Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дітей [PERSON] та [PERSON] в Польщу, Болгарію та інші країни Європейського союзу, Туреччину без згоди та супроводу батька, в супроводі матері або в супроводі інших осіб, уповноважених на це матір'ю терміном на три роки. В обгрунтування позову покликається на те, що між нею та відповідачем 30.05.2016 року був розірваний шлюб. Діти залишилися після розірвання шлюбу проживати разом з нею. Старша донька відвідує гурток з художньої гімнастики у позашкільному навчальному закладі "Дитячий центр туризму, спорту та екскурсій МЖК-1". Вихованці гуртка періодично беруть участь у міжнародних змаганнях, турнірах та навчально-тренувальних зборах, які проходять за межами України. Молодша донька має проблеми зі здоров'ям, зокрема з органами дихання, а тому потребує оздоровлення на морському узбережжі. Батько категорично відмовляється від надання дозволу для виїзду за межі України дітей, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позов підтримали повністю та просять його задоволити з тих підстав, що відповідач безпричинно відмовляється надавати дозвіл на виїзд дітей за межі України і для відпочинку, і для участі у змаганнях, що негативно впливає на стан та здоров'я дітей. Зазначила, що старша донька з 03.08.2018 року по 20.08.2018 року має виїзд у Республіку Болгарія на оздоровчо-тренувальні збори, а тому у цей проміжок часу вона має намір у цій країні відпочити разом і з меншою дочкою. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що він не погоджується надавати дозвіл на виїзд дітей за межі України, оскільки діти мають можливість оздоровитися і в межах України, а також можливий негативний вплив на стан дітей змінений клімат. Також зазначив, що не заперечує проти того, щоб надати дозвіл на відвідування табору старшої доньки згідно представленої довідки та в межах визначеної дати. Представник відповідача підтримала пояснення відповідача з приводу надання дозволу на виїзд старшої доньки у Республіку Болгарія в межах строку визначеного у довідці Дитячого центру туризму. Представник третьої особи просить позов задоволити, оскільки діти мають право на відпочинок та оздоровлення та у зв'язку цим мають право на виїзд за межі України, що не заборонено законом. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.05.2016 року шлюб між ними було розірвано. Як стверджується свідоцтвами про народження, у шлюбі у них народилися [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Згідно довідки ЛКП "Бондарівка" [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] без реєстрації. Як вбачається з довідки, виданої Дитячим центром туризму, спорту та екскурсій МЖК-1, [PERSON] дійсно з 03.08.2018 року по 20.08.2018 року має виїзд у Болгарію на оздоровчо-тренувальні збори. Також в судовому засіданні встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] отримали паспорти громадян України для виїзду за кордон. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього закордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітньої дитини закордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Крім того, згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Таким чином, в пункті 4 Правил зазначається про конкретну державу прямування та конкретний період часу перебування у цій державі, тобто йдеться про разову поїздку. При цьому згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За цих обставин, суд приходить до висновку, що чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином встановлено, що відповідач не надавав позивачу своєї згоди на виїзд за межі України дітей, проте в судовому засіданні не заперечив можливості надання згоди на виїзд доньки [PERSON] до Республіки Болгарія на оздоровчо-тренувальні збори, заперечивши можливість виїзду молодшої доньки, оскільки така має можливість оздоровитися і відпочити у межах України. Проте, на думку суду, слід надати дозвіл на виїзд за межі України дітей [PERSON] та [PERSON] у Республіку Болгарія з 03.08.2018 року до 20.08.2018 року, оскільки дочка [PERSON] згідно представленої довідки дійсно має виїзд у даний період на оздоровчо-тренувальні збори, а дочка [PERSON] згідно поясненнями матері в цей період буде мати мажливість оздоровитися разом з матір'ю та сестрою у Болгарії. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги, що у відповідності до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну. Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Оскільки перешкод для виїзду дітей за кордон в судовому засіданні не встановлено, та приймаючи до уваги, що цілі виїзду закордон відповідають меті забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дітей, а їх батько не дає згоду на виїзд дітей за кордон, чим порушує їх конституційні права на свободу пересування, суд вважає за необхідне надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей з України до Республіки Болгарія без згоди та супроводу батька з обов'язковим повернення дітей до закінчення наданого судом дозволу.

Outcome: partial