Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просила усунути перешкоди в користуванні власністю, визнавши [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстровано три особи: позивач, відповідач - [PERSON] та його син [PERSON]. Відповідач та його син були зареєстровані у квартирі 2013 року. Фактично [PERSON] не проживає у квартирі з 2012 року, відповідач не є власником житла. Не мешкає в ньому і не користується ним. Витрат пов'язаних з утриманням житла не несе. Не виконує обов'язки члена сім'ї, відсутній за місцем реєстрації. Позивач та її представник в судове засідання призначене на 15.01.2018 року не з'явились, надали до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, позов підтримали, просили задовольнити. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з'явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. 25 вересня 2018 року відкрито провадження, та справу прийнято до розгляду. Суд дослідивши матеріали справи, пояснення свідків, приходить до наступного. З договору купівлі - продажу квартири посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В, за реєстровим № 5208 вбачається, що [PERSON] придбала 30.09.1999 року квартиру [ADDRESS] У довідці про реєстрацію у житловому приміщені від 27.07.2018 року зазначено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] З акту затвердженого мешканцями будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не мешкають в квартирі [ADDRESS]. У відповіді № 1316 від 15.06.2018 року КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 5» вказано, що [PERSON], [INFO] протягом останнього року до фахівців поліклініки не звертався. Амбулаторна карта в реєстрі - відсутня. У відповіді Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 19.06. 2018 року № 622/62/аз зазначено, що згідно обліків Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, гр. [PERSON] зі скаргами та заявами, щодо перешкоджання йому у проживанні в квартирі за адресою: [ADDRESS] не звертався. Допитана в якості свідка [PERSON] зазначила, що проживає у [ADDRESS] є сусідкою позивача. Свідок пояснила, що останні п'ять років в квартирі [ADDRESS] проживає тільки [PERSON] Останній раз свідок бачила відповідача 5 років тому. В квартирі [ADDRESS] буває в гостях приблизно раз на рік, чоловічих речей не бачила. Допитана в якості свідка [PERSON], зазначила, що проживає у [ADDRESS] є сусідкою позивача та знає останню 20 років. Свідок пояснила, що у квартирі [ADDRESS] живе тільки позивач, відповідача по справі бачила 5 років тому назад. Свідок заходила 1-2 рази в гості до квартири позивача, чоловічих речей там не бачила. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст. 391 ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Частиною другою ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved