Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за розписками. В своїй заяві позивач зазначив, що 19 лютого 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 35600,00 доларів США та зобовязувався повернути їх в термін до 31 жовтня 2015 року, що підтвердив відповідною розпискою. Крім того 22 січня 2016 року [PERSON] позичив у нього ще 42 200,00 доларів США, та зобовязувався повернути вказану суму в термін до 01 вересня 2016 року, про що написав відповідну розписку. У визначені строки позичальник вказану суму грошей не повернув, на його неодноразові вимоги про повернення боргу не реагує. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 19 лютого 2015 року у сумі 994664,00 грн., борг за договором позики від 22 січня 2016 року в сумі 1179068,00 грн. та судові витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 16000,00 грн. У судове засідання позивач, представник позивача не зявилися, подали до суду заяву, в якій просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримували у повному обсязі та не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 19 лютого 2015 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 35600,00 (тридцять пять тисяч шістсот) доларів США., які останній зобовязувався повернути до 31 жовтня 2015 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 4). 22 січня 2016 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 42200 (сорок дві тисячі двісті) доларів США., які останній зобовязувався повернути до 01 вересня 2016 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 22). 24 листопада 2017 року, 04 грудня 2017 року, [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогами про повернення грошових коштів за розпискою від 19 лютого 2015 року в сумі 35600,00 доларів США та розпискою від 22 січня 2016 року в сумі 42200,00 доларів США ( а.с. 5-10, 23-29). Взяті на себе зобовязання за договорами позики позичальник [PERSON] не виконав, позичені кошти позикодавцю у встановлений строк не повернув, на вимоги позивача про повернення коштів не реагує. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст.1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено в постанові Верховного Суду України №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, наявні в матеріалах справи розписки є доказами не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно зі ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до частини першої статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Згідно ст.36 Закону "Про [PERSON] України" офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється та оприлюднюється [PERSON] банком. Валютні курси, як зазначено у ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюється банком за погодженням із Кабінетом Міністрів. Поряд з цим, згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.14 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим [PERSON] банком України на день ухвалення рішення. На час розгляду справи судом згідно встановленого [PERSON] банком України офіційного курсу іноземних валют, курс долара США до гривні складає 26,0836 грн. за 1 долар США. Таким чином, у позичальника [PERSON] (відповідача) виник борг перед позикодавцем [PERSON] (позивачем ) по поверненню позики в сумі 35600,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на час розгляду справи становить 928576,16 грн., та по поверненню позики в сумі 42000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на час розгляду справи становить 1095511,20 грн. Приймаючи до уваги викладене, позов в частині стягнення боргу підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в загальній сумі 16000,00 (а.с.1,19). На підставі викладеного,

Outcome: partial