Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернулася до суду з вище вказаним позовом, в котрому зазначила, що 30 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу №2630/68/133831 «Ваш накопичувальний», згідно якого банк прийняв від неї 969500 грн. під 20,25% річних строком на 385 днів зі щомісячною капіталізацією відсотків. Вказані кошти того ж дня були внесені на депозитний рахунок. Крім того, 1 липня 2014 року між сторонами було укладено Договір банківського вкладу на вимогу №2620/68/206007, згідно якого Банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок [NUMBER] та приймає на відкритий рахунок грошову суму (вклад) на умовах та порядку, визначених цим Договором. 20 жовтня 2014 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору строкового банківського вкладу №2630/68/133831 «Ваш накопичувальний» від 30.09.2013 р., згідно якої сторони договору погодили, що в день закінчення строку дії Договору Вклад повертається Вкладнику шляхом перерахування суми вкладу на поточний депозитний рахунок Вкладника [NUMBER], відкритий в ПАТ «Міський комерційний банк». 20 жовтня 2014 року грошові кошти в сумі 1 189 586 грн. 08 коп. (тіло депозиту та нараховані відсотки) були перераховані на депозитний рахунок [NUMBER]; 21 жовтня 2014 року позивач звернулася із письмовою заявою до відповідача з вимогою повернути кошти, які містяться на рахунку [NUMBER], але відповідачем було проігноровано її заяву, а грошові кошти поверненні не були. Вважає, що протиправною бездіяльністю відповідача порушено її права, тому просить стягнути з нього на її користь тіло заборгованості, 3% річних, а також пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення повернення грошових коштів, а саме: 1189586 грн. 08 коп. за договором банківського вкладу на вимогу №2620/68/206007 від 1 липня 2014 року, 1759,94 грн. - 3% річних, 642376,48 грн. - пеня, тобто всього - 1833722,50 грн. В судове засідання сторони не з'явилися, були повідомлені про час та місце судового розгляду справи в установленому законом порядку. Представником позивача подано письмову заяву про розгляд справи за його відсутності в судовому засіданні та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. причини неявки представника відповідача суду не відомі, будь-яких заяв від відповідача до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності в судовому засіданні представників сторін, на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення, без фіксування судового засідання технічними засобами звукозапису згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Судом встановлено, що 30 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу №2630/68/133831 «Ваш накопичувальний», згідно якого банк прийняв від позивача 969500 грн. під 20,25% річних строком на 385 днів зі щомісячною капіталізацією відсотків. Вказані кошти того ж дня були внесені позивачем на депозитний рахунок на виконання умов укладеного між сторонами договору. 1 липня 2014 року між сторонами було укладено Договір банківського вкладу на вимогу №2620/68/206007, згідно якого Банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок [NUMBER] та приймає на відкритий рахунок грошову суму (вклад) на умовах та порядку, визначених цим Договором. 20 жовтня 2014 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору строкового банківського вкладу №2630/68/133831 «Ваш накопичувальний» від 30.09.2013 р., згідно якої сторони договору погодили, що в день закінчення строку дії Договору Вклад повертається Вкладнику шляхом перерахування суми вкладу на поточний депозитний рахунок Вкладника [NUMBER], відкритий в ПАТ «Міський комерційний банк». Того ж дня, 20 жовтня 2014 року грошові кошти в сумі 1189586,08 грн., що включає в себе тіло депозиту та нараховані відсотки, були перераховані на зазначений депозитний рахунок [NUMBER], однак коли 21 жовтня 2014 року позивач звернулася із письмовою заявою до відповідача з вимогою повернути кошти, які містяться на рахунку [NUMBER], відповідачем грошові кошти фактично в її розпорядження видані не були. Вказані обставини підтверджуються договором банківського вкладу № 2630/68/133831 «Ваш накопичувальний» від 30.09.2013 року, квитанцією на суму 969500 грн. від 30.09.2013 року, договором банківського вкладу на вимогу № 2620/68/206007 від 1.07.2014 року, додатковою угодою № 1 до договору строкового банківського вкладу № 2630/68/133831 «Ваш накопичувальний» від 20.10.2014 року, випискою банку по угоді від 21.10.2014 року, заявою позивача на адресу відповідача від 21.10.2014 року, копії котрих наявні в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Верховним Судом України в Постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-140цс13 зроблено правовий висновок, згідно котрого визначено, що за змістом ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід в повному розмірі стягнути невиплачену позивачу суму вкладу та відсотків, а також 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, за ч. 2 котрої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочення відповідача перед позивачем тривало з 25.10.2014 року по 11.11.2014 року (остання з дат - згідно заявлених позовних вимог), тобто 18 днів, і сума 3% річних за вказаний час становить: 1189586,08 грн. х 3% : 365 днів у році х 18 днів прострочення = 1759,94 грн. Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг); відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Із зазначеного випливає, що спірні правовідносини врегульовані також і Законом України "Про захист прав споживачів". Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також пеня в розмірі 3% за кожен день прострочення повернення грошових коштів, розрахована за заявлений позивачем період з 25.10.2014 року по 11.11.2014 року наступним чином: 1189586,08 грн. х 3% х 18 днів = 642376,48 грн. Вище вказана суми основного боргу, 3% річних та 3% пені підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Всього сума стягнення складатиме 1833722,50 грн. У справі наявні судові витрати - судовий збір в максимальному розмірі. Від його сплати позивач звільнена, тому він в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved