Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач - Публічне Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , що діє також в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 3 особа-служба у справах дітей Жовтневого району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та з урахуванням уточнень просить виселити відповідачів, які зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] в м. Харкові , зі зняттям з реєстраційного обліку, а також стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.08.2005 р. між Банком та відповідачкою укладений кредитний договір № НАЕ2GF01270120, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 37547,58 доларів США строком до 08.08.2025 р.З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання кредиту, іпотекодавець [PERSON] відповідно до договору іпотеки № НАЕ2GF01270120 від 10.08.2005 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею-38,3 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 10.08.2005 року, за реєстром № 6306. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.01.2012 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири Банком і виселення відповідача [PERSON] та інших громадян, які проживають в квартирі. На повідомлення про добровільне звільнення житлового приміщення відповідачі не відреагували, тому позивач просить відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» виселити їх із зазначеної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб.( а.с. 146-149). Представник позивача, надавши пояснення в судових засіданнях та підтримавши позовні вимоги, просив в подальшому розглядати справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що вона отримала кредитні кошти для набуття квартири, до 2007 р. свої зобов'язання виконувала, потім виник за декілька місяців борг,тому,за згодою позивача, проведено перекредитування. У січні 2009 р., через матеріальне становище, виникла заборгованість за кредитом, процентами, тому Банк звернувся з відповідними позовами до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.01.2014 р. задоволена її заява про розстрочку виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки і встановлено порядок виконання рішення рівними частками щомісяця до повного відшкодування. Відповідачка стверджувала, що погашає заборгованість за ухвалою суду, але ніяких доказів цьому не надала та не з'являлася в судові засідання, хоча про день і час повідомлялася належним чином, про причини неявки не сповістила. [PERSON] також до суду не з'являлася. Представник служби у справах дітей Жовтневого району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської місто ради письмово повідомив суд про можливість розгляду справи без його участі та просить врахувати інтереси малолітніх дітей. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши материіали справи і надані докази, прийшов до наступного. 10.08.2005 р. ЗАТ КБ «ПриватБанк»( правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитній договір на суму 37547, 58 дол. США на придбання квартири [ADDRESS]. Кінцевий строк погашення кредиту визначено договором 08.08.2025 р. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором , 10.08.2005 р. між Банком і [PERSON] укладено договір поруки та договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] надала в іпотеку Банку належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2005 р. трикімнатну квартиру [ADDRESS]. загальною площею 57,4 кв.м. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.01.2012 р. задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерійний банк «ПриватБанк» , стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] 30608,23 дол.США, що за курсом НБУ складає 233259 грн. 20 коп. та в рахунок заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки-квартиру [ADDRESS] шляхом продажу Банком, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Рішенням суду [PERSON] та інші громадяни, що проживають в квартирі, виселені. ( а.с. 58-61). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15.05.2012 р. рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.01.2012 р. змінено та у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині виселення відповідачки та інших осіб, відмовлено ( а.с.65-69). Цим рішенням зазначено, що вирішуючи питання про виселення з квартири неповнолітньої особи суд першої інстанції зобов'язаний був залучити до справи представника органу опіки та піклування для належного захисту прав дитини. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 08.01.2014 р. провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та інш. про виселення закрито на підставі ст.205 ЦПК України, у зв'язку з набранням законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав ( а.с. 166) .Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.02.2014 р. ухвала Жовтневого районного суду м.Харкова скасована і справа направлена до суду для продовження розгляду. Постановою державного виконавця від 23.05.2012 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3539/11, виданого 02.03.2012 р. Жовтневим районним судом м.Харкова про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 30608,23 дол.США, що за курсом НБУ, складало- 233259 грн. 20 коп. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.01.2014 р., що набрала законної сили ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.02.2014 р., задоволена заява [PERSON], розстрочено виконання рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.01.2012 р. та встановлено порядок виконання рівними частками по 3887 грн. 65 коп. щомісяця до повного відшкодування. Позивач в судовому засіданні пояснив, що незважаючи на такий порядок відшкодування, відповідачка продовжує не виконувати свої зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За правилами, встановленими ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або іншій погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Листом від 16.11.2011 р. позивач направив відповідачеві вимогу про необхідність добровільного звільнення предмета іпотеки (а.с. 14) . Однак, на час розгляду справи судом набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до положень якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитним установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку. Згідно до ст. 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". Таким чином, за змістом, вказаний Закон забороняє примусове стягнення чи відчуження нерухомого майна переданого в заставу чи іпотеку на забезпечення виконання кредитних договорів, отриманих в іноземній валюті. Згідно до вимог ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність. Ч.2 ст. 5 ЦК України також встановлено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Зазначене свідчить про те, що вказаний Закону України пом'якшує цивільну відповідальність особи, оскільки забороняє примусове стягнення чи відчуження заставного чи іпотечного нерухомого майна, в разі невиконання кредитних зобов'язань за валютними кредитами, а тому має зворотною дію у часті. З матеріалів справи випливає, що відповідачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м.згідно договору купівлі-продажу від 10.08.2005 р. Як випливає з довідки дільниці № 43 КП «Жилкомсервіс» в [ADDRESS] проживають і зареєстровані [PERSON], її малолітні діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та мати власника квартири [PERSON] Тобто, спірна квартира - єдине житловим приміщенням, що належить відповідачці і використовується як місце постійного проживання [PERSON] і членів її сім'ї. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. С огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про виселення , в зв'язку з постановленням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При цьому суд роз'яснює, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не позбавлене права після зняття мораторію, встановленого вищезазначеним законом, на звернення до суду з аналогічним позовом у разі невиконання відповідачем умов кредитного договору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed