Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів та повернення банківського вкладу. Свої вимоги мотивував тим, що 24 липня 2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу. За договором було відкрито банківський рахунок № 26356621036780. На даний рахунок було здійснено вклад у сумі 5 163,00 доларів США, який згодом було додатково поповнено, а саме: 27 серпня 2013 року на суму 62,00 долара США; 07 жовтня 2013 року на суму 52,00 долара США; 25 жовтня 2013 року на суму 263,00 долара США; 30 жовтня 2013 року на суму 300 доларів США; 03 лютого 2014 року 85,87 доларів США; 13 березня 2014 року на суму 73,12 доларів США. Тому загальна сума банківського вкладу за договором склала 5 998,99 доларів США. Вирішивши достроково повернути банківський вклад, позивач особисто, а також письмово звертавсь до відповідача з вказаною вимогою, проте останнім не одноразово було відмовлено позивачу в поверненні банківського вкладу. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за строковим договором банківського вкладу № SAMDN25000736728400 у загальному розмірі 5 998,99 доларів США. Позивач судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Додатково пояснив, що до держаних та недержавних установ Російської Федерації щодо повернення спірного вкладу позивач не звертався. Представник відповідача Каракоця О.Р. позовні вимоги не визнав. Підтримав письмові заперечення, в яких зокрема зазначено, що правлінням Національного банку України було прийнято постанову від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Рішенняи Центрального банку Російської Федерації(Банк Росії) № РН 33/І від 21 квітня 2014 року, також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ «ПРИВАТБАНК», наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». З цих причин відповідач також не мав можливості здійснити банківську діяльність на окупованій території.Ухвалою Центрального районного суду м Семферополя від 21 квітня 2014 року АНО «ФЗВ» було передано на довірче управління майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв'язку з чим АНО «ФЗВ» користується, володіє, розпоряджається всім майном ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що знаходиться на території АРК та міста Севастополя. Заочним рішенням Центрального районного суду м Семферополя від 16 вересня 2014 року зобов'язано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі Кримського регіонального управління припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов'язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 10 925 222 445,85 рублів. Позивач не довів відсутність вимоги позивача до держаних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами та те, що його позовні вимоги не входять до складу загальної суми, визначеної заочним рішенням Центрального районного суду м Семферополя від 16 вересня 2014 року. Представник відповідача Кахраманов Р.Н. позовні вимоги не визнав. Підтримав пояснення представника відповідача Каракоці О.Р., додатково пояснив, що представником позивача не доведено наявність коштів, належних позивачу на рахунках банку. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 24 липня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу SAMDN25000736728400, згідно з яким банк зобов'язався прийняти від позивача грошові кошти в сумі 5 163,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 24 липня 2014 року. [PERSON] зобов'язався внести готівкою на відкритий банком депозитний рахунок грошові кошти та виконав свій обов'язок, вніс вказані грошові кошти на рахунок, що підтверджується квитанцією № 10 від 24 липня 2013 року.(а.с. 21-22). Позивачем додатково поповнено банківський вклад, а саме: 27 серпня 2013 року на суму 62,00 долара США; 07 жовтня 2013 року на суму 52,00 долара США; 25 жовтня 2013 року на суму 263,00 долара США; 30 жовтня 2013 року на суму 300 доларів США; 03 лютого 2014 року 85,87 доларів США; 13 березня 2014 року на суму 73,12 доларів США, що підтверджується відповідними квітанціями (а.с. 9-17). Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. 24 червня 2014 року позивач звернувся до відповідача, направивши письмову вимогу про видачу банківських вкладів, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відбитком календарного штемпеля маркувальної машини дати 01 липня 2014 року (а.с 18-20). Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції «Кожна фізична ...особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Розглядаючи борги у сенсі поняття «власності», яке міститься у ст.1 ч.І Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежено лише власністю на фізичні речі та не залежать від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як власність. Судом встановлено, що позивач звернувся до банку з письмовою вимогою про видачу банківських вкладів, чим засвідчив свій намір припинити дію договору. У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти за його вимогою відповідно до договору банківського вкладу, чим порушив свої грошові зобов'язання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю: стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»(код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) заборгованість за строковим договором банківського вкладу SAMDN25000736728400 від 24 липня 2013 року у розмірі 5 998 (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) доларів США 99 центів. При поданні позовної заяви позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3, ст. 2 Закону України "Про захист прав споживачів" . Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 11 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову. Станом на 22 червня 2015 року офіційний курс валют Національного банку становив за 1 долар США - 21,64 грн. Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3 654,00 грн.). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 1298 грн. 18 коп.( 5 998,99 доларів СШАх21,64х 1%:100).

Outcome: approved