Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON], діючи у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO], звернулась до суду із вказаною позовною заявою до [PERSON], в які просить суд визначити частки в спільній сумісній власності квартири [ADDRESS] по 1/3 частці за кожним співвласником, а також визначити порядок користування даною квартирою наступним чином: виділити [PERSON] та [PERSON] в користування жилу кімнату площею 12,1 м.кв. з прилеглим до неї балконом площею 1,0 кв.м. та жилу кімнату площею 7,9 кв.м., а відповідачу [PERSON] кімнату площею 17,2 кв.м. з прилеглим до неї балконом 1,5 кв.м. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що для неї, її неповнолітній доньці [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира №84, розташована на третьому поверсі багатоквартирного житлового будинку №10 по провулку Миру в м.Нетішин. Вказана квартира має загальну площу 63,5 м.кв. та складається з трьох житлових кімнат площами 12,1 м.кв, 7,9 м.кв., 17,7 м.кв., кухні площею 7,6 м.кв., ванної кімнати площею 2,6 м.кв., вбиральні площею 1,2 м.кв., коридору площею 11,1 м.кв., лоджії площею 1,5 м.кв. та тераси площею 1,0 м.кв. Позивачка [PERSON], її неповнолітня донька [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані та проживають у вищевказаній квартирі. Між співвласниками квартири виникли суперечності та конфлікти щодо порядку користування житловими приміщеннями спірної квартири, її розподілом, які в добровільному позасудовому порядку сторонам не вдається вирішити. Вважає, що запропонований нею порядок користування жилими приміщеннями є найбільш зручним для сторін, зважаючи на розташування кімнат у спірній квартирі, а підсобні приміщення квартири доцільно залишити у спільному користуванні співвласників. В судовому засіданні Позивачка поданий нею позов підтримала та просила його задоволити з підстав, наведених у ньому. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду справи надав суду письмовий відзив в якому позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Проте, в судовому засіданні відповідач змінив свою думку і позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та здійснивши аналіз норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачці [PERSON], її неповнолітній доньці [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира №84, розташована на третьому поверсі багатоквартирного житлового будинку №10 по провулку Миру в м.Нетішин. Вказана квартира має загальну площу 63,5 м.кв. та складається з трьох житлових кімнат площами 12,1 м.кв, 7,9 м.кв., 17,7 м.кв., кухні площею 7,6 м.кв., ванної кімнати площею 2,6 м.кв., вбиральні площею 1,2 м.кв., коридору площею 11,1 м.кв., лоджії площею 1,5 м.кв. та балкону (тераси) площею 1,0 м.кв. Позивачка [PERSON], її неповнолітня донька [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані та проживають у вказаній квартирі. Вказані обставини визнані сторонами, ними не заперечуються та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а саме: - паспортом серії НВ №709487, згідно відмітки на сторінці 11 якого [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]; - свідоцтвом про народження серії 1-БВ №123676 від 11.07.2002 року, відповідно до якого матірю [PERSON] (народженої 21.06.2002 року) є [PERSON]; - свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ №087050, зі змісту якого вбачається, що після укладення шлюбу 29.04.2011 року позивачка отримала прізвище «Жмак»; - свідоцтвом про право власності, виданого виконавчим комітетом Нетішинської міської ради 28.02.2008 року, та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18429839 від 09.04.2008 року, зі змісту яких вбачається, що позивачці, [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Вказана квартира має загальну площу 63,5 м.кв. та набута вказаними особами у спільну сумісну власність в результаті приватизації квартири згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»; - технічним паспортом на квартиру, зі змісту якого вбачається, що спірна квартира №84 розташована на третьому поверсі 9-ти поверхового будинку, має загальну площу 63,5 кв.м., житлову площу 37,2 кв.м. та складається з: трьох кімнат житловою площею 37,2 кв.м., в тому числі: 1-а кімната площею 12,1 кв.м., 2-а кімната площею 7,9 кв., 3-я кімната площею 17,2 кв.м.; кухні площею 7,6 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 11,1 кв.м., вбудованої шафи (кладової) площею 1,3 кв.м., лоджії площею 1,5 кв.м., яка суміщена виходом/входом з житловою кімнатою площею 17,2 кв.м., балкону площею 1,0 кв.м., який суміщений виходом/входом з житловою кімнатою площею 12,1 кв.м. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності; у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.95 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Позивачка, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, посилається на рівність часток. При цьому відповідач не заперечує рівності часток всіх співвласників квартири. Суд враховує положення вказаних вище норм законодавства, а також ту обставину, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, протилежного судом не встановлено, а також те, що не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно. Крім того, відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог не встановлено. Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] в м Нетішин у розмірі по 1/3 частці за кожним співвласником підлягає задоволенню. При цьому, зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Вирішуючи позов щодо встановлення порядку користування спірною квартирою суд виходить із наступного. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Вказана законодавча норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зважаючи на наведне, а також те, що спірна квартира №84 має загальну площу 63,5 кв.м., житлову площу 37,2 кв.м. і складається з: трьох кімнат житловою площею 37,2 кв.м., в тому числі: 1-а кімната площею 12,1 кв.м., 2-а кімната площею 7,9 кв., 3-а кімната площею 17,2 кв.м., позивачка [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] є членами однієї сімї, які проживають разом та ведуть спільне господарство, враховуючи досягнуту в ході судового розгляду справи згоду відповідача на запропонований позивачкою варіант визначення порядку користування спірною квартирою, суд при вирішення спору щодо визначення порядку користування спірною квартирою вважає за можливе відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, та встановити порядок користування квартирою №84 в будинку №10 по провулку Миру в м.Нетішин наступним чином: - виділити [PERSON] та [PERSON] в спільне користування жилу кімнату площею 12,1 м.кв. з прилеглим до неї балконом площею 1,0 кв.м. та житлову кімнату площею 7,9 кв.м., - виділити [PERSON] в користування кімнату площею 17,2 кв.м. з прилеглою до неї лоджією 1,5 кв.м., - залишити у спільному користування співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] інші приміщення квартири, а саме: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу (кладову). При цьому, суд вважає, що вказаний варіант порядку користування квартирою найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників і що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників. При такому варіанті порядку користування спірною квартирою: - позивачка [PERSON]В матиме можливість користуватися двома житловими кімнатами та балконом, що мають загальну площу 21,0 м.кв. і житлову площу 20 м.кв., а також усіма іншими приміщеннями спірної квартири, що в сукупності перевищує визначений судом розмір частки позивачки (1/3) у праві спільної власності на квартиру; - неповнолітня дочка позивачки [PERSON] матиме можливість користуватися двома житловими кімнатами та балконом, що мають загальну площу 21,0 м.кв. і житлову площу 20 м.кв., а також усіма іншими приміщеннями спірної квартири, що в сукупності перевищує визначений судом розмір частки [PERSON] (1/3) у праві спільної власності на квартиру; - відповідач [PERSON] матиме можливість користуватися житловою кімнатою та лоджією, що мають загальну площу 18,7 м.кв. і житлову площу 17,2 м.кв., а також усіма іншими приміщеннями спірної квартири, що в сукупності перевищує визначений судом розмір частки відповідача (1/3) у праві спільної власності на квартиру. Зважаючи на наведене, суд вважає, що такий варіант порядку користування спірною квартирою не призведе до порушення прав позивачки [PERSON], її неповнолітньої дочки [PERSON] та відповідача [PERSON] Вказана позиція суду щодо спірних правовідносин відповідає правовому висновку, сформованому Верховним Судом України стосовно аналогічних спірних правовідносин у постанові від 17.06.2016 року по справі №6-1500цс15. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 640 грн. сплаченого нею судового збору при подачі до суду позовної заяви. На підставі ст.ст.11, 12, 15, 16, 319, 355 358, 368, 370, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 80, 81, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд,-

Outcome: approved