Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування у розмірі 100254,01 грн., посилаючись на наступне. 08 вересня 2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № BlaЖГА00071995, за яким банк надав відповідачу кредит на поточні потреби у розмірі 9000,00 грн. з терміном повернення кредиту 08 вересня 2014 року. За умовами договору встановлена процентна ставка в розмірі 15% річних. Відповідно до п.2.5.2. даного договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п.6 Спеціальної частини Договору, у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за Договором в повному обсязі, а Відповідач від виконання зобов'язань ухиляється, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитом. Станом на 10 серпня 2015 року заборгованість за даним договором банківського обслуговування становить всього 100254,01 грн., в тому числі: - кредит - 9000,00 грн; - відсотки - 5290,08 грн; - комісія за РО - 5670,00 грн; - плата за пропуск платежів - 80293,93 грн. З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором банківського обслуговування у сумі 100254,01 грн. В судове засідання представник позивача - ПАТ «ВіЕйБі Банк» не з'явився, подав до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без участі його представника /а.с.104-105/. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі /а.с.109/, крім того, надав до суду письмові заперечення, у яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити у повному обсязі, застосувати строк позовної давності, крім того просив відмовити у задоволенні вимог у частині стягнення плати за пропуск платежів, комісії за управління кредитом, оскільки такий вид відповідальності не передбачено умовами договору /а.с.48-59/. Суд, дослідивши обставини по справі, перевіривши їх наявними доказами та надавши доказам правової оцінки, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і відповідачем [PERSON] було укладено договір № BLaЖГА00071995 /а.с.3-10/. Відповідно до п. 1.2, 1.5, 1.6 Загальної частини цього Договору Банк надає Позичальнику грошові кошти (Кредит) в національній валюті України в сумі, зазначеній у п. 1 Спеціальної частини Договору, у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії, а Позичальник зобов'язується повернути Кредит та сплатити Банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах, визначених цим Договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що становитимуть невід'ємну частину цього Договору. За користування Кредитом встановлюється плата у вигляді процентів, які нараховуються за процентною ставкою у розмірі, визначеному в п. 3 Спеціальної частини Договору, за обслуговування Кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом, розмір якої визначається в п. 4 Спеціальної частини Договору /а.с.4/. Згідно з п.п. 1-4 Спеціальної частини Договору № BLaЖГА00071995 від 08 вересня 2011 року, сума Кредиту становить 9000 грн. 00 коп., термін повернення - 08 вересня 2014 року, процентна ставка 15,00% річних, комісія за управління Кредитом 0,00% від суми кредиту (нуль відсотків). Крім того, відповідно до п.п. 8, 9 Спеціальної частини, встановлено розмір штрафу, передбаченого п. 4.2 Загальної частини Договору, 0,00%, однак у дужках словами зазначено - двадцять п'ять відсотків, від суми Кредиту, пені, передбаченої п. 4.3 Загальної частини Договору, 0,00% однак у дужках словами зазначено - нуль цілих п'ять десятих відсотка, яка розраховується за методом "факт/360" /а.с.3/. Як встановлено в п. 2.4.1. Загальної частини Договору № BLaЖГА00071995 від 08 вересня 2011 року, проценти за користування кредитними коштами розраховуються у валюті Кредиту, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування, із розрахунку: рік рівний 360 дням, місяць рівний 30 дням, та сплачуються Позичальником в порядку, передбаченому п.2.5. Загальної частини Договору. При розрахунку процентів враховується день видачі кредитних коштів (день збільшення доступного залишку коштів на ПР Позичальника) та виключається останній день строку останнього повернення всіх кредитних коштів. В п. п. 2.5.1, 2.5.2 договору встановлено, що щомісячний платіж, передбачений Графіком, складається із строкової частини Кредиту та строкових процентів, є ануїтетним: регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на погашення Кредиту, а саме: основного боргу та процентів, що розраховується таким чином, що в кінці строку договору за умови належного виконання зобов'язання Позичальником заборгованість повністю погашається. Позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний в п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковими перерахуваннями, у сумах, не менших за суми платежів, встановлених у Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом /а.с.6/. Позивач на виконання умов Договору банківського обслуговування № BLaЖГА00071995 від 08 вересня 2011 року видав обумовлену суму коштів відповідачу, що відповідно до п. 2.1.1.2 договору банківського обслуговування, підтверджується підписанням даного договору відповідачем, проте відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором виконував не належним чином, заборгованість по кредиту та нараховані відсотки і комісії у встановленому розмірі та строки не сплачено, у зв'язку з чим, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, за період з 08 вересня 2011 року по 10 серпня 2015 року виникла заборгованість, яка становить 100254,01 грн., в тому числі: - кредит - 9000,00 грн; - відсотки - 5290,08 грн; - комісія за РО - 5670,00 грн; - плата за пропуск платежів - 80293,93 грн./а.с.13-14/. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Судом встановлено, що [PERSON] порушив визначені статтею 526 ЦК України загальні умови виконання зобов'язання по кредитному договору № BLaЖГА00071995 від 08 вересня 2011 року, допустивши невиконання зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування коштами. Даний позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» пред'явлено до суду 28 серпня 2015 року, як вже було вказано вище, за умовами кредитного договору кредитні кошти надано відповідачу на строк з 08 вересня 2011 року по 08 вересня 2014 року, згідно графіку /а.с.67-69/, кредит підлягав поверненню щомісячними платежами. Положеннями частин 3, 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідачем заявлено вимоги про застосування строку позовної давності /а.с.48-59/. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). За умовами кредитного договору № BLaЖГА00071995 від 08 вересня 2011 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON], як сторони договору, не домовлялись про збільшення позовної давності, відтак, слід виходити з того, що до правовідносин по поверненню кредиту та сплаті процентів застосовується встановлений законом (ст.257 ЦК України) загальний строк позовної давності у три роки, до правовідносин про стягнення пені застосовується встановлений законом (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України) спеціальний строк позовної давності в один рік. Погашення кредиту та сплата процентів за користування кредитом підлягало здійсненню щомісячними платежами. Правові висновки Верховного Суду України судову практику орієнтують на те, що за зобов'язаннями зі щомісячними платежами перебіг строку позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанови Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року в справі №6-160цс14, 19 березня 2014 року в справі № 6-20цс14, 18 червня 2014 року №6-61цс14, від 03 червня 2015 року в справі №6-31цс15). Згідно розрахунку станом на 10 серпня 2015 року за кредитним договором № BLaЖГА00071995 від 08 вересня 2011 року /а.с.13-14/ заборгованість за кредитом, процентами нарахована в тому числі й поза межах строку позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню за кредитним договором підлягає лише заборгованість у межах строку позовної давності. Отже, зважаючи на заяву про застосування строку позовної давності, строку дії кредитного договору з 08 вересня 2011 року по 08 вересня 2014 року, пред'явлення до суду позову 28 серпня 2015 року, погашення кредиту шляхом щомісячних платежів тощо, з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту та по нарахованим і не сплаченим процентам та комісії за період з серпня 2012 року по серпень 2015 року, а саме, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № BLaЖГА00071995 від 08 вересня 2011 року: -кредит - 663,08 грн., -відсотки - 4054,66 грн. Оскільки судом встановлено, що договором банківського обслуговування № BLaЖГА00071995 від 08 вересня 2011 року встановлено нульовий відсоток за управління кредитом, комісія за РО стягненню не підлягає. Крім того, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що пені та штрафи не передбачені умовами договору, оскільки п.п. 8, 9 Спеціальної частини договору, встановлено розмір штрафу, передбаченого п. 4.2 Загальної частини Договору, двадцять п'ять відсотків, від суми Кредиту, про що зазначено у дужках словами; пені, передбаченої п. 4.3 Загальної частини Договору, - нуль цілих п'ять десятих відсотка, про що також зазначено у дужках словами, яка розраховується за методом "факт/360" /а.с.3/. За умовами п. 9 розділу І спеціальної частини кредитного договору сторони домовились про можливість стягнення пені, передбаченої у п. 4.3 загальної частини договору за ставкою 0,5 % за кожний день прострочення позичальником сплати або сплати не у повному обсязі чергового платежу за графіком, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, а саме: неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управлінням кредитом, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. До позовної заяви позивач додав детальний розпис вартості платежів за кредитом, а також - розрахунок заборгованості, в якому наростаючим підсумком наведені суми нарахувань плати за пропуск платежів на загальну суму 100254,01 грн., з яких 80293,93 грн - плата за пропуск платежів /а.с.13-14/. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто нараховані позивачем відповідачу грошові кошти як плата за пропуск платежів (за прострочення виконання грошового зобов'язання) незважаючи на те, як іменована в поданій до суду заяві, фактично є пенею, яка застосовується як санкція за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Згідно положенням ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно якому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначеності умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Крім цього, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, відступити від положень цих актів і врегулювати свої відносини на власний розсуд, і не можуть відступити від положень цих актів, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень цих актів відносин між сторонами. Відповідач [PERSON] на момент укладення кредитного договору не заперечував свого вільного волевиявлення та своєї вільної згоди щодо всіх його умов. Оскільки відповідач нічим не спростував наданий позивачем розрахунок та передбачені договором порядок і правила нарахування пені, яка за законом сплачується у разі порушення боржником зобов'язання, то у суду немає підстав для відмови у стягненні цієї пені. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що нараховано пеню в межах установленого законом однорічного строку. В той же час, розмір такої пені, розрахованої позивачем, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. № 6-100цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Отже, суд, враховуючи ту обставину, що безпосередній розмір заборгованості за кредитом у межах строку позовної давності складає 6663,08 грн., вважає, що вимоги в частині стягнення пені за пропуск платежів підлягають частковому задоволенню у сумі 6663,08 грн., тобто суд вважає за необхідне зменшити її до розміру тіла кредиту. Таким чином стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість за договором банківського обслуговування № BlaЖГА00071995 від 08 вересня 2011 року в сумі 17380 (сімнадцять тисяч триста вісімдесят) гривень 82 копійок, в тому числі: -кредит - 6663,08 грн., -відсотки - 4054,66 грн., -пеня за прострочення сплати платежів - 6663,08 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід розподілити між сторонами пропорційно до суми задоволених вимог. Суд також враховує, що позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» звільнено від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на час звернення до суду. Тому, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України пропорційно до задоволеної частини вимог у сумі 234,26 грн. (17% від розміру задоволених вимог).

Outcome: partial