Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

покликаючись на прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань, представник позивача адвокат Ганенко О.І. у поданій 12 жовтня 2021 року позовній заяві просить стягнути три відсотки річних за час прострочення у розмірі 808 доларів США 64 центи та сплачений судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позов не подав. У позовній заяві вказаний представник позивача просить справу слухати у їх відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача у судове засідання. Зважаючи на те, що учасників справи відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, їх явку не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується навсебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23 січня 2020 року у справі № 570/1738/16-ц задоволено позов Акціонерного товариства "Універсал Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" 16 440 доларів США та 11 центів долара США заборгованість по Генеральному договору про надання кредитних послуг № BL9157 від 08.10.2008 р. на підставі договору поруки від 19.07.2013 року (тіло кредиту) та 6 373 грн. 41 коп. судових витрат. Вищевказане рішення суду набрало законної сили 03 березня 2020 року. 04 березня 2020 року стягувачу видано виконавчий лист, на підставі якого 10 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження № 64466643, в якому винесено постанови приватного виконавця Ярмошевич Н.О. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, витрат на проведення виконавчих дій, арешт коштів боржника, арешт майна боржника. За період з 23 січня 2020 року по 14 вересня 2021 року боржник сплатила заборгованість за вищевказаним рішенням суду у розмірі 175,41 доларів США. У відповідності до розрахунку 3 % річних станом на 14 вересня 2021 року, на думку сторони позивача, заборгованість відповідача перед позивачем становить 808 доларів США 64 центи. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Згідно змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні вимоги ставляться ч.1 ст.1049 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 січня 2020 року у справі № 570/1738/16-ц, відповідно до якого з відповідача на користь позивача стягнуто 16 440 доларів США та 11 центів заборгованості по Генеральному договору про надання кредитних послуг № BL9157 від 08.10.2008 р. на підставі договору поруки від 19.07.2013 року набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні. Матеріали даної цивільної справи містять докази часткового погашення боржником заборгованості перед стягувачем у розмірі 175,41 доларів США. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначила, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відповідач не сплатила у повному обсязі заборгованість позивачу, стягнуту з неї рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23 січня 2020 року у справі № 570/1738/16-ц, яке набрало законної сили, чим порушила норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати стягнення з боржника 3 % відсотків річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред`явлення до боржника позову про стягнення 3 % відсотків річних і визначив борг на відповідну дату. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок 3 % відсотків річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань, який являється допустимим доказом у справі, авідповідач не надала суду жодного належного доказу, що спростовує доводи позивача та не спростувала подані позивачем розрахунки 3 % відсотків річних. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Отже, позов підставний і підлягає до задоволення по суті. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved