Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 257/11/2013/0331 від 14.11.2013 в розмірі 111 405,36грн,з яких: 94 045,01грн- основна заборгованість за кредитом та 17 360,35грн нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.04.2014 по 30.04.2015. Разом з позовною заявою та доданими до неї документами позивач у порядку статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" подав до Апеляційного суду міста Києва клопотання про визначення підсудності розгляду спору, оскільки зареєстрованим місцем проживання відповідачів є Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 09.11.2018 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 26.12.2018 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судові засідання не з"явився. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-УІІ (далі - Закон України № 1207-УІІ) визначено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. Згідно ч.1 ст.З Закону України № 1207-УІІ, для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Останнє місце реєстрації відповідача [PERSON] є [ADDRESS], однак починаючи з 27.03.2014 поштові відправлення, які спрямовані УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим і м. Севастополя і повертаються у зворотному напрямку. За даних обставин УДППЗ «Укрпошта» не має можливості пересилати поштові відправлення на півострів. У зв'язку з цим відповідача було повідомлено через офіційний сайт веб-портал «Судова влада України». В судове засідання відповідач не з"явився, до суду від відповідача будь-яких заяв та відзив не надходило. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та ухвалити заочне рішення про задоволення з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.11.2013 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 257/11/2013/0331, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати відповідачеві [PERSON] грошові кошти у розмірі 98 511,00грн, а відповідач зобов'язався повернути кредит з кінцевим терміном повернення 13.11.2018, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Відповідно до пункту 1.4.1 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом 16,7% річних. Відповідно до пункту 1.4.2 кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті у термін, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 21,7% річних. Отже, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, відповідач [PERSON] надала свою згоду на укладення кредитного договору шляхом власноручного підписання кредитного договору № 257/11/2013/0331 від 14.11.2013 відповідно до наведених у ньому умов. Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно з приписами ч. 1 статті 626 ЦК України шляхом підписання договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У зв'язку з укладенням сторонами договору, вони набувають взаємних прав та обов'язків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець відповідно до положень статті 1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом було встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов'язання за кредитним договором шляхом надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів у розмірі 98 511,00грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою/особового рахунку відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] у свою чергу порушив умови кредитного договору, а саме не виконала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором та станом на 13.11.2018 не повернула позивачу кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. Згідно з кредитним договором 257/11/2013/0331 від 14.11.2013 у випадку порушення Позичальником зобов'язань, Банк мас право відмовитися від виконання своїх зобов'язань та/або розірвали договір, при цьому Позичальник зобов'язаний відшкодувати Банку збитки в розмірі неповерненок суми кредиту, проценти користування кредитом та витрат, понесених Банком за цим договором, а також повернути Банку заборгованість по кредиту, сплат проценти за користування кредитом, неустойку та інші видатки, понесені Банком за цим договором. За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 111405,36грн, з яких: 94 045,01грн - основна заборгованість за кредитом та 17 360,35грн нараховані та несплачені проценти за користування кредитом є обґрунтованими та доведеними належними, допустимими і достатніми доказами, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивачу з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762,00грн.

Outcome: approved