Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду, позовні вимоги якої підтримали у судовому засіданні, та обґрунтовують тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.09.2006 року, виданого Виконавчим комітетом Сумської міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» Надалі було визначено частки в спільній сумісній власності на квартиру, по 1/4 частини кожному із її співвласників. Всі вищезазначені особи є співвласниками належної їм на праві спільної часткової власності приватизованої однокімнатної квартири та зареєстровані в цій квартирі. З технічного паспорту вбачається, що квартира розташована на другому поверсі двохповерхового будинку та складається з однієї кімнати житловою площею 14,5 кв.м, в тому числі: одна кімната 14,5 кв.м, кухня 9,1 кв.м, санвузол 2,5 кв.м. Загальна площа квартири 26,1 кв.м, висота приміщень 2,70 м. Інвентаризаційна (балансова) вартість квартири 9081 грн. 23.07.1983 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу маємо двох повнолітніх доньок: [PERSON], народжену [INFO]. та [PERSON], народжену [INFO]. 25.09.2010 року [PERSON], у зв'язку з одруженням змінила прізвище на [PERSON]. З моменту одруження, [PERSON], відповідач та діти не мали власного житла та орендували житло, при цьому, офіційно були зареєстровані у батьків відповідача за адресою: [ADDRESS]. В 1991 році, дізнавшись від сусідів, що в будинку [ADDRESS] (де вони були зареєстровані), звільняється однокімнатна квартира №7, сторони, звернулася до Голови Сумської міської Ради з проханням надати дану квартиру, так як перебували на квартирному обліку з жовтня 1983 року. У грудні 1991 р. Голова Сумської міської Ради дав розпорядження видати ключі від квартири [ADDRESS] та оформити під № 1 у зв'язку з розширенням житлової площі. 09.01.2004 року квартира [ADDRESS] відокремлена від квартири [ADDRESS]. З 2001 року відповідач почав гуляти з коханками, вести аморальний спосіб життя, зловживати спиртним, грошовими коштами сім'ю не забезпечував, пропивав спільно нажиті речі домашнього господарства, дебоширив, бився палками, кидав в напрямку позивачів ножі, бив електролампочки, щоб завадити вчити уроки, перерізав електропроводку в квартиру з коридору, не пускав на кухню готувати їсти, викидав з вікон особисті речі позивачів, зводив наклеп, намагаючись принизити на роботі, майже щодня застосовував фізичну силу, приводив в квартиру сторонніх осіб, з метою залякування та вимагання грошових коштів на спиртне. Позивачі майже по кожному факту насильства в сім'ї звертались до правоохоронних органів, викликали міліцію та дільничного інспектора. Відповідач часто давав розписки, що припинить насильство в сім'ї, але марно, його немотивована агресія не припинялась. Не бажає жити тверезим життям та не дає можливості проживати разом з ним в одній квартирі, що належить сторонам на праві спільної власності. Квартира [ADDRESS] до 2007 року була без водопостачання та каналізації. Відповідач не приклав жодних зусиль для проведення в квартиру води та каналізації. 22.05.2007 року [PERSON] та [PERSON] отримали технічні умови на водозабезпечення квартири [ADDRESS], потім замовили та отримали проект і рішенням суду, узаконили введення в експлуатацію та перепланування квартири. При цьому відповідач ні фінансово, ні фізично не допомагав вирішити дане питання. Позивачі, самостійно купували будматеріал, сантехніку, оплачували виконану роботу Отже, вода та каналізація була проведена повністю за рахунок позивачів, що склало приблизно 5000 грн. Крім того, в березні 2012 року позивачі робили самостійно дорогий ремонт в даній квартирі. Через знущання та насильство у сім'ї відповідачем, позивачі були вимушені проживати окремо від відповідача, оскільки його поведінка та вчинки є аморальними, неадекватними і небезпечними для життя. Відповідач перетворив квартиру в притул для алкоголіків та осіб легкої поведінки. Міліція проводила бесіду з відповідачем, але це не дало жодних результатів. Враховуючи викладене, позивачі просять суд усунути перешкоди у здійсненні права власності квартирою [ADDRESS], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які здійснює [PERSON], шляхом позбавлення його права власності і користування 1/4 частиною даної квартири без надання іншого жилого приміщення та зняття його з реєстрації місця проживання, Стягнути з відповідача судові витрати, моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, заподіяну шляхом чинення перешкод у здійсненні права власності квартирою [ADDRESS]. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважаючи їх незаконні, оскільки [PERSON] є співвласником житлової квартири за адресою: [ADDRESS]. Правила ст. 116 ЖК України про виселення за неможливістю сумісного проживання не поширюються на учасників спільної власності на жилі приміщення. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріли справи, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають відмові. Згідно свідоцтва на житло від 22.09.2006 р., видане на підставі подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 14.09.2006 р. № 1345, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.17/. Відповідно Технічному паспорту, дана квартира складається з 1-ї кімнати житловою площею 14,5 кв.м., в тому числі 1-а кімната 14,5 кв.м., кухня 9,1 кв.м., санвузол 2,5 кв.м., загальна площа квартири 26,1 кв.м. 25 вересня 2010 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], зареєстрованим Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1449 /а.с.9/. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 серпня 2014 р. у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній власності, визначено частки в спільній сумісній власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] по ? частини кожному із її співвласників, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Зі змісту вказаної норми закону, можна зробити висновок, що дана стаття регулює правовідносини, які виникли між власником жилого приміщення та наймачем. Згідно матеріалів справи та досліджених доказів, [PERSON] є власником частини спірної квартири, відповідно на спірні правовідносини не поширюється дія статті 116 ЖК України. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Оскільки позивачем заявлена вимога про зняття з реєстрації з місця проживання, то виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в межах заявлених позовних вимог за безпідставністю. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивачі у поданій позовній заяві не надали жодного обґрунтування відносно стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Outcome: dismissed