Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій прохає суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № HAOHFJ17631904 від 05.08.13 року у розмірі 30440.66 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 05.08.2013 року між сторонами був укладений кредитний договір відповідно умов якого банк видав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 8880.79 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач взяті на себе зобов'язання за договором виконав вчасно та в повному обсязі, але відповідач в порушення умов договору зобов'язання не виконує, у результаті чого за ним станом на 16.03.2018 рік має заборгованість у розмірі 30440.66 грн., яку він добровільно сплачувати не бажає. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16.07.18 року відкрито провадження по цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач у своєму відзиву на позов від 18.09.18 року зазначив, що він не має боргових зобов'язань перед позивачем. Він не підписував кредитний договір. Позивачем не надано суду жодних доказів заборгованості. Заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. Прохає застосувати строки позовної давності. В своїй відповіді на відзив від 31.10.18 року, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що ним надано до суду всі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов'язань. Сторони при підписанні договору досягли повної згоди щодо усіх умов, що засвідчили власними підписами. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що [PERSON] знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за Договором. Також зазначив, що ним дотримано строк позовної давності при зверненні до суду з позовом. В судове засідання представники сторін з'явились. На своїх твердженнях наполягали. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, 05.08.13 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір (підписана боржником заява разом з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам»), який відбувався згідно до положень ст. 634 ЦК України за принципом укладання банком та клієнтом договору приєднання. Підписавши договір [PERSON] забов*язався виконувати умови, що містяться в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку та Договору банківського обслуговування в цілому. З огляду на наведене суд вважає що відповідач не довів належними та припустимими доказами не укладання з ним кредитного договору. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач на себе зобов'язання по зазначеному договору виконав своєчасно та у повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором виконує не належним чином, в результаті чого за ним мається заборгованість, відповідно до розрахунку, станом на 16.03.18 рік у розмірі 30440.66 грн., яка складається з наступного: -заборгованість за кредитом - 8880.83грн.; -заборгованість по процентам за користування кредитом - 6.28 грн. -заборгованість за пенею - 19627.80 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) -1425.75 грн. Відповідач заперечуючи проти позову посилався також на пропуск строків позовної давнини обґрунтовуючи це наступним: згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Натомість, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), пунктом 1.7.31 яких установлено позовну давність збільшеною тривалістю, не містять підпису відповідача. Заява позичальника не містить жодних умов щодо збільшення строків позовної давності. На час підписання заяви на отримання кредиту Позичальнику, не було роз'яснено ані поняття строків позовної давності ані того, що позовна давність збільшується. Зважаючи на те, що ст. ст. 207, 259 ЦК України вимагає того, що збільшення позовної давності, може бути здійснено за домовленістю сторін, але у обов'язковому випадку така домовленість має бути укладена у письмовій формі. Заява позичальника не містить жодних умов щодо збільшення строків позовної давності, а Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") не підписані обома сторонами тож, строк позовної давності не є збільшеним та складає три роки для кредитної заборгованості і 1 рік для штрафних санкцій та пені. Кредитний договір був укладений [PERSON] 05.08.2013 р. на строк 24 місяці, тож, відповідно, і строк позовної давності сплив для кредитної заборгованості іще 05.08.2017р., через три роки, а щодо неустойки (штрафних санкцій та пені) через рік, тобто 05.08.2015р. Щодо строків позовної давності, які прохав застосувати відповідач [PERSON], суд зазначає: відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до п. 1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років (с.с.15). Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно умов договору строк виконання зобов'язань спливає 04.04.2015 року. Таким чином, строки позовної давності позивачем не пропущено. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов'язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно роз'яснень Верховного Суду України щодо застосування ст. 625 ЦК України, слід мати до увазі, що проценти, визначені ст.ст. 536, 1048, 1056 - 1, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку, нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених ст. ст. 536, 1048, 1056 - 1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються у відповідності до ст. 625 ЦК України , а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК України та іншими статтями, та відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірним. Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного суду України від 23 вересня 2015 року по справі за № 6-1206цс15, в якій за аналогічних обставинах Верховний суд України застосував норми матеріального права таким чином. Матеріали справи свідчать, що сума заборгованості за кредитом складає 8880.83 грн. а сума пені - 19627.80 грн. При вирішенні питання про стягнення пені, суд у контексті визначеного у ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, окрім наведених норм права про обов'язковість виконання зобов'язань зважає на те, що відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливе, добросовісне та розумне застосування норм цивільного законодавства. Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи з наведеного, при вирішенні питання про розмір пені, який у даному випадку підлягає стягненню на підставі умов договору та ст. 559 ЦК України, колегія суддів зважає на те, що заявлена у позові сума пені 19627.80 грн., значно перевищує розмір збитків, які позивач поніс внаслідок неповернення боргу, і доходить висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача пені в сумі, яка дорівнює сумі заборгованості за кредитом, відсоткам та штрафним санкціям. З урахуванням вищевказаного, суд важає можливим зменшити розмір неустойки (пені) до 10000 грн. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial