Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: здійснити поділ спільного майна подружжя; виділити у власність позивача квартиру [ADDRESS] , вартість якої становить 22 000 дол. США ( 577 060 грн.). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі . Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області шлюб розірвано. В період шлюбу сторонами придбано майно, а саме: квартира [ADDRESS] ,яка є об,єктом спільної сумісної власності подружжя .На теперішній час відповідач мешкає у РФ ,документи на квартиру в м. Харкові оформлені на відповідача та у позивача немає доступу до них. Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 01 жовтня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісяця ,і до досягнення старшою дитиною повноліття , але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування зустрічного позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07.06.2017 року розірвано .Постановою Луганського апеляційного суду від 16.08.2018 року рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07.06.2017 року залишено без змін. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO]. З літа 2014 року сторони мешкають окремо. Матеріальний стан [PERSON] складний. Відповідач [PERSON] працює, має стабільний дохід, інших малолітніх дітей не має, але матеріальну допомогу не надає. [PERSON] має мінливі заробітки , та вважає, що батько дітей взмозі сплачувати аліменти на двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на місяць. Ухвалою суду від 10 жовтня 2018 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об,єднано в одне провадження з первісним позовом. 12 грудня 2018 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом витребувані докази по справі. Представник позивача за основним позовом [PERSON] в судове засідання не з,явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Основний позов підтримав, зустрічний позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей визнав частково ,у розмірі 1000 грн. на кожну дитину , щомісяця. Представник відповідача за основним позовом [PERSON] в судове засідання не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Основний позов визнала , зустрічний позов підтримала в повному обсязі . \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07.06.2017 року розірвано. Постановою Луганського апеляційного суду від 16.08.2018 року рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07.06.2017 року залишено без змін. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO]. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна від 04.04.2018 року , квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі договору купівлі- продажу , за р.№456 від 06.06.2012 року , посвідченого ПН ХМНО [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, оскільки сторонами було визнано факт набуття вищезазначеного майна в період шлюбу, а тому згідно ч.1 ст.82 ЦПК України зазначений факт не підлягає доказуванню. Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Частинами 1,2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином , аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги [PERSON] про поділ майна та визнання за ним права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] А в м. Харкові підлягають задоволенню. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами , що позивач за зустрічним позовом [PERSON] та неповнолітні діти : [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO] , мешкають за адресою: Московська область , м. Щелкове, мкр-н Фінський 3 кв. 341. Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності зі ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по даній справі згоди на виконання обов'язків по утриманню дітей не досягнуто. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум в розрахунку на місяць на дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 2027 грн. Відповідно 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років складає 1013 грн. 50 коп. Суд, враховуючи матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дітей , вважає що є підстави для задоволення по зустрічного позову [PERSON] частково , а саме: стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO] , у розмірі 1013,50 грн. , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , на кожного . Разом з тим, вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення аліментів в більшому розмірі до задоволенню не підлягає, оскільки позивач [PERSON] не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів відповідно до заявлених вимог. У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей , судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 704,80 гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову (на день подачі позову) , підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 01 жовтня 2018 року. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial