Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом в якому вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В зазначеному будинку крім позивачки та її матері [PERSON], зареєстрований батько позивачки [PERSON]. В 2008 році між батьками позивачки було розірвано шлюб, а починаючи з 2014 року відповідач [PERSON] покинув місто свого мешкання за реєстрацією та виїхав до Росії. Протягом цього часу батько з позивачкою не спілкується, про місце свого знаходження не повідомляє. На теперішній час позивачка та її матір мешкають за місцем реєстрації, але наявність зареєстрованої особи в будинку створює певні незручності позивачці, як власнику. В зв'язку з чим, просить суд, визнати [PERSON], [INFO] особою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. Усунути перешкоди в користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити у випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про місце, час проведення судового засідання, про причини не явки суд не повідомив, суд вважає за можливе згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, викликався належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивачки, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку, укладеного 28 вересня 1996 року, [PERSON]. є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] доводиться батьком заявниці та зареєстрований у належному їй житловому будинку. Починаючи з 2014 року відповідач [PERSON] покинув місто свого мешкання за реєстрацією та виїхав до Росії. (а.с.10) Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у вигляді житлового приміщення, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України). Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі N 6-57цс11. Згідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин зважаючи, що відповідач більше трьох років не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS], він втратив право користування зазначеним житлом, як член сім`ї позивачки, а тому вимоги в цій частині є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. В частині заявленої позивачем вимоги, щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у здійсненні ним свого права користування будинком, вона не може бути задоволена, оскільки позивачем не надано доказів, що на цей час відповідач будь-яким чином чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним свого права користування. За таких обставин суд вважає, що позові вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial