Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 22.07.2016 року мотивуючи тим, що 03.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № [NUMBER], згідно умов якого позивач зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 120 000 доларів США строком до 03.07.2018 року, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. В забезпечення виконання Кредитного договору, між Банком ( іпотекодержатель) та [PERSON] ( іпотекодавцем) було укладено Договір іпотеки від 03.07.2008 року, відповідно до умов якого, в іпотеку Банку передано житловий будинок № 12 по вул. Зоряна в м. Біла Церква Київської області та земельна ділянка загальною площею 0,0944, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул.. Зоряна,12, які налажать іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане Білоцерківським управлінням житлового комунального господарства 10.01.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.12.2007 року № 594, зареєстроване Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 10.01.2008 року номер запису 13693 в книзі РПВН 21711103, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17326644 від 10.01.2008 року. У відповідності до зазначеного обтяження нерухоме майно було зареєстровано Банком у порядку, передбаченого чинним законодавством України, а саме у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та державному реєстрі іпотек. Проте, 22.09.2014 року та 25.03.2016 року міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції були винесені постанови, якими накладено арешт на предмет іпотеки, що належить позичальнику та перебуває в іпотеці АТ «[PERSON] Аваль». Разом з тим, позивач вважає за необхідне зазначити, що про сам факт арешту іпотечного майна дізнався лише 01.07.2016 року, коли отримав інформаційну довідку № 62548916 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, [PERSON] не є стороною виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на вказане майно, а тому позбавлений можливості знайомитись з матеріалами виконавчого провадження та отримати акт опису та постанову про накладення арешту на предмет іпотеки. Позивач вважає, що іпотекодержатель, чиє право або вимога стосовно предмета застави зареєстровані у встановленому порядку має приорітет над вимогами інших стягувачів, які не є іпотеко держателями і в силу закону набуває права реалізовувати своє переважне право ( вимогу) у разі, якщо інша ніж обтяжувач особа, яка не є іпотекодержателем, набула права стягнення на предмет обтяження. Тому, арешт майна, що перебуває в заставі АТ «[PERSON] Аваль» в межах виконавчого провадження на користь іншого стягувача який не є заставодержателем спірного заставного майна, призводить до порушення прав АТ «[PERSON] Аваль», як заставодержателя, самостійно звернути стягнення задля задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна, зокрема права на вибір способів задоволення вимог до боржника та робить деякі з них неможливими ( прийняття заставного майна у власність, реалізація від свого імені предмета застави на публічних торгах). Крім того, накладення арешту та започаткування, у звязку з цим, процедури стягнення на предмет застави не має належних правових підстав і є такими, що порушує права позивача, як заставодержателя, у звязку з чим заставлене майно підлягає звільненню з під арешту. Позивач просить скасувати арешт накладений згідно постанови про арешт майна міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції на нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 12 по вул. Зоряна в м. Біла Церква Київської області та земельна ділянка загальною площею 0,0944, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Зоряна,12, які належать [PERSON], на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане Білоцерківським управлінням житлового комунального господарства 10.01.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.12.2007 року № 594, зареєстроване Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 10.01.2008 року номер запису 13693 в книзі РПВН 21711103, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17326644 від 10.01.2008 року. Та стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Позивач представника до суду не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, представник позивача за довіреністю у справі, [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника банку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та зазначив, що дійсно укладав з позивачем кредитний договір та договір іпотеки, за яким передав в іпотеку Банку житловий будинок та земельну ділянку. Представник третьої особи, міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні покладається на розсуд суду при вирішенні справи та зазначив, що на виконанні у відділі ДВС перебували і перебувають декілька виконавчих проваджень, так наприклад: про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] та Кредит» суми боргу в розмірі 2200000 грн. в рамках якого було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, однак виконавче провадження було завершено в порядку п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з відсутністю майна на яке може бути звернуто стягнення і повернуто виконавчий документ стягувачу; про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» суми боргу в розмірі 60 000 грн., яке було завершено на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з відсутністю майна на яке може бути звернуто стягнення і повернуто виконавчий документ стягувачу; та перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь «[PERSON] Аваль» боргу в розмірі 1120455,76 грн. В межах вказаних виконавчих проваджень було винесено постанови про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ст. ст. 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право зняти арешт з майна у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу органу, який його видав, а в даному випадку виконавчі документи було повернуто стягувачам. Третя особа: Приватний нотаріус Білоцерківського міського округу Київської області [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 47966846, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України і ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юрисдикція судів поширюється на всі відносини, що мають правовий характер. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Звертаючись до суду з позовом, позивач мотивував свої вимоги тим, що накладенням арешту порушуються його права як іпотекодержателя на задоволення його вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Так, з матеріалів справи ( а.с.11-35, 43-47) вбачається, що 03.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір № [NUMBER], згідно умов якого [PERSON] зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 120 000 доларів США строком до 03.07.2018 року, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. В забезпечення виконання Кредитного договору, між Банком ( іпотекодержателем) та [PERSON] ( іпотекодавцем) було укладено Договір іпотеки від 03.07.2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 4222, відповідно до умов якого, в іпотеку Банку передано житловий будинок № 12 по вул. Зоряна в м. Біла Церква Київської області та земельна ділянка загальною площею 0,0944, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Зоряна,12, які налажать іпотекодавцю на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Білоцерківським управлінням житлового комунального господарства 10.01.2008 року згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.12.2007 року № 594, зареєстроване Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 10.01.2008 року, номер запису 13693 в книзі РПВН 21711103, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17326644 від 10.01.2008 року. 03.07.2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського округу Київської області [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на підставі Договору іпотеки № 4222 від 03.07.2008 року, про заборону на нерухоме майно: житловий будинок № 12 по вул. Зоряна в м. Біла Церква Київської області та земельну ділянку загальною площею 0,0944, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Зоряна,12, власником якого є [PERSON]. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку"). З матеріалів виконавчого провадження № 47966846 ( а.с. 61-66), наданих представником міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції [PERSON], вбачається, що 26.06.2015 року було відкрито виконавче провадження за заявою ПАТ «[PERSON] Аваль» на підставі виконавчого листа № 2- 1067, виданого 29.10.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 1120455,76 грн. на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» та 25.08.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме на все майно, що належить [PERSON]. Отже, ПАТ «[PERSON] Аваль» у звязку з невиконанням [PERSON] зобовязання за кредитним договором задовольнив свої вимоги шляхом стягнення з боржника суми заборгованості. Доказів про те, що ПАТ «[PERSON] Аваль» у звязку з невиконанням [PERSON] зобовязання за кредитним договором задовольнив вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та доказів щодо порушення прав позивача на вибір способів задоволення вимог до боржника ( прийняття заставного майна у власність, реалізація від свого імені предмета застави на публічних торгах) позивач до суду не надав. Крім того, іпотекодержатель не є ні власником іпотечного майна, ні його володільцем. Право володіння та користування іпотечним майном належить іпотекодавцю згідно із ст.9 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Пунктом 1 ч.1 ст.44 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Таким чином, права іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 01.07.2016 року ( а.с.38-42) вбачається, що 31.03.2016 року на підставі постанови старшого державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 50612638 від 25.03.2016 року та 07.10.2014 року на підставі постанови старшого державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 44839340 від 22.09.2014 року, внесено відомості про арешт нерухомого майна, яке належить [PERSON]. П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» розяснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Позивач в позові зазначив про накладений арешт на майно боржника на підставі постанов старшого державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 25.03.2016 року та від 22.09.2014 року. Представник третьої особи надав до суду лише матеріали виконавчого провадження № 47966846, відкритого за заявою позивача, в межах якого було також накладено арешт на майно боржника [PERSON] згідно постанови від 25.07.2016 року. З урахуванням розяснень Пленуму Верховного Суду України та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2016 року, перед позивачем було поставлено питання щодо уточнення позовних вимог та вирішення питання щодо залучення у справі співвідповідача, а саме особи, в інтересах якої було накладено арешт на майно боржника в межах виконавчих проваджень № 50612638 від 25.03.2016 року та № 44839340 від 22.09.2014 року. Однак, представник позивача до суду не зявився, позивач не клопотав перед судом в порядку ст. 33 ЦПК України про залучення до участі у справі в якості співвідповідача особи, в інтересах якої накладено арешт на майно. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що [PERSON] не є стороною виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на вказане майно, а тому позбавлений можливості знайомитись з матеріалами виконавчого провадження та отримати акт опису та постанову про накладення арешту на предмет іпотеки, однак не надав до суду в порядку ст. 137 ЦПК України клопотання про витребування доказів в підтвердження обставин справи. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. В порядку ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог. Оскільки в позові відмовлено, судові витрати позивача, а саме сплачений при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 1378,00 грн., не підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: dismissed