Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] року померла його тітка [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді двох земельних ділянок площею 0,25 га /цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд/ та площею 0,2140 га /цільове призначення ведення особистого селянського господарства/ за адресою: [ADDRESS], та житлового будинку за цією ж адресою, спадщину після її смерті прийняв позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом, в передбачений законом строк він подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, на частину спадкового майна: на вказані вище земельні ділянки він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але нотаріусом йому відмовлено в оформленні спадкових прав на вказаний житловий будинок в зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на це майно. Позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS]. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, про час розгляду Острійківська сільська рада Білоцерківського району повідомлена належним чином, заперечень на позов не надано. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], яка залишила заповіт на все належне їй майно на ім'я [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть та копією заповіту від 14.04.2010 року, який було посвідчено секретарем Острійківської сільської ради Білоцерківського району, зареєстровано в реєстрі за № 34. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру /заповіти/спадкові договори/ від 08.09.2014 року в матеріалах спадкової справи № 189/2014 після смерті [PERSON], вказаний вище заповіт від 14.04.2010 року є чинним. А як вбачається з матеріалів спадкової справи № 189/2014, спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняв позивач [PERSON], оскільки в установлений шестимісячний строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; спадкоємці за законом першої черги відсутні, а згідно довідки Острійківської сільської ради Білоцерківського району від 14.04.2014 року, за однією адресою із спадкодавцем до дня її смерті проживав та був зареєстрований її брат -[PERSON]. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини /ч.1 ст.1273 ЦК/. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2017 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В. видано позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на спадкове майно, до складу якого входять земельні ділянки площею 0,2140 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по [ADDRESS], що стверджується копіями вказаних свідоцтв, які зареєстровано в реєстрах за № 2254 та № 2252. Судом встановлено, що 16.06.2017 року державним нотаріусом Малькевич Л.В. відмовлено позивачу в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на цей будинок, що вбачається з постанови нотаріуса. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Тобто, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Такі правові висновки викладені в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». В судовому засіданні також встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Острійківської сільської ради від 19.10.1981 року № 18, [PERSON] було надано дозвіл на забудову присадибної ділянки по [ADDRESS] , виділеної згідно наказу директора радгоспу ім. Калініна № 194 від 14.10.1981 року. 25.01.1982 року виробничо-технічною групою при архітектурі Білоцерківського району розроблено [PERSON] будівельний [NUMBER] на земельну ділянку, відведену під будівництво по [ADDRESS]; виконавчим комітетом Білоцерківської районної ради Київської області 21.03.1982 року затверджено свідоцтво на забудову індивідуальної садиби по [ADDRESS] на ім'я [PERSON], яка видане на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської районної ради від 25.01.1982 року № 27. Все наведене стверджується копіями зазначених документів в матеріалах справи. Також 22.04.1988 року [PERSON] виконкомом Острійківської сільської ради Білоцерківського району видане свідоцтво про право власності на жилий будинок по [ADDRESS] з належними до нього будівлями та спорудами, але дане свідоцтво не було зареєстровано в МБТІ. Згідно копії довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 12.05.2017 року № 1091, право власності на житловий будинок [ADDRESS] не було зареєстроване; станом на 10.05.2017 року загальна площа будинку становить 55,90 кв.м, житлова -30,80 кв.м, за даною адресою знаходяться наступні господарські будівлі та споруди: літ. «Б»-літня кухня, літ. «б/п»-погріб під частиною будівлі, літ.»В»-сарай, літ.»Г»-убиральня, літ. «Д»-сарай, № 1-колодязь питний, № 2,3,4 -огорожа; самочинне будівництво та перепланування відсутні. Як вказано вище в рішенні, нотаріусом відмовлено позивачу в оформленні спадкових право на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А тому суд вважає, що до позивача перейшло право на спадкування зазначеного нерухомого майна, але він позбавлений можливості оформити свої спадкові права на будинок у нотаріальному порядку. Отже, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, оскільки її право власності на вказаний будинок було оформлено згідно норм діючого на той час законодавства, а відсутність реєстрації за нею права власності на це майно, не позбавляє її спадкоємців можливості успадкувати це майно та оформити право власності на нього, на що вказано вище в рішенні.

Outcome: approved