Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування вимог зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.06.2006 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 170 грн. щомісячно, починаючи з 13.04.2006 року. На підставі зазначеного рішення був виданий виконавчий лист, який знаходився на виконанні в Приморському ВДВС Маріупольського МУЮ. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.09.2010 року розмір аліментів був змінений зі 170 грн. на 1/4 частину від заробітку (доходу), починаючи з 31.08.2010 року, а виконавчий лист було відізвано. Постановою державного виконавця від 15.10.2010 року виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто до суду. Станом на 30.08.2010 року відповідач мав заборгованість по аліментам по виконавчому листу № 2-1853 яка склала 6 222 грн. 04 коп. Весною 2011 року після порушення кримінальної справи за ст. 164 ч. 1 КК України відповідач повністю погасив суму заборгованості по першому виконавчому листу. Проте в листопаді 2011 року відповідачем була написана заява на ім'я державного виконавця з проханням зарахувати в рахунок погашення аліментів сплачену ним суму по другому виконавчому листу. Державним виконавцем було зроблено перерахунок сплачених сум на підставі того, що у нього в провадження не знаходився виконавчий лист по якому була проведена сплата заборгованості по аліментам. А з приводу стягнення заборгованості в сумі 6 222 грн. 04 коп. яка утворилась в період з 2006 року по 2010 рік державний виконавець порадив звернутися до суду з позовною заявою. Вважає, що відповідач знав, що в нього є заборгованість по аліментах, знав що зазначена сума підлягає індексації та передбачена пеня за прострочку виконання зобов'язань. Однак до теперішнього часу заборгованість по аліментам не погашена. Вважає, що оскільки заборгованість по аліментах виникла у наслідок неналежного виконання відповідачем рішення суду то з нього підлягає стягненню сума заборгованості, пеня за прострочку неналежного виконання грошового зобов'язання та суму інфляції. В процесі розгляду справи позивачка збільшила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за період з квітня 2006 року по 11 листопада 2013 року в сумі 136 760 грн. 88 коп. та витрати понесені нею на правову допомогу в сумі 2 000 грн. Позивачка в судовому засіданні не була присутня надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю та за участю її представниці. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представниця відповідачки в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Вимоги позивачки підтримала у повному обсязі. Наполягла на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні вимоги позивачки не визнав у повному обсязі та пояснив, що відповідно до вироку Приморського районного суду м. Маріуполя від 27.07.2012 року його було виправдано у скоєнні злочину передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України, а провадження по кримінальній справі закрито. Вважає, що вироком суду було розглянути питання з приводу наявності заборгованості яка утворилась за період 2006 року тому вимоги позивачки задоволенню не підлягають. Просить суд відмовити у задоволенні позивних вимог у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні не був присутній з невідомих суду підстав, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Представник Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ в судовому засіданні в судовому засіданні не був присутній з невідомих суду підстав, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.06.2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмір 170 грн., починаючи з 13.04.2006 року та до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 13.06.2006 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.09.2010 року розмір аліментів, якій підлягає стягненню з відповідача в твердій грошовій сумі було змінено на частку від заробітку, а саме: з 170 грн. змінено на 1/4 частину доходу відповідача щомісячно, починаючи з 31.08.2010 року і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист виданий на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполі від 02.06.2006 року відкликаний. Рішення суду набрало законної сили 11.10.2010 року. 15.10.2010 року постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1853 від 02.06.2006 року закінчено, а виконавчий лист повернуто до Жовтневого районного суду м. Маріуполя. Згідно довідки № 9/116-10 від 07.03.2013 року, виданою Приморським ВДВС Маріупольського міського управління юстиції [PERSON] має заборгованості по аліментам в сумі 6222 грн. 04 коп., яка утворилась за період з 13.04.2006 року по 30.08.2010 року. Ухвалою суду від 19.03.2013 року [PERSON] було роз'яснено рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.06.2006 року та зазначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. З вироку Приморського районного суду м. Маріуполя від 27.07.2012 року вбачається, що [PERSON] було виправдано у скоєнні злочину передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України, а провадження по кримінальній справі закрито. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28.11.2012 року апеляції прокурора та потерпілої були залишені без задоволення, а зазначений вирок було залишено без змін. З зазначеного вироку вбачається, що на час винесення прокурором постанови про порушення кримінальної справи стосовно [PERSON] - 05.05.2011 року, рішення суду від 02.06.2006 року в наявності не малось виконавчого листа № 2-1853 та примусове виконання виконавчого листа не виконувалось з 15.10.2010 року. Зазначений лист була повернуто до Жовтневого районного суду м. Маріуполя без виконання, а заборгованість по даному виконавчому листу набула характер цивільно-правових відносин (ст. 196 СК України). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що посилання відповідача є неспроможними в запереченнях проти позову, оскільки факт наявності заборгованості не спростовується виправдувальним вироком суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 даної статті докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Частинами 3, 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи/, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мала місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ч. 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємність доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.180, ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, одним із способів утримання, є стягнення аліментів за рішенням суду. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Згідно зі ст.196 ч.1 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми сплачених аліментів за кожен день прострочення. Сума неустойки за один місяць не повинна накладатися чи перекривати інший місяць і вираховується виключно один раз за певний проміжок часу. Аналогічний порядок нарахування неустойки (пені) за порушення строків с плати аліментів роз'яснює п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до наступних, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду, лише тим місяцем, протягом якого не проводилося стягнення. Судом встановлений той факт, що рішення суду про стягнення аліментів не виконувалось з вини відповідача, а тому з [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню неустойка за весь час прострочення виплати аліментів за період з 13.04.2006 року по 30.08.2010 року виходячи з наступного розрахунку: 2006 рік - пеня від суми заборгованості по аліментам склала 1918, 11 грн., 2007 рік - 5073, 69 грн., 2008 рік - 10032, 96 грн., 2009 рік - 16387, 69 грн., 2010 рік - 13845, 77 грн., а всього 47 258, 22 грн. Враховуючи те, що провадження по виконавчому листу було закрито 30.08.2010 року, аліменти в твердій грошовій сумі не нараховувались, а нараховувались у частці від доходу відповідача. Сума боргу станом на 30.08.2010 року становить 6 222, 04 грн., пеня за несвоєчасну сплату аліментів за період з 30.08.2010 року по 11.11.2013 рік становить (6222, 04 х 1% х 1167 днів = 72 611, 20 грн.) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19.03.2013 року [PERSON] було роз'яснено рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.06.2006 року та зазначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. З урахуванням того, що відповідач виконував рішення суду несвоєчасно та неналежним чином з нього на користь позивачки підлягає стягненню сума індексу інфляції за період з 13.04.2006 року по 30.08.2010 року виходячи з розрахунку: 2006 рік - 1392, 30 грн. х108, 57%: 100% = 1511 грн. 62 коп., з яких 1392, 30 грн. розмір аліментів за період з 13.04.2006 року по 31.12.2006 року, тобто за 8 місяців 19 днів ( 262 дня) (170 грн. х 8 міс. 19 днів); 108, 57% - середній індекс інфляції за 8 міс. 19 днів. 2007 рік - 2040 грн. х 116, 6 %: 100% = 2378, 64 грн. 2008 рік - 2040 грн. х 122, 3 % :100% = 2494, 92 грн. 2009 рік - 2040 грн. х 112,3 % :100% = 2290, 92 грн. 2010 рік - 1360 грн. х 109 % : 100% = 1482, 40 грн. Всього 10039, 18 грн. - 2715 грн. , які сплачені відповідачем, тому загальна сума індексу інфляції становить 7 324, 18 грн. Відповідно наданого розрахунку сума заборгованості становить 6 222, 04 грн., яка утворилась з вини відповідача при неналежному виконанні рішення суду від 02.06.2006 року, яка також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Враховуючи той факт, що відповідач не надав суду доказів свого матеріального становища та не заявив відповідного клопотання про зменшення розміру пені суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог в даній частині відповідно до розрахунку. Позивачка просить суд стягнути на її користь витрати по сплаті правової допомоги в розмірі 2000 грн., враховуючи що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між сторонами та особою, яка надає правову допомогу. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті міністрів України від 01 жовтня 1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за подання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отриманий адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтований за розміром. При визначенні обґрунтованого розмірі гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Крім того до клопотання про відшкодування витрат послуг адвоката слід долучити довіреність, ордер, договір - в договорі (довіреності) чітко зазначити, що послуги надає саме адвокат, а не фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом, а також слід зазначити, що надання адвокатських послуг пов'язано саме з конкретною справою клієнта; документ, що підтверджує оплату послуг адвоката, зокрема, Акт наданих послуг. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно із ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Вона допускається до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. [PERSON] допущена до участі в розгляді справи як особа, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду не була, та здійснювала представництво інтересів відповідача згідно договору, тому, відсутні правові підстави стягувати витрати на правову допомогу на користь відповідача. До матеріалів справи представницею позивачки наданий витяг з угоди про надання правової допомоги від 02.10.2013 року, квитанція про сплату правової допомоги № 100 від 17.01.2014 року та графік розрахунку робочого часу адвокатом, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в судовому засіданні представляла інтереси позивачки не як адвокат, а як її представник, тому суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1334 гривень 16 копійок. На підставі ст. 180-181, 196, СК України, ст. 625 УК України, п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів",

Outcome: partial