Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач в особі Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова комапнія» «Інго Україна»звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення виплаченого страхового відшкодування. Мотивуючи свої вимоги тим, що 16 травня 2015 року о 15 годині 05 хвилин на вул. Бориспільська, 34 в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована в ПрАТ «АСК» «Інго Україна»відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс АІ/3795351 від 10 січня 2015 року зі строком дії до 09 січня 2016 року, під керуванням водія [PERSON] , та автомобілем «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Попередньо відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду, складеної ВДАІ Дарницького району м. Києва від 16 травня 2019 року, вину у даній дорожньо-транспортній пригоді було визначено за [PERSON] , й на підставі заяви [PERSON] від 27 травня 2015 року про настання страхового випадку й проведеної оцінки про завдані збитки, а також страхового акту № 129316 від 10 червня 2015 року відповідно до платіжного доручення за № 4323 від 19 червня 2015 року ПрАТ «АСК» «Інго Україна»як страховиком власника автомобіля «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] , винного у ДТП особи виплачено потерпілій особі - [PERSON] страхове відшкодування в сумі 10 796 грн. 18 коп. Проте згодом ПрАТ АСК «Інго Україна» стало відомо, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року, яка набула чинності 29 червня 2015 року, провадження у справі відносно [PERSON] , яка керувала застрахованим ПрАТ «АСК» «Інго Україна» автомобілем «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] , про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, закрито за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення. Відтак, вважає, що [PERSON] має повернути виплачене йому від 19 червня 2015 року ПрАТ «АСК» «Інго Україна»страхове відшкодування в сумі 10 796 грн. 18 коп. на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій він набув ці кошти, згодом відпала. Тобто, позивач за відсутності в діях водія застрахованого транспортного засобу вини, не виплачував би вказане страхове відшкодування відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки на те не було правової підстави. У порядку досудової вимоги ним було запропоновано відповідачу повернути гроші, набуті без достатньої правової підстави, проте таке звернення залишено без реагування, що й стало підставою звернення до суду із цим позовом. В судовому засіданні представник позивача Гаркуша Г.В., діюча на підставі довіреності від 02 січня 2020 року, позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено, що 16 травня 2015 року о 15 годині 05 хвилин на вул. Бориспільська, 34 в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована в ПрАТ «АСК» «Інго Україна»відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс АІ/3795351 від 10 січня 2015 року зі строком дії до 09 січня 2016 року (а.с. 45), під керуванням водія [PERSON] , та автомобілем «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (а.с. 43-44, 49). Попередньо відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду, складеної ВДАІ Дарницького району м. Києва від 16 травня 2019 року, вину у даній дорожньо-транспортній пригоді було визначено за [PERSON] (а.с. 39), й на підставі заяви [PERSON] від 27 травня 2015 року про настання страхового випадку (а.с. 57) та проведеної оцінки про завдані збитки, а також страхового акту № 129316 від 10 червня 2015 року відповідно до платіжного доручення за № 4323 від 19 червня 2015 року, ПрАТ «АСК» «Інго Україна»як страховиком власника автомобіля «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] , винного у ДТП особи виплачено потерпілій особі - [PERSON] страхове відшкодування в сумі 10 796 грн. 18 коп. (а.с. 58, 59). Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Водночас постановою Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року, яка набула чинності 29 червня 2015 року, провадження у справі відносно [PERSON] , яка керувала застрахованим ПрАТ «АСК» «Інго Україна» автомобілем "Мазда", державний номерний знак [NUMBER] , про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, закрито за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 43 - 44). Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.1 ст. 1212 ЦК України). Відтак, [PERSON] має повернути виплачене від 19 червня 2015 року ПрАТ «АСК» «Інго Україна»страхове відшкодування в сумі 10 796 грн. 18 коп. на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій він набув ці кошти, згодом відпала. Тобто, позивач за відсутності в діях водія застрахованого транспортного засобу вини, не виплачував би вказане страхове відшкодування відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки на те не було правової підстави. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 762 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України,

Outcome: partial