Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд: визнати за нею право на укладання строкового трудового договору (контракту) з Національним академічним театром опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка, на умовах визначених законодавством України, що регулює укладання вказаних строкових договорів з урахуванням посади, що займала позивач на момент припинення з нею безстрокового трудового договору; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом №210-к від 07.04.2015 року позивач з 04.04.2015 року була прийнята на посаду артиста оркестру першої категорії Національного академічного театру опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка, за результатами конкурсу. Працювала на вказаній посаді до 23.02.2017 року, поки за наказом №216-к від вказаної дати з нею припинено безстроковий трудовий договір згідно п. 9 ст. 36 КЗпП України, п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 28.01.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури». На виконання вказаного Закону України від 28.01.2016, генеральним директором Національного академічного театру опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка було видано наказ №899-к від 02.12.2016 про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г.Шевченка». Позивачу 06.12.2016 було вручено повідомлення №399 від 03.12.2016 про наступну зміну з 16.02.2017 року істотних умов праці, а саме: зміну трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем, на контракт, на виконання вимог Закону України від 28.01.2016. У наданому театром проекті контракту були ряд позицій, які погіршували становище позивача як працівника, з якими він не погодився. Позивачем 06.02.2017 до адміністрації театру був направлений у двох примірниках належним чином оформлений контракт разом із супровідним листом №104 від 06.02.2017, яким враховані її права та інтереси адміністрації театру в межах законодавства. Адміністрація театру 14.02.2017, на вказаний лист надала відповідь за №92, де зазначалось, що у направленому позивачем контракті є ряд розбіжностей з формою контракту, затвердженою наказом Міністерства культури України від 02.08.2016 №624, що не відповідає вимогам чинного законодавства та нормативних документів, які регулюють творчо-виробничу діяльність театру. Однак, адміністрація театру погодилась з рядом пропозицій, сформованих у представленій позивачем редакції контракту, але це були несуттєві поступки. Позивачем 14.02.2017 була направлена до театру ще одна редакція контракту, але адміністрація листом №121 від 17.02.2017 повідомила, що не бачить підстав для прийняття запропонованої позивачем редакції контракту. Позивачем 20.02.2017 супровідним листом №251 була направлена до театру ще одна редакція контракту, але на пропозицію адміністрація театру не відповіла. Натомість листом №170 від 22.02.2017 повідомила, що: «у разі прийняття Вами рішення про не укладення контракту, що тягне за собою припинення з Вами діючого трудового договору відповідно до п.9 ст.36 КЗпП України, адміністрація театру завтра, 23 лютого 2017р., протягом робочого дня готова провести з Вами повний розрахунок за відпрацьований час та вручити Вам трудову книжку». Позивачем 23.02.2017 була виготовлена ще одна редакція контракту, але цю редакцію контракту представник адміністрації не прийняла тому, що позивачу та іншим працівникам театру біля 23:00 була роздана остаточна редакція контракту, виготовлена адміністрацією театру. Опівночі 23.02.2017 після перемовин всім незгодним працівникам театру з адміністрацією повідомлено про те, що якщо варіант контракту від адміністрації не буде підписано, то вже готові накази про зупинення трудових відносин з ними. У останній редакції наданого відповідачем контракту позивач виявила ряд порушень своїх прав, які є неприйнятними для неї та не відповідають вимогам законів України та Конституції, а саме: відповідно до записів у трудовій книжці позивача, вона була прийнята на посаду артиста оркестру першої категорії (скрипка) та працювала на цій посаді до прийняття наказу №216-к від 23.02.2017 про припинення з ним безстрокового трудового договору. Однак, як вбачається з проекту строкового трудового договору (контракту), що запропонований позивачу адміністрацією театру (титульна сторінка), в театрі є симфонічний та сценічний оркестри: "працівник [PERSON] призначається на посаду артиста першої категорії симфонічного та сценічного оркестрів ДП "Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка", а це є погіршенням трудових прав позивача, оскільки позивач весь час працював тільки артистом симфонічного оркестру. Крім того, зазначено, що у випадку виробничої необхідності позивач готує партію в порядку термінового вводу у виставу, тобто без будь-якої репетиції, що дає підстави адміністрації театру використати проти позивача абзац 5 пункту 3 розділу VI контракту, де зазначено, що розірвання контракту з ініціативи роботодавця, що здійснюється у разі невиконання або неналежного виконання працівником зобов"язань, обумовлених цим контрактом; також контрактом відповідача встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису у розмірі 13 248,00 грн. на місяць, проте при цьому не були враховані інфляційні процеси; також визначено збереження і нерозголошення конфіденційної інформації, проте не роз'яснено яка саме інформація є конфіденційною, тому позивач заперечував проти цього; ще один пункт контракту щодо надання зменшеної відпустки погіршував право позивача на відпочинок, передбачене діючим колективним договором; вилучено пункт стосовно відповідальності роботодавця у разі затримки виплати заробітної плати; укладення контракту терміном на півтора роки з усіма працівниками є неправомірним, оскільки знижує рівень їхньої соціальної захищеності, так як законом визначено строк трудового договору до трьох років. У зв'язку з тим, що адміністрація театру безпідставно відмовила [PERSON] в укладенні поданого ним контракту, без альтернативно наполягаючи на підписанні запропонованого відповідачем проекту контракту, який містить значні порушення трудових прав позивача, вона була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав у спосіб передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що дійсно, [PERSON] працювала в ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка» з 04.04.2015 на посаді артиста оркестру першої категорії ( наказ №210-к від 07.04.2015), згідно записів у трудовій книжці. Статтею 21 КЗпП України передбачено працевлаштування на роботу за трудовим договором. Частиною 3 статті 21 КЗпП України передбачено можливість укладання з працівником контракту, як особливої форми трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. 28 січня 2016 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури». Згідно пунктів 2, 3 Прикінцевих положень вказаного Закону передбачено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів. З працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини 3 статті 21 КЗпП України № 12-рп/98 від 09.07.1998р. роз'яснено, що контрактна форма трудового договору може впроваджуватись лише законом. Вказаним Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 р. № 955-VIII статті 19, 20 Закону України «Про театри і театральну справу» викладено у новій редакції. Так, нормою статті 20 Закону України «Про театри і театральну справу» передбачено, що до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів. Наказом ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» (ДП «Національна опера України») №899-к від 02.12.2016 «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г.Шевченка» наказано повідомити працівників художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г.Шевченка» про зміну істотних умов праці, а саме зміну форми трудового договору, укладеного між ДП «Національна опера України імені Т.Г.Шевченка» і працівниками художнього та артистичного персоналу, на контракт. Зобов'язано начальника відділу кадрів і зарубіжних зв'язків у термін до 10.12.2016 вручити персонально під підпис повідомлення про зміну істотних умов праці; у термін до 15.12.2016 одержати письмове підтвердження працівників художнього та артистичного персоналу театру, згодних продовжувати роботу за контрактом. [PERSON] 06.12.2016 було повідомлено про зміну істотних умов праці з 16.02.2017. Позивач 01.02.2017 звернулася до генерального директора ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» (ДП «Національна опера України») з проханням надати в найкоротший термін для ознайомлення та узгодження контракт з конкретно визначеними умовами праці для подальшого його підписання. Позивач 06.02.2017 надала генеральному директору відповідача редакцію свого варіанту контракту. Адміністрація театру 14.02.2017, на вказаний лист надала відповідь за №92, де зазначалось, що у направленому позивачем контракті є ряд розбіжностей з формою контракту, затвердженою наказом Міністерства культури України від 02.08.2016 №624, що не відповідає вимогам чинного законодавства та нормативних документів, які регулюють творчо-виробничу діяльність театру. Однак, адміністрація театру погодилась з рядом пропозицій, сформованих у представленій позивачем редакції контракту, але це були несуттєві поступки. 14.02.2017 позивач повідомила керівництво відповідача, що позиція театру не підтверджена жодною нормою закону або іншого нормативного документу, з якого б вбачалось, що переставлена його редакція контракту оформлена з порушенням законодавства та направив театру підписаний контракт для прийняття та підписання його іншою стороною. 17.02.2017 ДП «Національна опера України» проінформувало [PERSON], що не бачить підстав для прийняття запропонованої редакції контракту та запропонувало до 23.02.2017 здійснити своє вільне волевиявлення і підписати або не підписати контракт в редакції театру, отриманий позивачем 14.02.2017 строком дії з дня підписання по 30.06.2018. 20.02.2017 позивач повідомила ДП «Національна опера України», що проект контракту, запропонований дирекцією театру містить ряд позицій, які сформовані таким чином, що не забезпечують в повній мірі захист його трудових прав, а також погіршують становище у порівнянні з існуючими умовами трудових відносин. У зв'язку з чим позивачем було запропоновано відповідачу остаточну редакцію строкового трудового договору (контракту). Натомість, ДП «Національна опера України» направило 22.02.2017 позивачу лист за №170, в якому зазначило, що 23.02.2017 завершується термін припинення безстрокового трудового договору з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури та укладення контрактів з ними без проведення конкурсу відповідно до Прикінцевих положень Закону України від 28.01.2016 «Про внесення деяких змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури». Також проінформувало, що у разі прийняття [PERSON] рішення про не укладення контракту - це тягне за собою припинення діючого трудового договору, відповідно до п.9 ст.36 КЗпП України, крім того, зазначено, що адміністрація театру 23.02.2017 протягом дня готова провести повний розрахунок з позивачем за відпрацьований час та вручити позивачу її трудову книжку. Згідно наказу ДП «Національна опера України» №216-к від 23.02.2017 припинено 23.02.2017 безстроковий трудовий договір з [PERSON], артистом оркестру вищої категорії, згідно ст.36 п.9 КЗпП України. Вказаний наказ було видано на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури». Зазначеним Законом, ст.20 Закону України «Про театри і театральну справу» було викладено у наступній редакції: до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів. Керівник державного чи комунального театру може залучати артистичний та художній персонал понад штатну чисельність на підставі цивільно-правового договору в порядку, визначеному законом. Відповідно до прикінцевих положень вказаного Закону, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів. З наведеного слід дійти висновку про те, що оспорюваний наказ був винесений на виконання вищенаведених норм Закону. Відповідно до Переліку посад професійних творчих працівників театрів та посад (спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2006 №208, посада, яку обіймав позивач, відноситься до посад професійного артистичного персоналу. Отже, контрактна форма роботи професійних творчих працівників (художнього та артистичного персоналу) театру, зокрема, і для позивача запроваджена спеціальним Законом, який є обов'язковим для виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 26.12.2012 у справі №6-156цс12 зазначено, що на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Згідно частин 3, 4 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 роз'яснено, що відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язкова. Нормою п. 9 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що запропонований відповідачем контракт порушував її трудові права та не відповідав вимогам законів України і Конституції, оскільки там було зазначено, що у випадку виробничої необхідності він готує партію в порядку термінового вводу у виставу; встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису, проте при цьому не були враховані інфляційні процеси; було визначено збереження і нерозголошення конфіденційної інформації; термін відпустки було зменшено; не було зазначено відповідальності роботодавця у разі затримки виплати заробітної плати; термін контракту з усіма працівниками встановлено на півтора роки, у той час як законом визначено строк трудового договору до трьох років. Наказом Міністерства культури України від 02.08.2016 № 624 була затверджена форма Контракту з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури. Як вбачається із матеріалів справи, у останній редакції контракту відповідачем зазначалось, серед іншого, посада позивача - артист оркестру першої категорії симфонічного та сценічного оркестрів ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка»; розділом ІІ визначена оплата праці [PERSON], відповідно до законодавства, Колективного договору, встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису у розмірі 13248,00 грн. на місяць, зазначено, що розмір заробітної плати визначається згідно зі штатним розписом закладу культури, але у розмірі, не нижчому від встановленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, та з урахуванням забезпечення соціальних гарантій, передбачених законодавством, надбавки, доплати, матеріальна допомога та інші виплати відповідно до законодавства та колективного договору, доплата за вислугу років у розмірі 10% від посадового окладу і можливість встановлення роботодавцем додаткових виплат; розділом ІV визначено надання згідно із законодавством щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік і додаткової оплачуваної відпустки за ненормований робочий день тривалістю 7 календарних днів в ліній період після закінчення театрального сезону; строк дії контракту з 23.02.2017 по 30.06.2018. У редакції контракту позивача від 23.02.2017, серед іншого: зазначалась її посада, як артиста першої категорії симфонічного оркестру, також у розділі ІІ п.2 зазначено посадовий оклад у розмірі 100% та доплата за вислугу років у розмірі 10% від посадового окладу; у розділі ІV зазначено надання згідно із законодавством щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік і додаткової оплачуваної відпустки за ненормований робочий день тривалістю 32 календарних днів в ліній період після закінчення театрального сезону, максимальна тривалість щорічної основної та додаткової відпусток становила 56 календарних днів; у розділі VІІ було строк дії контракту з дня укладання на 3 роки. Слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Посилання позивача на те, що відповідачем невірно була вказана її посада, як артиста оркестру вищої категорії симфонічного та сценічного оркестрів, оскільки він фактично працював артистом вищої категорії симфонічного оркестру (скрипка), суд не може прийняти до уваги, оскільки, згідно наказів, про що також наявні записи у трудовій книжці, [PERSON] була зарахована на посаду артиста оркестру першої категорії, без зазначення конкретного виду оркестру (симфонічного чи сценічного). Отже, належними та допустимими доказами на підтвердження посади [PERSON] є наказ з працевлаштування, як нормативний акт локальної дії. Контракт у редакції відповідача стосовно позивача не суперечить нормам трудового законодавства. Контракт укладається при досягненні домовленостей обох сторін, тому відповідач мав право, а не обов'язок укласти запропонований позивачем контракт. Роботодавець з урахуванням засад самостійності юридичної особи та її господарської діяльності не позбавлений можливості вводити додаткові умови до трудового договору, які не суперечать чинному законодавству. При цьому суд не може втручатися у переговорний процес сторін та зобов'язувати вирішити спір на певних умовах, які сприятливі одному з учасників, оскільки з таких питань сторони мають досягти взаємного погодження. Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Заявлені [PERSON] позовні вимоги не конкретизовані, право позивача на укладення трудового договору гарантується нормами Конституції та трудового законодавства і таке право відповідачем не заперечується. У зв'язку з цим позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, фактично предметом спору є проекти контрактів, які сторонами не укладені, тому не несуть за собою правових наслідків, у разі незгоди з якими позивач міг їх оспорювати. Враховуючи, що норма закону, якою запроваджено обов'язкове укладання строкового контракту з працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, не визнавалась неконституційною, тому суд вважає, що керівництво відповідача діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про визнання за позивачем права на укладення строкового трудового договору (контракту) з відповідачем на умовах, визначених законодавством України, що регулює укладення вказаних строкових договорів з урахуванням посади, що займав позивач на момент припинення з ним безстрокового трудового договору задоволенню не підлягають. За таких обставин відсутні й підстави для задоволення позиву в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ці вимоги є похідними від першої вимоги, у задоволенні якої відмовлено. Разом з тим, частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння шкоди, як то: наявність такої шкоди, протиправна дія (бездіяльність), причинний зв'язок між шкодою і протиправними діями (бездіяльністю) та вина в заподіянні. Зобов'язання відшкодувати моральну шкоду настає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком протиправної дії (бездіяльності). Обов'язок доводити наявність моральної шкоди покладено на позивача (ст.81 ЦПК України ). Разом з тим, позивач не надав належних доказів в підтвердження того, що саме протиправні дії (бездіяльність) відповідача викликали певні зміни у його житті - порушили звичайний для позивача спосіб життя; ці зміни примушують його докладати додаткових зусиль для організації свого життя; таких доказів не встановлено і під час розгляду справи. Судом не встановлено даних, які б свідчили, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу спричинені моральні страждання, відповідно відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. В порядку ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed