Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської міської ради, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області, третя особа державний нотаріус Першої Харківської міської нотаріальної контори Грошева О.Ю. про визнання права власності в порядку спадкування за законом та просить визнати за позивачем право власності на кошти на загальну суму 10194,06 грн., що є заборгованістю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області по страховим виплатам за період з 01.06.2014 по 30.11.2014 перед [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є донькою [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . За своє життя [PERSON] перебував на обліку з 01.04.2001 та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Антраціті (далі - відділення), яке зараз знаходиться на тимчасово окупованій території. Відділенням не здійснено переміщення в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, тому нарахування та виплату страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у відділенні припинено з 01.12.2014. Сума страхових виплат [PERSON] станом на 01.12.2014 складала 1699,01 грн. Відділенням було нараховано, але не виплачено суми страхових виплат за період з 01.06.2014 по 30.11.2014 потерпілому [PERSON] на загальну суму 10194,06 грн. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого за законом. Державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю. було відмовлено позивачці у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку з тим, що, по-перше, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області надало відповідь, в якій зазначено про відсутність заборгованості по страховим виплатам перед [PERSON] . Через неналежним чином надану Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області відповідь державному нотаріусу про відсутність заборгованості перед [PERSON] , маючи докази наявності заборгованості по страховим виплатам перед [PERSON] , позивачка змушена звернутися до суду з цією позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом та просить визнати за нею право власності на кошти на загальну суму 10194,06 грн. що є заборгованістю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області по страховим виплатам за період з 01.06.2014 по 30.11.2014 перед [PERSON] в порядку спадкування за законом після його смерті. Відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що виплата щомісячних страхових коштів у період з 01.06.2014 до 30.11.2014 [PERSON] призупинено не з вини Управління, що потерпілий - [PERSON] при житті не скористався правом на поновлення щомісячної страхової виплати, оскільки не звертався до органів Фонду соціального страхування України на підконтрольній українською владою території з заявою про виплату раніше призначених страхових коштів. Відповідач Харківська міська рада заперечує проти задоволення позову. Вважає, що Харківська містка рада є неналежним відповідачем, оскільки [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] , що заробітні плати, пенсії стипендії, аліменти, допомоги інші соціальні виплати, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Пояснення від третьої особи не надходило. Представник позивача - адвокат Тимошенко Д.В. надав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримав, просив задовільнити. В порядку ч. 8 ст. 142 ЦПК України повідомив суд, що докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу будуть надані після прийняття рішення у строк встановлений процесуальним законом. Представники відповідачів Харківської міської ради, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в судове засідання не явилися, причину неявки не повідомили, про дату, час та місце повідомлені належним чином. Держаний нотаріус у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали позовної заяви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Суд, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини. [PERSON] , є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . За своє життя [PERSON] перебував на обліку з 01.04.2001 та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Антраціті (далі - відділення), яке зараз знаходиться на тимчасово окупованій території. Відділенням не здійснено переміщення в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, тому нарахування та виплату страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у відділенні припинено з 01.12.2014. Сума страхових виплат [PERSON] станом на 01.12.2014 складала 1699,01 грн. Відділенням було нараховано, але не виплачено суми страхових виплат за період з 01.06.2014 по 30.11.2014 потерпілому [PERSON] на загальну суму 10194,06 грн., що підтверджується відповіддю на адвокатський запит №2492/02-3 від 23.05.2019. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого за законом на підставі ст. 1261 ЦК України, інші спадкоємці за заповітом чи за законом відсутні. Державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю. було відмовлено позивачці у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку з тим, що, по-перше, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області надало відповідь, в якій зазначено про відсутність заборгованості по страховим виплатам перед [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач звернулася до Першої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] - [PERSON] , [INFO] , що постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , на заборгованість по страховим виплатам, що знаходиться в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 22 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи зазначене, вимога позивача щодо визнання за позивачем право власності на кошти на загальну суму 10194,06 грн., що є заборгованістю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області по страховим виплатам за період з 01.06.2014 по 30.11.2014 перед [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є обґрунтованою та відповідає чинному законодавству. Призначення та виплата страхових виплат потерпілим на виробництві внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання здійснюється робочими органами Фонду соціального страхування України у відповідності із Законом України від 23.09.1999 року № 1105 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі Закон №1105). Відповідно до ч. 10 ст. 47 Закону № 1105, належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1220, ст.1223 ЦК Україниспадщина відкривається внаслідок смерті особи, а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як вбачається зіст. 1261 ЦК Українив першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.ст.1268,1270 ЦК Українинезалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з п. 23 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. № 7у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до роз`яснень п.п. 33 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ и про спадкування" від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття , відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як роз`яснено в підпункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. З`ясувавши фактичні обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, перевіривши їх доказами та застосувавши до них вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved