Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звертаючись з позовом до суду, просить розділити особовий рахунок [NUMBER] квартири [ADDRESS] на два окремих особових рахунки, розділив при цьому оплату за площу загального користування між особовими рахунками відповідно до частки кожного користувача; закріпити один особовий рахунок на площу 19,90 кв.м кімнат 1 та 2 за [PERSON], другий особовий рахунок на площу 22,20 кв.м. кімнату 4 - за [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 10.12.2007 року на ім'я позивача було видано ордер на зайняття житлового приміщення площею 19,90 кв.м. в комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира складається із п'яти кімнат, але чомусь рахунок для оплати комунальних послуг відкритий за кімнатами №1,2, якими він користується та кімнатою № 4 власником якої є [PERSON] Разом з тим у квартирі №4 зареєстровано п'ять чоловік, які не проживають в ній а здають в найм, однак останнім часом за комунальні послуги відповідач не сплачує, а тому позивач повинен сплачувати за комунальні послуги і за відповідачів. 14.07.2015 року від позивача надійшла заява про уточнення до позовної заяви, відповідно до якої позивач просив встановити наступний порядок користування кімнатами 1 та 2 в квартирі [ADDRESS]: закріпити у користуванні [PERSON] житлову кімнату 1 площею 13,90 кв. м; закріпити у користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату 2 площею 6,0 кв.м.; внести зміни до договору найму житлового приміщення шляхом підписання та укладення окремих договорів найму на користування житловими кімнатами 1 та 2, а саме: укладення [PERSON] з Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» окремого договору найму житлового приміщення (кімнати 1 площею 13,90 кв. м) в квартирі [ADDRESS], укладення [PERSON] та [PERSON] з Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» окремого договору найму житлового приміщення (кімнати 2 площею 6,0 кв. м) в квартирі [ADDRESS]. 04.08.2015 року відповідачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, де просила встановити наступний порядок користування кімнатами №1 та №2 в квартирі [ADDRESS], а саме: виділити у користування [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] житлову кімнату №1 площею 13,90 кв.м; виділити у користування [PERSON] житлову кімнату 2 площею 6,0 кв.м.; змінити особовий рахунок по квартирі за адресою: [ADDRESS], а саме: розділити особовий рахунок з оплати за житлово-комунальні послуги між [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], з оформленням одного особового рахунку - на ім'я [PERSON] на 13,90 кв.м., що складається з житлової кімнати № 1 площею 13,90 кв.м. та оформленням другого особового рахунку - на ім'я [PERSON] на 6,00 кв.м., що складається з житлової кімнати №2 площею 6,00 кв.м., мотивуючи свої вимоги тим, що інтересам користувачів відповідатиме такий порядок користування житловим приміщення та розподілення особового рахунку. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити зустрічний позов, з підстав викладених у зустрічному позові, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити зустрічний позов, з підстав викладених у зустрічному позові, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак повідомлена про розгляд справи через Чернігівську виправну колонію управління державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області, надала свою заяву, відповідно до якої, не заперечувала проти розподілу особових рахунків житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 69) Представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного та зустрічного позовів, додатково пояснила, що житлові приміщення державної власності мають відповідати рівню середньої забезпеченості громадян у м. Києві на одну особу, а тому вимоги сторін по справі суперечать вимогам законодавства. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осі. Право власності в його об'єктивному значенні є сукупністю юридичних норм, що регулюють відносини власності, ці норми є юридичною підставою існування і реалізації права власності, що належить певному суб'єкту, тобто, права власності в суб'єктивному значенні, що являє собою право володіти, користуватися, розпоряджатися річчю та реалізовувати стосовно неї інші правомочності своєю владою у власному інтересі. Цьому праву власника відповідає обов'язок усіх інших осіб утримуватися від порушення його правомочностей. Як передбачено ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з п'яти кімнат, кімната №1 житловою площею 13,90 кв.м, кімната №2 житловою площею 6,0 кв.м, кімната №3 житловою площею 15,10 кв.м., кімната №4 житловою площею 22,20 кв.м., кімната №5 житловою площею 19,10 кв.м. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (ст. 328 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. За нормою частини першої ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз'яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 року №20, квартира, якає спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що кімната № 3 житловою площею 15,10 кв.м. на праві приватної власності належить [PERSON], кімната №4 житловою площею 22,20 кв.м. на праві приватної власності належить [PERSON], кімната №5 житловою площею 19,10 кв.м. на праві приватної власності належить [PERSON]. (а.с. 13,14) Згідно Ордеру № 4435 серія Б на жиле приміщення виданий на підставі розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації від 21.11.2007 року № 1292, [PERSON] та членам його сім'ї - [PERSON] та [PERSON] надано право на зайняття житлового приміщення жилою площею 19,90 кв. м, яке складається з двох кімнат в комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 21) Відповідно до довідки ЖРЕО № 408 від 20.03.2015 року № 670 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані шість чоловік: [PERSON], її донька [PERSON], онуки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та брат [PERSON]. (а.с. 12) Отже, в розрізі даного спору, спірними є неприватизовані кімната №1 житловою площею 13,90 кв.м. та кімната №2 житловою площею 6,0 кв.м. в якій зареєстровані [PERSON], [PERSON] з малолітніми дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. Відповідно до ст. 63 Житлового кодексу Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до п. 3 Постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів президії Київської міськради профспілок від 30.04.1991 року № 234 "Про порядок застосування у м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР" визначено, встановити, що жилі приміщення у м. Києві надаються громадянам у межах 13,65 кв.м жилої площі, але не більше однієї кімнати на одну особу і не менш, як 9 кв.м жилої площі. Виходячи з характеру спірних правовідносин, як по первісному так і по зустрічному позову, сторони по справі просять вирішити спірні питання з приводу кімнати №1 житловою площею 13,90 кв.м. та кімнати №2 житловою площею 6,0 кв.м., однак способи захисту визначені позивачем та відповідачем не передбачені нормами цивільного законодавства, оскільки виділення права користування житловою площею 6,0 кв.м. порушує законні права сторін по справі, так як квадратні метри не відповідають рівню середньої забезпеченості громадян у місті Києві на одну особу, а тому, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання з приводу розподілу судових витрат, оскільки в задоволенні первісного та зустрічного позову було відмовлено. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed