Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням до відповідача [PERSON] Посилається на те, що 28.10.2013 року Вижницьким районним судом у відкритому судовому засіданні розглядався обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12013270060000285 від 01.06.2013 року за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України. Матеріалами кримінального провадження та в під час судового розгляду встановлено, що [PERSON], 20.03.2007 року біля 19-00 зайшов на подвіря, що біля будинку [ADDRESS], де помітив [PERSON], яка на той час загромаджувала листя та з якою розпочав суперечку. В подальшому в процесі виниклої суперечки, [PERSON], діючи навмисно, з метою заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень, наніс удар рукою в область обличчя правої сторони голови, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №310/10 від 03.12.2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило до короткочасного розладу здоров'я. До кінця судового засідання, 28.10.2013 року [PERSON] визнав свою вину, ухвалою Вижницького районного суду останнього звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрито. Вважає, що закриття за терміном давності не є реабілітуючою для [PERSON] обставиною. Внаслідок неправомірних дій вона була вимушена амбулаторно лікуватись в період з 21.03.2007 року по 12.12.2007 року з діагнозом закритої черепно-мозкової травми (струс головного мозку). Проходити стаціонарне лікування вона не мала можливості, оскільки в цей період у них перебувала дуже хвора матір її чоловіка, яка через чотири дні після побиття її померла. В результаті нанесення тілесних ушкоджень, вона зазначила значної моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болі та стражданнях, її постійно болить голова та час від часу з носа йде кров, погано себе почуває. Дії [PERSON] призвели її стан до нервозності та постійного страху від усвідомлення, що останній не просто побив її, а зробив спробу вбити, адже удар був нанесений у праву скроневу область голови, вона втратила довіру до оточуючих. [PERSON] не намагався вибачитись за скоєне і налагодити добросусідські відносини. Просить стягнути із відповідача [PERSON] на її користь 27000,00 грн. моральної шкоди заподіяної внаслідок кримінального правопорушення та судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному об'ємі, посилалась на обставини викладені в позові, просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав заперечення на позов де зазначив, що при розгляді кримінального провадження №12013270060000285 від 01.06.2013 року, вину не визнавав, потерпіла [PERSON] протягом досудового розслідування змінювала покази, наявні в останньої діагнози записані внаслідок її реального стаціонарного лікування з 06.12.2006 року по 18.12.2006 року, настали до вказаної події, а не від заявленого удару 20.03.2007 року, враховуючи відсутність реальних свідків. Зазначив, що постійну моральну шкоду зазнає він від [PERSON] та від її чоловіка [PERSON], які не дають проходу, обзивають, погрожують, ширять плітки, захоплюють землю біля будинку тощо. Він отримує 1828,00 грн. пенсії, яку витрачає на лікування, сплату комунальних послуг та на продукти харчування. Заявлена сума моральної шкоди, яку [PERSON] оцінила в сумі 27000,00 грн. є безпідставною, сплатити яку не має можливості. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши позивачку, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.10.2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження №12013270060000285 від 01.06.2013 року - закрито. [PERSON], 20 березня 2007 року, біля 19-00 год., зайшов на подвір'я, що біля будинку [ADDRESS], де помітив [PERSON], яка на той час загромаджувала листя та з якою розпочав суперечку. В подальшому в процесі виниклої суперечки, [PERSON], діючи навмисно, з метою заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень, наніс останній удар рукою в область обличчя, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи №310/10 від 03.12.2012 року у [PERSON] наявні тілесні ушкодження у вигляді набряку м'яких тканин правої вилиці та синця в ділянці внутрішнього кута правого ока, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило до короткочасного розладу здоров'я, що підтверджується копією ухвали. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23.12.2005 при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час попереднього, судового, розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 лютого 2004 року № 12 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Закриття справ щодо таких осіб є проявом загальної тенденції розвитку кримінального законодавства у напрямі пом'якшення відповідальності за злочини невеликої та середньої тяжкості, вчинені вперше, законодавчим втіленням державного гуманізму, наданням державою людині, яка оступилася, можливості виправитися. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи. З ухвали Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.10.2013 року вбачається, що [PERSON] заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності із застосуванням строків давності, та відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства правові наслідки закриття справи за таких обставин обвинуваченому було роз'яснено. Дана ухвала набрала законної сили, сторонами не оскаржувалась, обвинуваченому роз'яснено, що клопотання у зв'язку з закінченням строків давності не являється звільненням з реабілітуючих підстав. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК . На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Таким чином, закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КПК України, не звільняє особу від обов'язку відшкодувати в установленому порядку збитків, які вона завдала. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Визначаючи розмір спричиненої позивачу моральної шкоди, суд враховує, що саме діями відповідача [PERSON] позивачці завдані тілесні пошкодження і завдана шкода здоров'ю, характер протиправного діяння відповідача, а саме, заподіяння легких тілесних ушкоджень [PERSON], що спричинило короткочасний розлад здоров'я, внаслідок чого остання зазнала нервового стресу та хвилювання, фізичний біль та душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, зміною звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль, для відновлення здоров'я, у зв'язку з чим був порушений нормальний порядок та спосіб її життя. Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що на відшкодування спричиненої моральної шкоди з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути завдану моральну шкоду в сумі 4500,00 грн. Посилання відповідача [PERSON] на той факт, що він своєю заявою про закриття провадження у кримінальній справі в зв'язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, свою вину не визнавав, судом до уваги не беруться, оскільки при вирішенні питання про відшкодування шкоди у порядку цивільного судочинства ухвала Вижницького районного суду від 28.10.2013 року про закриття провадження відносно [PERSON] є обов'язковою, сторонами не оскарженою, що свідчить про те, що сторони погодились з встановленими даною ухвалою обставинами, а також відповідач [PERSON] не заперечував та погодився з тим, що його звільнено від кримінальної відповідальності, а не винесено відносно нього виправдувального вироку. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У зв'язку з викладеним, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 229,66 грн. На підставі ст.ст.23, 1167 ЦК України,

Outcome: partial