Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

\~ Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації (надалі Райдержадміністрація) від 06 травня 2015 року №95\~"Про передачу ТОВ "АСТ" в користування на умовах оренди не витребуваних земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Озерської сільської ради". У позовній заяві зазначив, що 20 січня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про надання в оренду земельної ділянки з не витребуваних земельних часток (паїв) на території Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області площею 124,11 га для ведення фермерського господарства. Всупереч закону, його звернення не було розглянуто належним чином і лише після подання ним позову до адміністративного суду, відповідачем було винесено розпорядження від 16 листопада 2015 року №335 про відмову в наданні йому дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою у звязку з відсутністю вільних земельних ділянок (не витребуваних часток (паїв) на території Озерської сільської ради. За період від дня його звернення до відповідача 20 січня 2015 року та до ухвалення вищезазначеного розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації від 16 листопада 2015 року №335, відповідачем 06 травня 2015 року було ухвалено оскаржуване розпорядження №95 про передачу іншій особі (ТОВ «А.С.Т.») земельної ділянки з не витребуваних земельних часток на території Озерської сільської ради в оренду строком на сім років. Вважає, що його звернення про виділення земельної ділянки мало бути розглянуто в період з 20 січня 2015 року до 20 лютого 2015 року, тобто до виділення земельної ділянки ТОВ «А.С.Т.». Просить визнати протиправним надання в оренду земельної ділянки згідно розпорядження голови Брусилівської райдержадміністрації від 06 травня 2015 року №95 та скасувати його. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, додатково пояснив, що відповідач всупереч закону передав державні землі в оренду без проведення конкурсної процедури, внаслідок чого він був позбавлений права мати можливість у встановлений законом спосіб отримати в оренду земельну ділянку. Представник відповідача Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області позов не визнала, подала письмові заперечення проти позову та відповідні їм пояснення у судовому засіданні, зазначивши, що позивач дійсно звернувся до відповідача 20 січня 2015 року з заявою про надання йому в оренду земельної для ведення фермерського господарства (товарного сільськогосподарського виробництва) не витребуваних земельних часток (паїв) на території Озерської сільської ради Брусилівського району орієнтованою площею 124,11 га. У відповідь, 28 січня 2015 року відповідач поінформував позивача про відмову у наданні йому у користування земельної ділянки. Відмова ґрунтувалась на невідповідності намірів щодо цільового використання землі та наявністю орендаря зазначених земель - ПАТ «ТАКО», процедура розірвання договорів оренди з яким на той час ще тривала. Пояснюючи обставини, що стали підставою винесення оскаржуваного розпорядження, представник відповідача зазначила, що попередній орендар - ПАТ «ТАКО» 16 грудня 2014 року звернулось до райдержадміністрації з заявою про дострокове розірвання договорів оренди. Одночасно, у той же день, до райдержадміністрації звернулось ТОВ «А.С.Т.» з заявою про надання цих земель в оренду строком на пять років. У подальшому, 27 січня 2015 року, договори оренди землі з ПАТ «ТАКО» були припинені, а земельні ділянки оскаржуваним розпорядженням голови райдержадміністрації від 06 травня 2015 року було вирішено передати у користування ТОВ «А.С.Т.». Всі рішення відповідача про розірвання договорів оренди, укладення договорів оренди, відмови в передачі землі в оренду, у тому числі, щодо учасників даної справи, приймались на підставі та у відповідності з рекомендаційними рішеннями утвореної при Райдержадміністрації Комісії по розгляду звернень підприємств, організацій, установ і громадян щодо надання земельних ділянок. Проведення земельних торгів щодо конкурсного розподілу прав на оренду зазначених земель відповідач не здійснював, оскільки вважає ці землі власністю фізичних осіб пайовиків, а не землями державної власності. Водночас, право на ці ділянки за фізичними особами не зареєстроване і титульного власника вони не мають. Вважає, що райдержадміністрація може на власний розсуд обирати користувачів даних земельних ділянок. Крім того, представник відповідача зазначила, що викликає сумнів законність отримання [PERSON] копії оскаржуваного розпорядження від 06 травня 2015 року №95, оскільки позивачу воно не вручалось і не надсилалось. Вважає, що оскаржуваним розпорядженням права позивача не порушені, отже просила залишити позов без задоволення. Представник третьої особи ТОВ «А.С.Т.» позов не визнав, подав письмові заперечення та відповідні їм пояснення у судовому засіданні, зазначивши, що не вважає права [PERSON] порушеними оскаржуваним розпорядженням, оскільки на момент звернення позивача до Райдержадміністрації з заявою про надання в оренду земельної ділянки, ці землі перебували в оренді ПАТ «ТАКО». Порушене ж право позивача на належний розгляд його звернення до Райдержадміністрації було захищене постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року і відновлене фактом повторного його розгляду та наданням відповіді. Оскаржуване розпорядження приймалось на підставі рекомендацій Комісії по розгляду звернень підприємств, організацій, установ і громадян щодо надання земельних ділянок. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши подані ними письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 20 січня 2015 року позивач [PERSON] письмово звернувся до Райдержадмінстрації з проханням виділити йому в оренду для ведення фермерського господарства (товарного сільськогосподарського виробництва) не витребувані земельні паї на території Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області в кількості 43, площею 124,11 га. Звернення [PERSON] не було належним чином розглянуто відповідачем, що встановлено постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року, якою було визнано протиправним не розгляд Райдержадміністрацією заяв [PERSON] щодо надання в оренду земельних ділянок та зобовязано Райдержадміністрацію розглянути відповідну заяву [PERSON] Постанова суду сторонами не оскаржувалась. Проте на той час, розпорядженням голови Райдержадміністрації від 06 травня 2015 року №95, не витребувані земельні частки (паї) на території Озерської сільської ради Брусилівського району вже були передані в оренду ТОВ «А.С.Т.» (третій особі). Розпорядження ґрунтувалось на рекомендації Комісії по розгляду звернень підприємств, організацій, установ і громадян щодо надання земельних ділянок, наданій під час засідання 19 лютого 2015 року. Після цього, на виконання згаданої постанови адміністративного суду від 24 вересня 2015 року, відповідачем було видано розпорядження голови Райдержадміністрації від 16 листопада 2015 року №335 про відмову у передачі земельної ділянки [PERSON], ґрунтуючись на відсутності на території Озерської сільської ради вільних земель з числа не витребуваних земельних часток. Вказані землі, згідно поданим письмовим доказам, з 2013 року перебували в оренді ПАТ «ТАКО» і згідно додаткових угод від 27 січня 2016 року відношення оренди між ПАТ «ТАКО» та Райдержадміністрацією припинились, що, зокрема, підтверджується письмовим повідомленням Райдержадміністрації в адресу ФГ «Нона» від 17 червня 2015 року №12, копію якого подано позивачем. Всі учасники цивільної справи визнали і не заперечували проти того, що в усіх вищевказаних документах йдеться про одні й ті саме землі на території Озерської сільської ради, які складаються з земельних паїв реформованих КСП не розподілених і не виділених в натурі громадянам пайовикам, що не мають зареєстрованих власників фізичних осіб. Встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення на підставі наступних законодавчих норм. Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно ст. 13, 14 Конституції України, земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Згідно ст. 3, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. Не розподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки. Згідно ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), тощо. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно пункту «ґ» частини 1 ст.81 Земельного кодексу України, виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) є однією з підстав набуття права власності на землю громадян України. Згідно ч.1 ст.84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. З системного аналізу вищенаведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що земельні ділянки, право користування якими передано Райдержадмінстрацією ТОВ «А.С.Т.», до їх виділення в натурі власникам земельних часток (паїв), перебувають у державній власності. Згідно ч.2 ст.124, ч.2 ст.135 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється виключно за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених\~частинами другою,\~третьою статті 134\~цього Кодексу. Положення ст.134 Земельного кодексу України не містять виключень з обовязку проведення земельних торгів при передачі в оренду не розподілених земельних часток (паїв). З огляду на наведені положення законодавства суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що Райдержадміністрація на власний розсуд визначає орендаря цих земель, оскільки до розподілу цих земель між пайовиками та до виділення належних їм часток в натурі, ці землі перебувають у державній власності і, отже питання передачі їх в оренду мало вирішуватись Райдержадміністрацією шляхом проведення процедури земельних торгів. Згідно ст.135 Земельного кодексу України, земельні торги проводяться у формі аукціону, за ініціативою власника (розпорядника) земельної ділянки, проведенню якого передує розміщення оголошення з визначенням умов участі в аукціоні та умов продажу, або передання в оренду земельної ділянки. За результатами проведення аукціону укладається відповідний договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Умови, оголошені перед проведенням земельних торгів, не підлягають зміні під час укладення договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки. Згідно ст.3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», до засад діяльності Райдержадміністрації відносяться, зокрема, верховенство права, законність, гласність. З матеріалів справи встановлено і сторонами не заперечувалось, що позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу виділення йому земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, як від імені фізичної особи, так і від імені голови ФГ «Нона», яким він є. Отже Райдержадміністрація була поінформована про наявний інтерес до оренди земельних ділянок з боку інших осіб окрім ТОВ «А.С.Т.» і це мало сприяти формуванню мотиву проведення встановленої законом відкритої, прозорої та законної конкурсної процедури визначення орендаря державних земель. Щодо доводів сторони відповідача про невідповідність заявлених намірів [PERSON], як фізичною особою, цільовому використанню земельних ділянок, суд зазначає, що така оцінка відповідності намірів позивача мала б відбуватись в межах встановленої законом конкурсної процедури, яка згідно закону, мала розпочинатись за ініціативою відповідача, з оголошення про умови участі у конкурсі. Оскільки ж така процедура застосована не була, немає підстав і оцінювати відповідність запропонованих [PERSON] умов використання земельної ділянки, позаяк він, як громадянин України взагалі був усунутий від можливості отримати інформацію про необхідні умови використання земельної ділянки та умови відповідності субєкта оренди визначеним законодавством вимогам. Тому запропоновані [PERSON] за своєю ініціативою умови використання земельної ділянки не входять до предмету доказування по даній цивільній справі, не були підставою винесення відповідачем оскаржуваного розпорядження і не впливають на оцінку його законності. Суд вважає, що не проведення конкурсної процедури, невідворотно потягло порушення прав не лише [PERSON], але й, взагалі, не визначеного кола осіб, що були позбавлені права на отримання інформації про наміри передачі в оренду земельної ділянки державної власності, а отже права позивача порушені незалежно від підстав, змісту та статусу його попередніх звернень, оскільки внаслідок порушення процедури виділення земельної ділянки він не мав змоги подати звернення у належний спосіб, не маючи визначених оголошенням умов проведення конкурсу. Не може бути умовою можливості оскарження розпорядження відповідача і певний спосіб отримання його копії позивачем, про що зазначала представник відповідача, оскільки діяльність Райдержадміністрації здійснюється на засадах гласності та відкритості, а оскаржуване розпорядження не містить інформації з обмеженим доступом. У відповідності до принципу «належного урядування», сформульованого Європейським Судом з прав людини у своїй практиці, зокрема, у п.70 рішення від 20 жовтня 2011 року по справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04), у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.\~ Оскаржуване розпорядження відповідача, на думку суду, таким вимогам не відповідає. Згідно ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження голови адміністрації є актом місцевої державної адміністрації. Згідно ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Позивач просить визнати оскаржуване розпорядження протиправним. В контексті даного цивільно-правового спору, поняття «незаконний» та «протиправний» на думку суду, є синонімічними і, отже суд не вбачає у запропонованому способі захисту прав перешкод для задоволення позову. Згідно ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 3, 8, 13, 14, 19, 41 Конституції України, ст. 3, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 79-1, 81, 84, 124, 135 Земельного кодексу України, ст.21 Цивільного кодексу України, пункту 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року по справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04),

Outcome: approved