Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду, посилаючись на ті обставини, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом він є власником земельної ділянки площею 3,1020 га, кадастровий номер [NUMBER] розташованої на території Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку отримав у спадщину після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Йому було відомо про укладення між [PERSON] та СФГ «Обрій» договору оренди землі. Після отримання примірника договору та ознайомлення зі змістом договору, він виявив, що договір датований [INFO], тобто є укладеним після смерті матері та підписаний іншою особою. На вимогу про повернення земельної ділянки, отриманої ним у спадщину, голова СФГ «Обрій» не відреагував. Оскільки договору оренди землі з СФГ «Обрій» [INFO] померла [PERSON] не укладала, просив захистити порушене право шляхом визнання недійсним договору оренди землі, укладеного селянським (фермерським) господарством «Обрій» та [PERSON] [INFO], за яким об'єктом оренди є земельна ділянка площею 3,1020 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області, передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та зобов'язання повернути йому земельну ділянку, яка стала предметом оренди. В судове засідання позивач та його представники не з'явились, представник позивача [PERSON] звернувся досуду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, голова селянського (фермерського) господарства 17жовтня 2016 року подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника господарства. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким законом є Закон України «Про оренду землі», згідно ст. 13 якого договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. На підставі ст. ст. 125 і 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування і право оренди земельної ділянки виникає з моменту держреєстрації прав і оформлюєтьсязгідно Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що в разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлені наступні обставини. [INFO] селянським (фермерським) господарством «Обрій» та [PERSON] укладено договір оренди землі, за яким об'єктом оренди є земельна ділянка площею 3,1020 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області, передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державна реєстрація права оренди була здійснена [INFO]. Вказані обставини підтверджуються договором оренди землі та доданими до нього письмовими документами: кадастровим планом земельної ділянки, актом визначення меж земельної ділянки, планом (схемою) земельної ділянки, актом прийому-передачі земельної ділянки без дати, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17 лютого 2016 року (а.с.,а.с. 15-20, 22-23). Вказаний правочин є вчиненим, оскільки згідно приписів ст. 210 ЦК України правочин, що підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно положень ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. З 01.01.2013 державній реєстрації підлягає право оренди, підтверджене укладеним договором оренди, і проводиться ця реєстрація органом державної реєстрації прав, яким є Державна реєстраційна служба України в особі своїх територіальних управлінь. Оскільки в установленому законом порядку, який діяв на час укладення оспорюваного договору оренди землі, здійснено державну реєстрацію права оренди, договір оренди є укладеним, а отже оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтував тими обставинами, що оспорюваний договір укладений після смерті [PERSON] та нею не підписувався. Відповідач вказані обставини не оспорив, у поданій до суду заяві голова селянського (фермерського) господарства вказав, що позовні вимоги вважає обґрунтованими. Встановлено, що спірний договір оренди землі укладений від імені [PERSON] після її смерті. Згідно наданого позивачем свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області 01 серпня 2015 року, [PERSON] померла [INFO]. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Спірний договір оренди землі був укладений і підписаний від імені орендодавця іншою особою, державну реєстрацію такого договору здійснено після смерті орендодавця, тому суд дійшов висновку про недійсність спірного договору на підставі ч. 3 ст. 203 та ч.1 ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Щодо порушення прав позивача суд зазначає наступне. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом, складеним нею 15 лютого 2008 року, посвідченим секретарем Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області. 17 лютого 2016 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за змістом якого в порядку спадкування після померлої [PERSON] він набув право на земельну ділянку площею 3,1020 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані обставини підтверджені доданими до позовної заяви заповітом, складеним [PERSON], свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17 лютого 2016 року (а.с.,а.с. 13, 21-23). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як слідує зі статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Частиною 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Таким чином, смерть фізичної особи - орендодавця за загальним правилом не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обов'язки за договором оренди, якщо інше прямо не передбачено в самому договорі. Оскільки суд дійшов висновку про недійсність оспорюваного позивачем договору оренди землі, в ході розгляду справи встановив, що права та обов'язки за вказаним договором не належали [PERSON] на момент відкриття спадщини, то такі права і обов'язки не перейшли до позивача в порядку спадкування після її смерті. Права позивача порушені наявністю укладеного договору оренди належної йому земельної ділянки. Згідно правил ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на вказану правову норму обґрунтованими є вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути належну йому в порядку спадкування земельну ділянку. За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджуєз другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного ст.ст. 15, 16, 203, 210, 215, 216, 261, 267, 626, 627, 640, 792 ЦК України, ст. 125, 126, 152 ЗК України, ст.ст. 13, 32 Закону України «Про оренду землі», пунктів 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: approved