Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом, де в обґрунтування своїх вимог вказують, що їм на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. У даній квартирі згідно з даними будинкової книги зареєстрований [PERSON]. Починаючи з жовтня 2004року [PERSON] виїхав з вищезазначеної квартири і на теперішній час він проживає в Росії, у квартирі не з,являється взагалі, адреса його проживання їй не відома, тому вона звернулась до суду за його останнім місцем знаходження. Довідкою, підписаною депутатом Свердловської міської ради Мартинюк А.Ю. затверджено, що відповідач з жовтня 2004року не проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вищевикладеного позивачі вважають, що відповідач [PERSON] є таким , що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивачі просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Позивачка [PERSON] та позивач [PERSON] в судове засідання не з,явилися, але у позовній заяві зазначили , що вони просять розглянути справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з,явився, але його матір [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що відповідач [PERSON] їй 16.04.2014року в телефоному режимі повідомив, що позов визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав : У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із свідоцтва про право власності на житло від 29.03.1993 року, виданого Комітетом по управлінню комунальним майном міста і записане у реєстрову книгу за №50 (а.с.11) убачається, що квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Згідно свідоцтва про укладання шлюбу (а.с.12) витікає, що 13.07.1994року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], якій після укладання шлюбу було присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно довідки (ас-7), посвідченої депутатом Свердловської міської ради Мартинюк А.Ю., відповідач [PERSON], [INFO] з 2004року не мешкає за адресою : [ADDRESS], що можуть підтвердити свідки [PERSON],[PERSON] У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] з жовтня 2004 року, його особистих речей в квартирі немає, з реєстрації за даною адресою він не знятий , у зв,язку з чим суд вважає, що порушуються права власників, [PERSON], [PERSON] на користування і розпорядження своїм майном, тобто належної їм на праві власності квартири, так як статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням права володіння. Так як позивачі повинні сплачувати за відповідача додаткові комунальні послуги, то суд вважає, що це порушує їх право на користування і розпорядження квартирою на власний розсуд і тому суд вважає, що засобом захисту права власності позивачів є визнання відповідача [PERSON], уродженця м. Свердловську, Луганської області таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS]. Щодо позовних вимог позивачів в частині зобов,язання органу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Свердловського МВ УМВС зняти з реєстрації відповідача [PERSON], то ці вимоги суд вважає не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.215 ЦПК України, яка визначає зміст рішення, та роз,яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові від 18 грудня 2009 року № 14 " Про судове рішення у цивільних справах", в рішенні зазначаються конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на користь кого. Позивачкою відповідно до ст.. 31,33 ЦПК України не заявлялось клопотання про залучення до участі у справі у якості другого відповідача, співвідповідача органу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Свердловського МВ УМВС, тому суд не може покласти обов,язок на вищевказану установу вчинити певні дії, так як вона є третьою особою по справі. Також згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " від 11.12.2003р. зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, або остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Системний аналіз даної норми права свідчить про те, що зняття з реєстрації провадиться при наявності для того відповідних підстав, визначених законом. Зокрема за рішенням суду це може мати місце тільки у разі позбавлення особи права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням чи визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Тому з урахуванням викладеного, так як суд визнав [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS], то орган реєстрації повинен на підставі рішення суду зняти відповідача з реєстрації.

Outcome: partial