Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" Сафір Федір Олегович звернувся до суду з позовною заявою про стягнення в солідарному порядку заборгованості в сумі 105 908,22 гривень з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка виникла в результаті невиконання [PERSON] умов кредитного договору № 14.14966 від 03.07.2008, укладеного між позивачем та нею, згідно з яким останній надано кредит в сумі 30 136,00 гривень на термін до 04.07.2011. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором позивачем укладено договори поруки з [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача Філоненко К.М. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON], проти позову заперечували, посилаючись на те, що минув шестимісячний строк для пред'явлення вимоги позивачем до поручителів, передбачений ст.559 ч.4 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував та просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлені про час і місце судового розгляду належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.1 п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцію Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що 03.07.2008 між «ПриватБанк», в особі керуючого Токмацького відділення філії «Запорізьке регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанк» Вольвачем Валерієм Івановичем та [PERSON] укладені кредитна угода за №14.14966 та договір про видачу траншу за №14.14966-1, згідно яких [PERSON] надано кредит в сумі 30 136,00 гривень строком до 04.07.2011 зі сплатою 24,0 % річних. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 проведено державну реєстрацію вказаних змін. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач, в свою чергу, у порушення норм закону та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 09.12.2016 заборгованість за кредитом становить в сумі 159 634 грн. 95коп., яка складається з: 32 908,22 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 82 078,45 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 44 648,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В той же час, позивач, який є самостійним у користуванні своїми правами, в тому числі, щодо визначення обсягу позовних вимог, просить стягнути заборгованість в сумі 105 908,22 грн., яка складається з 32 908,22 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 73 000,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 03.07.2008 між «ПриватБанком» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки, п.п.2, 4 яких передбачено відповідальність поручителів перед кредитором у разі невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань, як солідарних боржників. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У пункті 11 укладеного сторонами договору поруки зазначено, що цей договір діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором. Згідно з пунктом 12 договору поруки строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у 5 років. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. У кредитній угоді №14.14966 від 03.07.2008 строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - термін повернення кредиту й окремих частин не пізніше 04 липня 2011 року. За таких обставин у банка виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 05.07.2011 і протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. У справі, яка розглядається, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що боржник зобов'язався повернути кредит у строк не пізніше 04 липня 2011 року, а оскільки банк звернувся до поручителів з письмовою вимогою по сплаті заборгованості по кредиту в січні 2017 року, а з позовом у лютому 2017 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, тому є підстави для відмови в позові в частині стягнення заборгованості за кредитом з поручителів як солідарних боржників, у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Таким чином, строк для пред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги чи позову до поручителів, передбачений ст.559 ч.4 ЦК України, минув. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові в частині стягнення заборгованості за кредитом з поручителів як солідарних боржників, у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до укладених кредитної угоди за №14.14966 та договору про видачу траншу за №14.14966-1, [PERSON] отримала кредит в сумі 30 136,00 гривень строком до 04.07.2011 зі сплатою 24,0 % річних. Відповідач частково сплачувала грошові кошти в погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема останні платежі були здійснені 30.12.2013 в розмірі 300,00 гривень та 04.02.2014 року в розмірі 50,00 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Відповідач надала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, яке не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до положень ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як передбачено ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п.6.8 кредитної угоди №14.14966 від 03.07.2008 строк позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом був збільшений до 5 років. У ч.1 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається із матеріалів справи відповідач протягом тривалого часу сплачувала грошові кошти в погашення заборгованості за кредитним договором №14.14966, зокрема останні платежі були здійснені 30.09.2013 в розмірі 250,00 гривень, 31.10.2013 в розмірі 250,00 гривень, 30.12.2013 в розмірі 300,00 гривень та , 04.02.2014 в розмірі 50,00 гривень. В судовому засіданні встановлено, що останні платежі в погашення заборгованості відповідачем здійснено 30.09.2013, 31.10.2013, 30.12.2013, 04.02.2014 , позивач звернувся до суду з позовом 25.02.2017, тобто в межах позовної давності, узгодженої сторонами. Крім того, позивач, в межах позовної давності, 30.01.2017 на адресу відповідача надіслав повідомлення з вимогою погашення заборгованості за кредитною угодою за №14.14966 та договором про видачу траншу за №14.14966-1, що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів та фіскальним чеком ДД УДППЗ «Укрпошта». Суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] та її представника про те, що розрахунок заборгованості позивачем проведено неправильно, первинними документами не підтверджений, так як дане твердження не відповідає матеріалам справи, а саме виписці по рахунку [PERSON] та меморіальним ордерам, що підтверджують проведення операцій за кредитним договором. У відповідності зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду відповідні документи, зокрема кредитну угоду за №14.14966, договір про видачу траншу за №14.14966-1, розмір заборгованості за кредитним договором доведено розрахунком за кожною складовою заборгованості, який підтверджено виписками з рахунку, відкритого на ім'я відповідача [PERSON] та меморіальними ордерами. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 105 908,22 грн. Згідно зі ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1600,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial