Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення орендної плати за земельні паї за договором, на обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказують, що 18.02.2003 року [PERSON] та [PERSON], їхні дід та баба по материнській лінії, уклали договори оренди своїх земельних часток (паїв) з ПСП «Новоселиця». Правовстановлюючими документами, що давали їм право укладати дані договори, були сертифікати на право на земельну частку (пай). Позивачі зазначають, що в договорах сторони погоджувалися на оренду земельних ділянок протягом 3 років, починаючи з 01.03.2003 року і закінчуючи 01.03.2006 року. У вищевказаних договорах зазначено, що сторони можуть перманентно продовжувати терміни оренди земельної ділянки на кожен наступний рік після закінчення терміну цього договору. Позивачі вказують, що [PERSON] померла [INFO] року, [PERSON] помер [INFO] року, їх спадкоємицею була [PERSON] - мати позивачів, яка прийняла спадщину вчасно, але не встигла оформити своїх спадкових прав, оскільки, померла [INFO] року. Позивачі зазначають, що вони є спадкоємцями померлих, спадщину прийняли вчасно і отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, спадщина складається, саме, з права на вищевказані земельні паї, які ПСП «Новоселиця» орендувало і користується ними і зараз. Враховуючи вищезазначене, позивачі просять зобов'язати відповідача виплатити на їх користь заборговану орендну плату за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 і 2014 роки включно та пеню в розмірі 0,5 відсотка від суми за кожен день недоїмки з дня подання позову по день виконання та судові витрати. В судовому засіданні позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Від другого позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - ПСП «Новоселиця» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Крім того, представником відповідача було подане заперечення, в якому останній вказує, що згідно договору оренди земельного паю передбачено можливість, а саме, (право), а не обов'язок сторін перманентно продовжувати термін оренди земельної ділянки на кожен наступний рік після закінчення терміну дії цього договору. Позивачами, починаючи з [INFO] по 2014 роки, відповідачу не пред'явлено жодних письмових доказів, які підтверджують факт прийняття позивачами спадщини, як правонаступниками, тобто, підстав для виплати орендної плати у відповідача не було. Представник третьої особи - Попільнянської районної державної адміністрації в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказав, що на даний час спірні паї є не витребуваними, щодо яких укладені договори оренди, на підставі яких сплачується орендна плата. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з слідуючих підстав: 18.02.2003 року між [PERSON] (Орендодавець) та ПСП «Новоселиця» (Орендар) було укладено договір оренди земельного паю, сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], термін дії договору закінчується 01.03.2006 року, за користування вказаною земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю кожного року орендну плату (ренту) в розмірі 642,48 гривень. Відповідно до умов договору, сторони можуть перманентно продовжувати терміни оренди земельної ділянки на кожен наступний рік після закінчення терміну дії цього договору. Як вбачається з сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 11.03.1997 року, [PERSON] зазначений таким, що має право на земельну частку (пай) в розмірі 4,19 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності ПСП імені Петровського. Право на вказану земельну частку (пай) передано [PERSON] та [PERSON], в розмірі одна друга частки за кожним. Відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 11.03.1997 року, [PERSON] зазначена такою, що має право на земельну частку (пай) в розмірі 4,19 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності ПСП імені Петровського. Право на вказану земельну частку (пай) передано [PERSON] та [PERSON], в розмірі одна друга частки за кожним. Згідно свідоцтв про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року та серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року. В свідоцтві про право на спадщину за законом серії [NUMBER], [NUMBER] від 29.04.2014 року зазначено, що спадкоємцями майна [PERSON] ([INFO], яка померла [INFO] року) є її син - [PERSON] ([INFO]) та її дочка - [PERSON] ([INFO]) в розмірі одна друга частка у спадщині за кожним. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у Колективній власності КСП імені Петровського на території с. Ставище, Ставищенської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, розміром 4,19 в умовних кадастрових гектарах, належного [PERSON] (яка померла [INFO] року), спадкоємцем якої була її донька [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. В свою чергу, в свідоцтві про право на спадщину за законом серії [NUMBER], [NUMBER] від 29.04.2014 року спадкоємцями майна [PERSON] ([INFO], яка померла [INFO] року) є її син - [PERSON] ([INFO]) та її дочка - [PERSON] ([INFO]) в розмірі одна друга частка у спадщині за кожним. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у Колективній власності КСП імені Петровського на території с. Ставище, Ставищенської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, розміром 4,19 в умовних кадастрових гектарах, належного [PERSON] (який помер [INFO] року), спадкоємцем якого була її донька [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Як вбачається із матеріалів справи, позивачі зверталися до відповідача з письмовою вимогою про сплату заборгованості за користування земельних часток (паїв). Під час розгляду справи представником відповідача була надана копія Довідки №291/02-16 від 05.11.2014р., яка була видана Ставищенською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, відповідно до якої до списку громадян не витребуваних часток паїв ПСП «Новоселиця» станом на 2011р. входять [PERSON] (ділянка на плані за [NUMBER] площею 3,621) та [PERSON] (ділянка на плані за [NUMBER] площею 3,730). В матеріалах справи містяться договори оренди землі №104 від 05.04.2011р. та №105 від 05.04.2011р., які укладені між Попільнянською районною адміністрацією (орендодавець) та ПСП «Новоселиця» (орендар). Об'єктом оренди є земельна ділянка загальною площею - 3,7298 га, у тому числі рілля - 3,7298 га під не витребуваними земельними частками (паями) (п.2 Договору оренди землі №104). Об'єктом оренди є земельна ділянка загальною площею - 3,6209 га, у тому числі рілля - 3,6209 га під не витребуваними земельними частками (паями) (п.2 Договору оренди землі №105). Відповідно до п.1 Договорів оренди землі №№104,105 на підставі Розпорядження голови райдержадміністрації №215 від 24.06.2010р., №309 від 12.08.2010р. орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Ставищенської сільської ради. Договори укладено на п'ять років. Термін дії договорів підлягає обов'язковій зміні при умові отримання власниками не витребуваних земельних часток (паїв) державних актів на право власності на земельні ділянки (п.8 Договорів оренди землі №№104,105). Вказані Договори оренди є дійсними. Тобто, відповідно до зазначених договорів оренди спірні земельні ділянки (паї) є не витребуваними. Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України). Нормами ст. 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до норм ст.4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Приписами ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до приписів ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов'язань. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом (Перехідні положення Закону України «Про оренду землі»). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були власниками земельних ділянок на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай). Позивачі набули право на земельну частку (пай) 29.04.2014р., що підтверджено Свідоцтвами про право на спадщину за законом. В свою чергу, до суду позивачами не було надано жодного документа, що підтверджує, саме, право власності на спірні земельні ділянки (паї). В судовому засіданні позивачка вказала, що лише звернулася до державних органів для державної реєстрації спірних земельних ділянок (паїв). Тобто, на даний час у позивачів відсутні правові підстави вимоги про стягнення з відповідача орендної плати. Суд критично відноситься до посилань позивачів у позовній заяві на ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оренду землі». Оскільки в даній нормі закону визначаються права спадкоємців орендаря, а не орендодавця. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed