Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач в позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь 173494,28 грн. основного боргу згідно розписки, 37674,34 грн. - трьох процентів від простроченої суми, а також 2111,68 грн. судового збору, а всього 213280 (двісті тринадцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 30 коп.. Зазначила в заяві, що 22 жовтня 2007 року відповідач позичила у неї 11000 доларів США, які обіцяла повернути через три дні - 25 жовтня 2007 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача. Однак свої зобовязання, згідно з розпискою, відповідач не виконала, а 13 червня 2013 року сторони уклали між собою договір-зобовязання щодо обовязку продовженої матеріальної відповідальності позичальника перед позикодавцем із доповненою сторонами можливістю повернення позичених коштів в національній валюті. Станом на день подачі позовної заяви до суду борг відповідачем не повернуто. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідач не з'явилася у попереднє судове засідання на 19 лютого 2015 року.та на 03 березня 2015 року, подавши заяву про неможливість сплати боргу у зв'язку з відсутністю грошових коштів (а.с.35). В судове засідання на розгляд справи по суті 11 та 24 березня 2015 року двічі не з'явилася, судові повістки повертаються до суду з відміткою "не проживає". Відповідно до довідки адресно-довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області від 01 лютого 2015 року, відповідач [PERSON] з 11 квітня 2001 року зареєстрована [ADDRESS] (а.с.21). Приймаючи до уваги, що відповідач знає про розгляд позову до неї про стягнення боргу, однак не з'являється, суд вважає, що вона не надає інформації щодо своєї адреси. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. На підставі вищевикладеного суд вважає, що судові виклики відповідачу у судове засідання на 11 та 24 березня 2015 року вручені належним чином. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 цього ж Кодексу у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечувала. Тому суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з огляду на таке. Як видно з матеріалів справи, 22 жовтня 2007 року між позивачем і відповідачем був укладений договір позики, яким відповідач позичила у позивача 11000 доларів США, про що свідчить відповідна розписка (а.с.7). За договором позики (ст.1046 ЦК України) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей ( ч.2 ст.1047 ЦК України). За змістом зазначеної норми закону наявність розписки у кредитора свідчить про існування боргу. 13 червня 2013 року між сторонами було укладено договір-зобовязання про матеріальну відповідальність за договором позики, укладеним 22 жовтня 2007 року у простій письмовій формі - розписці. Відповідно до цього договору Зобовязаний відповідає перед Позикодавцем, за виконання боргового зобовязання в якості Боржника, згідно Основного Договору з урахуванням терміну невиконання боржником строків основного договору у сумі, що виникає на час повної погашення заборгованості, а також за відшкодування Позикодавцю збитків та сплату неустойки (а.с.8). Судом також було досліджено оригінали розписки та даного договору. Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 16 грудня 2014 року з позивача було стягнуто 120750 грн. боргу за договором позики, що підтверджує скрутне матеріальне становища позивача (а.с.9-11). 18 грудня 2014 року позивач надіслала відповідачу вимогу про необхідність повернення боргу (а.с.16), яка була надіслана поштою відповідачу, і яка повернулась з відміткою "за зазначеною адресою не проживає" (а.с.17). Заяву відповідача, яка надійшла до суду поштою, про неможливість повернути борг, суд розцінює як визнання нею позовних вимог (а.с.35). Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, зокрема, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно ст.10 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов'язок доказування передбачений також і ст.60 ЦПК України. Ст. 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути кошти у встановлений строк. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст.611 ЦК України, в якій зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, також є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Перевіривши математичний розрахунок, представлений позивачем як три проценти річних за прострочений період, всього 37674,34 грн., суд вважає його правильним, тому приймає до уваги (а.с.22). Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати позивача на суму 2111,68 грн. по сплаті судового збору підтверджуються відповідною квитанцією (а.с.1) і також підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved