Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приват Банк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до першого відповідача - [PERSON], другого відповідача - [PERSON] та третього відповідача - [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог - [PERSON], Служба у справах дітей Закарпатської ОДА, про виселення. За ухвалою від 25.10.2016 року судом за клопотанням третьої особи було залучено до участі у справі у якості третьої особи - Орган опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації. В обґрунтування позову зазначив наступне. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] (надалі - Третя особа-1) 06.03.2008 р. уклали кредитний договір № MKH7GA00000006 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 8.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 87000,00 [Долар США] строком до 06.03.2028 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач-1 07.03.2008 р. уклали договір іпотеки № MKH7GA00000006 (надалі - договір іпотеки). Згідно з п. 35.3 договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 64,80, житловою площею 32,80 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], Майно належить Відповідачу-1 на праві власності на підставі договору дарування. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, Відповідач зобов'язання за Кредитним договором не виконав. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 17.12.2014 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 64,80, житловою площею 32,80 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРГІОУ 14360570). Згідно з іноформацією, що міститься у довідці виконкому Баранівської сільської ради Закарпатської області за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], 2000 р.н., [PERSON], [PERSON] 1953 р.н., [PERSON] 1978 р.н. Відповідно до ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вище вказані обставини підтверджуються письмовим повідомленням. З урахуванням викладеного позивач вважає, що відповідач та усі інші мешканці підлягають виселенню з (житлового будинку) розташованого) за адресою: [ADDRESS], що й зумовило звернення до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Однак разом із позовною заявою позивачем було подане клопотання про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідачі та треті особи в судове засідання повторно не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, будь - яких заяв від них до суду не надходило. Від третьої особи - Органу опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації до суду надійшла заява від 17.01.2017 року про розгляд справи за її відсутності та письмове заперечення проти позову, оскільки у житлі зареєстрована неповнолітня дитина. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKH7GA00000006 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 8.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 87000,00 [Долар США] строком до 06.03.2028 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON], перший відповідач, 07.03.2008 р. уклали договір іпотеки № MKH7GA00000006 (надалі - договір іпотеки). Згідно з п. 35.3 договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 64,80, житловою площею 32,80 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить першому відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, Відповідач зобов'язання за Кредитним договором не виконав. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2014 року у справі № 712/17563/12 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до неповнолітньої [PERSON] в особі законного представника [PERSON], третя особа без самостійних вимог - [PERSON], орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації, про звернення стягнення був задоволений частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKH7GA00000006 від 06.03.2008 року в розмірі 169201,65 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.08.2012 року складає 1351921,19грн звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № MKH7GA00000006 від 07 березня 2008 року - будинок загальною площею 64,80, житловою площею 32,80, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № MKH7GA00000006 від 07 березня 2008 року) публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем на власний розсуд за початковою ціною , визначеною на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом під час проведення виконавчих дій на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але в будь-якому разі не менше вартості , визначеній в іпотечному договорі, без необхідності отримання будь-якого окремого уповноваження іподекодавця, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Вирішено виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] В задоволені решти позову відмовлено. Згідно з інформацією, що міститься у довідці від 11.02.2016 року № 295 виконкому Баранинської сільської ради Закарпатської області за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] 1953 р.н., [PERSON], 1976 р.н., [PERSON], 1978 р.н., та [PERSON], 2000 р.н. Позивачем рекомендованими листами були направлені на адресу: [ADDRESS], письмові повідомлення з вимогою у тридцяти денний строк з дня отримання вимоги добровільно звільнити зазначений будинок на ім'я [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Як зазначено у ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-1469 цс15 (постанова від 16.12.2015 року) за змістом статей 39, 40 Закону України "Про іпотеку" та статті 109 ЖК Української РСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та яке було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла надається інше постійне житло. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Повністю аналогічна правова позиція Верховного Суду України, була також викладена у справі № 6-447цс15 (постанова від 24.06.2015 року). Верховним Судом України також була висловлена схожа правова позиція у справі № 6-2830цс15 (постанова від 10 лютого 2016 року). За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненнямстягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, щонадається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132-2 ЖК УРСР. Як прямо вбачається із п. 8.1 кредитного договору від 06.03.2008 року № MKH7GA00000006 кредит надавався банком [PERSON] на споживчі цілі. Житло за адресою: [ADDRESS], було передане в іпотеку [PERSON] за договором іпотеки від 07.03.2008 р. № MKH7GA00000006, та відповідно до 35.3 цього договору належало їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Дроботя А.Й. 02.09.1997 року за № 2699. З урахуванням викладеного та вищенаведених правових позицій Верховного Суду України суд дійшов висновку, що у даному випадку виселення відповідачів допускається лише із наданням іншого постійного житла, яке позивачем не наведено у позовній заяві, відтак у задоволенні позову слід відмовити. Витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed