Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що квартира [ADDRESS] їй належить на праві власності : 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2014 р. і 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності від 13.06.2014 р. У вказаній квартирі крім неї зареєстрований її син - [PERSON] - відповідач по справі, який не мешкає в спірній квартирі без поважних причини з 12 березня 2011 року, перешкод у проживанні йому не чинилось, його реєстрація у спірній квартирі є формальною, його речей у квартирі не має, він добровільно не бажає знятись з реєстрації , тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 24.09.2021 року справа прийнята до провадження, визначено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю та задоволення позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 26.10.2021 р. відповідачем на електронну адресу суду надіслано заяву про визнання позовних вимог. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Частиною 3 ст.200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"роз`яснено, що відповідно до ст.55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] - позивачу по справі, : 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2014 р., посвідчене приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Філіповою Л.П. за р.№ 882, копія якого знаходиться в матеріалах справи і 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності від 13.06.2014 р., посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Філіповою Л.П. за р.№880, копія якого знаходиться в матеріалах справи. У вказаній квартирі крім неї зареєстрований син позивача - [PERSON] - відповідач по справі, який не мешкає в спірній квартирі без поважних причин з березня 2011 року, , перешкод у проживанні йому не чинилось, його реєстрація у спірній квартирі є формальною, його речей у квартирі не має, він добровільно не бажає знятись з реєстрації та у відповідності до ст.405 ЦК України втратив право користування житловим приміщенням. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до Акту підтвердження фактичного не проживання, складеному 01.09.2021 р., [PERSON] , який зареєстрований за адресою : [ADDRESS] фактично не проживає за цією адресою з 12.03.2011 р і по теперішній час. Як вбачається з заяви відповідача [PERSON] позовні вимоги він визнав та не заперечує проти зняття його з реєстрації. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник користується, володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, що підтверджується надісланою ним заявою про зняття його з реєстрації, тому, відповідно до ст. 405 ЦК України його необхідно визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved