Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить суд поновити його на роботі, визнати незаконним звільнення з роботи по п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку, скасувати наказ про звільнення, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який складає 11692,89 гривень, стягнути моральну шкоду в сумі 5500 гривень, зобовязати відповідача видати дублікат трудової книжки без внесення до неї запису про звільнення по п.3 ст.40 КЗпП України. В позовній заяві посилався на те, що працював на посаді менеджера по збуту. 15.12.2014 року звільнений з роботи за пунктом 3 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку). Зазначаючи, що порушень трудової дисципліни він не вчиняв, а крім того, відповідачем був порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень та порушено порядок отримання згоди на звільнення від профспілкового органу. На початку розгляду справи доповнив свої позовні вимоги та просив суд також визнати незаконним та скасувати наказ №30/ОК від 28.11.2014 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов з уточненнями підтримали, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити та уточнили суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка складає на день розгляду справи 9093,19 гривень. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, вважаючи позовні вимоги безпідставними. В задоволенні позову просили відмовити з підстав викладених в запереченнях. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що при звільненні [PERSON] АТ Полтавський турбомеханічний завод допущено порушення ряд норм законодавства про працю, а отже вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] з 1999 року працював на різних посадах у відповідача, з 08.10.2014 року працював менеджером по збуту. 06.06.2014 року до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за неналежне виконання посадових обовязків. Згідно наказу від 28.11.2014 року на [PERSON] за неодноразове порушення трудової дисципліни накладено стягнення у виді догани. 28.11.2014 року складено акт про те, що [PERSON] відмовився ознайомитись з наказом від 28.11.2014 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення. Згідно протоколу №295 від 15.12.2014 року засідання профспілкової організації вбачається згода на звільнення [PERSON] за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до наказу директора АТ Полтавський турбомеханічний завод від 15.12.2014 року [PERSON] був звільнений з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України. Відповідно до п.3. ст.40 КЗПП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу проводиться у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Звільнення за вказаних підстав є дисциплінарним стягненням, при застосуванні якого необхідно дотримуватись вимог ст.43 КЗпП України. Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. В судовому засіданні встановлено і це підтвердив свідок [PERSON] питання про надання згоди на звільнення [PERSON] внесено до порядку денного зборів профспілкового комітету 15.12.2014 року і в цей же день було розглянуто без участі працівника [PERSON], який не був повідомлений про час та місце проведення засідання. Отже, були порушені норми ст.43 КЗпП України. Крім того наказ про звільнення позивача не містить вказівки за які саме дії до працівника застосовано дане дисциплінарне стягнення. Не вказано в чому саме полягає його дисциплінарний проступок: коли, за яких обставин, які саме обов'язки працівником не виконані, коли до цього притягувався до дисциплінарної відповідальності, що надає підстави стверджувати про систематичне невиконання ним обов'язків. Згідно даного наказу підставою для звільнення є доповідні записки, акти, згода профспілкового комітету. Не може бути визнаний судом законним наказ, з якого не вбачається, за який саме дисциплінарний проступок працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Посилання на п.3 ст.40 КЗпП України та зазначення загальної фрази - у зв'язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором не розкриває змісту дій, за які особа притягнута до відповідальності. Отже, наказ про звільнення [PERSON] від 15.12.2014 року є формальним, не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню з поновленням його на роботі і стягненням на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у відповідності до приписів статті 235 КЗпП України. За змістом ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно довідки АТ Полтавський турбомеханінчий завод середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 113,98 гривень. Від наступного дня після звільнення позивача (16.12.2014 року) до дня його поновлення на роботі на підставі рішення суду минуло 92 робочих днів, тому на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 10486,16 гривень з якої підлягають утриманню податки та інші обов'язкові платежі. Відповідно п.32 постанови № 9 Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності та інш.), який працівник мав в цей час. Так, згідно довідок Державного центру зайнятості Полтавського МРЦЗ від 06.04.2015 року за № 726 [PERSON] зареєстрований як безробітній і його дохід склав 942,97 гривень. Згідно довідки від 20.02.2015 року [PERSON] отримав дохід у ПП [PERSON] в розмірі 450 гривень. Всього отримано доходу після звільнення 1392,97 гривень, які необхідно відняти від загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 10486,16 гривень (10486,16 -1392,97=9093,19). Як встановлено в судовому засіданні 28.11.2014 року винесено наказ про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення про яке позивачу стало відомо лише в ході судового розгляду справи. Підставою для винесення даного наказу стало самовільне залишення робочого місця [PERSON] 25.11.2014 року, 26.11.2014 року, 27.11.2014 року. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Працівнику не було повідомлено про даний наказ під розписку, як це вимагає закон, а лише складено акт про відмову від надання пояснень. Крім того, згідно відомостей за листопад 2014 року [PERSON] в листопаді 2014 року отримав премію незважаючи на існування догани. Відповідно до ч.3 ст.151 КЗпП України протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. Таким чином, наказ директора АТ Полтавський турбомеханічний завод [PERSON] №30/ОК від 28.11.2014 року про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани підлягає до скасування, так як винесений з порушенням закону. Крім того, з 16.12.2014 року по 24.12.2014 року позивач перебував на лікарняному, а 25.12.2014 року він отримав копію наказу про звільнення та трудову книжку. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Отже, при звільненні були також порушені норми ст.47 КЗпП України. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5500 гривень суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть у справі виникає спір. Відповідно до п.4. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 розяснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Отже, позивачем не надано доказів щодо підтвердження завдання йому моральної шкоди, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до п.2.10. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників при наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. Отже, оскільки судом скасовано наказ директора АТ Полтавський турбомеханічний завод [PERSON] від 15.12.2014 року про звільнення [PERSON] з роботи за ч.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання обовязків та порушення правил внутрішнього трудового розпорядку вимога щодо видачі дубліката трудової книжки підлягає до задоволення. При зверненні до суду з позовом [PERSON] звільнений від сплати судового збору у силу положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, тому несплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави при постановленні рішення.

Outcome: partial