Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до житлово-будівельного кооперативу №1, Бахмацької міської ради Чернігівської області, мотивуючи свої вимоги тим, що з 26.02.1983 року по 27.09.2014 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер 27.09.2014 року. В 1980 р. [PERSON] був прийнятий в члени ЖБК №1 і отримав квартиру [ADDRESS]; пайові внески за вказане житло сплачувались в період шлюбу з [PERSON] за рахунок спільних коштів, тому позивач вважає дану нерухомість спільною сумісною власністю подружжя, однак, з огляду на те, що право власності на вказану квартиру не зареєстровано і позивач позбавлена можливості зробити це в позасудовому порядку, оскільки вказана квартира була надана її покійному чоловіку, а правовстановлюючі документи, що підтверджують її права як власника, відсутні, вона просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної нерухомості. Сторони в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; відповідачі заперечень проти позову не надіслали; представник ЖБК №1 просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 26.02.1983 року позивач та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Бахмацьким районним відділом ЗАГС Чернігівської області (а.с.3). [PERSON] був членом житлово-будівельного кооперативу №1 та отримав квартиру [ADDRESS]. Згідно довідок, виданих 12.05.2015 року та 05.06.2015 року ЖБК №1 вбачається, що пайові внески за квартиру [ADDRESS] внесені в повному обсязі 24.04.1991 року(а.с.5). Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 239834 від 30.09.2014 року вбачається, що [PERSON] помер 27.09.2014 року (а.с.4). За даними Бахмацької дільниці Прилуцького міжміського бюро технічної інвентаризації від 30.03.2015 року, станом на 31.12.2012 року та інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 38045270 від 26.05.2015 року, право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано; за заявою позивача 30.03.2015 року на вказану нерухомість виготовлено технічний паспорт (а.с.6, 7-8, 15). Відповідно до ст. 15 ЗУ Про власність, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно положень ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Аналізуючи вищевказані норми, а також Примірний статут житлово-будівельного кооперативу, що затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. (з подальшими змінами та доповненнями), слід зробити висновок, що підставою виникнення права власності на кооперативну квартиру є повна сплата пайового внеску. Як розяснив в своїй постанові № 9 від 18.09.1987 р. "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" в п.6 „и Пленум Верховного Суду України, до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 61 вищевказаної постанови, за змістом частини першої статті 17 ЗУ "Про власність", кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, в 1991 році [PERSON] набув права власності на спірну квартиру, перебуваючи у шлюбі з позивачем. В силу положень статей 22, 30 КпШС Української РСР, що діяв на той час, позивач також набула рівне з чоловіком право на вказану нерухомість; отже, у 1991 році у кожного з подружжя виникло право на 1/2 частину спірної квартири. Відповідно до положень ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, [PERSON] має право на 1/2 частину спірної квартири, оскільки дана нерухомість була придбана її чоловіком [PERSON] під час шлюбу. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved