Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житлом. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.07.2018 року вони є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.13 вказаного договору, продавець квартири [PERSON] зобов'язалась зняти з реєстраційного обліку в квартирі всіх осіб до 20.07.2018 року. Як вказують позивачі, в липні 2018 року вони звернулись до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації із заявами про їхню реєстрацію у спірній квартирі та зняття з реєстрації інших зареєстрованих осіб, а саме [PERSON] та відповідача [PERSON] В частині зняття з реєстрації [PERSON] складнощів не виникло, однак, зняття відповідача з реєстраційного обліку не виявляється можливим, внаслідок чого порушуються їхні права, як власників. Як зазначають позивачі, відповідач є сторонньою для них особою, є чоловіком колишнього власника квартири, тобто, членом її сім'ї, який втратив право користування житлом після продажу квартири. Жодних договорів найму між ними та відповідачем не укладалось. Посилаючись на викладені обставини, позивачі просять задовольнити їхні вимоги, усунути їм перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 25.10.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов до суду не надав. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.07.2018 року позивачі [PERSON], [PERSON] придбали в рівних частках кожний квартиру [ADDRESS] у [PERSON] (а.с.7-12). Відповідно до п.13 даного договору, [PERSON] зобов'язалась зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих в квартирі осіб до 20.07.2018 року. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва, станом на 23.10.2018 року у спірній квартирі з 14.04.2006 року зареєстрований відповідач [PERSON], який є чоловіком попереднього власника квартири - [PERSON] (а.с.11, 22). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Крім того, згідно п.34 вказаної Постанови, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів, оскільки відповідач, як член сім'ї попереднього власника спірної квартири втратив право користування цим жилим приміщенням після продажу квартири. Реєстрація відповідача у квартирі на даний час чинить позивачам перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним їм майном, в зв'язку з чим їхні права підлягають захисту в судовому порядку, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved