Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 17 грудня 2016 року відповідач керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz LP1216/42», д.н.з. [NUMBER] на автодорозі Київ-Чоп 77 км., не врахував дорожньої обстановки на слизькій ділянці дороги на вибрав безпечної швидкості руху та безпечного інтервалу, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення із його автомобілем марки «BMW 320і», д.н.з. [NUMBER], який рухався в попутному напрямок по лівій смузі, завдавши йому механічних пошкоджень.Згідно постанови Франківського районного суду м.Львова від 06.01.2017 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України відповідачем. У наслідок дорожньо-транспортної пригоди її автомобіль зазнав механічних пошкоджень, на суму 208 388,89 грн. гривень, що підтверджується проведеною Українським центром післяаварійного захисту «Есперт-Сервіс Авто» незалежною оцінкою визначення вартості матеріального збитку. Оскільки автомобіль відповідача був застрахований, та у якості оплати страхової виплати у результаті ДТП він отримав від страхової компанії виплату у розмірі 43 000 грн. відповідно до платіжного доручення № 47946 від 02.02.2017 року. Заподіяну шкоду оцінює у розмірі 165 388,89 грн. наступним чином: сума завданого збитку згідно звіту оцінки визначення вартості матеріального збитку (відновлювального ремонту), що складає 208 388,89 грн. - 43 000,00 грн. страхова виплата на його користь, що становить 167 888,89 грн. та витрати у розмірі 1000,00 грн. на відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків та 1500,00 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу. Крім цього, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у завданні мені негативних наслідків в результаті ДТП як при безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків він відносить нервовий стрес, який він пережив під час наїзду транспортного засобу відповідача, оскільки в цей час знаходився за кермом свого автомобіля, та глибоко він пережив завдання пошкоджень його транспортному засобу. Для відновлення нормального душевного стану йому потрібен був час. При цьому, відмова відповідача на його пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів, йому потрібен був час для поїздок в органи Національної поліції, та до Франківського районного суду м. Львова, оскільки він проживає у м. Київ, зверненням до оцінювача для визначення вартості відновлювального ремонту та весь час перебуває в стресі з приводу поновлення свого порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Моральну шкоду оцінює у розмірі 106 667,00 гривень. Просить позов задоволити. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подав, а тому згідно ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вирішує справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного провадження, проти чого не заперечив представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 17 грудня 2016 року о 07:45 год. на автодорозі Київ-Чоп 77 км, [PERSON], керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz LP1216/42», д.н.з. [NUMBER], не врахував дорожньої обстановки на слизькій ділянці дороги не вибрав безпечної швидкості руху та безпечного інтервалу, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем марки\~ "BMW 320i", д.н.з. [NUMBER], який рухався в попутному напрямку по лівій смузі, завдавши йому механічних пошкоджень. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно постанови Франківського районного суду м.Львова від 06.01.2017 року [PERSON]визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 коп. на користь держави. Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Автомобіль відповідача марки «Mercedes Benz LP1216/42», д.н.з. [NUMBER]був застрахований, та у якості оплати страхової виплати у результаті ДТП позивач отримав від страхової компанії страхову виплату у розмірі 43 000 грн. відповідно до платіжного доручення № 47946 від 02.02.2017 року. Згідно звіту проведеною Українським центром післяаварійного захисту «Есперт-Сервіс Авто» № МК0064_17 від 06.03.2017 року, внаслідок ДТП автомобілю позивача завдано матеріальних збитків на суму 208 388,89 гривень. Таким чином, вирішуючи питання стягнення матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 165 388,89 грн. слід виходити наступним чином: сума завданого збитку згідно звіту оцінки визначення вартості матеріального збитку (відновлювального ремонту), що складає 208 388,89 грн. за - 43 000,00 грн. страхова виплата на користь позивача, що становить 165 388,89 грн., яку слід стягнути з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, на користь позивача. Крім цього, позивач звернутись за правовою допомогою до спеціалістів по складанню позовної заяви, у зв'язку з чим поніс додаткові витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн., та на витрати пов'язані із оплатою роботи експерта по складанню звіту щодо визначення вартості відновлювального ремонту у формі звіту про оцінку у розмірі 1000,00 грн., а тому суд вважає, що такі витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при заподіянні особі моральної шкоди обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Судом встановлено, що позивачу дійсно було заподіяну моральна шкода, яка полягала в тому, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано і моральну шкоду, яка проявилася у перенесенні психологічного стресу під час дорожньо-транспортної пригоди та після нього, погіршенні його стан здоров'я через пошкодження його автомобіля, змушений був витрачати багато часу та додаткових зусиль для встановлення істини у справі, зібранні документів та поніс невиправданих витрат у зв'язку з неможливістю користуватись автомобілем та при цьому зазнав багато принижень зі сторони відповідача, безпідставної тяганини, щоб повернути страхове відшкодування. При призначенні розміру суд враховує характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості. Заявлений позивачем розмір 106667,00 гривень моральної шкоди, суд вважає завищеним, та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суму завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягають до часткового задоволення. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1778,89 грн. судового збору.

Outcome: partial