Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом в якому просить суд визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку відповідно до Держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 262577 від 31.03.2006, площею 3,6938 га, а саме: ріллю площею 2,2278 га, кадастровий номер 7422087100:04:001:0327, пасовища площею 0,7918 га, кадастровий номер 7422087100:04:003:0327, сад (багаторічні насадження) площею 0, 6742 га, кадастровий номер 7422087100:04:002:0327 для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Омелянівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка розміром 3,69 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Омелянівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Вказує, 02.02.2010 [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши заповіт, яким заповідала земельну ділянку розміром 3,69 га для ведення особистого селянського господарства [PERSON] . Позивач як спадкоємець за заповітом на дану спадщину після смерті [PERSON] прийняла, оскільки звернулася із заявою про прийняття спадщини до Козелецької районної державної нотаріальної контори, але оформити в нотаріальному порядку право власності на земельні ділянки не може, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку втрачений, а видати новий неможливо у зв`язку з припиненням цивільної правоздатності в момент його смерті. Посилаючись на вказані обставини, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги. 11.06.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Анохіну А.М. Ухвалою суду від 15.06.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 02.07.2020 до суду позивачем подано заяву про усунення недоліків, відповідно до ухвали суду від 15.06.2020. Ухвалою суду від 13.07.2020 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 13.08.2020 та 07.10.2020 судом здійснено запит до Козелецької районної державної нотаріальної контори про надання спадкової справи. 26.10.2020 до суду надійшла копія витребуваної спадкової справи. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, до суду подала заяви про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явився. До суду подано заяву про розгляд справи без участі представника та відсутності заперечень щодо позовних вимог. Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в підготовче судове засідання не з`явився, проте як вбачається з матеріалів справи, останнім подано заяву про розгляд справи за відсутності представника та винесення рішення відповідно до норм чинного законодавства. За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що за життя [PERSON] отримала земельну ділянку за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та є її власником на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 262577 від 31.03.2006 року, загальною площею 3,69 га, яка знаходиться на території Омелянівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області (а.с.7). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.4). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.03.2020, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,6742 гектарів, кадастровий номер 7422087100:04:002:0327, яка розташована на території Омелянівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.15-17). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.03.2020, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,7918 гектарів, кадастровий номер 7422087100:04:003:0327, яка розташована на території Омелянівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.18-20). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.03.2020, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,2278 гектарів, кадастровий номер 7422087100:04:001:0327, яка розташована на території Омелянівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.21-23). Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2010 [PERSON] було складено заповіт в якому заповіла земельну ділянку розміром 3,69 га на підставі державного акту ЯГ 262577 від 31.03.2006 року [PERSON] та який посвідчено секретарем виконавчого комітету Омелянівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, зареєстрованого в реєстрі за №19 (а.с.5). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 216/2014, 26.09.2014 [PERSON] звернулася до Козелецької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.66). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видасться кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку після смерті [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. А відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки втрачені, на підтвердження чого в пресі розміщене відповідне оголошення (а.с.14). У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. З огляду на те, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняла спадщину після померлої [PERSON] , але у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання за позивачем права на спадкове майно. Враховуючи обставини, викладені вище, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved