Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником 3/10 частки нежитлового приміщення [ADDRESS] на підставі договору дарування нерухомого майна від 12.02.2020 року №594, посвідченого приватним нотаріусом Бедненко С.В., подароване нерухоме майно має загальну площу 66,7 кв.м. та складає 3/10 частки від нежитлового приміщення. Окрім нього співвласниками зазначеного майна є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ажур» та [PERSON] , яким належать інші частки. Крім того позивач зазначає, що він володіє та користується окремим приміщенням, в якому є ізольований вхід, санвузел та наявна можливість технічного виділу його частки в натурі. На замовлення [PERSON] комунальним комерційним підприємством «Міське бюро технічної інвентаризації-Маріупольська нерухомість» було виготовлено технічний паспорт з урахуванням можливості виділу його частки в окреме ціле та підготовлено висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна. [PERSON] зазначає, що в регулювання питання в досудовому порядку не виявляється можливим оскільки інші співвласники не бажають оформлювати нотаріальний договір поділу та нести матеріальні затрати. З метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив виділити йому у власність як окреме ціле майно (1/1) в натурі 3/10 частини нежитлового приміщення [ADDRESS] , які складаються з наступного: частина нежитлової будівлі літ. "А-1", частини приміщення №1, а саме кімнати №5-12, загальною площею 64,8 кв.м.; припинити спільну часткову власність між [PERSON] та ТОВ «Ажур» та [PERSON] у зв`язку з виділенням частки в натурі; визнати за [PERSON] право власності на виділене майно, а саме: частину нежитлового приміщення [ADDRESS] , складається з наступного: частина нежитлової будівлі літ."А-1", частини приміщення №1, а саме кімнати №5-12, загальною площею 64,8 кв.м., в натурі, як окреме єдине ціле (1/1). Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 10.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, просив судові витрати залишити за собою. Представник відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Ажур» до суду не з`явився, надав заяву в якій зазначив, що ТОВ «Ажур» є власником 5/10 часток зазначеного приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2001 року №2972, наразі не має на меті виділ своєї частки в натурі, проти виділу частки позивача не заперечує, будь-яких претензій чи спорів щодо площі чи технічних характеристик не має, позовні вимоги визнав та просив розглянути справу за його відсутності. До заяви надав завірені копії правовстановлюючого документу та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідач 2 [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову [PERSON] не заперечував, просив судові витрати залишити за позивачем. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 355 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч.1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачами права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Відповідно до договору дарування нерухомого майна від 12.02.2020 року №594, посвідченого приватним нотаріусом Бідненко С.В., [PERSON] прийняв у дар 3/10 (три десятих) частки нежитлового приміщення, загальна площа якого в цілому складає 231,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (тридцять дев`ять), приміщення 1 (один). За договором дарування неруомого майна позивач набув права власності на 3/10 частки основної будівлі літ.А-1, частина кімнати 1, кімнати 5-11, загальною площею 66,7 кв.м. Державна реєстрація права власності позивача підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №200023669 від 12.02.2020 року. Згідно до технічного паспорту, виданого Комунальним комерційним підприємством «Міське бюро технічної інвентаризації-Маріупольська нерухомість» від 03.06.2020 року, частина приміщення [ADDRESS] , що належить позивачу, має загальну площу 64,8 кв.м., основну - 43,9 кв.м., допоміжну-20,9 кв.м., оснащена окремим входом, санвузлом. Положеннями п.1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N 55, (надалі - Інструкція), встановлено, що Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Пунктом 3.3. Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, який було видано ККП «Міське БТІ-Маріупольська нерухомість» від 03.06.2020 б/н при проведенні технічної інвентаризації та вироблені технічного паспорту на об`єкт, 3/10 частки нежитлової будівлі [ADDRESS] , складається: з частини нежитлової будівлі літ.А-1, частина нежитлового приміщення №1, а саме: кімнати 5-12 та має загальну площу 64,8 кв.м., має окремій вихід і за своїми технічними показниками може бути виділена в натурі. Також у вищезазначеному висновку вказано, що площа та склад приміщень змінився за рахунок влаштування перегородок без втручання в несучі конструкції, що не потребують прийняття в експлуатацію. Згідно до Договору купівлі-продажу від 11.12.2001 року №2972, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю., Товариству з обмеженою відповідальністю «Ажур» належить ? частина (тобто 5/10 частин) частина нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , будинок тридцять дев`ять. На земельній ділянці розташовано: основна будівля літ.А-1, нежилою площею 114,4 кв.м., основна будівля літ.Б-1, нежилою площею 118,0 кв.м. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12183419 від 17.10.2006 року, 2/10 частки нежитлового приміщення [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу №1207 від 28.02.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського державного нотаріального округу Апалько М.Ю. та на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 21.09.2006 року №2-1853. Частиною 1 ст.364 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених статей 358 та 364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183,358,364,379,380,382ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ч.3 ст.364 Цивільного кодексу України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п.56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. В силу положень статей 21,24,41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначаєтьсяглавою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, вважає можливим та необхідним здійснити виділ майна Позивача в натурі саме відповідно до єдиного варіанту технічного виділу, який було запропоновано [PERSON] та підтримано відповідачами. Такий поділ не потребує здійснень переобладнань, будівельних робіт та відповідає фактичному порядку користування сторонами зазначеним приміщенням. За таких обставин суд, вважає, що позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved