Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ТОВ «Містер Мані». Свої вимоги обґрунтовує тим, що у січні 2021 року у телефонній розмові йому стало відомо про наявність у нього боргових зобов`язань перед ТОВ «Містер Мані» за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Вважає, що вказаний правочин не може вважатись укладеним, оскільки жодних дій для його укладання позивач не вчиняв. Також зазначив, що йому начебто надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, сам договір він не підписував, інформацію про умови надання послуги не отримав, умови договору є несправедливими. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 16.06.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивач [PERSON] , зареєструвався на сайті TOB «МІСТЕР МАНІ» www.mrmonev.com.ua «30» червня 2020 року та створив особистий кабінет. При реєстрації, клієнта було ідентифіковано з допомогою смс-повідомлення з направленням електронного підпису, який було введено при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі. З допомогою ITC, шляхом заповнення відповідної анкети, позивачем було надано відповідачу всі дані, які необхідні для формування змісту оферти, в тому числі: прізвище ім`я, та по батькові, дату народження, свої паспортні данні, ідентифікаційний номер, номер телефону, адресу електронної пошти, реквізити банківської картки, умови на яких позивач хоче отримати кредит, та інші. ТОВ «МІСТЕР МАНІ» зобов`язане перевірити (верифікувати) надану клієнтом інформацію, шляхом надсилання запитів та отримання відповідей до бюро кредитних історій або Bank ID, або інших Державних доступних ресурсів України. На підставі отриманої інформації, та внутрішніх скоринг-правил ТОВ «МІСТЕР МАНІ» було прийнято рішення щодо можливості видачі позики (кредиту), та згідно п.4, статті 11 Закону про електронну комерцію, було розміщено пропозицію (офетру), що містить всі істотні умови в особистому кабінеті, тобто шляхом розміщення в інформаційно-телекомунікаційних системах. З урахуванням викладеного, вважає твердження позивача стосовно не укладення ним договору безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. 30.06.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій він зазначив, що з наданих відповідачем пояснень та документів неможливо встановити особу клієнта. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. З матеріалів справи вбачається, що позивач, [PERSON] , зареєструвався на сайті TOB «Містер Мані» www.mrmoneу.com.ua «30» червня 2020 року та створив особистий кабінет. При реєстрації, клієнта було ідентифіковано з допомогою смс-повідомлення з направленням електронного підпису, який було введено при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі (надалі ITC). З допомогою ITC, шляхом заповнення відповідної анкети, позивачем було надано відповідачу всі дані, які необхідні для формування змісту оферти, в тому числі: прізвище ім`я, та по батькові, дату народження, свої паспортні данні, ідентифікаційний номер, номер телефону, адресу електронної пошти, реквізити банківської картки, умови на яких Позивач хоче отримати кредит, та інші. ТОВ «Містер Мані» зобов`язане перевірити (верифікувати) надану клієнтом інформацію, шляхом надсилання запитів та отримання відповідей до бюро кредитних історій або Bank ID, або інших Державних доступних ресурсів України. На підставі отриманої інформації, та внутрішніх скоринг-правил ТОВ «Містер Мані» було прийнято рішення щодо можливості видачі позики (кредиту), та згідно п.4, статті 11 Закону про електронну комерцію, було розміщено пропозицію (офетру), що містить всі істотні умови в особистому кабінеті, тобто шляхом розміщення в інформаційно-телекомунікаційних системах. Згідно п. 3 статті 11 Закону України про електронну комерцію Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. До акцепту оферти, договір було направлено в аналогічний спосіб, тобто розміщено в особистому кабінеті у тому ж вікні, де розміщено оферту. Тобто, акцепт оферти неможливий без ознайомлення з повними умовами Договору. Акцепт оферти/підписання договору відбувся з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що повністю відповідає абзацу З, п.1 статті 12 Закону про електронну комерцію. Згідно статті 12 Закону України про електронну комерцію якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У зв`язку з підписанням договору з двох сторін саме шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором (абзац 3, п.1 статті 12 Закону про електронну комерцію), а не аналога власноручного підпису (абзац 4, п.1 статті 12 Закону про електронну комерцію), письмової згоди на факсимільне відтворення підпису [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) із зразками власноручного особистого підпису [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) не вимагається, так як такий спосіб підписання не використовувався. В Позовній заяві позивач посилається на більш надійні методи підписання документу, а саме «ДІЯ» чи «Bank ID». Однак, дані сервіси не визначені законами як обов`язкові для використання та вони не призначені для підписання документів шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Ці сервіси можуть бути використані при підписанні документу електронно-цифровим підписом, що відповідає абзацу 2, п.1 статті 12 Закону про електронну комерцію. Тоді як відповідачем було застосовано варіант підписання договору, що відповідає абзацу 3, п.1 статті 12 Закону про електронну комерцію (електронного підпису одноразовим ідентифікатором). В позовній заяві, позивач вважає договір неукладеним, оскільки пропозицій від відповідача не отримував, оферту або договір не підписував. Також, позивач посилається на норми законів, де обов`язком доведення направлення оферти і договору, її акцепт/підписання покладається на особу, яка надає фінансову послугу. Відповідно до повідомлення Національної комісії з регулювання ринків фінансових послуг, що являлась регулятором ринку до 01.07.2020 року і розпорядчі документи якої вважаються дійсними до їх відміни новим регулятором (НБУ), від 01.08.2017 та 13.02.2019 року було роз`яснено факт підтвердження деяких правочинів, а саме : «Інформаційне повідомлення стосовно порядку та способів укладення договорів про надання фінансових послуг» / «Повідомлення щодо порядку укладення електронного договору» належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою зі споживачем електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в інформаційно-телекомунікаційній системі (Log file), якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів». Підтвердження з чіткою послідовністю дій, в тому числі направлення оферти/договору, акцепту оферти у вигляді Log file міститься в матеріалах справи. Отже встановлено, що позивач отримав кредитні кошти згідно договору №362896 від 21.07.2020 р. на карту з маскою [NUMBER] , яку ним було вказано в особистому кабінеті. Факт надання фінансових послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «Містер Мані» (код ЄДРПОУ: 40660160) [PERSON] , підтверджується випискою з системи WayForPay, щодо перерахування позивачу коштів. Проведення платежів з застосуванням платіжних систем, є господарською діяльністю, для ведення якої необхідна відповідна ліцензія. ТОВ «Містер Мані» не отримував такої ліцензії, тому організацію переказів грошових коштів займається ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», згідно договору № ВП-030817-1 від 03.08.2017 року. Підтвердження ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про здійснення переказу, є доказом передання позичальнику визначеної грошової суми в розумінні ч.2 ст.1047 Цивільного Кодексу України. Відповідність договорів чинному законодавству підтверджується судовою практикою в аналогічних спорах у справа №621/526/21 від 31.05.2021р., №175/3749/19 від 29.09.2020р., № 493/1385/18 від 09.08.2018, № 361/4263/18 від 15.05.2019, № 755/17451/17 від 14.02.2018, № 355/434/18 від 30.05.2018, № 638/10342/17 від 22.03.2018 року. Таким чином, твердження позивача стосовно не укладання ним з відповідачем договору є надуманими та непідтвердженими жодним доказом. Підписання позивачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", оскільки ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору. Спірний кредитний договір є таким, що укладений з додержанням вимог закону. Волевиявлення на укладення договору позивач виявив у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, направивши відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронного повідомлення. Отже, позивач передбачив всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору. За ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 203 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалося, що цей правочин не був укладений та він не здійснював дій, що передували його укладанню. З огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed