Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивачі звернулись до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним вище позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] року помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельних паїв, які знаходяться на території Слідянської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області та житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS]. Після його смерті спадщину прийняла та оформила мати позивачів [PERSON]. [INFO] року мати померла. Позивачі прийняли спадщину після її смерті. 10 вересня 2011 року Могилів-Подільською районною державною нотаріальною конторою позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину на земельні та майнові паї. Разом з тим, на житловий будинок № [ADDRESS] позивачі свідоцтво про право на спадщину не отримали, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на право власності на такий будинок. Вказані обставини стали причиною для звернення до суду з відповідною позовною заявою. Позивачі в судове засідання не з'явились. Представник позивачів надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про визнання позову, в якій вказав, що просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд вважає, що позов слід задовольнити, враховуючи таке. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). 16 липня 1978 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини «[PERSON]». Дана обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб серії [NUMBER] (а.с.15). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). 13.02.1982 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини «[PERSON]». Дана обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб серії [NUMBER] (а.с.79). [INFO] помер [PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно довідок № 481 від 12.09.2016, 251, 253 від 13.09.2016 виданих виконкомом Слідянської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, [PERSON], який помер [INFO] проживав в [ADDRESS]. Разом з ним також проживали [PERSON], яка спадщину прийняла, однак не оформила своїх спадкових прав (а.с.21,22,24). Відповідно до виписки з погосподарської книги за № 2 Слідянської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області за 1996-2000 роки, [PERSON] зазначений як голова сім'ї, а [PERSON] зазначена як дружина (а.с.26). Наявність спадкового майна, яке залишилась після смерті [INFO] [PERSON] також підтверджується наявною в матеріалах справи інвентарною справою на домоволодіння [ADDRESS] заведеною на ім'я [PERSON]. Так, з наявного в матеріалах інвентарної справи оцінювального акту про будинок слідує, що він був побудований ще в 1959 році. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № [NUMBER] від 11.05.2017 та листа Державного нотаріального архіву Вінницької області № 1173/01-18 від 07.06.2017, спадкова справа до майна померлого [INFO] року [PERSON] нотаріальними конторами не заводилась (а.с.64,138). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. 529 ЦЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Зважаючи на положення вказаних норм та те, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] на день його смерті, а також те, що позивачі із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертались, єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] залишилась [PERSON] [INFO] року померла [PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до довідки №252 від 13.09.2016 виданої виконкомом Слідянської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, [PERSON], яка померла [INFO] проживала в [ADDRESS]. Інші особи не проживали та не були зареєстровані разом з нею на день її смерті (а.с.23). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 86/2011 до майна померлої [INFO] року [PERSON], спадкоємцями, які виявили намір та оформили свої спадкові права є позивачі. Інформація про інших спадкоємців відсутня (а.с.66-122). Отже, після смерті [PERSON] залишилась ще спадкова маса, яка не була охоплена свідоцтвами про право на спадщину, які отримали позивачі, а саме житловий будинок [ADDRESS], який вона успадкувала після смерті [PERSON], однак не оформила свої спадкові права. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарську книгу спадкодавець [PERSON] своє право власності на спадкове домоволодіння в БТІ не зареєстрував. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Суд, зважаючи на положення вказаних вище норм та встановленні обставини справи, зокрема, те що позивачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері та те, що до складу спадкової маси входить також право на житловий будинок, вважає, що визнання позову відповідачем слід прийняти та ухвалити рішення про часткове задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суд зважає на те, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Враховуючи викладене суд вважає, що необхідно визнати за позивачами право на вчинення дій, необхідних для набуття права власності на нерухоме майно зазначене вище, в порядку спадкування за законом після смерті матері, а саме визнання права на оформлення права власності на житловий будинок в порядку спадкування та реєстрацію права власності на таке майно. На підставі викладеного вище та ст. 529, 549 ЦК УРСР, ст. 392, 1218, 1226, 1268,1270 ЦК України,

Outcome: partial