Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів шляхом його зменшення, посилаючись на те, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02.06.2016 р. стягнуто з нього на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно. На момент винесення рішення він працював садівником у приватної особи, у зв'язку з чим погодився з встановленим в рішенні суду розміром аліментів. Однак з липня місяця не працює та не має жодних доходів. Крім того, він є студентом-заочником ІІІ курсу, що вимагає також певних грошових затрат. У зв'язку з вказаним, станом на 01.07.2016 р. в нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Зазначає, що з моменту винесення рішення в нього погіршився матеріальний стан, у зв'язку з чим просить зменшити розмір аліментів та стягувати з нього на користь відповідача на утримання їх доньки 400 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що доказів погіршення матеріального стану позивача не надано, позивач є працездатним та має змогу офіційно працевлаштуватись. Крім того, зазначила, що вона не працює у зв'язку з доглядом за донькою до досягнення нею трьох років. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02.06.2016 р. з позивача стягнуто на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 192 СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. У цій статті передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів. Суд виходячи з конкретних обставин справи, повинен вирішити спір. Звертаючись із зазначеним позовом, [PERSON] зазначав, що він є студентом заочної форми навчання, що потребує додаткових матеріальних витрат, його матеріальний стан після винесення рішення суттєво погіршився, оскільки на момент розгляду справи про стягнення аліментів він мав роботу садівника та заробіток. Однак, позивач не надав суду доказів його працевлаштування садівником та звільнення з роботи, зокрема, з рішення Малинського районного суду Житомирської обл. від 02.06.2016 р. не вбачається, що на момент розгляду справи позивач працював садівником. У відповідності до довідки №182 ВП НУБіП «Немішаївський агротехнічний коледж» І-ІІ ступенів, позивач з 2014 р. є студентом ІІІ курсу, заочної форми навчання за спеціальністю «Експлуатація та ремонт машин і обладнання в АПК». З вказаної довідки вбачається, що на момент винесення рішення суду про стягнення аліментів позивач вже був студентом вказаного вузу, а отже факт його навчання не є зміною матеріального стану. Посилання позивача на те, що він не працює, не має жодних доходів та фактично перебуває на утриманні своїх рідних, суд вважає необґрунтованими та не приймає до уваги, оскільки позивач є працездатним, відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків до суду не надійшло, зокрема заочна форма навчання не перешкоджає позивачу працевлаштуватись та отримувати дохід. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на наявність в нього станом на 01.07.2016 р. заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 2 766, 82 грн., що підтверджується довідкою Малинського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській обл. від 06.07.2016 р. №6001/7.10-37, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для зменшення розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України. Зокрема, як вбачається з довідки №102 ВПНЗ «Київський медичний університет УАНМ» від 29.09.2016 р. мати малолітньої [PERSON], відповідач по справі не працює, та станом на 12.04.2016 р. знаходиться в відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 31.12.2013 р. по [INFO] р. За змістом ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Крім того, за змістом ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Враховуючи зазначене та те, що відповідач, мати дитини, перебуває в декретній відпустці, зменшення розміру аліментів на утримання дитини до розміру 400 грн. призведе до порушення інтересів малолітньої [PERSON] та її прав на належний захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Стороною позивача не надано суду жодних належних та допустимих доказів зміни його матеріального стану, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed