Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь 264 705 грн. суми боргу, а також судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 10 липня 2015 року відповідач [PERSON] проживаючий у [INFO] Б, під розписку позичив у нього грошові кошти в розмірі 10 000 тисяч доларів США. Згідно довідки ТВБВ №10001/0112-філії Вінницького обласного управління АТ "Ощадбанк" станом на 21.12.2016 року курс долара США становить 26,4705, що у перерахунку становить 264705,00 грн., які зобовязався повернути до 01.09.2015 року, про що [PERSON]В написав розписку в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON]. Проте, в строк визначений розпискою, відповідач кошти не повернув. Не дивлячись на його численні звернення, відповідач станом на момент подання до суду даного позову грошових коштів не повернув, навпаки, переховується та ухиляється від зустрічі з ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, пояснив, що дана боргова розписка не була нотаріально завірена, таким чином він вважав, що вона є не дійсною, а буде дійсною лише тоді коли позивач її нотаріально завірить, також вказав, що ніяких коштів не отримав. Підписував вищевказану боргову розписку у тверезому та не наркотичному стані на той час. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю враховуючи таке. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, яку згідно зі ст. 360-7 ЦПК України суди мають враховувати при застосування таких норм права. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім того, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За положеннями ч.1ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Довести суду ці обставини належними доказами з дотриманням вимог цивільно-процесуального законодавства повинен позичальник. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, зокрема, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно ст.10 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обовязок доказування передбачений також і ст.60 ЦПК України. Встановлено, що 10.07.2015 року відповідач по справі [PERSON] уклав договір позики з позивачем по справі [PERSON], за яким відповідач отримав у позивача 10 000 доларів США, та даний борг не повернув. Згідно довідки ТВБВ №10001/0112-філії Вінницького обласного управління АТ "Ощадбанк" станом на 21.12.2016 року курс долара США становить 26,4705, що у перерахунку становить 264705,00 грн.(а.с.6). Отримання позикодавцем позивачем позичальнику відповідачу грошової суми, а саме 10 000 доларів США, підтверджується оригіналом розписки, наданою суду позивачем, які підлягають стягненню з відповідача (а.с.5). Жодних доказів неотримання коштів позичальником не надано. Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Ст.1049 ЦК України встановлює обовязок позичальника повернути кошти у встановлений строк. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним з містом зобовязання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобовязання передбачені ст.611 ЦК України, в якій зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 264 705 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженісудові витрати. Понесені позивачем [PERSON] при подачі позовної заяви до суду витрати на оплату судового збору в розмірі 2647,05 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved