Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина за законом на ? частку квартири [ADDRESS]. Дана квартира перебуває у спільній сумісній власності. Під час шлюбу, в них народились двоє дітей [PERSON] та [PERSON]. Її син - [PERSON] від своєї частки в спадковому майні, як спадкоємець за законом першої черги відмовився про що подав заяву до нотаріальної контори, а син [PERSON] взагалі не прийняв спадщину, оскільки не звертався з відповідною заявою до нотаріальної контори на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини. Вказує, що вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 04 листопада 2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, як виявилось, під час оформлення документів, що свідоцтво про право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] не була зареєстрована в Чернівецькому КОБТІ. Зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності від 28 січня 2004 року, їй та покійному чоловіку [PERSON] було безоплатно передано в спільну сумісну власність спірну квартиру згідно розпорядження органу приватизації № 41203. Спірна квартира була зареєстрована департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради як за нею, та і за її покійним чоловіком на праві спільної сумісної власності, тобто по ? частки кожному, тому спадкове майно складає ? частку квартири за адресою [ADDRESS]. Просить визнати за нею, в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] право власності на ? частки квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 72,8 кв.м., житловою площею, 46,9 кв.м. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 листопада 2014 року до участі в справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог - [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердивши обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Чернівецької міської ради Осовська М.М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1222 ч.1, 1223 ч.ч.2,3 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1281 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.12 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними ( ч.2 ст.370 ЦК України, ч.2 ст.372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Згідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, що діяла станом на дату отримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» №1952-IV, прийнятого 1 липня 2004 року, який набув чинності 03.08.2004 року не можуть бути застосовані до регулювання спірних правовідносин з огляду, знову ж таки, на вимоги ст.5 Цивільного кодексу України щодо дій актів цивільного законодавства у часі. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7). Позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право власності від 28 січня 2004 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, вбачається, що квартира [ADDRESS], загальною площею 72,60 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON]. Квартира була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.9). Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. Вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, судом встановлено, що кожному із співвласників квартири [ADDRESS], а саме [PERSON], [PERSON], який помер [INFO] належить по 1/2 частки даної квартири. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на належну частку в квартирі по [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], є [PERSON] як дружина спадкодавця, [PERSON] та [PERSON] як сини спадкодавця. Однак, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за законом, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. [PERSON] в нотаріальну контру із заявою про прийняття спадщини чи відмовою у прийнятті спадщини не звертався. Відповідно до постанови державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 04 листопада 2013 року № 3009/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], що належала померлому чоловіку [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з тим, що нею не подано державній нотаріальній конторі документів про державну реєстрацію прав власності на квартиру, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії, і що вчинення такої нотаріальної дії без таких документів суперечить законодавству України (а.с.6). Отже, право власності на приватизовану квартиру у [PERSON] виникло з моменту реєстрації в органах приватизації в реєстровій книзі (№41055). Вимоги щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно нормативні акти того часу не містили. Такі висновки підтверджуються правовою позицією Верховного Суду України у справі з приводу схожих правовідносин та викладеною у постанові від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12. Так, у вказаній постанові Верховний Суд України, зокрема, вказав, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"…, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Таким чином, 1/2 частка житлової квартири [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] належала йому на праві власності і входила до спадкової маси. Посилання державного нотаріуса на п. 4.15. та п.4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України 22.02.2012 р. №296/5 (далі - Порядок), як на підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину суд знаходить безпідставними, оскільки у даних положеннях Порядку йдеться про майно, зокрема, нерухоме, право власності на яке підлягає державній реєстрації. У даному ж випадку, право власності на майно спадкодавця такій реєстрації не підлягало, бо це не було передбачене законодавством. Із довідки Чернівецького КОБТІ від 29 грудня 2014 року № 2981 вбачається, що згідно архівних даних квартира №25, загальною площею 72,80 кв.м., в тому числі житловою - 46,90 кв.м. (три житлові кімнати) розташована в багатоквартирному, житловому будинку по [ADDRESS], інвентаризаційна вартість складає 109668 грн. Загальна площа квартири збільшилась на 0,20 кв.м. за рахунок розбору некапітального перестінку. Відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127 ( з наступними змінами), не належать до самочинного будівництва: для квартир багатоквартирних житлових будинків, гуртожитків: перепланування, пов'язані зі збільшенням житлової або підсобної площі за рахунок демонтажу перегородок без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] як спадкоємиця за законом першої черги, має право успадкувати майно після смерті чоловіка, а тому слід визнати в порядку спадкування за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS], загальною площею 72,80 кв.м., житловою площею 46,90 кв.м, задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного, ст.1, 3, 8, 12, 28 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про власність» N 697-XII від 7 лютого 1991 року, ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та ст. ст. 5, 16, 345, 392, 1216-1218, 1222 ч.1, 1223, 1226 ч.1, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved