашово» в бік м. "Студентська" м. Харкова. З якого боку їхала відповідач, свідок не знає. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивачу на праві власності належить автомобіль Шевролет Авео, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Як вбачається з постанови Московського районного суду м. Харкова від 01.09.2015 року, згідно протоколу про адміністративне правопорушення 09.07.2015 року [PERSON], керуючи велосипедом «Merida» на перехресті вул. Академіка Павлова та вул. Механізаторська в м. Харкові, виконуючи маневр лівого повороту, перед зміною напрямку руху, що призвело до зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Судом за клопотанням позивача було витребувано та досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення. Оскільки при вирішенні справи про адміністративне правопорушення судом не було зроблено остаточних висновків щодо особи, винної в ДТП, вказане питання вирішується судом під час розгляду даної цивільної справи. Згідно п. 6.7. Правил дорожнього руху України, велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу. Відповідно до п. 10.1. вказаних Правил, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Згідно п. 16.6. Правил, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Суд приходить до висновку, що вина [PERSON] у виникненні вказаної вище ДТП підтверджується наступними доказами. - Даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 364114, згідно якого [PERSON] 09.07.2015 року о 17-30 год. на перехресті вул. Академіка Павлова та Механізаторська в м. Харкові, керуючи велосипедом, при зміні напрямку руху - повороті ліворуч, не впевнилась, що це буде безпечно, і скоїла зіткнення з автомобілем позивача. - Даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.07.2015 року. - Даними, викладеними в письмових поясненнях [PERSON] від 15.07.2015 року, який зазначив, що 09.07.2015 року о 17-30 год. їхав в автомобілі разом з [PERSON] на зелений сигнал світлофору в правій смузі, в лівій смузі стояв автомобіль для повороту на вул. Механізаторську, за ним їхав велосипедист, який раптово повернув ліворуч на зустрічну смугу, де відбувся контакт з автомобілем Шевролет, який їхав в зустрічному напрямку. - Даними, викладеними в письмових поясненнях [PERSON] від 15.07.2015 року, який зазначив, що 09.07.2015 року о 17-30 год. він їхав в автомобілі разом із знайомим на ім'я [PERSON] по вул. Академіка Павлова в районі вул. Механізаторська. Велосипедист, об'їжджаючи автомобіль, який стояв із ввімкненим поворотом для повороту на вул. Механізаторська, раптово виїхав на зустрічну смугу та відбувся контакт з автомобілем Шевроле, який рухався у зустрічному напрямку. - Поясненнями позивача щодо механізму виникнення ДТП, згідно яких він рухався по вул. Академіка Павлова в бік вул. Блюхера в м. Харкові. В районі перехрестя з вул. Механізаторська відбулось зіткнення його автомобіля з позивачем, яка, рухаючись на велосипеді в зустрічному напрямку, несподівано повернула ліворуч та виїхала на його смугу руху. При цьому суд не приймає до уваги пояснення відповідача та її представника, згідно яких в ДТП винний позивач, який рухався на червоний сигнал світлофору, з наступних підстав. Як вбачається з письмових пояснень [PERSON] та [PERSON], під час ДТП автомобілям, що рухались по вул. Академіка Павлова в м. Харкові, горів зелений сигнал світлофору та відповідач раптово виконала маневр повороту ліворуч, виїхавши на смугу зустрічного руху, по якій рухався позивач. Крім того, судом за клопотанням представника відповідача були витребувані дані щодо режиму роботи світлофору на місці ДТП в період ДТП. Як вбачається з листа КП "Харків-сигнал" № 290 від 25.05.2016 року, світлофорний об'єкт на місці ДТП станом на 09.07.2015 року працював за двофазною системою організації дорожнього руху, при цьому його сигнали були однаковими для транспортних засобів, які рухались по вул. Академіка Павлова незалежно від напрямку руху. Наведене підтверджує необґрунтованість доводів представника відповідача відносно того, що в той час, коли відповідач здійснювала поворот ліворуч на зелений сигнал світлофору, позивачу горів червоний сигнал світлофору. Крім того, в письмових поясненнях від 16.07.2015 року, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, відповідач зазначила, що, повертаючи ліворуч із лівої смуги, не помітила зустрічний автомобіль Шевроле. Показання свідків, які були допитані за клопотанням представника відповідача, суд не може визнати такими, що спростовують вказані вище докази винуватості відповідача, оскільки зазначені свідки пояснили, що не спостерігали особисто момент виникнення ДТП. Оцінюючи вказані вище докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину відповідача у вказаній вище ДТП. Як вбачається з полісу № АІ/3671360, оформленого 14.09.2014 року, «Українською транспортною страховою компанією» було застраховано цивільно- правову відповідальність позивача. Позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про настання страхового випадку. Листом № 3/1-05/21539 від 08.2015 року МТСБУ повідомило позивача, що не має правових підстав для виплати йому відшкодування з фонду захисту потерпілих за випадком, коли збиток завдано велосипедом, оскільки згідно п. 1.5 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для такого типу транспортного засобу Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, відповідно до ст. 22 ЦК України. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України (зараз ст. ст. 1166, 1167 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано шкоди. В якості доказу розміру збитків позивача в сумі 36591,00 грн., останнім надано рахунок на оплату № 3912 від 15.09.2015 року, виданий Ф-ОП [PERSON], на вказану суму. При цьому позивачем в судовому засіданні було зазначено, що вказаний рахунок ним не сплачено. Інших доказів на підтвердження спричинення йому матеріальних збитків у розмірі, зазначеному в позовній заяві, позивачем суду не надано. Судом сторонам та їх представникам були роз'яснені положення ст. 10, 11, 60 ЦПК України. Крім того, судом особам, які беруть участь у справі, неодноразово роз'яснювалось право заявити клопотання про призначення експертизи для визначення розміру шкоди, завданої внаслідок ДТП. Крім того, судом було опитано сторін на їх представників про наявність заяв та клопотань, в тому числі окремо опитано на наявність клопотань про призначення експертизи. І позивач, і відповідач зазначили на відсутність клопотань про призначення експертизи. Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження розміру шкоди, завданої майну позивача, таких як висновок експертизи або звіт суб'єкта оціночної діяльності, суду не надано. Наданий позивачем рахунок на оплату № 3912 від 15.09.2015 року, виданий Ф-ОП [PERSON], суд не може визнати допустимим доказом на підтвердження розміру завданих позивачу збитків. Так, вказаний рахунок позивачем не сплачено. Крім того, рахунок не містить даних щодо пошкоджень автомобіля позивача. Також у вказаному рахунку зазначено, що він дійсний впродовж одного дня. Крім того, суду не надано будь-яких доказів того, що особа, яка видала рахунок, дійсно здійснює діяльність з ремонту автомобілів. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої йому шкоди, в зв'язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 36591,00 грн. Щодо вимог позивача відносно відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає доведеним, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням внаслідок ДТП належного йому автомобіля. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд виходить із вимог розумності, виваженості та справедливості, враховує обставини справи, викладені вище, глибину, характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат та визначає розмір спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 1000,00 грн. Таким чином, суд частково задовольняє позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 10,46 грн.

Outcome: partial