Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача, [PERSON] борг за договором позики грошей в сумі 3500 грн., три відсотки річних в розмірі 315 грн. із застосуванням індексу інфляції, моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а всього 4815 грн. Мотивуючи свої вимоги позивач вказує, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей у вигляді боргової розписки на суму 3500 грн. Згідно умов договору позики відповідач зобов'язався повернути борг до 15.05.2011 року. Зазначена розписка була виконана власноручно відповідачем із зазначеними умовами цієї позики. Згідно зазначеної розписки фактична передача грошей у борг здійснена в момент складання розписки. Свої зобов'язання щодо повернення грошей відповідач своєчасно не виконав. Позивач неодноразово вимагав повернути гроші, але відповідач вказану суму не повернув, посилаючись на брак коштів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, а саме визнав, що брав під розписку 3500 грн. у позивача та зобов'язувався повернути, однак на даний час не має змоги сплатити позичені кошти у позивача, так як він не працює. В частині стягнення з нього 3% річних та моральної шкоди позов не визнав, та просив в задоволенні позову у цій частині відмовити. Той факт що він винен гроші позивачу не заперечує, однак на сьогоднішній день не має змоги сплатити борг. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей у вигляді боргової розписки в розмірі 3500 грн. Згідно умов договору позики відповідач зобов'язався повернути борг до 15.05.2011 року. Зазначена розписка була виконана власноручно відповідачем із зазначеними умовами цієї позики. Відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з розписки відповідач є позичальником, що підтверджується зазначеними у розписці його даними та його підписом. Крім того, даний факт не заперечується самим відповідачем. Строк повернення грошей зазначений у розписці, однак відповідачем цю умову договору не виконано. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позивач [PERSON] згідно позову просить стягнути суму 315 грн. - проценти за несвоєчасну сплату основного боргу. Однак зі змісту розписки від 16.03.2011 року, написаної [PERSON] на підтвердження укладення договору, вбачається, що між сторонами була досягнута домовленість щодо укладення безвідсоткового договору позики. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне в цій частині позову відмовити. З травня 2011 року відповідач умови договору щодо повернення позики не виконує. На вимоги позивача повернути кошти [PERSON] не реагує, отже грошові зобов'язання за договором позики, у строк визначений ч. 1 ст. 1049 ЦК України, ним не виконані. За таких обставин суд дійшов висновку, що заборгованість за договором позики становить 3500 грн. На підставі вищевикладеного суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача вказану суму. З огляду на існування заявленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду. При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Таким чином, позивач повинен довести лише факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а не наявність у цьому вини останнього. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чом у полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. у Враховуючи зазначені положення, судом не встановлено факту доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві, а сама позовна заява, окрім вимоги про стягнення суми моральної шкоди, не містить факту наявності та обґрунтування заподіяння такої шкоди. З урахуванням зазначених норм цивільного законодавства судом було встановлено наявність порушення відповідачем зобов'язання по поверненню отриманої позики, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення позики в розмірі 3500 грн., щодо стягнення моральної шкоди суду не надано жодних доказів, щоб підтверджували дані позовні вимоги, тому вони не підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 244,00 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією № 4363 від 02.04.2014 року, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial