Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнив та просив встановити порядок користування приміщеннями трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , відповідно до якого: у володіння та користування позивача передається житлова кімната площею 12, 6 кв.м. та лоджія площею 4, 09 кв.м., а вбиральню, ванну кімнату, коридор та кухню залишити у спільному користуванні співвласників та усунути перешкоди у користуванні даною квартирою шляхом вселення позивача в дану квартиру. Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що в спільній частковій власності його та відповідачів - колишньої дружини [PERSON] , сина [PERSON] та доньки [PERSON] по 1/4 частки у кожного, знаходиться вказана квартира, в якій позивач та відповідачі проживали разом, в тому числі і після розірвання шлюбу із дружиною. 29.08.2016 позивач, повернувшись з відпочинку в санаторії, не зміг потрапити до квартири, у зв`язку із зміною колишньою дружиною замків вхідних дверей. Він був вимушений викликати на місце наряд поліції Южненського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області та звернутись до поліції із заявою, яка була зареєстрована в ЖЄО за №2159. Потрапити в квартиру він не може по теперішній час, у зв`язку із відмовою колишньої дружини пустити його в квартиру, а тому тимчасово проживав за іншою адресою у батьків. Крім того, зазначив що, на теперішній час в квартирі фактично не проживають а ні син [PERSON] , який виїхав на постійне місце проживання до Сполучених штатів Америки, а ні донька [PERSON] , яка навчається на стаціонарі в Київському політехнічному інституті імені Ігоря Сікорського , а ні колишня дружина [PERSON] , яка у 2018 році придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] та працює в м. Києві у ТОВ "МЕНС САНА" провізором-косметологом. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 12.09.2016 відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 13.03.2018 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 03.12.2018 зупинено провадження по даній цивільній справі до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі №519/475/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності та припинення права власності на майно та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання частки квартири особистою приватною власністю. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.04.2019 ухвала Южного міського суду Одеської області від 03.12.2018 скасована, справа направлена до суду першої інстанції для подальшого розгляду. 25.09.2019 позивач надав до суду уточнену позовну заяву. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходили. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що в спільній частковій власності позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] (колишня дружина позивача), [PERSON] (сина) та [PERSON] (доньки) по 1/4 частки у кожного знаходиться трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідки БТІ, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та технічного паспорту на спільну квартиру (а.с.6-9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний на підставі рішення Южного міського суду Одеської області від 01.04.2016 (а.с.10). Позивач та відповідачі проживали в спільній квартирі разом, в тому числі і після розірвання шлюбу, що не заперечувалось сторонами. 29.08.2016 позивач, повернувшись з відпочинку в санаторії, не зміг потрапити в квартиру, у зв`язку із зміною колишньою дружиною [PERSON] замків вхідних дверей. Позивач викликав наряд поліції Южненського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області та звернувся до поліції із заявою, яка була зареєстрована в ЖЄО за №2159, що підтверджується копіями заяви позивача, його письмового пояснення (а.с.11-12). Потрапити в квартиру позивач не може по теперішній час, у зв`язку із відмовою колишньої дружини [PERSON] . На теперішній час в квартирі фактично не проживають донька [PERSON] , яка навчається на стаціонарі в Київському політехнічному інституті імені Ігоря Сікорського , що підтверджується копією довідки про навчання, та колишня дружина [PERSON] , яка у 2018 році придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] та працює в м.Києві в ТОВ "МЕНС САНА" провізором-косметологом, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією довідки про доходи з місця роботи відповідача, копії яких містяться в матеріалах цивільної справи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є братом позивача [PERSON] , який на той час був у санаторії, де йому залишалось два дні лікування, коли свідку зателефонувала колишня дружина брата [PERSON] та сказала, щоб він забрав речі [PERSON] від воріт батьківського будинку по [ADDRESS] , де свідок на той час проживав. Він дійсно вийшов на вулицю та забрав від 4 до 8 сумок з речами брата [PERSON] , який по поверненню з санаторія підтвердив, що це його речі. [PERSON] після повернення з санаторію спробував потрапити до квартири, але не зміг. Його зустрів на порозі тесть (батько колишньої дружини) з претензіями і [PERSON] був вимушений викликати поліцію. Він телефонував [PERSON] та повідомив, що забрав його речі з вулиці, для [PERSON] це було повною несподіваністю. В квартирі [ADDRESS] [PERSON] проживав разом з дружиною та дітьми біля 15 років однією сім`єю. В санаторії [PERSON] був в термін з 15.08.2016 по 29.08.2016. Коли він після дзвінка дружини брата забирав речі з вулиці біля речей нікого не було. Він був обізнаний про напружені відносини в сім`ї [PERSON] , але про розлучення речі не йшло. Розлучення було для [PERSON] ударом і у нього виникли проблеми з рукою, він лікувався. [PERSON] до квартири не пустили колишня дружина та її батько і він був вимушений повернутись до батьків на [ADDRESS] . Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Статтею 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Відповідно до частин 1,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 363/928/16-ц, у даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальними, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1500цс15 від 17.02.2016 року і підстав для відступлення від неї колегія суддів не знаходить. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Вирішуючи спір про визначення порядку користування житловим приміщенням, що належить особам на праві спільної часткової власності, суд повинен перевірити, яка частина житлової площі належить кожному із співвласників, встановити ідеальну частку кожного із них, з`ясувати, чи можливо виділити ці частки їм у користування та чи відповідає частка, виділена кожному із співвласників, його частці у спільному майні та чи не порушуються при цьому права співвласників на їхні частки у спільному майні. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлені факти перешкод з боку відповідачів у користуванні спірною квартирою, між сторонами протягом значного часу тривають неприязні відносини, позивач у встановленому законом порядку набув право власності на 1/4 частини спірної квартири, зареєстрував своє право належним чином, та має право користування жилим приміщенням, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом вселення його у спірну квартиру. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачами не запропонований суду інший порядок користування приміщеннями квартири ніж той, який запропонований позивачем, а також не надано жодних доказів неможливості встановлення порядку, на якому наполягає позивач. Враховуючи викладене, суд вважає, що права позивача на користування його власністю порушені та підлягають відновленню, і вважає за можливим встановити порядок користування приміщеннями трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , відповідно до якого: у користування позивача [PERSON] передається житлова кімната площею 12, 6 кв.м., а вбиральня, ванна кімната, коридор та кухня залишається у спільному користуванні співвласників. Суд вважає за необхідне усунути перешкоди користуванню позивачем квартирою шляхом вселення його в спільну квартиру.

Outcome: approved