Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.09.2011 між його братом [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У грудні 2014 року його брат та [PERSON] припинили фактичні шлюбні відносини та перестали проживати разом. У серпні 2015 року шлюб між ними було розірвано. Брат став проживати окремо від відповідачів, останні ж лишилися проживати разом. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] мешкали у домоволодінні [PERSON] яка є рідною матір'ю [PERSON], по [ADDRESS]. Під час їх спільного проживання він передав братові у тимчасове користування диван «Меркурій» вартістю 3 500,00 грн., двоспальне ліжко «Будапешт» вартістю 2 500,00 грн. та матрац ортопедичний «Престиж» розміром 1 800x2000 мм вартістю 2 100,00 грн. Після припинення спільного проживання вище зазначене майно залишилось у користуванні відповідачів, про те, це майно відповідачам у володіння чи користування він не передавав. Передавалось майно братові у тимчасове користування та зберігання. Оскільки відповідачі відмовляються повернути майно, яке йому належить, вимушений звернутися до суду. Просить суд витребувати у відповідачів належне йому на праві власності майно та стягнути судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що спірне майно він отримав у 2013 році як оплату за надані ним юридичні послуги. Оскільки на той час не мав житла у м.Черкаси, а отримане майно - це меблі, які необіхдно десь зберігати, передав їх брату [PERSON] у тимчасове користування та зберігання. Після розлучення брата з відповідачкою [PERSON] він звернувся до неї та [PERSON] щодо повернення майна, але отримав відмову, що і змусило звернутися до суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник - адвокат Дрига Л.В. в судовому засіданні прти позову заперечували. Суду пояснили, що під час шлюбу [PERSON] та третьої особи - [PERSON] вони мешкали у будинку [PERSON] по [ADDRESS]. [PERSON] не мав постійного місця роботи і тимчасово працював у приватного підприємця на виробництві з виготовлення меблів та навесні 2013 року привіз диван "Меркурій", повідомивши членів своєї сім"ї про те, що таким чином з ним розрахувалися за роботу. Двоспальне ліжко було придбане та подароване подружжям [PERSON] [PERSON] на день народження у 2014 році, а остання за власні кошти восень 2014 року придбала ортопедичний матрас. Ні позивач, ні його брат [PERSON] ніколи не повідомляли відповідачів про те, що спірне майно перебуває у них у тимчасовому користуванні та зберіганні. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що дійсно позивач передав йому спірне майно на зберігнання, так як не мав житла у м.Черкаси, та дозволив ним користуватися. Відповідачками він повідомив, що диван отримав в рахунок заробітної плати. Суд заслухавши думку учасників процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договіру міни № б/н від 17.09.2013 ПП [PERSON] передав у власність [PERSON] товар на загальну суму 8100,00 грн. за надання юридичних послуг, роз'яснення питань з чинного законодавства, розробки проектів внутрішніх нормативно - правових актів, договорів. Як вбачається з п. 2 .3 Договіру міни № б/н від 17.09.2013 місцем передання Товару є [ADDRESS]. Відповідно до п.2.4 Договору передача товару здійснюється шляхом підписання акту прийому-передачі товару. Згідно з додатком 1 до договору міни № б/н від 17.09.2013 [PERSON] передано наступне майно: диван «Меркурій» вартістю 3 600,00 грн., двоспальне ліжко «Будапешт» вартістю 2 500,00 грн. та матрац ортопедичний «Престиж» розміром 1 800x2000 мм вартістю 2 100,00 грн. Загальна вартість товарів складає 8200 грн. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є кумою [PERSON] і проживає по сусідству в селі, де її дача. На святкуванні дня народження [PERSON] - 31.05.2014 дочка останньої - [PERSON] з зятем - [PERSON] повідомили, що дарують їй двоспальне ліжко, але привезли його в червні або липні 2014. Матраца на ліжку не було і для його придбання [PERSON] позичала у неї 2000 грн. [PERSON] на той час офіційно ніде не працював, лише надавав допомогу приватному підприємцю і за це отримав в якості заробітної плати диван в 2013. Позивач проживав у відповідачів влітку 2013, оскільки не мав коштів для найму житла у м.Черкаси. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] її кума та вони знайомі з 2012 року. На день народження матері [PERSON] її кума разом зі своїм чоловіком подарували двоспальне ліжко та восени був придбаний матрац. Позивача [PERSON] вона не знає та зі слів [PERSON] їй відомо, що він проживав у них в літку 2013. Щодо чоловіка її куми [PERSON] відомо, що він офіційно не працював, а диван отримав в рахунок заробітної плати коли тимчасоіво працював у приватного підприємця у 2013 році. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності визначають як повне і абсолютне панування особи над річчю. Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. П.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Незаконність володіння майном відповідачами повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим май\-ном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду. В ході розгляду спрви не здобуто належних та допустими доказів на підтвердження права власності позивача на спріне майно, оскільки відсутній акт прийому - передачі товару, наявність якого передбачено п.2.4 договіру міни № б/н від 17.09.2013, що унеможливлює переконтися в тому, що договір був виконаний, а також який саме товар (із зазначенням індивідуальних ознак) був отриманий позивачем, коли та за якою адресою. Крім того, згідно з п. 1.2 договіру міни загальна вартість майна складає 8100 грн., а відповідно до додатку до договору - 8200,00 грн., тобто існують розбіжності, які ніяким чином не вмотивовані позивачем та не усунуті під час розгляду справи, так як зазначалося вище, суду не надано акт прийому-передачі товару з визначенням його найменування, вартості тощо. Аналізуючи договір міни, укладений між позивачем та ПП [PERSON], який наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, вбачається, що сторони договору територіально знаходяться в с.Медведівка Чигиринського району Черкаської області. У той же час, відповідно до п. 2.3 місцем передання товару є [ADDRESS], адреса за якою ні позивач, ні ПП [PERSON] не проживають та не зареєстровані. З наданих суду доказів не вбачається який правовий зв'язок між адресою відповідачів та місцем виконання сторонами договіру міни № б/н від 17.09.2013. Як не надано доказів того, що саме майно, яке визначене у договорі міни, перебуває у відповідачів в коритсуванні та зберіганні. Як з"ясовано судом з пояснень третьої особи [PERSON] про його домовленість з позивачем щодо тимчасового зберігання та користування спірним майном відповідачів він не повідомляв. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Умовою задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів, що підтверджують набуття ним права власності на майно. Позивачем не заявлено позовних вимог про визнання за ним права власності на оспорюване майно, в зв'язку з чим, суд не має можливості вилучити майно із чужого не\-законного володіння, якщо не буде доведено, що відповідачі їм володіють незаконно. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, і не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналізуючи навдене вбачається, що суду не надано і в ході судового розгляду справи не добуто належних та допустимих доказів придбання позивачем спірного майна, передачі його на зберігання та тимчасове користування відповідачам, а також їх незаконного володіння спірним майном. За таких обставин суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed