Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором № ZRL0RX00121525 від 13.12.2006 року в сумі 28010,43 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.12.2006 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZRL0RX00121525 про надання кредиту у розмірі 2645,09грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що відповідач істотно порушує кредитні зобов'язання, просить стягнути заборгованість в сумі 28010,43 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, 16.12.2014 року направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи згоду позивача на ухвалення рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлене наступне. 13.12.2006 року між банком (позивачем) та [PERSON] (відповідачем) був укладений кредитний договір шляхом подання відповідачем заяви №ZRL0RX00121525 про надання кредиту у розмірі 2645,09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6). Згідно заяви, банк надає позичальнику кредит на строк 10 місяців з 13.12.2006р. по 13.10.2007р. включно зі сплатою визначених відсотків, а останній зобов'язався погашати заборгованість щомісячно з 15 по 20 число місяця рівними частинами по 264,66грн. В заяві визначено, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту "Розстрочка" (Стандарт), Тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір. З матеріалів справи вбачається, що кредит надавався з метою придбання товару у торгівельно-сервісному підприємстві (п.1.9 Умов). Згідно п.2.1. Умов банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісного підприємства. Як зазначається в ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилося, - до початку розгляду справи по суті. Проте, жодного належного та допустимого доказу, передбаченого ст. 58, 59 ЦПК про зарахування коштів на рахунок торгівельно-сервісного підприємства позивачем надано не було, незважаючи на те, що справа двічі призначалася до судового розгляду та у позивача була можливість надати відповідні докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується позов, а саме факту надання кредиту. Також, відсутні докази отримання відповідачем товару від торгівельно-сервісного підприємства, що побічно підтверджує перерахунок кредитних коштів для отримання товару та виконання позивачем свого обов'язку. Крім того, згідно з наданого позивачем розрахунку вбачається, що процентна ставка, яка застосована при нараховані на прострочену заборгованість, становить 96% річних. Згідно п.4.7 Умов надання споживчого кредиту "Розстрочка" (Стандарт) заборгованість є простроченою, якщо має місце непогашення кредиту у строки визначені в Заяві й пунктами 3.2.2., 3.3.3 даних умов. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховуються відсотки згідно п.4.2 даних Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Змістом пункту 4.2. Умов визначено, що в разі прострочення повернення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру зазначеному у Тарифах та Заяві. Разом з тим, як вказувалося вище, в Заяві №ZRL0RX00121525 відсотки за користування кредитом визначені у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, подвійний розмір становить 0,24% річних. Оскільки, позивачем не надано відомостей про розмір відсотків, які підлягають застосуванню у разі прострочення повернення кредиту, зокрема вказаних у Тарифах, суд вважає необґрунтованим нарахування відсотків виходячи зі ставки в розмірі з 96 % річних. При цьому, слід зазначити, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить щомісячного розрахунку боргу по кредиту, відсотках та пені, що не дає можливості перевірити обґрунтованість розрахунку суми позову. Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження надання відповідачу кредитних коштів в порядку визначеному умовами договору, зважаючи на відсутність доказів правомірності застосування відсоткової ставки в розмірі 96% річних при розрахунку суми боргу, відсутність належного розрахунку суми боргу, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed