Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на такі обставини. 27 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0166/82/0146059 за яким кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 60 224,39 грв. до 27 березня 2019 р. під 35,3% річних. З укладенням кредитного договору відповідачка зобов'язувалась повернути кредитні кошти та сплатити відсотки частинами: шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до графіка погашення кредиту, а у разі прострочення грошового зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім того, зобов'язалась достроково погасити кредит на вимогу кредитора. Однак [PERSON] не виконує належним чином свої кредитні зобов'язання, станом на 01.12.2014 р. сума заборгованості за кредитним договором складає 79 677,65 грв., з яких: · заборгованість за кредитом у розмірі (в т.ч. прострочена заборгованість) - 54 059,32 грв.; · заборгованість за відсотками у розмірі - 10 658,42 грв.; · пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 14 959,91 грв. Вказану заборгованість, а також витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 796,78 грв. позивач просить стягнути з відповідачки. До суду представник позивача надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі, розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] до суду надала заяву відповідно до якої позов визнала частково, просить зменшити суму пені у зв"язку з важким матеріальним станом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 27 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0166/82/0146059 (л.с. 13-23 - копія договору). Згідно п. 1.1. договору кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 60 224,39 грв. до 27 березня 2019 р. (п. 1.1.5.) під 35,3% річних (п. 1.1.8). З укладенням кредитного договору відповідачка зобов'язувалась повернути кредитні кошти та сплатити відсотки частинами: шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до графіка погашення кредиту, а у разі прострочення грошового зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім того, зобов'язалась достроково погасити кредит на вимогу кредитора. Однак, [PERSON] не виконує належним чином свої кредитні зобов'язання, станом на 01.12.2014 р. сума заборгованості за кредитним договором складає 79 677,65 грв., з яких: · заборгованість за кредитом у розмірі (в т.ч. прострочена заборгованість) - 54 059,32 грв.; · заборгованість за відсотками у розмірі - 10 658,42 грв.; · пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 14 959,91 грв. (л.с. 7-9 - розрахунок). · Позивачем 14 листопада 2014 року було направлено на адресу відповідача вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань, яка залишилася нею без реагування (л.с.28 - копія вимоги). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із умовами зазначеного договору сплата основної суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, протягом дії договору до виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі. Згідно положень частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Умови кредиту [PERSON] не виконала, кредит не сплатила до теперішнього часу. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Разом з тим, суд враховує наступне: Поняття неустойки надане в частині 1 статті 549 ЦК України, відповідно до якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно зі статтею 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому, закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом. Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобовязання. Суд на підставі ст. 551 ч.3 ЦК України , ст. 18 п. 5 Закону України "Про захист прав споживачів" вважає за необхідне зменшити нарахований розмір пені за прострочення сплати кредиту та відсотків, що за позовом складає 14959,91 грв. до 2000 гривень, виходячи із того, що умови кредитного договору в частині її нарахування є несправедливими, що вказує на неспівмірність співвідношення пред"явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобовязання , а також враховуючи , матеріальний стан відповідачки. Підлягає також стягненню з відповідача на користь банку сплачений ними судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог - у розмірі 667,17 грв. відповідно до ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial