Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 20.10.2001 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем . Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, що й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину - до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з дня подання позову до суду . Сторони в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку. Позивач подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, а позовні вимоги задоволити. Відповідач суд про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги те, що визнання відповідачем пред"явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що з 20.10.2001 року [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6) . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7,8 ), які проживають разом із матір"ю [PERSON] та перебувають на її утриманні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей, між сторонами досягнуто не було, обов"язок по утриманню дитини є безумовним і виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків, тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене,

Outcome: approved