Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач - ПАТ «ВФ Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ПрАТ "МТС Україна", що з 23.05.2017 змінило свою назву на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», та [PERSON] було укладено Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 2424307/1.10364497 від 17.09.2003 на номер телефону № [NUMBER] (контракт № [NUMBER] ). Згідно п.3.1 Договору кожному Абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у Абонента номерами телефонів. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачу було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . «ВФ Україна» здійснила фактичні дії щодо виконання Договору в повному обсязі. Відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги на умовах, визначених Договором, а також сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання попереднього внеску. Заявником на адресу відповідача було надіслано рахунок [NUMBER] від 01.07.2015 за послуги, що були надані за період з 01.07.2015 по 31.07.2015 року. Згідно вищезазначеного рахунку загалом було нараховано 9 810 грн. 42 коп. Вказані дані підтверджуються паперовою копією електронного документа «Звіт по історії балансу за заданий період». Проте, відповідач не оплатив згідно рахунку отримані ним послуги зв`язку. Відповідачу було направлено претензію № 295375921041/09 від 25.09.2016 року з вимогою погасити заборгованість. Однак, відповідач заборгованість не погасив. Так, відповідно до умов Договору номер телефону був відключений від мережі зв`язку ПрАТ «ВФ Україна». Відповідно до п.3.3 Договору рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року (справа № 638/10282/18) заяву передано до Червонозаводського районного суду м. Харкова за підсудністю. Однак, ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.02.2019 було відмовлено у видачі судового наказу в зв`язку з пропуском строків позовної давності. Заяву про видачу судового наказу позивачем подано 13 липня 2018 року, про що свідчить список відправленої кореспонденції з відбитком штемпеля, тобто в межах строків позовної давності. Просить стягнути з [PERSON] , на користь ПрАТ «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 9 810 грн. 42 коп., судовий збір в розмірі 1921 грн.00 коп. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно заяви підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу у його відсутність, що суд вважає за можливе. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про застосування строку позовної давності та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В заяві зазначив, що позовна заява мотивована тим, що відповідач не оплатив згідно надісланого рахунку № [NUMBER] від 01.07.2015 послуги зв`язку, що були надані за період з 01.07.2015 по 31.07.2015 року. Згідно зазначеного рахунку загалом було нараховано 9 810 грн. 42 коп., що є заборгованістю, з приводу якої заявлені вимоги про стягнення відповідної суми. Нарахування даної суми заборгованості за надання послуг зв`язку здійснювалося на умовах договору про надання послуг № 2424307/1.10364497 від 17.09.2003 на номер телефону № [NUMBER] . Позовні вимоги відповідач не визнає, вважає, що позовні вимоги про стягнення за послуги зв`язку заявлені позивачем з пропуском позовної давності. Відповідно до п. 3.3. Договору рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за рахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу. Враховуючи п. 3.3 Договору, заборгованість повинна бути сплаченою до 15 серпня 2015 року, таким чином з 16 серпня 2015 року розпочався перебіг позовної давності, що у свою чергу означає, що при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв`язку з чим починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 17.08.2018 року, проте позивач звернувся з позовною заявою до суду 19.04.2019 року Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що між ПрАТ "МТС Україна", що з 23.05.2017 змінило свою назву на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», та [PERSON] було укладено Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 2424307/1.10364497 від 17.09.2003 на номер телефону № [NUMBER] (контракт № [NUMBER] ). Згідно п.3.1 Договору кожному Абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у Абонента номерами телефонів. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачу було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . «ВФ Україна» здійснила фактичні дії, щодо виконання Договору в повному обсязі. Відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги на умовах визначених Договором, а також сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання попереднього внеску. Позивачем на адресу відповідача було надіслано рахунок № [NUMBER] від 01.07.2015 за послуги, що були надані за період з 01.07.2015 по 31.07.2015 року. Згідно вищезазначеного рахунку загалом було нараховано 9810 грн. 42 коп. Відповідно до п.3.3 Договору рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про телекомунікації», споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Законодавством передбачено два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з 01.07.2015 по 31.07.2015, позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані телекомунікаційні послуги до суду надійшов 19.04.2019, тобто з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги. Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернувся до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в задоволені позову ПАТ «ВФ Україна» слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Щодо доводів позивача, про те, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки строк позовної давності було перевано шляхом подачі заяви про видачу судового наказу до Дзержинського районного суду м. Харкова, то ці доводи є помилковими. Так, розглядаючи справи №6-895цс15 (постанова від 02.12.2015р.) та №6-1763цс16 (постанова від 24.05.2017р.) Верховний Суд України зазначив, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема, статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. У цій же справі було встановлено, що у липні 2018 року позивач пред`явив до Дзержинського районного суду м. Харків заяву ПАТ «ВФ Україна» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] за надані телекомунікаційні послуги за період з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року в сумі 9 810 гривень 42 копійок. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харків від '01 жовтня 2018 року вищевказану заяву передано до Червонозаводського районного суду м. Харкова за підсудністю. Отже, цією процесуальною дією позивача позовна давність не перервалася. Крім того, ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.02.2019 було відмовлено у видачі судового наказу за пропуском строків позовної давності. При цьому, позивачу було роз`яснено право та порядок апеляційного оскарження прийнятого судом у разі незгоди. Ухвала суду про відмову у видачі судового наказу від 04.02.2019 набрала законної сили. Будь-яких аргументів щодо поважності причин пропущення позовної давності позивач не навів та відповідних доказів не надав. Судом такі причини під час розгляду справи не встановлено. Наслідки спливу позовної давності передбачені у статті 267 ЦК України, згідно з частинами 3, 4 якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed