Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, посилаючись на наступні обставини. 30 листопада 2010 року між громадянкою України [PERSON] - надалі Позивач та громадянкою України [PERSON] - надалі Відповідач, було укладено Договір грошової позики - надалі Договір, за яким Позивач надав Відповідачу грошові кошти у національній валюті України в сумі 2 352 990,00 гривень (два мільйони триста п'ятдесят дві тисячі дев'ятьсот дев'яносто грн. 00 коп.), а Відповідач зобов'язався їх повернути після спливу зазначеного у п.2. Договору терміну, а саме в строк до 31 грудня 2011 року. Передача грошей Відповідачу відбулася в день підписання Договору - 30 листопада 2010 року (Додаток 2), що підтверджується положеннями п. 1.1 та п. 11.1 Договору та Розпискою до нього, таким чином, враховуючи приписи ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦКУ), Договір позики є укладеним 30 листопада 2010 року. Під час передачі грошей та написання Відповідачем Розписки (Додаток 3) були присутні свідки: [PERSON] та [PERSON]. У порушення вимог Договору, на день складання даної позовної заяви Відповідач позику (грошові кошти) так і не повернув, чим порушив зобов'язання передбачене Договором позики, зголи щодо добровільного повернення грошових коштів з ним не досягнуто, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів. Статтею 526 ЦКУ визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно п. 7 Договору, якщо Позичальник (Відповідач) своєчасно не поверне суму позики, то він зобов'язаний сплатити на вимогу Позикодавця (Позивача) суму боргу, а також пеню у розмірі 2% за кожен календарний день від відповідної простроченої суми платежу. Відповідно до п.2 Договору граничний строк повернення грошей сплив 31 грудня 2011 року, таким чином, не повернувши позику у встановлений строк, Відповідач припустився порушення зобов'язання. Порушення зобов'язання триває з 00:00 годин 01 січня 2012 року. Відповідно до статті 1050 ЦКУ наслідками порушення договору позичальником є те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Також, відповідно до тієї ж статті 1050 ЦКУ якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 549 ЦКУ Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У дотримання вимог статті 551 ЦКУ у якій зазначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, укладеним між Позивачем та Відповідачем Договором грошової позики (п.7) встановлено пеню у розмірі 2% за кожен календарний день від відповідної простроченої суми платежу. Окрім того статтею 625 ЦКУ визначено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок загальної суми боргу наведений у Додатку № 1 до цієї позовної заяви і є її невід'ємною частиною. Таким чином Позивач має право вимагати від Відповідача повернення боргу за Договором грошової позики у сумі - 2 352 990,00 грн., 3 % річних від простроченої суми, що на 01.10.2013 року складають - 123 580,32 грн., 2 % пені від простроченої суми, що на 01.10.2013 року складають - 82 386,88 грн. Загалом: 2 558 957,20 грн. Окрім зазначеного вище, зауважує на тому, що протиправними діями Відповідача їй було спричинено не тільки матеріальну шкоду, а й моральну. Її нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя також виявилися зруйнованими, порушені стосунки з оточуючими її людьми. Внаслідок протиправних дій Відповідача вона зазнала негативного психічного впливу, що призвело до погіршення можливостей реалізації її звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, через постійні думки щодо виявленого порушення Відповідачем зобов'язання. Все це дуже негативно позначилося на стані родинних відносин в колі сім'ї, вимагало і вимагає досі від неї та її родини додаткових зусиль для організації свого життя, бо і досі коли вони збираємося запланувати необхідне санаторне лікування виявляємо брак коштів, що відроджує душевні хвилювання та страждання. Дотепер Відповідач відмовляється добровільно виконувати зобов'язання і вона вже понад рік замість звичного розкладу вимушена займатися відновленням своїх прав, що також привнесло вимушені зміни у її життєві стосунки і потребує значного часу та зусиль для відновлення. Спричинені їй моральні страждання та біль можливо частково компенсувати стягнувши з Відповідача на її користь 20 000,00 грн. Зазначений розмір відшкодування моральної шкоди вважає достатнім, розумним та справедливим, обґрунтованим до діючого законодавства. Згідно ст. 23. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 долі № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості так справедливості. Крім того, через невиконання зобов'язань Відповідачем за укладеним між ними Договором грошової позики вона вимушена була звернутися до приватного адвоката [PERSON], для надання правової допомоги у захисті порушеного права. Для чого 01 серпня 2013р. між нею, [PERSON] та приватним адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги (Додаток 4), 02.08.2013р. вона здійснила оплату частини адвокатського гонорару у розмірі 5000,00 грн. за виконані приватним адвокатом [PERSON] зобов'язання у зазначеній у договорі частині, про що між нею та приватним адвокатом [PERSON] було підписано відповідний Акт (Додаток 5). Вважає, що понесені нею витрати на правову допомогу підлягають стягненню з Відповідача оскільки це чітко передбачене діючим законодавством, а саме: У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. Право на правову допомогу - це гарантована Конституцією України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України закріплює, що стороні, на користь якої винесено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У свою чергу, ст. 79 ЦПК України відносить до судових витрат і витрати на правову допомогу. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Просила суд стягнути з Відповідача - [PERSON] на її користь грошову суму повернення боргу за Договором грошової позики у сумі - 2 352 990,00 грн., стягнути з Відповідача - [PERSON] на її користь суму 3 % річних від простроченої суми у розмірі - 123 580,32 грн., стягнути з Відповідача [PERSON] на її користь суму 2 % пені від простроченої суми у розмірі - 82 386,88 грн., стягнути з Відповідача [PERSON] на її користь завданої їй протиправними діями Відповідача моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн., стягнути з Відповідача [PERSON] на її користь витрати на правову допомогу у сумі 5 000,00 грн., стягнути з Відповідача [PERSON] на її користь сплачений нею судовий збір у сумі 3 441,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності не з»явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні вимог та проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був повідомлений про слухання справи належним чином, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлені наступні обставини. 30.11.2010 року між [PERSON] ( надалі - Позикодавець ) та [PERSON] ( надалі - Позичальник ) був укладений Договір позики. Відповідно до п. 1 Договору позики, Позикодавець передає, а Позичальник приймає у якості позики ( надалі - позика ) загальну суму 2 352 990 гривень. Пунктом 1.1. цього Договору, факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником, в момент передачі йому суми позики. Відповідно до п. 2 вказаного Договору, зазначену вище суму грошей Позичальник зобов»язується повернути Позикодавцеві готівкою в строк до тридцять першого грудня 2011 року, або раніше за потребою Позичальника у строк 1 місяць з моменту прохання про повернення, яке подається в письмовому вигляді або надсилається поштою на адресу Позичальника, вказану у договорі, про що свідчить квитанція про відправку поштового листа. Згідно п. 2.1 вищевказаного Договору, зазначена сума позики повинна бути повернута у повному обсязі у гривнях. Пункт 2.1.3 Договору позики передбачено, що наявність розписки у Позичальника підтверджує виконання ним свого обов»язку. Відповідно до п. 7 Договору позики, якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу, а також пеню у розмірі 2% за кожен календарний день від відповідної простроченої суми платежу. Пункт 8 цього договору свідчить про те, що зміст статтей 1047, 1048 ЦК України сторонам роз'яснено. В підтвердження укладання договору позики та отримання відповідачем [PERSON] грошей надано до матеріалів справи розписку яка написана відповідачем та в якій підтверджується факт отримання відповідачкою грошей у присутності двох свідків за договором позики від 30.11.2010 року у сумі 2 352 990 000 гривень. Встановлено, що позивач [PERSON] виконала умови договору та передала відповідачу [PERSON] грошову суму у розмірі 2 352 990 000 гривень. Встановлено, що відповідач в строк визначений договором позики від 30.11.2010 року, а саме 31.12.2011 року не виконала зобов»язання та не повернула позивачу грошові кошти в сумі 2 352 990 гривень. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З договору позики, укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] вбачається, що даний договір підписаний обома сторонами. Вказаний кредитний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Відповідно до ст. 626 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а згідно ст.627 ЦКУ сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (свобода укладення договору). Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. А отже, розмір процентів та комісії за користування кредитом, а також розмір інших штрафних санкцій до боржника є істотними умовами договору. Також у зв»язку з підписанням цього договору свідчить про те, що сторонам всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вони вважають його справедливими по відношенню до кожного із сторін. Встановлено, що на сьогоднішній день відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання та не повернтув позивачу грошові кошти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність іншій стороні ( позичальнику ) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду та якості. Договір позики визнається укладеним з моменту передачі грошей або речей, та є договором позики. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодвцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу ( боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання ). Оскільки, відповідачка [PERSON] не виконала і не виконує взяті на себе зобов»язання та не повертає позивачу [PERSON] отриману суму за договором позики від 30.11.2010 року, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення коштів за договором позики у сумі 2 352 990 гривень є такими, що підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вищевказана сума. Стосовно вимог позивачки в частині стягнення з відповідачки [PERSON] 2% пені від простроченої суми у розміру 82 386,88 гривень, то такі вимоги позивачки є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, так як у відповідності до вимог договору від 30.11.2010 року, який було прочитано та підписано сторонами, останні погодилися з усіма його умовами, а також п. 7 Договору позики, яким передбачено, якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу, а також пеню у розмірі 2% за кожен календарний день від відповідної простроченої суми платежу. Щодо позовних вимог позивачки [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] 3% річних у сумі 123 580,32 гривень, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] 3% річних у сумі 123 580,32 гривень є такими, що підлягають задоволенню. В частині вимог позивачки [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди у сумі 20 000 гривень, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 23 ЦК України право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення прав. Частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки, відповідач не виконує взяті на себе зобов»язання та не повертає позивачу його гроші, які були отримані згідно договору позики, то суд приходить до висновку, що такі дії дійсно спричиняють моральну шкоду, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода з урахуванням тривалості страждань позивача та вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода у сумі 500 гривень. Стосовно позовних вимог позивачки [PERSON] в частині стягнення з відповідачки [PERSON] витрат понесених на правову допомогу у сумі 5 000 гривень, то суд приходить до наступного. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належить витрати на правову допомогу. Звертаючись до суду та вимагаючи стягнення з відповідача витрат понесених на правову допомогу позивачки у відповідності до вимог ст. 10 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів, а саме доказів понесення таких витрат, оскільки докази підтверджуються документально, тому вимоги позивачки з урахуванням наведеного є такими, що не підлягають задоволенню, так як є безпідставними та недоведеними. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви у сумі 3 441 гривень, які документально підтверджені. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial