Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором, оскільки останні у добровільному порядку не виконують взяті на себе зобов`язання. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 16.03.2016 року між АТ "УКРСИББАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту №11479467000, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 341 511, 86 гривень шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався 15 числа щомісяця повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 6 060, 80 гривень, з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 16.03.2035 року. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договори поруки №264667 (основний борг) та №264667 (проценти та інші платежі), відповідно до якого остання разом з боржником несе відповідальність як солідарний боржник. Відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання по поверненню отриманого кредиту, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 19.11.2019 року склала 396 986, 74 гривень. За розрахунком, наданим банком, така заборгованість складається з: 330 369, 07 гривень - заборгованість за кредитом; 60 345, 22 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом; 451, 31 гривень - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін; 5 821, 14 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом. 26.09.2019 року на адресу відповідачів позивачем були направлені вимоги про наявну заборгованість за кредитним договором та про заходи, заплановані позивачем з метою погашення заборгованості за вказаним договором. Відповідачі на такі повідомлення не відреагували. Відповідачі відзиву на позов не подали, свого ставлення до позовних вимог не висловили. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Кредитний договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачами умов кредитного договору, договору поруки та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час кредитний договір є діючим, позичальником не дотримано зобов`язань по поверненню грошових коштів. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості. Водночас, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення на його користь з відповідачів 7 500, 00 гривень, як вказує, понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, позивачем надано суду документи, яких, на думку суду, недостатньо для підтвердження факту понесення заявником витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. Документального підтвердження фактичного здійснення такої оплати матеріали справи не містять. Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача слід стягнути половину понесених останнім і документально підтверджених судових витрат за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 2 977, 40 гривень, тобто по 1 488, 70 гривень з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial