Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач у серпні 2016 року звернувся до суду із позовом до Київської міської ради, третя особа: Обслуговуючий кооператив "Прогрес-житло" про визнання права власності. Свою позовну заяву обгрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] була придбана позивачем та її померлим чоловіком, [PERSON] у шлюбі в кооперативі та нею в повному обсязі було сплачено пай. В подальшому на підставі рішення Залізничного районного суду міста Києва від 23.05.1986 та рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 20.01.1987 № 57 [PERSON] було виділено кімнату площею 16,8 кв.м., а позивачу - дві кімнати по 11,5 кв.м. Позивачка вказує, що своє право власності ані позивач, ані померлий [PERSON] не зареєстрували в органах БТІ. Пояснила, що [PERSON] за життя був членом Обслуговуючого кооперативу « Прогрес-Житло» та сплатив пайовий внесок в повному обсязі в розмірі 5153,17 рублів. Зазначено, що згідно з розрахунком ЖБК « Прогрес-Житло» розмір частини паю, яка відповідає житловій площі, наданій [PERSON] та половині приміщень, які перебувають у спільному користуванні становить 3333,17, що складає 65% від загальної вартості паю. Таким чином, внаслідок поділу квартири між співвласниками їх частки наступні: частка [PERSON] - 65/100, частка [PERSON] - 35/100. Позивачка вказала, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 31 серпня 2015 року було визнано за нею право власності в порядку спадкування на 35/100 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Виходячи з вищенаведеного, позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та просить визнати за нею право власності на 65/100 квартири [ADDRESS] 08.11.2016 ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 12.12.2016 позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач, та третя особа свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення, згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації № 27280 від 08.08.2016, квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована (а.с. 9). З довідки Обслуговуючого кооперативу «Прогрес-Житло» №363 від 07.06.2016 вбачається, що [PERSON] є членом ОК «Прогрес-Житло» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів №5 від 20.01.1987, суму пайового внеску за квартиру [ADDRESS], в повному обсязі сплачено в розмірі 5153,17 рублів 01 січня 1983 року (а.с. 10). Встановлено, що внаслідок розподілу квартири і паю на підставі рішень народного суду Залізничного району від 23.05.1986 (а.с. 14-15) та виконкому Київської міської ради народних депутатів №51 від 20.01.1987 (а.с. 40) [PERSON] було виділено одну житлову кімнату площею 16,8 кв.м, а [PERSON] - дві житлові кімнати площею 11,5 кв. метрів кожна; підсобні приміщення квартири залишені у спільному користуванні співвласників. Як вбачається з мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] від 29.05.1986, затвердженого головою правління кооперативу «Прогрес» [PERSON], станом на 10.04.1986 пай в сумі 5153 руб. 17 коп. поділено: за [PERSON] закріплено 2297 руб. 04 коп., за [PERSON] закріплено 2856 руб.13 коп., а трикімнатну квартиру розділено відповідно до рішення Залізничного районного суду від 23.05.1986 (а.с. 41). Згідно договору про поділ майна подружжя від 24.04.1986, укладеного між [PERSON] та [PERSON], затвердженого державним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №1-3259, [PERSON] належить половина паєнакопичення в ЖБК «Прогрес» в сумі 2566 руб. 58 коп., а [PERSON] - половина паєнагромадження в ЖБК «Прогрес» в сумі 2566 руб. 59 коп. (а.с. 39). У рішенні Солом'янського районного суду міста Києва від 31.08.2015 у справі №760/10889/15-ц встановлено, що згідно з розрахунком ЖБК «Прогрес-Житло» розмір частини паю, яка відповідає житловій площі, наданій [PERSON], та половині приміщень, які перебувають у спільному користуванні, становив 3333,17 рублів, що складає 65% від загальної вартості паю (5153,17р.). Таким чином, внаслідок поділу квартири між співвласниками їх частки встановлені наступні: частка [PERSON] - 65/100; частка [PERSON] - 35/100. Крім того, вищезазначеним рішенням суду позовні вимоги [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнено частково. Визнано за [PERSON] 35/100 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Так, позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 65/100 квартири [ADDRESS] Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про власність", яка регулювала порядок набуття права власності на майно в будинках житлово-будівельних кооперативів, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Таким чином, на час сплати у повному обсязі суми пайового внеску у 1983 році за квартиру [ADDRESS] виникнення права власності на квартири, будинки, споруди не залежало від державної реєстрації. Обов'язковість такої реєстрації була встановлена з набранням чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини першої статті 182 ЦК «право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації». Відповідно до статті 392 ЦК України «власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності». З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні, докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved