Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 1990 року. Спільними зусиллями та за спільні кошти було придбано рухоме майно - транспортний засіб (автомобіль) - ВАЗ -211101, державний номерний знак [NUMBER], за 47 200 гривень, житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS], загальною вартістю 30 000 гривень. Також мають грошові заощадження в сумі 30 000 гривень. 02 вересня 2014 року рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області шлюб між позивачем і [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач з відповідачкою не можуть дійти спільної згоди щодо розподілу майна. Просить поділити майно, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, виділивши [PERSON] автомобіль марки ВАЗ, модель - 211101, реєстровий номер [NUMBER], рік випуску - 2007, типу легковий седан чорного кольору, загальною вартістю 47 200 гривень, житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS], загальною вартістю 30 000 гривень, [PERSON] - грошові заощадження в сумі 30 000 гривень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, пояснюючи це тим, що спірний будинок був куплений його батьками в колгоспі « ім. Леніна» і кошти за його були сплачені його батьками в бухгалтерію колгоспу. Автомобіль був придбаний по кредитному договору, який оформлений на нього і кошти по погашенню кредиту вносив саме він. Окрім того спільні діти з [PERSON], після розірвання шлюбу, залишилися проживати з ним у вказаному будинку, а у відповідачки залишилася спадщина, після смерті її баби, у вигляді будинку який має задовільний стан і знаходиться в с. Піски Удайські Чорнухинського району Полтавської області. Відповідачка проти задоволення позовних вимог не заперечувала, позов [PERSON] визнала в повному обсязі, про що повідомила суд заявою, надісланою на адресу суду. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно ст.ст. 60, 61, 70 СК України будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що сторони з 14 липня 1990 року перебували в шлюбі. Під час спільного проживання, сторонами по справі, було придбано житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] Чорнухинського району Полтавської області, автомобіль марки ВАЗ, модель - 211101, реєстровий номер [NUMBER], рік випуску - 2007, типу легковий седан чорного кольору. Також сторони мали грошові заощадження в сумі 30 000 гривень. Шлюбний договір та домовленості щодо визначення часток в спірному майні та порядку користування ним між сторонами відсутні. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майна подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірного автомобіля, житлового будинку та грошових заощаджень. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Вирішуючи спір в межах правового обґрунтування позову, враховуючи те, що спірний автомобіль і житловий будинок з господарськими будівлями залишається у власності позивача, де він проживає разом з доньками, а позивачка визнала позовні вимоги [PERSON], тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved