Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення безпідставно утриманого майна, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 02 березня 2005 року між АБ «Приватінвест» (правонаступник якого є ВАТ «Морський транспортний банк», в подальшому ПАТ «Марфін банк») та ВАТ «Великолепетиський маслозавод» було укладено кредитний договір №03/132-К, згідно до умов якого Банк відкрив останньому кредитну лінію у сумі 500000,00 грн. на поповнення обігових коштів з кінцевим строком повернення кредиту 01.03.2006 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки №03/132-2П від 02.03.2005 р., за яким [PERSON] виступив майновим поручителем перед Банком за виконання ВАТ «Великолепетиський маслозавод» своїх обов'язків за кредитним договором. Також, 05.03.2005 р. в забезпечення зазначеного кредитного договору Позивачем було укладено з Банком договір застави майна №03/132-3з, відповідно до умов якого, [PERSON] передав Банку в заставу належне йому на праві власності виробниче обладнання, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Великолепетиський район, смт. Велика Лепетиха, вул. Дімітрова, буд. 50, загальною вартістю 1073180,00 грн. 07.10.2005 р. між ВАТ АК «Приватінвест» та ВАТ «Морський транспортний банк» було укладено договір про заміну кредитора в зобов'язані та договір про відступлення прав за іпотечним договором. [PERSON] до даних договорів усі права кредитора по договору №03/132-К від 02.03.2005 р. та права іпотекодержателя по договору іпотеки від 11.03.2005 р. перейшли до ВАТ «Морський транспортний банк». 10.10.2005 р. укладено договори про відступлення прав за договорами застави №03/132-Із від 05.03.2005 р. та №03/132-3з від 05.03.2005 р., за якими Банк відступив ВАТ «Морський транспортний банк», а останній набув усі права заставодержателя за договорами застави. Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 29.05.2006 р. у справі №2-367/2006 позов ВАТ «Морський транспортний банк» задоволено та стягнуто солідарно з ВАТ Великолепетиський маслозавод» та [PERSON] на користь Банку 556033,97 грн. заборгованості за кредитом, 16136,71 грн. витрат на охорону об'єктів іпотеки і застави та судові витрати 1730,00 грн., всього 573900,68 грн. Дане рішення залишено в силі згідно ухвали апеляційного суду Херсонської області від 20.07.2006 р. 21.09.2006 р. між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Марфінбанк») та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір про переведення боргу та відступлення права вимоги, відповідно до умов якого остання приймає на себе фінансові зобов'язання за Кредитним договором №03/132-К, укладеним між ВАТ АБ «Приватінвест» та ВАТ «Великолепетиський маслозавод», які згідно рішення Великолепетиського районного суду від 29.05.06р. повинна сплатити Банку 573900,68 грн. Незаконність дій Банку щодо укладення вищенаведеної угоди встановлено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.11.2010 р. у справі 14/202-ПД-09, якою залишено рішення господарського суду Херсонської області від 21.09.2010 р. про визнання недійсною угоди про переведення боргу і відступлення права вимоги. Так, апеляційною інстанцією зазначається, що «безпосереднє застереження в оспорюваній угоді про відступлення права вимоги боргу згідно рішення Великолепетиського районного суду від 29.05.2006 р. №2-367/2006 виключає правомірність передачі ВАТ «Морський транспортний банк» права вимоги боргу за цим рішення третій особі (ФОП [PERSON]С.) виключно від ВАТ «Великолепетиський маслозавод», позаяк солідарна відповідальність основного боржника та поручителя, встановлена судовим рішенням, не може бути змінена домовленістю стягувача з третьою особою, адже солідарний боржник за рішенням суду фактично звільняється від обов'язку виконати це рішення. Відтак, відступлення права вимоги на стадії виконання судового рішення за ст. 512 ЦК України не може бути реалізовано стягувачем за рішенням суду і відбувається в порядку ст. 371 ЦПК України (або в порядку 378 ЦПК України), якщо відкрите та триває виконавче провадження. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що виконавче провадження не відкрито, сингулярне правонаступництво в судовому порядку встановлено не було. Згідно з п. 11 Угоди про переведення боргу та відступлення права вимоги від 21.09.2006 р. угода і набирає чинності з моменту її підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за вказаною угодою. Так. 21.09.2006 р. ПП [PERSON] перераховує Банку 573900,68 грн. платіжним дорученням №6, зазначивши призначення платежу «плата згідно угоди про переведення боргу від 11.09.2006 р. без ПДВ». а Банк передав ПП [PERSON] відповідні документи, з яких випливає право вимоги. [PERSON] до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно положень ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.Вищенаведені положення законодавчих актів, умови угоди про переведення боргу та відступлення права вимоги від 21.09.2006 р., та повне виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, приводить до висновку про припинення зобов'язань, які виникли між Банком та ПП [PERSON] на підставі цієї угоди, та як наслідок, про припинення її дії. Так, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.12.2010р. у справі №7/1-ПД-09, якою визнано недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки, зазначається, що «внаслідок повного погашення новим боржником (ФОП [PERSON]С.) зобов'язання за кредитним договором (перед ПАТ «Марфінбанк»), зобов'язання припинилося належним виконанням, а отже припинилися майнові права останнього за цим зобов'язанням, у тому числі і його право вимоги цього зобов'язання. З урахуванням припинення права вимоги, ПАТ «Марфінбанк» як кредитор, не мав законних підстав для відступлення цього права в силу його припинення іншій особі. В даному випадку, ПАТ «Марфінбанк» відступив ПП [PERSON] право за договором іпотеки після того, як право вимоги за основним зобов'язанням вже припинилось, тобто фактично передав останньому неіснуюче право вимоги, оскільки вже було виконання основного зобов'язання. Але, в супереч зі ст. ст. 3, 17 ЗУ «Про іпотеку» та ст. ст. 572, 593 ЦК України, які передбачають, що іпотека та застава припиняються, зокрема, припиненням основного зобов'язання, 21.09.2006 р. між Банком та ПП [PERSON] було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки та договори про відступлення прав за договорами застави. Актами прийому-передачі від 21.09.2006 р. Банком було передано ПП [PERSON] нерухоме майно та заставне майно, в тому числі і майно, яке належить [PERSON] Із наведеного випливає, також припинення зобов'язань за кредитним договором №03/132-К, укладеного 02 березня 2005 року між АБ «Приватінвест» (правонаступник якого є ВАТ «Морський транспортний банк», в подальшому ПАТ «Марфінбанк») та ВАТ «Великолепетиський маслозавод». Позивач просить суд зобов'язати публічне акціонерне товариство "Марфін банк" повернути йому безпідставно утримане майно вартістю 1073180,00 грн. (на момент укладення договору застави №03/132-3з від 05.03.2005 року), в т.ч.: холодильний агрегат МВТ-20, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВВ 20-2-0 з трьома повітроохолоджувачами, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВВ 9-2-0 з двома повітроохолоджувачами, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВВ 9, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВТ -35 для охолодження молока, 2002 р. - (1 шт.); охолоджувач А1 ООЛ-5, 1998 р. - (1 шт.); повітряний компресор ПКС, 1999 р. - (1 шт.); машину холодильну ВР ЇМ, 1999 р. - (2 шт.); котел Е1/9, 2001 р. - (3 шт.); установку хімводоочистки, 2001 р. - (1шт.); вакуум упаковочну машину ВМ-14 для упаковки сирних голівок, 2002 p. - (1 шт.); апарат фасовки масла АРМ, 1997 р. - (1 шт.); парафінер Г60ПЧ-А, 1997 р. - (1 шт.); прес для сирів Е8 ОПД-24, 1999 р. - (2 шт.); пастеризаційно охолоджувальну установку ОКЛ-10, 1999 р. - (1 шт.); насос для сирного зерна А9 КНА, 1998 р. - (1 шт.); насос молочний Г2 ОПБ, 1998 р. - (5 шт.); насос молочний Г2 ОПД, 1999 р. - (1 шт.); пастеризаційно охолоджувальну установку ОКЛ-5, 1999 р. - (1 шт.); сироватновідділювач Л5-ОС, 2002 р. - (1 шт.); лінія по виробництву казеіну ВС-150, 1996 р. - (1 шт.); маслоутворювач ТІ ОМ-2Т, 1999 р. - (1 шт.); насос гвинтовий П8 ОНД, 1999 р. - (1 шт.); заквасочні установки РЗО-ЗУ-35, 1999 р. - (3 шт.); сепаратор для високо жирних сливок Ж5 ОС 2Д 500,1996 р. - (2шт.); пастеризатор П8 ОМФ-3, 1999 р. - (1 шт.); ванни сироробні Д7 ОСА 2500, 1998 р. - (2 шт.). 02.06.2015 року представник відповідача надав до суду заперечення на позов [PERSON], у якому зазначив, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту ст. 1212 ЦК України вбачається, що обов'язок повернення безпідставно набутого майна покладається на особу, яка без достатньої правової підстави утримує його, та відповідно, позов про витребування майна з чужого володіння необхідно пред'являти до особи у володінні якої знаходиться таке майно. [PERSON] до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, саме на позивача покладається обов'язок доказування того, що конкретне майно знаходиться у володінні конкретної особи. Однак в доданих до позовної заяви позивачем доказах відсутні підтвердження того факту, що майно, яке позивач просить витребувати, знаходиться у володінні відповідача. Окрім того, позивачем також не додано доказів на підтвердження того, що вказане майно колись знаходилося у володінні відповідача. До позовної заяви позивачем додано акт прийому-передачі від 21.09.2006, з якого вбачається, що спірне майно перейшло у володіння ПП [PERSON] Докази на підтвердження того, що вказане майно вибуло з володіння ПП [PERSON] та на теперішній час знаходиться у володінні Відповідача позивачем не надано. Таким чином, позивачу необхідно звертатися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння до ПП [PERSON] Слід звернути увагу на те, що позивач скористався своїм правом на звернення з відповідним позовом до ПП [PERSON] та рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24.11.2008 року за позивачем визнано право власності на спірне майно та зобов'язано ПП [PERSON] повернути позивачу спірне майно. Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24.11.2008 залишено в силі ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25.02.2009 року. Також ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 05.11.2009 року змінено спосіб та порядок виконання рішення суду, а саме змінено спосіб виконання рішення суду з зобов'язання ПП [PERSON] повернути спірне майно на вилучення вказаного майна у ПП [PERSON] Окрім того, ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.11.2011 зобов'язано ліквідатора ПП [PERSON] виключити з ліквідаційної маси банкрута ПП [PERSON] майно, право власності на яке визнано за позивачем рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24.11.2008 року, тобто спірне майно. Зазначені вище обставини встановлені рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2013 року по справі за позовом [PERSON] до ПАТ «МАРФІН БАНК» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Слід звернути увагу на те, що вказаним судовим рішенням позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої втратою відповідачем майна належного позивачу, яке також виступає предметом спору за теперішнім позовом. Таким чином позивачу достеменно відомо про те, що спірне майно не знаходиться у володінні відповідача, а перебуває у ПП [PERSON] Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачу стало відомо про порушення свого права ще в 2008 році, коли він звернувся до суду з позовом до ПП [PERSON] про повернення спірного майна. [PERSON] до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. З позовом до ПАТ «МАРФІН БАНК» позивач звернувся лише в 2015 році, тобто з пропуском строку позовної давності встановленого законодавством. [PERSON] до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується за заявою сторони у справі зробленою до винесення судом рішення по справі. Статтею 267 ЦК України також передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також слід звернути увагу на безпідставність тверджень позивача про припинення зобов'язань за кредитним договором. 02.03.2005 року між АБ «Приватінвест», правонаступником якого є Відповідач, та ВАТ «Великолепетиський маслозавод» було укладено кредитний договір № 03/132-К, відповідно до якого було надано кредит в сумі 500 000,00 грн. В якості забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між Позивачем та Відповідачем, було укладено договір поруки № 03/132-2П від 02.03.2005 року та договір застави майна № 03/132-3з від 05.03.2005 року відповідно до якого позивач передав в заставу відповідачу спірне майно. В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 29.05.2006 року залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20.07.2006 року з ВАТ «Великолепетиський маслозавод» та Позивача стягнуто на користь Відповідача заборгованість за кредитним договором, витрати по охороні предмета іпотеки та судові витрати на загальну суму 573 900,68 грн. До теперішнього часу рішення суду не виконане. 21.09.2006 року між Відповідачем та ПП [PERSON] було укладено договір переведення боргу та відступлення права вимоги відповідно до якого остання сплатила Відповідачу 573 900,68 грн. Однак рішенням господарського суду Херсонської області від 21.09.2010 року визнано недійсною угоду про переведення боргу та відступлення права вимоги, укладену 21.09.2006 року між Відповідачем та ПП [PERSON] [PERSON] до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Окрім того рішенням господарського суду Херсонської області від 14.06.2011 року залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2011 року з Відповідача стягнуто на користь ПП [PERSON] 573 900,68 грн. сплачених останньою за договором про переведення боргу та відступлення права вимоги від 21.09.2006 року. Таким чином посилання Позивача на договір від 21.09.2006 про переведення боргу та відступлення права вимоги за яким ПП [PERSON] погасила заборгованість перед Банком в сумі 573900,68 грн. є безпідставними, оскільки вказаний договір було визнано недійсним, та відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, в зв'язку з чим вказаний правочин не створив наслідку у вигляді припинення зобов'язань за кредитним договором, та відповідно за договором поруки та застави. Також факт невиконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 03/132-К від 02.03.2005 року та рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 29.05.2006 року, підтверджується висновками зробленими у рішенні господарського суду Одеської області від 15.12.2014 року та постанові Одеського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 року. Представник відповідача просить суд: застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «МАРФІН БАНК» про повернення безпідставно утриманого майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просить суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, підтримав раніше подане заперечення, та просить суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з»явилася, але надала до суду заяву у якій зазначила, що позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Марфін Банк» підтримує у повному обсязі, вважає її обґрунтованою, та просить суд розглянути справу у її відсутність. Представник третьої особи ВАТ «Великолепетиський маслозавод» у судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 08.08.2015 року та від 18.08.2015 року. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Щодо заявленої представником відповідача вимоги про застосування строків позовної давності, то суд вважає необхідним зазначити, що дійсно відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки, але беручи до уваги те, що правовідносини між сторонами тривають з 05.03.2005 року і по даний час, суд вважає, що відповідачем не порушені строки позовної давності, а тому він має право на захист порушених прав. 02 березня 2005 року між Акціонерним банком «Приватінвест» (правонаступник якого є ВАТ Морський транспортний банк», в подальшому ПАТ «Марфін банк») та ВАТ «Великолепетиський маслозавод» (правонаступником якого є ПрАТ «Великолепетиський маслозавод») було укладено кредитний договір №03/132-К, згідно до умов якого Банк надав останньому кредитну лінію у сумі 500000,00 грн. на поповнення обігових коштів з кінцевим строком повернення кредиту 01.03.2006 року. В забезпечення своєчасного виконання договірних зобов'язань по кредитному договору ВАТ «Великолепетиський маслозавод» передав у заставу банку майно згідно договору застави №03/132-1з від 05.03.2005 року, що знаходяться за адресою: Херсонська область, Великолепетиський район, смт. Велика Лепетиха, вул. Дімітрова 50, яке належить йому на праві власності. Крім того, 02.03.2005 року за вказаним кредитним договором було укладено з [PERSON] договір поруки №03/13.2-211, за яким останній виступив майновим поручителем перед Банком за виконання ВАТ «Великолепетиський маслозавод» своїх обов'язків за кредитним договором. Також, 05 березня 2005 року в забезпечення зазначеного кредитного договору Банком було укладено з [PERSON] договір застави рухомого майна №03/132-3з, яке належало останньому на праві власності. ВАТ «Великолепетиський маслозавод» у строк повернення кредиту - 01.03.2006 року не виконав свої зобов'язання за договором кредиту і не повернув кредит та відсотки за користування ним, що стало підставою для подання позову ВАТ «Морський транспортний банк» до Великолепетиського районного суду Херсонської області з вимогою про стягнення солідарно ВАТ «Великолепетиський маслозавод» та [PERSON] суму боргу 573900,68 грн. Так, рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 29.05.2006 року у справі №2-367/2006 позов ВАТ «Морський транспортний банк» задоволено та стягнуто солідарно з ВАТ «Великолепетиський маслозавод» та [PERSON] на користь Банку 556033,97 грн. заборгованості за кредитом, 16136,71 витрат на охорону об'єктів іпотеки і застави та судові витрати 1730,00 грн., всього 573900,68 грн. Дане рішення залишено і силі згідно ухвали апеляційного суду Херсонської області від 20.07.2006 року. У подальшому, а саме 21 вересня 2006 р. між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Марфінбанк») та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір про переведення боргу та відступлення права вимоги, відповідно до умов якого остання приймає на себе фінансові зобов'язання за Кредитним договором №03/132-К укладеним між Відповідачем та ВАТ «Великолепетиський маслозавод», які згідно рішення Великолепетиського районного суду від 29.05.2006 р. повинна сплатити Банку - 573900,68 грн. ФОП [PERSON] перерахувала Банку 573900,68 грн. платіжним дорученням №6 зазначивши призначення платежу «плата згідно угоди про переведення боргу від 21.09.2006 р. без ПДВ», а Банк (первісний кредитор) передав ФОП [PERSON] відповідні документи, з яких випливає право вимоги. Згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України саме Позивачу як власнику належить право володіти, користуватися та розпорядження майном, раніше переданим під заставу. [PERSON] порушуючи договір застави, Закон України «Про заставу», нехтуючи тим, що тільки власникові [PERSON] належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном передає по [PERSON] прийому-передачі від 21.09.2006р. майно [PERSON] приватному підприємцю [PERSON], підкреслюючи, що «передане майно знаходиться в належному стані є технічно справне» та згідно п. 6 Договору застави майна №03/132-3з від 05.03.2005 року складається з: холодильний агрегат МВТ-20, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВВ 20-2-0 з трьома повітроохолоджувачами, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВВ 9-2-0 з двома повітроохолоджувачами, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВВ 9, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВТ -35 для охолодження молока, 2002 р. - (1 шт.); охолоджувач А1 ООЛ-5, 1998 р. - (1 шт.); повітряний компресор ПКС, 1999 р. - (1 шт.); машину холодильну ВР ЇМ, 1999 р. - (2 шт.); котел Е1/9, 2001 р. - (3 шт.); установку хімводоочистки, 2001 р. - (1шт.); вакуум упаковочну машину ВМ-14 для упаковки сирних голівок, 2002 p. - (1 шт.); апарат фасовки масла АРМ, 1997 р. - (1 шт.); парафінер Г60ПЧ-А, 1997 р. - (1 шт.); прес для сирів Е8 ОПД-24, 1999 р. - (2 шт.); пастеризаційно охолоджувальну установку ОКЛ-10, 1999 р. - (1 шт.); насос для сирного зерна А9 КНА, 1998 р. - (1 шт.); насос молочний Г2 ОПБ, 1998 р. - (5 шт.); насос молочний Г2 ОПД, 1999 р. - (1 шт.); пастеризаційно охолоджувальну установку ОКЛ-5, 1999 р. - (1 шт.); сироватновідділювач Л5-ОС, 2002 р. - (1 шт.); лінія по виробництву казеіну ВС-150, 1996 р. - (1 шт.); маслоутворювач ТІ ОМ-2Т, 1999 р. - (1 шт.); насос гвинтовий П8 ОНД, 1999 р. - (1 шт.); заквасочні установки РЗО-ЗУ-35, 1999 р. - (3 шт.); сепаратор для високо жирних сливок Ж5 ОС 2Д 500,1996 р. - (2шт.); пастеризатор П8 ОМФ-3, 1999 р. - (1 шт.); ванни сироробні Д7 ОСА 2500, 1998 р. - (2 шт.). Таким чином Банк (Заставодатель) розпорядився власністю Заставодавця ([PERSON]) без його згоди, і на сьогоднішній день згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяжувачем майна [PERSON] є саме ПАТ «Марфін Банк», а не ПП [PERSON] Таким чином у зв'язку із укладенням договору від 21.09.2006 року про переведення боргу та відступлення права вимоги між ФОП [PERSON] і Банком, за яким ФОП [PERSON] прийняла на себе фінансові зобов'язання за Кредитним договором № 03/132-К від 02.03.2005 року і перерахуванням ФОП [PERSON] 573900,68 грн. Банку в рахунок оплати боргу ВАТ «Великолепетиський маслозавод», зобов'язання за кредитним договором №02/132-К від 02.03.2005 року припинилися згідно ст. 598, 599 ЦК України, а тому відповідно до п. 27 Договору застави майна від 05.03.2005 року за № 03/132-3з він втратив свою силу у зв»язку з повним виконанням зобов»язань за кредитним договором, а Відповідач зобов»язаний був повернути Заставодавцю, тобто [PERSON] заставлене майно, але цього не зробив, та не зняв відповідні обтяження, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. [PERSON] до ст. 28 ЗУ «Про заставу» визначено, що застава припиняється, в тому числі з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Враховуючи, що борг ФОП [PERSON] перед ВАТ «Великолепетиський маслозавод» згідно з судовим рішенням у справі №14/497-ПН-07 становив 895 155,42 грн., частиною цієї заборгованості в розмірі 573900,68 грн. ФОП [PERSON] перед Заводом повністю було погашено її кредиторські вимоги до ВАТ «Великолепетиський маслозавод» у розмірі 573900,68 грн., які виникли внаслідок відступлення Банком права вимоги 573 900,68 грн. за угодою від 21.09.2006 року шляхом зарахування зустрічних вимог (ухвала господарського суду Херсонської області від 11.08.2009 р. у справі №12/73-Б-08. Разом з цим, вищенаведеною ухвалою господарський суд залишив без задоволення кредиторські вимоги Первісного кредитора - ВАТ «Морський транспортний банк» у зв'язку з тим, що у останнього були відсутні юридичні підстави вимагати від ВАТ «Великолепетиський маслозавод» виконання зобов'язання, яке вже було виконано 21.09.2006 року новим боржником - ФОП [PERSON] належним чином, а отже були припиненими. Після того, як ПрАТ «Великолепетиський маслозавод» розрахувався з новим кредитором ФОП [PERSON], 21.09.2010 року рішенням господарського суду Херсонської області у справі №14/202-ПД-09, яке залишене без змін апеляційною та касаційною інстанцією, визнано недійсною угоду про переведення боргу та відступлення права вимоги, укладену 21.09.2006 року між Банком та ФОП [PERSON] 14.06.2011 p. рішенням господарського суду Херсонської області у справі 5024/859/2011 стягнуто з ПАТ «МарфінБанк» на користь ФОП [PERSON] 573 900,68 гри., перерахованих нею Банку на виконання угоди про переведення боргу та відступлення права вимоги від 21.09.2006 року. Вказане рішення було виконано 12.04.2012 pоку шляхом списання з рахунків банку на користь ФОП [PERSON] 573 900,68 грн. Таким чином, враховуючи те, що ПрАТ «Великолепетиський маслозавод» належним чином виконав свої зобов'язання перед Новим Кредитором - ФОП [PERSON], негативні наслідки настають не для Боржника, а для нового кредитора та полягають у зобов'язанні відшкодувати вартість погашеного боржником права вимоги. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Таким чином, Позивачем доведено, що Банк незаконно утримує майно, яке є його власністю, у зв'язку з чим порушені його права щодо вільного володіння, користування та розпорядження майном. Частиною ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом від пала. Як свідчить надані до позову письмові докази Відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, однак в подальшому вказані підстави відпали. Тому заявлені вимоги з цього приводу є законними та обґрунтованими. Умови повернення в натурі безпідставно набутого майна визначені ст. 1213 ЦК України, якою передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. [PERSON] до ч. 3 ст. 593 ЦК України визначено, що у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві. Тобто, Відповідач порушує визначений законом обов'язок щодо повернення заставленого майна та незаконно утримує у себе майно Позивача. Враховуючи вищевикладене, суд відповідно до ст.ст. 317, 319, 593, 1212, 1213 ЦК України, ст. 28 ЗУ «Про заставу» вважає необхідним зобов'язати публічне акціонерне товариство "Марфін банк" повернути [PERSON] безпідставно утримане майно вартістю 1073180,00 грн. (на момент укладення договору застави №03/132-3з від 05.03.2005 року), в тому числі : холодильний агрегат МВТ-20, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВВ 20-2-0 з трьома повітроохолоджувачами, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВВ 9-2-0 з двома повітроохолоджувачами, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВВ 9, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВТ -35 для охолодження молока, 2002 р. - (1 шт.); охолоджувач А1 ООЛ-5, 1998 р. - (1 шт.); повітряний компресор ПКС, 1999 р. - (1 шт.); машину холодильну ВР ЇМ, 1999 р. - (2 шт.); котел Е1/9, 2001 р. - (3 шт.); установку хімводоочистки, 2001 р. - (1шт.); вакуум упаковочну машину ВМ-14 для упаковки сирних голівок, 2002 p. - (1 шт.); апарат фасовки масла АРМ, 1997 р. - (1 шт.); парафінер Г60ПЧ-А, 1997 р. - (1 шт.); прес для сирів Е8 ОПД-24, 1999 р. - (2 шт.); пастеризаційно охолоджувальну установку ОКЛ-10, 1999 р. - (1 шт.); насос для сирного зерна А9 КНА, 1998 р. - (1 шт.); насос молочний Г2 ОПБ, 1998 р. - (5 шт.); насос молочний Г2 ОПД, 1999 р. - (1 шт.); пастеризаційно охолоджувальну установку ОКЛ-5, 1999 р. - (1 шт.); сироватновідділювач Л5-ОС, 2002 р. - (1 шт.); лінія по виробництву казеіну ВС-150, 1996 р. - (1 шт.); маслоутворювач ТІ ОМ-2Т, 1999 р. - (1 шт.); насос гвинтовий П8 ОНД, 1999 р. - (1 шт.); заквасочні установки РЗО-ЗУ-35, 1999 р. - (3 шт.); сепаратор для високо жирних сливок Ж5 ОС 2Д 500,1996 р. - (2шт.); пастеризатор П8 ОМФ-3, 1999 р. - (1 шт.); ванни сироробні Д7 ОСА 2500, 1998 р. - (2 шт.), а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 317, 319, 593, 1212, 1213 ЦК України,

Outcome: approved