Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом із наступних підстав : 22.12.2006 року, ПАТ "Укрсоцбанк" (надалі - позивач, банк, кредитор/ та [PERSON] (надалі - відповідач, позичальник, боржник) уклали кредитний договір № 215/12-2398 (надалі - кредитний договір). За умовами кредитного договору,банк надав позичальнику кредит у сумі 9 000,00 доларів США на наступних умовах:строком погашення - 10.12.2026 року;відсоткова ставка за користування кредитними коштами -12,20 % річних. Позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі, у тому числі але не обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 та ст. 530 того ж кодексу, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до п. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У порушення зазначених норм закону, умов кредитного договору та умов договору поруки ,відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором. Згідно частини другої ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У частині другій ст. 1050 Цивільного кодексу України зазначено, якщо договором встановлений обов'язок-у позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором). Відповідно до кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати процентів та можливих штрафних санкцій у разі невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань по кредитному договору, станом на 15.01.2016 р., за відповідачем рахується заборгованість, яка складає 5090,05 доларів США, або (за курсом НБУ на дату складання розрахунку) 121910,53 гривень, з яких:сума заборгованості за кредитом 107420,17 грн.;сума заборгованості за відсотками - 11228,79 грн.;розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 0 грн.;розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 3261,56 грн. ;розмір інфляційних витрат за кредитом - 0 грн.;розмір інфляційних витрат за відсотками - 0 грн. Виходячи із приписів ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, позичальник відповідає перед кредитором за своїми грошовими зобов'язаннями усім належним позичальнику майном. Відповідачу неодноразово направлялись листи-попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості, проводились переговори в телефонному режимі. Проте, позичальник не відреагував, заборгованість не погасив, грошове зобов'язання виконане належним чином не було. У зв'язку із вищезазначеним фактом ,позивач вимушений звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить суд : стягнути з [PERSON], [INFO] (Ідентифікаційний номер [NUMBER]) ,на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (ЗКПО 00039019, МФО 300023, р/р 29092010130002), заборгованість за кредитним Договором № 215/12-2398 від 22.12.2006 року в розмірі 121910/сто двадцять одна тисяча дев*ятьсот десять/ гривень 53 копійки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1828/одна тисяча вісімсот двадцять вісім/гривень 66 копійок . У судове засідання представник позивача не з*явився ,надав заяву про підтримку позову ,розгляд справи за його відсутності . Справу вирішено розглянути за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання на з*явився ,про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином,про що свідчить повідомлення про отримання виклику 15.07.2016 р.,але від відповідача не надійшло заяви про причини неявки або розгляду за його відсутності. Відповідно до ст.. 224 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Справу вирішено розглянути заочно. Згідно п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України ,підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є право відношення, в яких одна сторона ( Відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно,виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від Відповідача а виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно п. 3.1. Правил, для надання послуг банк відкриває клієнтові картковий рахунок, видає клієнтові карту. У ст.551 ЦК України передбачено збільшення розміру неустойки договором. Згідно зі ст. 599 ЦК України, «зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином». Статтею 629 ЦК України передбачене, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положення статті 1050 Цивільного Кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України,доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.. 58 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, з урахуванням доказів, які є в матеріалах справи, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки дійсно відповідач уклав з позивачем кредитний договір та відповідачем умови кредитного договору не виконуються, у зв*язку з чим з*явилася заборгованість. У розрахунку заборгованості не має сумнівів. Вимоги позивача підтверджуються: заявою на видачу готівкою/а.с. 4/, анкетою позичальника/а.с. 5-6/, кредитним договором на купівлю нерухомого майна/а.с.7-13/, розрахунку заборгованості/а.с. 14-15/, правовстановлюючими документами/а.с.16-27/, платіжним дорученням про сплату судового збору/а.с. 1/.

Outcome: approved