Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до Чернівецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: реєстраційна служба Чернівецького РУЮ Вінницької області про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В зазначеному позові [PERSON] просить суд: - визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS]: серії ЯО №557904 на земельну ділянку з кадастровим номером 0524984500:01:003:0189, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та серії ЯО №557905 на земельну ділянку з кадастровим номером 0524984500:01:003:0190, площею 0,0470 га для ведення особистого селянського господарства, видані на ім'я [PERSON]; - виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0524984500:01:003:0189, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за [PERSON] та на земельну ділянку з кадастровим номером 0524984500:01:003:0190, площею 0,0470 га для ведення особистого селянського господарства за [PERSON]; - визнати за [PERSON] , в порядку спадкування право власності на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS]: на земельну ділянку з кадастровим номером 0524984500:01:003:0189, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та на земельну ділянку з кадастровим номером 0524984500:01:003:0190, площею 0,0470 га для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер [PERSON], який згідно заповіту від [INFO] заповів усе своє майно позивачу. Проте, в ході оформлення спадщини, позивачу стало відомо, що домоволодіння [ADDRESS] на той час належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2011 року, укладеного між нею та [PERSON], яка була попереднім власником даного будинку, згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області про визнання права власності на незавершений будівництвом житловий будинок. Проте, вказане рішення рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28.12.2012 року було скасоване та постановлене нове, яким у задоволенні позову представника [PERSON] - [PERSON] до територіальної громади Мазурівської сільської ради про визнання права власності на даний незавершений будівництвом будинок в порядку спадкування відмовлено. Надалі, позивач звернувся до суду з позовом про визнання вищевказаного договору купівлі-продажу недійсним та визнання за останнім права власності на незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування. В ході судового розгляду з'ясувалось, що будівництво проводилось самочинно, тому позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати договір купівлі-продажу від 17.10.2011 року недійним та визнати за ним право власності на будівельні конструкції та матеріали, що були використані в процесі будівництва фундаменту, стін, даху, вікон, дверей, стелі жилого будинку, готовністю на 80% на по господарському [ADDRESS]. Рішенням Чернівецького районного суду від 14.04.2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14.08.2014 року залишене без змін, позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. За час судової тяганини [PERSON] покликаючись на договір купівлі-продажу, що визнано судом недійсним виготовила державні акти на право власності на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS]. Тому, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину останній було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі відсутності у [PERSON] правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки. За таких обставин, [PERSON] позбавлений можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права, а тому вимушений був звернутись до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач - [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи реєстраційної служби Чернівецького РУЮ Вінницької області подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без участі їх представника. Вирішуючи спір, суд встановив наступні обставини. [INFO] помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 26.09.2006 року. Згідно з заповітом від [INFO] [PERSON] усе своє майно заповів [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] прийняв заявник, а згодом оформив свої спадкові права на частину спадкового майна, а саме, на земельну ділянку (пай), що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області 15.02.2008 року . В ході оформлення спадщини на інше майно, що належало [PERSON], заявнику стало відомо, що домоволодіння [ADDRESS] на той час належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу /3649/ 17.10.2011 року, укладеного між нею та [PERSON], яка була попереднім власником даного будинку згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області б/н від 09.02.2010 року про визнання права власності-на незавершений будівництвом житловий будинок. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2012 року рішення Чернівецького районного суду Вінницької області б/н від 09.02.2010 року про визнання права власності на незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову представника [PERSON] - [PERSON] до територіальної громади Мазурівської сільської ради про визнання права власності на даний незавершений будівництвом житловий будинок в порядку спадкування відмовлено. Рішення суду набрало законної сили з моменту його проголошення. За таких обставин [PERSON] звернувся з позовом до Чернівецького районного суду Вінницької області про визнання зазначеного вище договору купівлі - продажу від 17.10.2011 року недійсним та визнання за мною права власності на незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування. В ході судового розгляду справи було встановлено, що будівництво проводилось самочинно, а тому відповідно за вимог чинного законодавства України у таких випадках право власності може бути визнано на будівельні матеріали, конструкції, з яких велось будівництво. За таких умов, заявником було уточнено позовні вимоги: Визнати договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] від 17 жовтня 2011 року недійсним. Визнати за [PERSON], право власності на будівельні матеріали, конструкції, що були використані в процесі будівництва фундаменту, стін, даху, вікон, дверей, стелі жилого будинку, готовністю на 80 відсотків, на по господарському [ADDRESS], які належали [PERSON], в порядку спадкування на суму 133930,00 грн. Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2014 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 серпня 2014 року, позовні вимоги задоволені: Визнано договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] від 17 жовтня 2011 року недійсним. Визнано за [PERSON], право власності на будівельні матеріали, конструкції, що були використані в процесі будівництва фундаменту, стін, даху, вікон, дверей, стелі жилого будинку, готовністю на 80 відсотків на по господарському [ADDRESS], які належали [PERSON], на суму 133930,00 грн. в порядку спадкування. В ході судового розгляду зазначеної вище цивільної справи №228/946/2012 [PERSON] дізнався, що [PERSON] покликаючись на договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку від 17 жовтня 2011 року, на підставі рішення Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 11.06.2012 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою» та рішення Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 13.09.2012 року виготовила державні акти на право власності на земельні ділянки за адресою:[ADDRESS]: серії ЯО №557904 на земельну ділянку з кадастровим номером 0524984500:01:003:0189, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та серії ЯО №557905 на земельну ділянку з кадастровим номером 0524984500:01:003:0190, площею 0,0470 га для ведення особистого селянського господарства. У зв'язку з визнанням за [PERSON] права власності на будівельні матеріали, конструкції, що були використані в процесі будівництва фундаменту, стін, даху, вікон, дверей, стелі жилого будинку, готовністю на 80 відсотків, на погосподарському [ADDRESS], які належали [PERSON], на суму 133930,00 гривень в порядку спадкування, [PERSON] звернувся до Чернівецької державної нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначені земельні ділянки по домоволодінню [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори № 703/02-31 від 28 серпня 2014 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю у останнього правовстановлюючих документів на дані земельні ділянки. За таких обставин, позивач не ипє можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на спадкові земельні ділянки. Згідно ч. 1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2014 у справі № 228/946/2012, залишеним ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14.08.2014 року без змін, у якій брали участь ті самі особи, що і у даній справі, було визнано договір купівлі-продажу від 17.10.2011 року, на підставі якого дані державні акти виготовлювались, визнаний судом недійсним, зазначені державні акти на право власності на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] також мають бути визнані недійсними, у зв'язку із тим, що відпала підстава для надання земельних ділянок, а майно, яке знаходиться на них, та які рахуються за даним по господарським номером належить позивачу, вказана обставина не підлягає доказуванню у справі яка розглядається. Водночас оскільки, з набранням законної сили рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2014 року у справі №228/946/2012 правова підстава для видачі державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] відпала, то такі державні акти підлягають скасуванню. Відповідно до роз'яснень, що викладені у п.2 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгяді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами та доповненнями, внесенимипостановою Пленуму Верховного суду України від 19 березня 2010 року №2), судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі №6-57цс13 (яка в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 є обов'язковою для застосування) "у спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Посилання в заяві на те, що перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку міститься в ст. 140 ЗК України й що він є вичерпним, не може бути визнано підставою для перегляду судового рішення, оскільки зазначеною нормою встановлено такий перелік для випадків, коли право власності набуто в передбаченому законом порядку. Разом із тим у справі, яка переглядається, судом установлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження органу місцевого самоврядування". Таким чином Верховний Суд України в подібній справі дав правовий висновок, який тотожний із висновком суду у даній справі щодо необхідності скасування державного акта, який виданий на підставі незаконного рішення. Крім того, частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права та обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.ст. 391-393 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. На підставі ст.ст. 81, 120, 125 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної ділянки (паю). До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що власником усього спадкового майна після смерті [PERSON] є лише позивач - [PERSON], що стверджується заповітом від [INFO], який на час розгляду справи є дійсним, а тому сумніву в його достовірності не виникає, що у відповідності до ст.. 58, 59 ЦПК України є належним та допустимим доказом, проте постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю у останнього правовстановлюючих документів на спірні ділянки. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, представником позивача було заявлено клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 3 вересня 2014 року у справі №150/827/14-ц було вжито заходів по забезпеченню даного позову шляхом накладення арешту на майно. Зважаючи, що відпали обставини, які слугували підставою для накладення арешту на земельні ділянки, суд вважає за необхідне скасувати арешт на майно, накладений ухвалою від 03.09.2014 року.

Outcome: approved