Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він був прийнятий на роботу в Садівниче товариство Дніпро-2 на посаду чергового електрика наказом від 16 лютого 2008 року з посадовим окладом у розмірі мінімальної заробітної плати. В травні 2013 року загальними зборами членів Садівничого товариства Дніпро-2 було прийняте рішення про затвердження окладу електрика: в період з 01 квітня по 01 жовтня в розмірі 1500 грн. щомісяця, в період з 01 жовтня по 01 квітня в розмірі 700 грн. щомісяця. З жовтня 2014 року відповідач не виплачує позивачу в повному обсязі заробітну плату, заборгованість по заробітній платі за розрахунками позивача складає: за жовтень 2014 року 100 грн.; за листопад 2014 року 500 грн.; за грудень 2014 року 500 грн.; за січень 2015 року 500 грн.; за лютий 2015 року 500 грн.; за березень 2015 року 500 грн., а всього заборгованість по заробітній платі за період з 01 жовтня 2014 року по 01 квітня 2015 року складає 2600 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням виплатити йому заборгованість по заробітній платі, однак до теперішнього часу заборгованість йому не виплачена. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 жовтня 2014 року по 01 квітня 2015 року в розмірі 2600 грн., за надання юридичної допомоги в розмірі 400 грн., а всього 3000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] 01 листопада 2014 року був призначений на посаду електрика садівничого товариства «Дніпро-2» з 01.11.2014 року по 31.03.2015 року Встановлено сторожу [PERSON] оклад 900 грн. на місяць та доплату в розмірі 200 грн. на місяць за виконання обовязків електрика за сумісництвом - наказ № 4/К від 01.11.2014 року /а.с. 36/. В травні 2013 року загальними зборами членів Садівничого товариства Дніпро-2 було прийняте рішення про затвердження окладу електрика, а саме 1500 грн. влітку, взимку 700 грн. /а.с.37-41/. Згідно протоколу №3 садівничого товариства «Дніпро-2» від 11 жовтня 2014 року електрику встановлено посадовий оклад на квітень-вересень 800 грн.; на жовтень березень 0,25% ставки. /а.с.45 на звороті/ Згідно довідки №03/10-2015 від 03.10.2015 року [PERSON] була виплачена винагорода за виконання обовязків сторожа та доплата за виконання обовязків електрика з жовтня 2014 року по березень 2015 року, однаразова доплата за виконання окремих робіт з прибирання снігу на суму 7200 грн., а саме: за жовтень 2014 року винагорода сторожа 900 грн., винагорода електрика 600 грн.; за листопад 2014 року - винагорода сторожа 900 грн., винагорода електрика 200 грн.; за грудень 2014 року - винагорода сторожа 900 грн., винагорода електрика 200 грн.; за січень 2015 року - винагорода сторожа 900 грн., винагорода електрика 200 грн.; винагорода окремих робіт 200 грн.; за лютий 2015 року - винагорода сторожа 900 грн., винагорода електрика 200 грн., за березень 2015 року - винагорода сторожа 900 грн., винагорода електрика 200 грн. /а.с.57/, що також підтверджується платіжними відомостями на виплату грошей./а.с.70-84/ Відповідно до\~статті 3 КЗпП України\~законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до\~ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим\~Кодексом, Законом України "Про оплату праці"\~та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з вимогами\~ст. 97 КЗпП України\~конкретні розміри тарифних ставок (окладів) встановлюються власником або уповноваженим ним органом. Відповідно до ч. 2\~ст. 233 КЗпП України\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішенням № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2\~ст. 233 КЗпП України, ст.ст.\~1,\~12 Закону України «Про оплату праці»\~Конституційний Суд України роз'яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року, дає підстави вважати, що в разі порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі, з урахуванням сплачених коштів, у розмірі 100 грн. за жовтень 2014 року. Що стосується вимог позивача щодо стягнення грошових коштів у розмірі 400 грн. сплачених в рахунок правової допомоги, то дані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до п. 2 ч. 3\~ст. 79 ЦПК України\~до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно з ч. 1\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до\~ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84,\~88,\~89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що особа, яка надавала правову допомогу, має право на зайняття адвокатською діяльністю або є іншим фахівцем в галузі права, що згідно вказаних норм закону є підставою для стягнення витрат на правову допомогу. На підставі викладеного, суд, на основі повного і всебічного зясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до СТ Дніпро-2 про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України\~судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1218 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial