Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 02.08.2016 року помер [PERSON], з яким вона знаходилась в фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. За життя [PERSON] з її згоди, як цивільної дружини, 30.01.2013 року була придбана квартира [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя. Після смерті [PERSON] про з заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулись відповідачі [PERSON], [PERSON] [PERSON], жодний з яких не вказав позивача як спадкоємця. 31.03.2017 року відповідачами по справі на підставі свідоцтв про право на спадщину було зареєстровано право власності на кв. 126 в б. 23 по пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполя, по 1/3 частки квартири за кожним. Вважає такі дії відповідачів такими, що порушують її права як спадкоємця після смерті чоловіка. Просить суд встановити факт спільного мешкання з [PERSON] з лютого 2011 року по момент смерті [PERSON] 02.08.2016 року, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину від 31.03.2017 року, видані Нікольскою державною нотаріальною конторою Донецької області на імя відповідачів та скасувати їх, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя як на спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що познайомилась з [PERSON] в лютому 2011 року в смт. Ніольське Нікольского району Донецької області. Спільно стали мешкати після смерті її чоловіка. В травні 2011 року прийняли рішення переїхати до м. Маріуполь та придбати собі житло. Власний будинок в смт. Нікольське був залишений дітям. В січні 2013 року придбали кв. 126 в б. 23 по пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполя. На придбання квартири гроші збирали, однак наявної суми не вистачало, що змусило взяти кредитні кошти в банку. Квартира була придбана за 30\~000 грн., з них кредитних коштів внесено 15\~000 грн. Договір купівлі продажу укладався в її присутності, вона надавала на його укладення згоду як цивільна дружина, тому придбана квартира є спільної сумісною власністю подружжя. До придбання квартири нотаріус перевіряв документи, тоді ж 29.01.2013 року [PERSON] була поставлена відмітка в паспорті про розірвання шлюбу, який рішенням суду був розірваний в 2004 році. Договір купівлі продажк був оформлений на [PERSON] в звязку із тим, що він наполягав. Спілкувались з дітьми [PERSON], бували в гостях та вони також приходили до них. Кредит сплачений нею особисто в повному обсязі. Відповідачі в придбанні квартири участі не приймали. Не зверталась з заявою про прийняття спадщини в звязку із тим, що мешкала з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Просила суд задовольнити позовні вимоги з викладених в позові підстав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні пояснив, що [PERSON] мешкала спільно з [PERSON] з лютого 2011 року по момент смерті [PERSON] 02.08.2016 року. Правочин купівлі продажу кв. 126 в б. 23 по пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполя був вчинений [PERSON] за згодою його цивільної дружини, [PERSON], після чого кватира є обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Маючи приблизно рівний рівень доходів, [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру за рахунок спільних коштів, також в звязку із придбанням квартири [PERSON] взяла кредит з метою додати коштів для її придбання. Позивач здійснювала лікування [PERSON] до того, як його забрали до себе відповідачі. Похорон проводили відповідачі по справі. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. В судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] не була знайома до подання нею позовної заяви. З [PERSON] в неї були гарні стосунки не зважаючи на розірвання ним шлюбу з дружиною. Потім батько перестав виходити на зв'язок, що видалось їй та [PERSON] та [PERSON] дивним, вони поїхали до нього додому в м. Маріуполь. [PERSON] знаходився в критичному стані. Вони забрали його, перевезли його до смт. Нікольске та викликали швидку допомогу. [PERSON] був госпіталізований, однак помер в лікарні 02.08.2016 року. Зі слів третіх осіб стало відомо, що квартиру [PERSON] придбав за рахунок коштів, якими йому компенсували отриману за місцем роботи травму. Під час придбання квартири [PERSON] казав, що йому не вистачає потрібної суми. Вона спільно з [PERSON] допомогли [PERSON] матеріально, надавши йому грошові кошти в сумі 20\~000 грн., але передачу грошей ніяким чином не оформлювали. [PERSON] за життя мав намір передати належне йому майно невідомій особі. Доступу в квартиру не мали, [PERSON] приїздив на вихідні. Поховали [PERSON] в смт. Нікольське, в похованні брали участь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Прийняла спадок в рівних частках з [PERSON] та [PERSON] Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в своїй заяві на адресу суду проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в їх задоволенні, розглянути справу за його відсутності, за участю його представника, адвоката [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала. Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду надала пояснення, аналогічні поясненням відповідачів по справі. Додатково суду пояснила, що лікування своєї травми, отриманої на виробництві, [PERSON] проходив за місцем реєстрації, в смт. Нікольске, позивачем вказаний факт приховувався, що ставить під сумнів факт спільного мешкання [PERSON] та [PERSON] Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вона була знайома з лютого березня 2012 року. Він та [PERSON] орендували квартиру по сусідству з нею. Дітей вона під час їх мешкання не бачила. Після вселення мешкали протягом одного року, шукали житло. Неодноразово бували в гостях одне у одного з [PERSON] та [PERSON], які мали спільний бюджет разом вели господарство, підшукували житло для придбання та спільного мешкання, купували меблі, продукти харчування тощо. [PERSON] працював в ПАТ «ММК ім. Ілліча», посада не була їй відома, [PERSON] працювала в ПАТ «МК Азовсталь». Нова квартира [PERSON] та [PERSON] гостинка в Приморському районі м. Маріуполь. Вона була ними придбана в 2013 році, періодично бувала в них в гостях. [PERSON] хворів, про це їй було відомо, про його смерть їй повідомили після похорону. Хто саме здійснював поховання [PERSON] вона не знає. Їй було відомо, що [PERSON] брала кредитні кошти в банку для придбання квартири. Не володіє інформацією, чи отримував [PERSON] грошові кошти від дітей на придбання квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що знайома з родиною Герук, [PERSON] не знає. Померлого [PERSON] знала з дитинства, оскільки товаришувала з його донькою та вони були сусідами. [PERSON] мешкав за адресою своєї реєстрації в смт. Нікольське, бачила його на вихідних. Про придбання [PERSON] квартири їй було відомо, однак нічого не було відомо про наявність в нього іншої родини. За наявної в неї інформації [PERSON] придбав квартиру за рахунок коштів, які йому було сплачено в якості компенсації за отриману на роботі травму, про даний факт дізналась від його доньки. [PERSON] проходив лікування, неодноразово бачила його в лікарні в період з 2013 по 2015 роки. Особисто [PERSON] казав, що придбав квартиру, однак не уточнював, що саме за рахунок коштів, отриманих в якості компенсації. В останні місяці життя він знаходився на лікуванні в стаціонарі, доглядали його діти, відповідачі по справі. Поховали його також його діти,особисто була присутня на похороні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що [PERSON] є її колишнім чоловіком. Шлюб з ним було розірвано в 2004 році. Від шлюбу мають трьох дітей. [PERSON] мешкав в належному йому будинку по вул. Садова в смт. Нікольське. Вона з сином перейшла мешкати в квартиру. З [PERSON] підтримувала спілкування по телефону, він говорив, що в нього бувають жінки, але з ними відносини не мають тривалого характеру. Повідомив про придбання квартири за рахунок коштів, які йому було сплачено в якості регресних виплат за отриману на робочому місці травму та що з ним постійно ніхто не мешкає. [PERSON] під час навчання в ПДТУ часто бував в гостях в [PERSON], який помер за місцем мешкання. Своє 55 річчя [PERSON] святкував в смт. Нікольське вже після придбання квартири. Похороном займались відповідачі по справі, сторонніх осіб на похороні не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що була знайома з [PERSON] Він разом з [PERSON] мешкав в квартирі [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполь. Вони завжди мешкали разом, купували меблі до квартири. Допомагали їй, як сусідці, ходили для неї в магазин. Конфліктів між ними не було. В коридорі, де вони мешкали знаходиться 5 квартир. У [PERSON] щось було з ногою. Бачила дітей [PERSON] однак не знайома з ними. В її квартирі знаходиться дзвінок, вона відчиняє двері в коридор, питає до кого прийшла особа. Про смерть [PERSON] вона дізналась від [PERSON], причина смерті їй не відома. [PERSON] не казала про те, чи була вона присутня на похороні. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 30 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполь (а. с. 5) На підставі договору купівлі продажу 30.01.2013 року було зареєстровано право власності на кв. 126 в б. 23 по пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполь на імя [PERSON] (а. с. 6, 87) За результатами незалежної оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, кв. 126 в б. 23 по пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполь мала вартість в розмірі 30\~000 грн., яка була сплачена [PERSON] в повному обсязі (а. с. 47, 88) [PERSON] своєю заявою на імя приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] надала згоду як цивільна дружина [PERSON] на купівлю її цивільним чоловіком кв. 126 в б. 23 по пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполь (а. с. 65) Під час укладення договору купівлі продажу [PERSON] надано свідоцтво про розірвання шлюбу з [PERSON] від 29.01.2013 року, який розірвано рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30.09.2004 року (а. с. 36, 73) Заробітна плата [PERSON] за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року склала 43205,93 грн., заробітна плата [PERSON] за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року склала 130048, 46 грн. (а. с. 76, 81) Середньомісячна заробітна плата на момент придбання квартири [PERSON] дорівнювала 3600, 49 грн., [PERSON] - 5418,65 грн. 09.08.2016 року [PERSON] помер, місцем смерті вказано смт. Нікольське Нікольського району Донецької області (а. с. 79) 29.09.2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON],в яких не зазначено, що спадкоємцем є [PERSON] (а. с. 97, 98, 99) На момент смерті [PERSON] мешкав в будинку 22-а по вул. Садова в смт. Нікольське (а. с. 102) З довідки, наданої КСН «Меотида» 18.01.2017 року вбачається, що [PERSON] постійно з лютого 2013 року мешкає в кв. 126, б. 23 по пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполь (а. с. 9) 31.03.2017 року державним нотаріусом Нікольскої державної нотаріальної контори Нікольського району Донецької області видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким за [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] в рівних частках, по 1/3 за кожним спадкоємцем (а. с. 130) Після отримання травми за місцем роботи [PERSON] за життя проходив лікування, однак не звертався за ним саме з приводу травми до Нікольської районної лікарні (а. с. 157) 28.01.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір №19928528, згідно якого [PERSON] отримала від ПАТ «ПУМБ» кредитні кошти в сумі 13600 грн. (а. с. 196-197) З наданих до матеріалів справи світлин вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проводили вільний час разом (а. с.201, 202) [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] під час хвороби, купувала для нього необхідні для його лікування лікарські препарати (а. с. 235) Згідно\~ст. 74 Сімейного Кодексу України. якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Частиною 1\~ст.60 СК України\~передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба та т.п.) самостійного заробітку (доходу). Частиною 3\~ст. 61 СК України\~встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1\~статті 1220 ЦК України\~встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до\~ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 357 ЦК України\~частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч. 1\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до\~ст. 293 ЦПК України\~розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно п.5 ч.2\~ст. 293 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 319 ЦПК України\~у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2\~постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт постійного мешкання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] доведено наявними в справі доказами. З договору купівлі продажу квартири вбачається, що він був укладений чоловіком, [PERSON] зі згоди дружини, [PERSON], в інтересах родини. Також факт їх спільного мешкання доведено показами свідків, світлинами їх спільного життя, витратами [PERSON] на ліки для лікування [PERSON] [PERSON] в інтересах родини уклала з ПАТ «ПУМБ» кредитний договір, згідно з яким отримала суму, яку витратила на сплату частки вартості спільно придбаного нею та [PERSON] майна. Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до\~\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,\~129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] нотаріусом не в повному обсязі встановлено коло спадкоємців, не враховано наявність цивільної дружини [PERSON] та не встановлено той факт, що вказана квартира є обєктом спільного майна подружжя, в результаті чого було порушено права [PERSON] як спадкоємця. Єдиним способом захисту порушених прав [PERSON] суд вбачає в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, оскільки всі викладені в її позовній заяві факти знайшли своє підтвердження та доведені належними та допустимим доказами. Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує солідарно на користь позивача з відповідачів сплачений судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved