Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Новоайдарської селищної ради про поновлення строку для пред`явлення позову до суду та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] року помер їх батько - [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не залишив, єдиними спадкоємцями померлого першої черги за законом є його діти - [PERSON] та [PERSON], які фактично спадщину після померлого прийняли, оскільки на день відкриття спадщини проживали разом з ним за однією адресою, проте свідоцтва про право власності на спадкове майно після [PERSON] позивачі не отримали, у зв`язку з тим, що згідно технічного паспорту, виготовленого Новоайдарським РКПТІ, на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], значаться відомості щодо самочинного будівництва. На підставі вищенаведеного, [PERSON] та [PERSON] просили суд визнати за ними право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] Позивачі - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви, у яких просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Новоайдарської селищної ради І. В. Шопін у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень з приводу позовних вимог до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року помер батько позивачів - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Після його смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). За життя [PERSON] заповіту не залишив, єдиними спадкоємцями померлого першої черги за законом є його діти - [PERSON] та [PERSON], які фактично спадщину після померлого прийняли, оскільки на день відкриття спадщини проживали разом з ним за однією адресою, що підтверджується копією довідки Новоайдарської селищної ради №41 від 04.04.2017 р. (а.с.14), проте свідоцтва про право власності на спадкове майно після [PERSON] позивачі не отримали, у зв`язку з тим, що згідно технічного паспорту, виготовленого Новоайдарським РКПТІ, на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], значаться відомості щодо самочинного будівництва, що підтверджується роз`ясненням приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В. М. (а.с.22). Факт того, що позивачка [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], який помер [INFO] р., підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки (а.с.10), копією свідоцтва про шлюб (а.с.11), копією заочного рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 10.09.2010 р. (а.с.12). Факт того, що позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], який помер [INFO] р., підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ст. 73 ЦПК України, суд поновлює строк, встановлений законом за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Позивачі просили поновити їм процесуальний строк для звернення до суду за захистом свого права, зазначивши причину його пропуску, яку суд вважає за можливе визнати поважною. Відповідно до положень Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування, відносини спадкування регулюються правилами ЦК (в редакції 2004 року), якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, тобто в даному випадку підлягає застосуванню положення ЦК України (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статей 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судовим розглядом встановлено, що позивачі фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], доведено відсутність в них можливості в нотаріальному порядку оформити право на спадщину, яка залишилась, що є підставою для звернення до суду за захистом права в судовому порядку шляхом його визнання, що відповідає положенням ст. 16 ЦК України (2004 р.), також встановлено, що визнання за позивачами права власності на спадкове майно у вигляді домоволодіння не порушує інтереси інших осіб. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яку ратифіковано Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без необхідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до п.6 даної Постанови право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз`ясень, наданих у п.7 ППВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». За змістом зазначених роз`ясень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (ст. 1216, 1218 ЦК України). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3, 5 ст. 376 ЦК України) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування". Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як "визнання права". На підставі ст. ст. 525, 527, 534, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст. 16, 376, 331 ЦК України,

Outcome: approved