Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії. Заявлений позов обґрунтовував тим, що на підставі рішення Тисменицького районного суду від 21.02.2013р. у справі №0915/4078/12 за ним зареєстровано ? частину земельної ділянки, що знаходиться у [ADDRESS]. Так як суміжні користувачі [PERSON] та [PERSON] відмовилися погоджувати межі вищезгаданої земельної ділянки без будь-яких пояснень (причин), позивач звернувся до Черніївської сільської ради із заявою розглянути вказане питання. Узгоджувальною комісією Черніївської сільської ради складено акт №73 від 16.05.17, яким відмовлено позивачу у погодженні технічної документації із землеустрою без підписів суміжних землекористувачів до моменту врегулювання побутового конфлікту, а також рекомендовано сторонам конфлікту дотримуватись правил добросусідства, в іншому випадку рекомендовано вирішити спір в судовому порядку. Вказаний акт затверджено рішенням Черніївської сільської ради Х-ї сесії 7-го демократичного скликання від 30.05.17 №40-10/2017. Просив визнати неправомірною відмову Черніївської сільської ради в затвердженні позивачу акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та зобов'язати Черніївську сільську раду затвердити у встановленому порядку акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки. Позивач у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місцязнаходження, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Рішенням Тисменицького районного суду від 21.02.2013р. у справі №0915/4078/12 визнано за [PERSON] (далі - позивач) право власності на 1/4 частину будинковолодіння [ADDRESS] та 1/4 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON], смерть якого настала [INFO]. Рішенням Тисменицького районного суду від 03.08.15 у справі №352/1329/14-ц виділено у власність позивача: Коридор (кухня) 1-1 площею 6,1м.кв. вартістю 21913грн.; житлову кімнату 1-2 площею 14,1м.кв. вартістю 50652грн., що становить 27,4% від загальної вартості житлового будинку. Частка позивача у загальній вартості будинковолодіння становить 21,2%. Також вказаним рішенням виділено позивачу земельну ділянку №2, яка обмежена точками за годинниковою стрілкою 1-2-17-16-18-19-20-21-22-23-24-25-26-13-14-15-1 площею 402 м.кв., в тому числі під частиною житлового будинку- 27м.кв. На підставі рішення суду від 21.02.2013р. у справі №0915/4078/12 за позивачем зареєстровано ? частину земельної ділянки, що знаходиться у [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2874280. Позивачем у ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» замовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. У звязку з відмовою суміжними користувачами [PERSON] та [PERSON] погоджувати межі вищезгаданої земельної ділянки без будь-яких пояснень (причин), позивач звернувся до Черніївської сільської ради із заявою про вирішення земельного спору. Однак узгоджувальною комісією Черніївської сільської ради відмовлено позивачу у погодженні технічної документації із землеустрою без підписів суміжних землекористувачів до моменту врегулювання побутового конфлікту, а також рекомендовано сторонам конфлікту дотримуватись правил добросусідства, в іншому випадку рекомендовано вирішити спір в судовому порядку, про що складено акт №73 від 16.05.17, який затверджено рішенням Черніївської сільської ради Х-ї сесії 7-го демократичного скликання від 30.05.17 №40-10/2017. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджено наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376. Пунктом 2.8 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, якою передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає і акт узгодження меж земельних ділянок, підписаний землекористувачами суміжних земельних ділянок. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Види документації із землеустрою: и) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо відведення земельних ділянок включає, зокрема, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. При цьому акт про відновлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки є основним документом в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, після складання та підписання якого виключається спір між суміжними користувачами. За вимогамист.198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Таким чином, непогодження меж земельної ділянки з суміжним власником та землекористувачем позбавляє землевпорядну організацію виготовити позивачу технічну документацію із землеустрою земельної ділянки та погодити технічну документацію з компетентними органами. А тому право позивача на завершення процесу оформлення права власності на земельну ділянку без погодження її межі суміжним землекористувачем може бути захищено, шляхом пред'явлення позову про надання дозволу оформити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність без погодження в акті погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем та в актах прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Проте, вказаний спосіб захисту прав позивача можливий лише у випадку відсутності спору щодо межі між суміжними земельними ділянками та відсутності правових підстав для відмови суміжного землекористувача у погодженні межі земельної ділянки, що і підтверджується вищевказаними ухвалами суду. В даному випадку відсутній будь-який спір щодо межі між суміжними ділянками. У акті №73 від 16.05.17 зазначено: в результаті проведеної роботи було встановлено, що проміри, вказані на кадастровому плані технічної документації, представленої до розгляду комісії та на копії схеми розподілу земельної ділянки, долученої до технічної документації співпадають, межі не порушено. В той же час, позивач у своєму позові вказує, що суміжні користувачі [PERSON] та [PERSON] без будь-яких пояснень відмовляються підписувати акт погодження меж, що перешкоджає завершенню виконання робіт із землеустрою і подання погодження проекту на його затвердження та оформлення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що у свою чергу порушує мої права та охоронювані законом інтереси на приватизацію земельної ділянки. З роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вбачається, що згідно зіст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають, що має місце в даному випадку. Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання суміжні користувачі [PERSON] та [PERSON] не підписали, однак в самому акті зазначено, що власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок претензій щодо існуючих меж не заявлено. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Зазначене свідчить, що непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації. Крім того, чинне законодавство не передбачає обов'язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок. У цьому випадку відмова відповідача у наданні згоди позивачу на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача може мати для позивача негативні наслідки. Зважаючи на те, що погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку відповідача відбулось у формі відмови, то таке погодження має бути прийняте і враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку позивача. Крім того, зі змісту наведених норм слідує, що погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками (землекористувачами) є обов'язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який в свою чергу є невід'ємною частиною проекту землеустрою, і відповідно, обов'язковою умовою для погодження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Погодження меж земельних ділянок здійснюється з метою вірного та фактичного визначення меж земельних ділянок, а не встановлення обмежень у можливості її використання. При цьому, погодження меж земельної ділянки здійснюється суміжними землекористувачами добровільно, а у випадку безпідставної відмови в погодженні цих меж та за наявності чітко встановленої та зафіксованої межі між земельними ділянками, такий спір може вирішити місцева рада, на території якої перебуває земельна ділянка, шляхом затвердження складеного землевпорядною організацією акту погодження меж земельної ділянки без погодження суміжного землекористувача (землекористувачів). Крім того, ні Земельним кодексом України, ні Інструкцією не передбачено жодної можливості зобов'язати землекористувачів суміжних земельних ділянок погоджувати межі земельних ділянок та не передбачені правові наслідки їхньої відмови від підписання акту. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням земель, та вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом. Таким чином, до компетенції відповідача належить питання щодо погодження меж земельних ділянок та вирішення земельних спорів. Відповідно дост. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно дост. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 158 ЗК України передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Статтею 159 ЗК України визначено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття. Враховуючи наведене, суд вважає, що порушене право позивача на землю підлягає захисту шляхом визнання відмови відповідача у погодженні технічної документації із землеустрою без підписів суміжних землекористувачів неправомірною та зобов'язання відповідача у встановленому порядку затвердити акт встановлення та погодження меж земельної ділянки, що знаходиться у [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER] без підпису суміжних користувачів [PERSON] та [PERSON] На підставі наведеного, відповідно до ст.321, ст. ст. 152, 158, 159 ЗК України,

Outcome: approved