Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав, а саме просить суд: позбавити [PERSON], [INFO], уродженця м. Білгорода-Дністровського, Одеської області, батьківських прав відносно неповнолітньої, [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане РАГСом міської адміністрації Праги 2 від 21 серпня 2017 року, актовий запис № 894. Позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що від шлюбу із відповідачем сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб із відповідачем [PERSON] розірвала 05.05.2010 року. На протязі останніх восьми років та по теперішній час малолітня [PERSON] проживає разом з мамою позивача [PERSON], що підтверджується Довідкою КП «ЖЕО № 1» № 382 та актом перевірки побутових та житлових умов, складеним КП «ЖЕО № 1» від 27.08.2018 року за № 380. Майже з часу народження дитина була позбавлена батьківського піклування та догляду з боку батька. Відповідач жодного разу не навідував дитину у школі, не цікавився навчальним та виховним процесом, не приймав участі у шкільному житті доньки, не відвідував батьківські збори. Відповідач [PERSON] ніяких коштів (речей, продуктів) особисто або через родичів дитині не надавав. Місце проживання та перебування відповідача позивачу не відоме, зв'язок із [PERSON] позивач не підтримує. Таким чином [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої доньки. Від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2018 року провадження по справі було відкрите за правилами загального позовного провадження (а.с. 16). 23.10.2018 року від позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів, а саме висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с. 22). Ухвалою суду від 24.10.2018 року вказане клопотання було задоволено судом (а.с. 28). 14.01.2019 року до суду надійшов висновок виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 10.01.2019 року №02/15-29-6199/44. Позивач надала до суду письмову заяву, відповідно до якої просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримала. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом опублікування оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду не відома, заяв про розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради надав до суду письмову заяву, відповідно до якої підтримує висновок, наданий виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав. Враховуючи дані обставини, а також позицію позивача, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане РАГСом міської адміністрації Праги 2 від 21 серпня 2017 року, актовий запис № 894, батьком [PERSON], [INFO], записаний відповідач - [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 05.05.2010 року, шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 69 (а.с. 9). Відповідно акту обстеження умов проживання від 29.10.2018 року, складеного посадовими особами служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, [PERSON], [INFO], проживає понад дев'яти років разом з бабусею, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Матір дитини, [PERSON], проживає в Чеській Республіці, місті Прага. Приїздить до доньки двічі на рік: на день народження [PERSON] та на новорічні свята. Має намір забрати доньку до м. Прага на постійне місце проживання. Зі слів [PERSON], батько малолітньої, [PERSON], з донькою [PERSON] не спілкується, матеріально дитину не підтримує. Згідно довідки управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради від 08.09.2018 року № 22/1570, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За результатами виходу посадовими особами служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради за адресою реєстрації [PERSON] складено протокол бесіди, в якому, зі слів [PERSON] - матері [PERSON], стало відомо, що її син виїхав до м. Києва у 2002 році, на даний час на території України не перебуває, зв'язок з сином вона не підтримує, точної адреси проживання не знає. Рекомендованим листом від 26.11.2018 року № 32/2720 [PERSON] запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини (далі Комісія), яке відбулося 11.12.2018 року та в телефонному режимі на засідання Комісії, яке відбулося 27.12.2018 року. На жодне з цих засідань [PERSON] не з'явився. Ніяких пояснень, заяв в усній або письмовій формі не надавав. На підставі вище викладеного, враховуючи протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білгород-Дністровської міської ради від 27.12.2018 року, зважаючи на те, що місце знаходження батька, [PERSON], не встановлено, виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, як органом опіки та піклування, не представляється можливим надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до [PERSON], [INFO], про що складено висновок від 10.01.2019 року №02/15-29/6169/44. Таким чином, на підставі вказаних письмових доказів судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкуються з дитиною; не створює умов для отримання нею освіти. Більш наж вісім років дитина не бачила батька, будь-яких стосунків вони не підтримують. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відповідність заявлених позовних вимог обставинами справи, доведеність факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам малолітньої дитини: [PERSON], а отже позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved