Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право на проживання, та зобов'язання зняття з реєстрації. Свої позовні вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Вказав, що відповідач, який є зареєстрованим в цьому будинку у 2008 році виїхав на заробітки. Тому просив визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в житловому будинку, із зняттям з реєстрації місця проживання. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у ньому, просив задовольнити позовні вимоги повністю не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Тому судом постановлено провести по справі заочний розгляд та постановити заочне рішення по справі. У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази. З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14332052 від 23.04.2007 року вбачається, що власником житлового будинку [ADDRESS], є позивач. З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS], вбачається, що [PERSON] зареєстрований у цьому будинку. З Акту обстеження домогосподарства № 1772 від 22.11.2016 року, вбачається, що [PERSON]з 2008 року в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований, однак не проживає. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено факт відсутності відповідача у житловому будинку протягом тривалого часу, понад один рік, та не наведено доказів поважності такої тривалої відсутності, і не встановлено іншої домовленості між сторонами. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved