Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач посилається на те, що 06.09.2013 року рішенням 34 сесії Красноріченської селищної ради 6 скликання № 34/4, фізичній особі [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для заключення договору на обмежене платне користування (сервітуту) тимчасової споруди, в сел. Красноріченське, по вул. Фрунзе в районі музичної школи, примірною площею 0,0021 га. 14.02.2014 року рішенням 40 сесії Красноріченської селищної ради 6 скликання № 40/33 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для укладення договору на обмежене платне користування (сервітут) для утримання тимчасової споруди торгівельного павільйону гр. [PERSON]А.». Так, пунктом №1 рішення «Затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для укладення договору на обмежене платне користування (сервітут) для утримання тимчасової споруди торгівельного павільйону, яка надається гр. [PERSON] із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,0021 га., кадастровий номер 4421655400:30:001:0788, за адресою: сел. Красноріченське, вул. Фрунзе, р-н., колишньої музичної школи. Пунктом № 3 цього ж рішення, Красноріченською селищною радою передано земельну ділянку гр. [PERSON], для укладення договору на обмежене платне користування (сервітут) для утримання тимчасової споруди - торгівельного павільйону, загальною площею 0,0021 га. (кадастровий номер 4421655400:30:001:0788), яка розташована в сел. Красноріченське, по вул. Фрунзе в районі колишньої музичної школи, строком на 10 років із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. 14.02.2014 року, на підставі вищевказаних рішень, між Красноріченською селищною радою та громадянкою [PERSON] укладено договір встановлення земельного сервітуту б/н строком 10 років. Наведені рішення Красноріченської селищної ради і договір про встановлення земельного сервітуту є незаконними та такими, що суперечать\~Конституції України та чинному законодавству, а тому підлягають скасуванню. Тому просить суд визнати незаконним вищевказані рішення сесій Красноріченської селищної ради, визнати недійсним договір встановлення земельного сервітуту б/н від 14.02.2014 року та зобовязати [PERSON] звільнити та повернути до земель Красноріченської селищної ради земельну ділянку загальною площею 0,0021 га, кадастровий номер 4421655400:30:001:0788, розташовану за адресою: Луганська область, Кремінський район, селище Красноріченське, вул. Фрунзе, район колишньої музичної школи. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав. Представник Красноріченської селищної ради Кремінського району в судовому засіданні вказав, що при прийнятті рішення № 34/4 від 06.09.2013 року Красноріченська селищна рада виходила з того, що сервітут є виходом з ситуації, коли на певний час необхідно задіяти землі, які не можна передати у приватну власність або в оренду, задля уникнення надання особі виняткового права користування земельною ділянкою, а встановлення зазначеного сервітуту економічно вигідно для територіальної громади міста і є додатковим джерелом поповнення місцевого бюджету. Красноріченська селищна рада, як орган місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду селища Красноріченське та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування прийняла абсолютною більшістю голосів вищезазначені рішення № 34/4 від 06.09.2013 та № 4-/33 від 14.02.2014. На думку депутатів Красноріченської селищної ради та спеціалістів землевпорядників ради дане рішення не суперечить діючому законодавству, так як встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Тому просила відмовити позивачу в задоволенні позову. [PERSON] в судовому засіданні вказала, що звернулася до Красноріченської селищної ради для отримання земельної ділянки на території Красноріченської селищної ради для того, щоб поставити торговий павільйон та здійснювати реалізацію овочів, які вона сама вирощює. Оформленням документів займалися спеціалісти селищної ради, які на її переконання діяли відповідно до закону. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад. Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України та п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать повноваження щодо розпорядження землями територіальних громад. Згідно приписів ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об»єктом цивільних прав виключно з моменту її формування ( крім випадків сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. В той час, відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок здійснюється: - у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; - шляхом поділу чи об»єднання раніше сформованих земельних ділянок; - шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування територій для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; - шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; - за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Статтею 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю: у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Згідно зі ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Статтею 99 Земельного кодексу України зазначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути. Згідно з ч.1 ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ст.402 ЦК України договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому, під земельним сервітутом, згідно із ст.ст. 403, 404 ЦК України, розуміється право користування чужою земельною ділянкою, яке полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельнуділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпеченняво допостачання, меліорації тощо. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що 06.09.2013 року рішенням 34 сесії Красноріченської селищної ради 6 скликання № 34/4, фізичній особі [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для укладення договору на обмежене платне користування (сервітуту) тимчасової споруди, в сел. Красноріченське, по вул. Фрунзе в районі музичної школи, примірною площею 0,0021 га. (а.с.11). 14.02.2014 року рішенням 40 сесії Красноріченської селищної ради 6 скликання № 40/33 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для укладення договору на обмежене платне користування (сервітут) для утримання тимчасової споруди торгівельного павільйону гр. [PERSON]А.» (а.с.10). Була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для укладення договору на обмежене платне користування для утримання тимчасової споруди торгівельного павільйону (а.с.14-17). 14.02.2014 року, на підставі вищевказаних рішень, між Красноріченською селищною радою та громадянкою [PERSON] укладено договір встановлення земельного сервітуту б/н строком на 10 років (а.с.38 - 43). Іншої земельної ділянки (сусідньої, суміжної), крім наданої земельної ділянки на умовах сервітуту у [PERSON] не було (а.с.9). Згідно висновку державної інспекції сільського господарства діючим законодавством не передбачено відведення земельної ділянки під розміщення тимчасової споруди (а.с.120-122). При вирішенні справи по суті суд бере до уваги й наступні приписи законодавства. За ст.1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне\~\~володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності. Згідно ст.401 ЦК України\~\~право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, тобто підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом як сервітут. Згідно до ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Згідно ч.4 цієї ж статті, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, зареєстрованого в Мінюсті за № 1330/20068, затверджено порядок розміщення тимчасових споруд для проведення підприємницької діяльності. Згідно з вищенаведеним Порядком відведення земельної ділянки під розміщення тимчасової споруди не передбачено. Системний аналіз наведених норм законодавства щодо встановлення сервітуту передбачають наявність двох, як правило суміжних земельних ділянок, з яких одна (обслуговуюча) обслуговує іншу (панівну). В межах земельного сервітуту обслуговуюча земельна ділянка своїми зручностями, перевагами, природними ресурсами компенсує недоліки пануючої земельної ділянки, однак в данному випадку відносини земельного сервітуту не виникали та не могли виникати так як у гр. [PERSON] крім наданої земельної ділянки на умовах сервітуту, іншої (сусідньої, суміжної) земельної ділянки не було. \~ Виходячи з наведеного, суд не приймає до уваги посилання представника \~Красноріченської селищної ради Кремінського району на те, що при прийнятті рішення № 34/4 від 06.09.2013 року Красноріченська селищна рада виходила з того, що сервітут є виходом з ситуації, коли на певний час необхідно задіяти землі, які не можна передати у приватну власність або в оренду, задля уникнення надання особі виняткового права користування земельною ділянкою, а встановлення зазначеного сервітуту економічно вигідно для територіальної громади міста і є додатковим джерелом поповнення місцевого бюджету, адже вищевказане рішення суперечить чинному законодавству. А тому, рішення 34 сесії Красноріченської селищної ради 6 скликання № 34/4 та рішення 40 сесії Красноріченської селищної ради 6 скликання № 40/33 не відповідають вимогам закону. Укладений договір встановлення земельного сервітуту б/н від 14.02.2014 року також є неправомірним та підлягає скасуванню.

Outcome: approved