Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого вказує наступне. За час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилося троє дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей, який проживає з ними не надає. [PERSON] офіційно не працевлаштований, працює на приватних роботах, інших дітей, та непрацездатних батьків не має. Просить стягнути з відповідача на її користь для утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісяця, з дня подачі заяви і до досягнення старшою дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка заявлені нею позовні вимоги підтрималаз підстав викладених у позовній заяві, не заперечила проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився хоча повідомлявся належним чином(а.с.14). Зі згоди позивачки суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.\~ Суд, вислухавши пояснення позивачки, проаналізувавши письмові докази в справі, давши їм правову оцінку, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Спір між сторонами виник з сімейних правовідносин. Нормами ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 зазначеного Кодексу передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч.2 ст.51 Основного Закону зазначається, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3ст.51 Конституції України). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що способи виконання батьками обв'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку ( доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК) і виплачується щомісячно. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення для справи. В ході розгляду справи судом встановлено і таке підтверджується копіями свідоцтв про народження, що батьками неповнолітніх [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.6-8). Діти проживають разом з позивачкою у с. Тисів, що підтверджується довідкою Тисівської сільської ради за №1173 від 22 липня 2016 року (а.с.9). Позивачка не працює, є інвалідом другої групи, отримує пенсію в розмірі 1150 грн. в місяць, що значно менше прожиткового мінімуму для проживання чотирьох осіб (а.с.4). Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від шести років до вісімнадцяти складає з 01 травня по 30 листопада 2016 року 1531 грн., з 01 грудня 2016 року 1689 грн. Прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 1 травня-1130 грн. з 1 грудня 1247 грн. на місяць. В ході судового розгляду позивачка зазначила, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, інших дітей або осіб, яких він зобовязаний утримувати не має. Відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб і не позбавлений можливості працевлаштуватися для одержання постійного доходу з метою утримання неповнолітньої дитини. Таким чином судом не здобуто жодних доказів того, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти. Враховуючи вищевикладене, матеріальне становище сторін, те, що прожитковий мінімум на дитину змінюється кожного року з обовязковим збільшенням розміру, виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати дітей, відсутності офіційних даних про місце роботи відповідача, з [PERSON] на користь позивачки слід стягувати щомісячно на утримання неповнолітних дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], щомісяця по 800 грн. з 29 червня 2016 року (з моменту подання позовної заяви), і проводити до досягнення старшою дитиною [PERSON] [INFO] повноліття тобто до 06 січня 2017 року. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст.88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі наведеного, Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.), ст.48,51 Конституції України, ст.180-184 Сімейного кодексу України, ст.8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved