Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.04.2008 року у розмірі 132605,97 грн. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 24.04.2008 року, при підписанні якої підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банк складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона був повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, 3.3 договору, де зазначено, що клієнт дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Вказав, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.08.2020 року заборгованість відповідача по кредиту становить 688522,21 грн., але просить стягнути з відповідача лише заборгованість в сумі 132605,97 грн., а саме: 5652,68 грн. - заборгованість за кредитом; 126 953,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 24.04.2008 по 28.02.2018 року. В зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2020 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 01.03.2021 року за вх. № 5273 до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій представник позивача Дашко В.М., який діє на підставі чинної довіреності № 3914-К-Н-О від 28.08.2020 року, просив зменшити розмір позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором від 24.04.2008 року в розмірі 22024,44 грн., з яких: 5652,68 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 14271,56 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 2100,20 грн. - пеня. 26.04.2021 року за вх. № 10461 до суду від представника відповідача адвоката Майнард Н.О. надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому остання позов не визнала, заперечила проти позовних вимог, просила залишити їх без задоволення, вказавши, що позивачем не доводяться на підставі належних та допустимих доказів обставини викладені у позовній заяві, а саме порушення відповідачем умов кредитного договору від 24.04.2008 року, що свідчить про незаконність та необгрунтованість позовних вимог.Окремо заявила про застосування строку позовної давності, зазначивши, що позивачем з моменту випуску картки 24.04.2008 року до 15.01.2020 року, тобто на протязі 12 років самостійно без повідомлення відповідача змінювались умови договору, в той час як рух по рахунку був припинений у 2014 році. 19.05.2021 року за вх. № 12117 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечила проти доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, разом з позовом АТ «ПриватБанк» подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. У судове засідання представник відповідача адвокат Майнард Н.О. подала заява про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.04.2008 року відповідачем [PERSON] підписано анкету № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 25). У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. В графі «прошу оформити на моє ім`я кредитку» бажаний кредитний ліміт по платіжній картці кредитка «універсальна»/30 днів льготного періоду - 1000 грн. До заяви від 24.04.2008 року банк додав довідку про умови кредитування від 26.05.2008 року та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 26,27-32). У наданій банком довідці про умови кредитування, яка підписана [PERSON] зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію правонаступника ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк». 21.05.2018 року було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АТ КБ «ПриватБанк». Згідно позовних вимог та наданого банком розрахунку, відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 22024,44 грн., з яких: 5652,68 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 14271,56 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 2100,20 грн. - пеня. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Судом відзначається, що при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України відповідно до норм якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у згаданому випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, зокрема, крім основної заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також послався на довідку про умови кредитування від 26.05.2008 року, яка підписана [PERSON] та містить розміри процентних ставок, пені. Відповідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором обов`язку погашення заборгованості, оскільки банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Однак, з наданої АТ КБ «Приватбанк» довідки вбачається, що клієнту [PERSON] згідно кредитного договору б/н було надано чотири картки, остання з яких № [NUMBER] діяла з 16.12.2013 по 08/2017 року, що вказано у довідці позивача (а.с. 24). Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності. Заперечуючи проти позову представник відповідача просила суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності (а.с. 66-68). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається зі закінчення строку дії картки. Така правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року по справі №6-16цс15, а також постанові 19 березня 2014 року №6-14цс14. Як вбачається із довідки позивача термін дії останньої виданої картки відповідачу закінчується останнього дня серпня 2017 року. Таким чином строк позовної давності закінчується 31.08.2020 року. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що після закінчення терміну дії платіжної картки [NUMBER] , відповідач користувалась новою платіжною карткою. Останній платіж погашення за наданим кредитом в сумі 200,00 грн. здійснений 13.11.2014 року, що відображено у розрахунку заборгованості за договором станом на 30.09.2020 року, наданим позивачем (а.с. 64-72). Як вбачається із п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. При цьому, суд вважає, що умова укладеного кредитного договору, щодо автоматичної пролонгації дії кредитного договору на новий строк, якщо від позичальника не надійшла заява про закриття карткового рахунку, передусім має на меті лише те, щоб при видачі позичальнику кредитної картки із новим строком дії не було необхідності кожен раз укладати новий договір, а тому пролонгація умов кредитного договору на новий строк може мати лише у разі одночасного отримання позичальником кредитної картки із новим терміном дії, оскільки в протилежному випадку останній буде позбавлений можливості здійснювати свої права та обов`язки за цим кредитним договором. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Будь-яких доказів, які б підтверджували про укладення договору про збільшення тривалості позовної давності представником позивача не надано, тому застосуванню підлягають положення ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Отже, до спірних відносин застосовується перебіг трирічного строку позовної давності, який розпочався з останнього календарного дня строку дії картки [NUMBER] , тобто з 31.08.2017 року. Таким чином строк позовної давності закінчився 31.08.2020 року, а позивач звернувся до суду лише у листопаді 2020 року, тобто з пропуском, встановленого законом трирічного строку позовної давності. Таким чином, судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву у листопаді 2020 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив і який обчислюється з моменту закінчення строку дії платіжної картки. У своїх заявах по суті справи АТ КБ "ПриватБанк" не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що АТ КБ "ПриватБанк" пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, що згідно з ч. 4 ст.267 ЦК України є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed