Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що між ним та відповідачем 03.04.2013 року укладено договір банківського рахунку фізичної особи, 17.09.2014 року він звернувся до відповідача для зняття коштів у доларах США зі свого поточного рахунку, який було відкрито на підставі укладеного між сторонами договору, в порушення умов договору йому було в цьому відмовлено, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь по договору банківського рахунку 3300 доларів США, 9,12 доларів США за порушення грошового зобов'язання згідно ст.625 ЦК України та 2700 грн. за надання правової допомоги. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача 3300 доларів США за договором банківського рахунку та 2700 грн. за надання правової допомоги. Представник відповідача до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 03.04.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського рахунку фізичної особи № 004-28509-030413, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у доларах США , випускає і надає платіжну картку за ініціативою клієнта, здійснює банківське обслуговування клієнта у відповідності до вимог законодавства України та цього договору та нараховує відсотки на залишок коштів на рахунку на умовах, викладених в Тарифному пакеті, що міститься в додатку № 1 до цього договору, що стверджується копією договору банківського рахунку. Згідно п.3.1 договору банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції та інші операції за рахунком у відповідності до чинного законодавства України та умов цього договору, а клієнт зобов'язується своєчасно здійснювати оплату вартості послуг згідно з Тарифами у порядку, встановленому Правилами та договором /п.3.2.5/. Відповідно до п.7.2 договору він набуває чинності з дати його укладання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором. За ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ст.1077 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. За умовами укладеного між сторонами договору клієнт має право вільно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку в межах наявного залишку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України /п.3.4.2/. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач 18.09.2014 року звернувся з письмовою вимогою до відповідача щодо здійснення виплат з його поточного рахунку, оскільки на його усне звернення в касі Білоцерківського відділення банку йому в цьому відмовили, позивач просив здійснити виплату коштів 19.09.2014 року в сумі 1100 доларів США, 22.09.2014 року - 1100 доларів США, 23.09.2014 року - 1100 доларів США, що стверджується копією цієї вимоги, яку отримано банком 18.09.2014 року за № 2410544 /а.с.7/. 19.09.2014 року позивач повторно звернувся до банку з письмовою вимогою щодо невиконання умов укладеного між сторонами договору /а.с.8/, на це звернення 30.09.2014 року йому було надано відповідь № 05-2414690 /а.с.9/, в якій зазначається про те, що видача готівкових коштів за електронними платіжними засобами /з використанням платіжних карт/ на території України проводиться виключно в національній валюті відповідно до постанови Правління НБУ № 540 від 29.08.2014 року, цією постановою зобов'язано банки обмежити видачу /отримання/ готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати у межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. 22.09.2014 року позивач знову звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо відмови йому у видачі коштів в доларах США з його поточного рахунку /а.с.10/, на своє звернення отримав аналогічну відповідь /а.с.11/. На скаргу позивача від 03.10.2014 року до Нацбанку України /а.с.13/, листом від 29.10.2014 року його було повідомлено про обмеження у видачі готівкових коштів в іноземній валюті, введені постановою НБУ від 29.08.2014 року № 540, яка діє з 02.09.2014 року до 02.12.2014 року /а.с.24-25/. Таку відмову позивач вважає обмеженням його права вільно розпоряджатися грошовими коштами на його рахунку та порушенням умов укладеного між сторонами договору. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За приписами ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. А як передбачено в ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Вище вказано на те, що згідно умов укладеного між сторонами договору позивач має право розпоряджатися коштами на рахунку у межах залишку коштів. З виписки по рахунку позивача за період з 01.09.2014 року по 13.10.2014 року, сформованої ПАТ «Дельта Банк» /а.с.15/, вбачається, що залишок коштів на рахунку на кінець цього періоду становить 3653, 83 дол. США., тоді як позивач просив банк здійснити видачу коштів з його рахунку в сумі 3300 дол. США, тобто, в межах наявного залишку. Умовами договору передбачено, що банк має право відмовити клієнту у проведенні розрахункових та касових операцій при неможливості ідентифікувати клієнта, невідповідності операції вимогам чинного законодавства України, недостатності коштів на рахунку клієнта для проведення операції за його дорученням або для сплати комісійної винагороди згідно з Тарифами, а також невірному оформленню розрахункових документів та порушенні строків їх подання до банку /п.3.3.1/. Відповідно до п.3.2.6 договору при знятті готівки у касі відділення банку в сумі, що перевищує 35 000 грн., 5000 дол. США, 5000 євро, клієнт зобов'язаний повідомити дане відділення банку за два робочих дні шляхом здійснення телефонного дзвінка. Будь-яких інших підстав для відмови клієнту у видачі коштів з його поточного рахунку, умовами договору не передбачено. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Договір відповідно до ст.629 ЦК є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України. Пункти 1, 3 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" № 493/92 від 03.10.1992 року встановлюють, що нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Нормативно-правові акти набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності. Пункт 4а Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 731 від 28.12.1992 року, вказує, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що зачіпають соціально - економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України. Відповідно до п. 15 цього ж Положення міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, органи господарського управління і контролю направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. При направленні на виконання та опублікуванні нормативно-правового акта посилання на дату і номер державної реєстрації акта є обов'язковим. При цьому постанова Правління Національного банку України № 540 від 29.08.2014 року, на яку посилається ПАТ "Дельта Банк" у листах, відмовляючи позивачу у видачі коштів з його поточного рахунка в іноземній валюті, в Міністерстві юстиції України не зареєстрована. Відповідно до ст.57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є не чинними. Враховуючи викладене, суд вважає, що вказана вище постанова Правління НБУ, на яку посилається відповідач у листах, не може застосовуватись до спірних правовідносин в зв'язку з порушенням порядку її реєстрації. Таким чином, оскільки відповідачем порушено умови укладеного між ним та позивачем договору, вимоги позивача про повернення грошових коштів з його поточного рахунка відповідають діючому законодавству. Позивач просить суд стягнути кошти з відповідача в іноземній валюті в сумі 3300 дол. США. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст.192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Також за ст.533 ЦК використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як вказано вище в рішенні, поточний рахунок позивачу відкрито банком саме в доларах США, а тому стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 3300 доларів США не суперечить приписам діючого законодавства. Позивач просив суд стягнути також з відповідача на його користь витрати за надання йому правової допомоги адвокатом в сумі 2700 грн., на підтвердження цих витрат надано договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаної роботи, копію квитанції до прибуткового касового ордера від 23.10.2014 року № 8 на суму 2700 грн., оформлену адвокатом, який надавав правову допомогу /а.с.16-18/. Підстави та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу , надану як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано в ст.ст.79,84 ЦПК України. Як роз'яснено в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. В даному випадку суду не надано належного документального підтвердження щодо сплати вказаної вище суми коштів. А тому в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд вважає за необхідне відмовити. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду позовом про захист його прав, як споживача. З відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 520 грн. /3300 дол.США х 1577,1 грн. : 100 -за офіційним курсом НБУ на 26.12.2014 року=52044 грн.30 коп./.

Outcome: partial