Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернулася в суд з позовом до Державного підприємства «Дирекція по будівництву об`єктів» та просить стягнути 33769,43 грн. заборгованість з вихідної допомоги при звільненні, 27027,88 грн. заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку, на користь [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] працював у ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» в період часу з 04 жовтня 2010 року по 20 травня 2021 року. 20 травня 2021 року [PERSON] - в.о. директора ДП "Дирекція по будівництву об`єктів" звільнено із займаної посади відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» реорганізовано шляхом приєднання до ДП «Дирекція по будівництву об`єктів». ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська». В порушення вимог трудового законодавства, роботодавець ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» не здійснив вчасного розрахунку та не виплатив позивачу вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Згідно листа відповідача від 07 червня 2021 року № 10/162 вбачається, що заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі та вихідній допомозі становить 33769, 43 грн. Відповідачем здійснено затримку розрахунку при звільненні, період затримки становить - 53 дні. Середня заробітна плата [PERSON] становить 509,96 грн., а тому за період часу з 20 травня 2021 року по 12 липня 2021 року до стягннення з відповідача підлягає 27027,88 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Понесені судові витрати просить стягнути з відповідача. Враховуючи порушення трудових прав позивача, змушена звернутися до суду із вище вказаним позовом. 21 липня 2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. 16 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням у ньому заперечень стосовно позовних вимог. Так, вказано, що позивач відповідно до наказу ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» № 127/к від 04 жовтня 2010 року прийнятий на роботу на вище вказане підприємство. Згідно із статутом ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» є окремою юридичною особою, самостійно визначає використання в тому числі й фонду споживання (оплати праці), а її припинення як юридичної особи відбудеться лише після внесення запису до Єдиного державного реєстру у відповідний розділ. Водночас, як свідчать дані з ЄДР станом на день подачі відзиву на позовну заяву до ЄДР не внесено запис про припинення юридичної особи ДП «Передпускова дирекція щахти № 10 «Нововолинська». Із останньої редакції статуту слідує, що ДП «Буддирекція» є окремою юридичною особою, самостійно визначає використання в тому числі й фонду споживання (оплати праці). Повний обсяг правосуб`єктності ДП «Буддирекція» виникне лише після внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська». Разом з тим, витягами з Реєстру відомостей розподілу виплат ДП «Буддирекція» 21 квітня 2021 року проведено виплату заробітної плати за січень-березень 2021 року згідно із проміжним передавальним актом балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 Нововолинська» до правонаступника ДП «Буддирекція» станом на 01 квітня 2021 року; 24 травня 2021 року здійснено виплату заробітної плати за квітень 2021 року за період з 14 квітня 2021 року та травень 2021 року; 29 квітня 2021 року здійснено виплату заробітної плати за квітень 2021 року за період з 01 квітня 2021 року по 19 квітня 2021 року згідно із проміжним передавальним актом балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» до правонаступника ДП «Буддирекція» станом на 19 квітня 2021 року. Позивачем написано заяву про звільнення з займаної посади 19 травня 2021 року в порядку встановленому положенням статті 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію за віком та порушенням роботодавцем законодавства про працю, колективного та трудового договору, що знаходить свій вияв у систематичному затриманні виплати заробітної плати без найменших на це правових підстав. Наказом № 53 К від 19 травня 2021 року позивача звільнено з займаної посади з 20 травня 2021 року. При цьому, що з часу переведення позивача до ДП «Буддирекція» терміни виплати заробітної плати не були порушені. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми, яка складається з вихідної допомоги при звільненні згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України відповідно до вимог статті 44 КЗПП України, яка до Фонду оплати праці не входить та кошти на яку не передбачені, відповідно до пункту 6 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для реструктуризації вугільної галузі, затвердженого Постановою Кабінету Мінністрів України від 23 січня 2019 року № 80. Також виплата ДП «Буддирекція» коштів позивачу у відповідності до ст. 38 КЗпП України за наявності фактів, що доводять відсутність порушень щодо термінів виплати заробітної плати призведе до нецільового використання коштів. Наказом ДП «Буддирекція» від 19 травня 2021 року № 53 К позивача звільнено з роботи з 20 травня 2021 року. Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінінстерства юстиції України, мінінстерства праці України та Мінінстерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи. Враховуючи зазначене 20 травня 2021 року було останнім робочим днем позивача. Позивач у позовній заяві невірно визначає початок строку з якого починається відлік середнього заробітку за час затримки при звільненні, а саме, з 20 травня 2021 року, коли фактично цей термін позивач мав би відрахувати лише з 21 травня 2021 року, а тому самий розрахунок здійснений позивачем є невірним. З урахуванням викладеного, просить відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] до ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» та відповідно до ст. 262 ЦПК України та ч. 3 ст. 235 КЗпП України винести окрему ухвалу суду, якою зобов`язати ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» змінити формулювання причин звільнення [PERSON] та видати йому у відповідності до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електонній формі» копію наказу. (а.с. 24-31). Представником позивача 19 серпня 2021 року подано відповідь на відзив у якій зазначено, що 20 травня 2021 року [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі наказу № 53/к від 19 травня 2021 року відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавстав про працю, умов колективного чи трудового договору із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Аналогічні відомості підтверджуються витягом з наказу « Про звільнення» № 53 К від 19 травня 2021 року з якого слідує, що в.о. головного механіка [PERSON] звільнено з роботи з 20 травня 2021 року за власним бажанням, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерію зобов`язано провести остаточний розрахунок з [PERSON] та виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку за 71 календарний день, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку (згідно ст. 44 КЗпП України, одноразову грошову допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків (стаж у вугільній галузі 23 роки 23 дні) згідно п. 12.4 Колективного договору). При цьому, листом від 07 червня 2021 року № 10/162 ДП «Дирекції по будівництву об`єктів» надано інформацію, що заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі та вихідній допомозі становить 33769,43 грн. Тому вважає, що предметом даного спору є стягнення нарахованої, однак несплаченої вихідної допомоги при звільненні, а не про визначення кількісного показника систематичності порушень трудового законодавства з боку роботодавця. Крім того, наказ про звільнення позивача з роботи не скасований та не оспорювався. Одним із основних нормативних документів, що регулюють порядок оплати праці є Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13 січня 2004 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 розроблена відповідно до Закону України № 2614-ХІІ від 17 вересня 1992 року «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкці). Відповідно до п. 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з : фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. При цьому інші виплати , що не належать до фонду оплати праці, встановлені у розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них належать суми нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні. Що стосується зміни формулювання причин звільнення працівника та винесення окремої ухвали, то вона до задоволення не підлягає, так як вказане питання окремою ухвалою не вирішується, а питання щодо формулювання причин звільнення не оспорюється та під сумнів стороною позивача не ставиться. При ухваленні рішення просить суд врахувати, що при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку , відсутній спір між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, співмірність цієї суми із розміром заявленого позивачем середнього заробітку, бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу всіх належних коштів по даний час, що в сукупності вказує на небажання роботодавця виконувати свої зобов`язання і обмеження колишнього найманого працівника у його правах, тому вважають, що в даному випадку немає підстав для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. Того ж дня від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог у якій просить стягнути із ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» на користь позивача 33769,43 грн. суми заборгованості вихідної допомоги при звільненні та 46916,32 грн. заборгованість середнього заробітку за час затримки при розрахунку за період з 21 травня 2021 року (день наступний після дня звільнення) по 20 серпня 2021 року (день розгляду справи по суті). Також просить стягнути із відповідача судові витрати по справі. 03 вересня 2021 року на адресу суду від представника відповідача ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» надійшло пояснення по справі у якому не вбачає підстав для задоволення заяви про збільшення позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника [PERSON] до початку розгляду справи по суті надійшла заява про збільшення позовних вимог, просить стягнути з ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» на користь позивача 33769,43 грн. суми заборгованості вихідної допомоги при звільненні та 55585,64 грн. заборгованості середнього заробітку за час затримки при розрахунку за період часу з 21 травня 2021 року (день наступний після дня звільнення) по 06 вересня 2021 року (день розгляду справи по суті). Також просить стягнути з відповідача судові витрати у справі, що складаються з 3500 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2270 грн. витрат зі сплати судового збору. Також представником позивача подано заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання, просить розгляд справи проводити у його відсутність, при розгляді справи просить врахувати доводи вказані у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях у справі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Як встановлено судом, позивач 04 жовтня 2010 року прийнятий на посаду механіка підземної дільниці ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська», 01 листопада 2012 року призначений на посаду старшого механіка з стаціонарного обладнання; 03 лютого 2017 року переведений на посаду механіка підземної дільниці; 08 жовтня 2020 року переведений виконуючим обов`язки головного механіка. 01 квітня 2021 року ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» реорганізовано шляхом приєднання до Державного підприємства «Дирекція по будівництву об`єктів». 20 травня 2021 року позивач з ДП "Дирекція по будівництву об`єктів" звільнений з посади згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою одноразової вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі трьох середніх заробітків. (а.с.7-9). Згідно копії наказу Міністерства енергетики України «Про реорганізацію Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» наказано реорганізувати ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» шляхом приєднання до ДП «Дирекція по будівництву об`єктів». (а.с.12). Відповідно до витягу з наказу від 13 квітня 2021 року № 23/к «Про зарахування до особового складу працівників», зараховано до особового складу з 14 квітня 2021 року ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» без зміни істотних умов праці [PERSON] , таб. № 30 виконуючим обов`язки головного механіка АУП, із залишками невикористаної відпустки у розмірір 66 календарних днів, з оплатою праці з розрахунку встановленого посадового окладу згідно штатного розпису (а.с. 13). Витягом з наказу ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» Міністерства енергетики України від 19 травня 2021 року № 53/к «Про звільнення з роботи» стверджується, що [PERSON] , виконуючого обов`язки головного механіка, з 20 травня 2021 року звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерії провести остаточний розрахунок з [PERSON] та виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку за 71 календарний день, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку (згідно ст. 44 КЗпП України), одноразову грошову допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків згідно п. 12.4 Колективного договору. Витягами з відомостей розподілу виплат ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» від 24 травня 2021 року, стверджується, що відповідачем позивачу оплачено заробітну плату за квітень-травень 2021 року. Таким чином, судом встановлено, що ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» реорганізоване шляхом приєднання до ДП «Дирекція по будівництву об`єктів», позивача зараховано до особового складу з 14 квітня 2021 року ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» без зміни істотних умов праці, із залишком невикористаної відпустки. Таким чином судом встановлено, що відповідач є роботодавцем позивача і зобов`язаний здійснити розрахунок із позивачем при звільненні, однак такий здійснений не був, що слугувало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Той факт, що сторони перебували у трудових відносинах також стверджуєтться копією трудової книжки позивача, а також тим, що відповідачем у квітні та травні 2021 року було здійснено виплату заробітної плати позивачу. Разом з тим, згідно повідомлення ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» від 07 червня 2021 року, станом на 27 травня 2021 року заборгованість по заробітній платі, а саме, вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку, яка належить [PERSON] до виплати складає 33769,43 грн.; борг по компенсації за невикористану відпустку відсутній; одноразова допомога, як пенсіонеру в розмірі тримісячного середнього заробітку [PERSON] виплачена в повному обсязі. Середньоденний заробіток без урахування податків складає 509,96 грн. Витяг з наказу ДП «Дирекція по будівництву об`єктів « від 13 квітня 2021 року № 23/к «Про зарахування до особового складу працівників» свідчить про факт переведення [PERSON] (а.с.11). Таким чином судом встановлено із довідок, що надані відповідачем, що заборгованість підприємства перед позивачем становить 33769,43 грн. по виплаті вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку. Право на виплату такої допомоги підтверджено самим відповідачем у наказі від 19 травня 2021 року про звільнення позивача, який на даний час не скасований та сторонами не оспорювався, а тому на думку суду підстави для винесення окремої ухвали відсутні. Позивачем не ставиться позовна вимога про зміну формулювання причин звільнення, відповідачем теж не вказано, що такі вимоги були предметом окремого спору враховуючи, що наказ про звільнення видавався саме ним. Таким чином відповідно до вимог закону повний розрахунок із звільненим працівником відповідачем - роботодавцем не проведено. З врахуванням наведеного вище, суд позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги в сумі 33769,43 грн. задовольняє у повному обсязі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 вказала, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем ( заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо.) З урахуванням того, що 20 травня 2021 року позивача звільнено з посади у ДП « Дирекція по будівництву об`єктів» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, та з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, суд визначає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» в користь позивача. Судом встановлено, що позивача звільнено 20 травня 2021 року, тому саме з 21 травня 2021 року розраховується кількість робочих днів, а саме з наступного дня після звільнення до 06 вересня 2021 року - ухвалення рішення у справі та становить 109 робочих дні, оскільки судом встановлено, що на час подачі позову до суду повний розрахунок з позивачем не проведено. Відповідно до повідомлення ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» середньоденний заробіток без урахування прибуткового податку та військового збору на момент звільнення складає 509,96 грн. Суд погоджується з доводами представника позивача в цій частині та вважає вірним його розрахунок середнього заробітку згідно довідки наданої відповідачем ( а.с.11). Відповідно до п.п.л) п.4 постанови КМУ №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 травня 2021 року по 06 вересня 2021 року, із розрахунку 509,96 грн. (середньоденний заробіток)х 109 (робочі дні за вищевказаний період) = 55585,65 грн. Вирішуючи питання про стягнення суми середнього заробітку суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Із вказаного правового висновку слідує, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Відповідно до висновку Верховного суду України висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113ц16 суд може зменшити розмір відшкодування передбаченого ст.117 КЗпП України і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. З урахуванням розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 20000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, що на думку суду покриє матеріальні втрати позивача у зв`язку з зверненням до суду із вказаним позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того з відповідача в користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає до стягнення 817 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та пропорційно до розміру задоволених вимог - 1260 грн. витрат на правничу допомогу, що належним чином підтверджені договором про надання професійної правничої допомоги від 27 травня 2021 року, ордером на надання правничої допомоги від 06 липня 2021 року та розрахунком витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] , який відповідачем не оспорювався. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір щодо позовних вимог про стягнення заборгованості вихідної допомоги при звільненні в розмірі 908 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved