Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 02 липня 2011 року перебуває з відповідачем у шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння. Неодноразові намагання налагодити подружні стосунки позитивного результату не дали, у результаті чого вони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає не можливим. Просить суд розірвати шлюб та після розірвання шлюбу відновити його дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді 11 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений про дату та час слухання справи через оголошення на офіційному сайті Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області http://pvm.dp.court.gov.ua. Відзив на позовну заяву не подав. Вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження ВССУ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 "Про визначення підсудності справ" визначено, що Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області підсудні справи, які були підсудні Куйбишевському районному суду м. Донецька. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони з 02 липня 2014 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 242 (а.с.8). Мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Подружжя не веде спільного господарства, кожен живе окремо власним життям. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. При розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Належне вирішення судом питання про прізвище, яке бажає мати той з подружжя, який змінював його під час державної реєстрації шлюбу, залежить від зазначення відповідних вимог у поданих до суду заяві або позові. Позивач просить суд після розірвання шлюбу відновити його дошлюбне прізвище « [PERSON] », однак як вбачається зі свідоцтва про шлюб, дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] », а відповідачем відповідної заяви про відновлення дошлюбного прізвища до суду не подано. Таким чином, у задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю. Судові витрати підлягаю розподілу, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial