Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 74,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності згідно договору купівлі-продажу, серія та номер 274, виданого 10.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А. шляхом продажу на електронних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче за звичайних ринкових цін з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML-502/023/2008 від 25.02.2008 року в загальному розмірі 1 149 256, 39 грн., яка складається з суми основного боргу за кредитом - 922 981,18 грн., заборгованості за відсотками - 189 655,43 грн., суми пені -34 499,78 грн., штрафних санкцій - 300,00 грн., судові витрати, понесені за подання позову про стягнення заборгованості - 1 820 грн. Також ТОВ «ОТП Факторинг України»» просив стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-502/023/2008 від 25.02.2008 року відповідно до умов якого позивачем було надано кредит на споживчі потреби в розмірі 117 148,40 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом за плаваючою процентною ставкою, яка визначається як Фіксований відсоток +FIDR, де фіксований відсоток дорівнює 4,49%, та кінцевим терміном повернення до 06.06.2023 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25.02.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РML-502/023/2008, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1077, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно: житлову квартиру під [ADDRESS] , яка належала іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1076. У зв`язку з посвідченням іпотечного договору нотаріусом накладалась заборона відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Заборона відчуження була зареєстрована в реєстрі за № 34. Позивач посилається на укладення між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року та договору про відступлення права вимоги від 01.07.2010 року та стверджує, що до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права вимоги до [PERSON] за кредитним договором та договором іпотеки. Після встановлення факту переходу до [PERSON] права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А.,, позивач вважає, що вищезазначений договір іпотеки є дійсним для набувача відповідного нерухомого майна, а тому відповідач [PERSON] набула статусу іпотекодавця і несе всі обов`язки за іпотечним договором на тих самих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. У зв`язку із чим, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із вищезазначеним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який перебуває у власності відповідача [PERSON] . Представник позивача брала участь у судових засіданнях, на задоволенні позову наполягала. За клопотанням представника позивача, після з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами було оголошено перерву та був наданий строк для підготування до судових дебатів з приводу відсутньої інформації щодо проведення державної реєстрації відступлення права вимоги за договором іпотеки; відомостей щодо звернення рішення Малиновського районного суду м.Одеси до виконання. Проте, в судове засідання 04.06.2019 року представник позивача не з`явилась, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Судом ухвалено про розгляд справи за відсутності представника позивача, тому як відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка представника не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник відповідача [PERSON] . позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позовних вимог відмовити, у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю заявлених позовних вимог, надавши відзив на позов та заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, вважає позов не обґрунтованим, не доведеним та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 25.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-502/023/2008, відповідно до умов якого позивачем було надано кредит на споживчі потреби в розмірі 117 148,40 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом за плаваючою процентною ставкою, яка визначається як Фіксований відсоток +FIDR, де фіксований відсоток дорівнює 4,49%, та кінцевим терміном повернення до 06.06.2023 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25.02.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РML-502/023/2008, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1077, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно: житлову квартиру під [ADDRESS] , яка належала іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1076. У зв`язку з посвідченням іпотечного договору нотаріусом накладалась заборона відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Заборона відчуження була зареєстрована в реєстрі за № 34. 04.02.2010 року приватним нотаріусом Федоренко О.І. вилучено запис від 25.02.2008 року про обтяження - іпотеку, іпотекодержатель - Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк». Обставини та підстави нотаріальної дії по вилученню запису про обтяження не є предметом спору та доказування по справі. 29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № ML-502/023/2008 від 25.02.2008 року. 01.07.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги до [PERSON] за договором іпотеки № РML-502/023/2008 від 25.02.2008 року. 16.02.2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. посвідчено договір купівлі-продажу, реєстровий № 200, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . 11.02.2011 року відповідач [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала у [PERSON] квартиру, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу та зареєстрованим в єдиному державному реєстрі. 30.08.2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-502/023/2008 від 25 лютого 2008 року. 22.10.2010 року Малиновським районним судом м.Одеси ухвалено заочне рішення про стягнення з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитом в сумі 143 385,65 дол.США, що еквівалентно 1 147 436, 39 грн. За змістом судового рішення, ще 04.07.2008 року позивач направив позичальнику [PERSON] досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, як вбачається з копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.12.2015 року, ще 12.11.2008 року було вчинено виконавчий напис нотаріуса для стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 753 099,93 грн. шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Аналізуючи викладене, суд приходить до наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у ч.2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. В матеріалах відсутні докази щодо державної реєстрації відступлення права вимоги за договором іпотеки, позивачем дані докази надані не були. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відступлення права вимоги за договором іпотеки між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» державній реєстрації , згідно закону, не піддавалась, запис державного реєстратора про заміну іпотекодержателя у зв`язку з відступленням права вимоги відсутній. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" за договором іпотеки № РML-502/023/2008 від 25.02.2008 року є ненабуте у встановленому законом порядку, позивач не є іпотекодержателем за договором іпотеки, а відтак у позивача відсутні правові підстави для звернення стягнення на спірну квартиру. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що виконавчим написом нотаріуса від 12 листопада 2008 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 753 099,93 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки. Отже, «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна», використав наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору та звернув стягнення на іпотечне майно. Повторне звернення стягнення на одне і те саме майно та з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року (справа № 401/2467/14-ц, провадження № 61-4118св18). Надаючи оцінку доводам позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», слід зазначити наступне. На час укладення 01.07.2010 року договору відступлення права вимоги до [PERSON] за договором іпотеки, запис про іпотеку вже був вилучений, а [PERSON] вже не був власником квартири. В свою чергу відповідач [PERSON] не мала договірних відносин ані з ПАТ «ОТП Банк», ані з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (позивачем). Окремо слід звернути увагу на те, що п.5.7 Договору відступлення права вимоги від 01.07.2010 року передбачено: у разі відсутності відомостей про обтяження майна іпотекой в державному реєстрі іпотек... ці відомості будуть внесені до Державного реєстру іпотек. Жодних дій щодо державної реєстрації відступлення права вимоги за договором іпотеки позивачем - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з 01.07.2010 року вчинено не було. Крім того, п.5.5 договору іпотеки передбачено, що посадові особи або уповноважені представники іпотекодержателя мають право відвідувати Предмет іпотеки і знайомитись з документацією іпотекодавця на предмет іпотеки, однак позивачем не було надано доказів щодо здійснення перевірок щодо фактичної наявності, умов утримання і збереження предмету іпотеки за ці рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 року зазначила, що судам слід встановлювати виправданість втручання у право власності, яке напряму корелюються із законністю набуття майна, поведінкою набувача під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється (справа № 372/2180/15-ц). Надаючи оцінку заяві відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наступним. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинною законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. І ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або «значений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Так, згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22.10 2010 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитом в сумі 143 385,65 дол. США, що еквівалентно 1 147 436, 39 грн. Даним судовим рішенням встановлено, що позивач направив позичальнику [PERSON] досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором за вих.№ 22-3-2/27276 від 04.07.2008 року. Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності. Відповідно до ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, перебіг позовної давності розпочався пред`явленням вимоги від 04.07.2008 року, перервався пред`явленням позову 30.08.2010 року, почався заново 31.08.2010 року та сплив 30.08.2013 року. У той час з цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду 14.11.2018 року, з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Умови кредитного договору № ML-502/023/2008 від 25.02.2008 року не містять положень щодо збільшення строків позовної давності. Таким чином судом встановлено, що з дня виникнення права вимоги минуло більше 3-х років, отже позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з пропуском строку позовної давності, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у справі № 6-3116цс16: позовна давність розповсюджується на вимогу про стягнення предмету іпотеки також при наявності рішення суду про стягнення суми боргу за кредитом. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частин першої та четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та при розгляді справ застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано ВРУ, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997р. відповідно до Закону України № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed