Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у зв'язку з тим, що відповідач не виконує обов'язки по поверненню кредиту, згідно з кредитним договором б/н від 01.08.2013 року в разі чого станом на 28.02.2017 року виникла заборгованість в сумі 38578,74 грн., яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафу. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти розгляду справи за відсутності представника Банку та ухвалення заочного рішення, у разі неявки до судового засідання відповідача, не заперечує. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, при цьому пояснив, що суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3317,35 грн., визнає у повному обсязі, не погоджується із сумою нарахованих процентів за користування кредитом. Заборгованість по процентам за користування кредитом розрахована ним за формулою по розрахунку нарахування відсотків, передбаченою Умовами та Правилами, яка розміщена на офіційному сайті КБ «ПриватБанк» та становить 3889,36 грн., а не 29472,51 грн., як просить позивач. Крім того, до вимог позивача щодо стягнення заборгованості по пені просить застосувати строк позовної давності, який відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України становить один рік, а тому визнає суму пені нараховану в межах строку позовної давності. Вимоги щодо стягнення суми штрафу не визнає, посилаючись на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень , закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення. Суд, вислухавши представника відповідача, прийнявши до уваги думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: 01.08.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н у вигляді підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку». При отриманні кредитної картки відповідач надав згоду на те, що підписана заява, разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач був ознайомлений в письмовому вигляді та зобов'язався регулярно ознайомлюватися зі змінами «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, що підтверджується його особистим підписом у заяві. Відповідно до підписаної заяви та у відповідності до «Умов та Правил надання банківських послуг», банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії договору, як передбачено п.1.1.7.12 «Умов та Правил надання банківських послуг», 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом даного строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3., п.2.1.1. 2.4.Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При укладенні Договору сторони керувались ст. 634 ЦК України,згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті htt://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою". Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Судом встановлено, що відповідач обов'язок по сплаті кредиту не виконував, в разі чого виникла заборгованість яка станом на 28.02.2017 рік складає по тілу кредиту 3792,96 грн. Згідно ст.ст. 1050,1054 ЦК України позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти в розмірі та на умовах встановлених договором. Згідно ч.1ст.1048 ЦК України позичкодавець має право на одержання процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до підписаної заяви та у відповідності до «Умов та Правил надання банківських послуг», банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних. Відповідно до наданої позивачем заяви позичальника та розрахунку заборгованості за договором №б/н від 01.08.2013 року, укладеного між Приват Банком та клієнтом [PERSON], станом на 28.02.2017 року(надалі розрахунок), який наявний в матеріалах цивільної справи вбачається, що базова процентна ставка на момент укладення кредитного договору складає 30% річних (2,5 % у місяць), згодом позивач тричі змінював умови кредитування: з 01.04.2014 року було змінено процентну ставку за користування кредитом на 30 % річних (2,5% у місяць), з 01.09.2014 року на 34,8% річних (2,9% у місяць), з 01.04.2015 року на 43,2% річних (3,6%). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В свою чергу, пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). В своїй прецедентній практиці Європейський Суд звертає увагу, що строки позовної давності «слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу» (див. наприклад рішення Європейського Суду у справі «Stubbings and Others v. The United Kingdom, no. 22083/93, § 51»). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 жовтня 2014 року по цивільній справі № 6-127 цс14. В свою чергу, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 09 листопада 2016 року розглянув справу 6-1554цс16, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем разом із позовною заявою, станом на 01.04.2014 року сума поточної заборгованості за кредитом згідно графи 3 розрахунку заборгованості складала 3317,35 грн. та відсотки за користування кредитом складали у розмірі 30.00 % на рік. З огляду на викладене та враховуючи порядок розрахунку за кредитним договором, а саме в порядку сплати щомісячно черговими платежами, суд схиляється до думки, що наявні підстави для застосування позовної давності стосовно щомісячних платежів, відсотків та пені, нарахованих банком у період до 01.04.2014 року, тобто заборгованість за тілом кредиту, станом на сьогоднішній день складає 3317,35 грн. Заборгованість по тілу кредиту становить 3317,35 грн., отже з 01.04.2014 року по 01.09.2014 року(153 дні) діяла процентна ставка 2,5% у місяць, з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року(212 днів) діяла процентна ставка 2,9 % у місяць, з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року(700 днів) діє процентна ставка 3,6% у місяць. Розрахунок процентів за карткою відбувається за кожен день використання кредитних коштів за формулою, передбаченою «Умовами та Правилами», крім того, формула по розрахунку нарахування відсотків розміщена на офіційному сайті КБ «ПриватБанк». -3317,35 грн.(сума заборгованості по кредиту)х 153 дні (кількість днів використання коштів за щомісячною відсотковою ставкою 2,5%)х 2,5%(величина відсоткової ставки за тарифами в цей період)х12 місяців/360/100=422,96 грн. -3317,35 грн.(сума заборгованості по кредиту)х 212 днів(кількість днів використання коштів за щомісячною відсотковою ставкою 2,9%)х 2,9%(величина відсоткової ставки за тарифами в цей період)х12 місяців/360/100=679,83 грн. -3317,35 грн.(сума заборгованості по кредиту)х 700 днів(кількість днів використання коштів за щомісячною відсотковою ставкою 3,6%)х 3,6%(величина відсоткової ставки за тарифами в цей період)х12 місяців/360/100=2786,57 грн. Загальна заборгованість по процентам за користування кредитом складає: 3889,36 грн., а тому саме ця сума підлягає стягненню. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» пеня за несвоєчасну сплату заборгованості розраховується наступним чином: - пеня (1) = базова процентна ставка за договором/30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту; -- пеня (2) = 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць (нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення по кредиту на суму більше 50 грн.). Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого банком розрахунку, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач просить стягнути пеню з відповідача за весь період в сумі 3000,00 грн. Проте, беручі до уваги те, що відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до пені у відповідності до положень вимог ст.258 ЦК України, сума пені яка підлягає стягненню з останнього на користь банку становить 989,38 грн., що вбачається з наступного розрахунку: 1) (3,6% - базова процентна ставка по договору/30 х 365 днів (строк позовної давності) = 43,8% 3317,35 х 43,8% = 1452,99 грн. 2) 3317,35 грн. х 1% = 33,17 грн. 33,17 грн. х 12 місяців = 398,04 грн. 3) 1452,99 грн. + 398,04 грн. = 1851,03 грн. Додатково слід звернути увагу, що з наданої довідки про умови кредитування сторонами передбачена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. У той самий час, вищевказаними Умовами та Тарифами передбачено сплату штрафів як вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів та оплати процентів, що є потрійною відповідальністю боржника. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, який є обов'язковим для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України. За таких обставин, додатково відсутні підстави для задоволення позову в частині щодо стягнення з відповідача штрафів в сумі 1813,27 грн. (процентна складова) та 500,00 грн. (фіксована частина). Отже, враховуючи вищевикладене, станом на сьогоднішній день у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі: - 3317,35 грн - поточна заборгованість за кредитом (тіло кредиту); - 3889,36 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1851,03 грн - заборгованість за пенею та комісією; що всього на загальну суму складає - 9057,74 грн. Стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 640грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial