Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить змінити розмір аліментів, визначений рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04.07.2012 року у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, встановивши стягнення аліментів з [PERSON] [INFO] аліменти на користь [PERSON], [INFO] на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04.07.2012р. постановлено стягувати з відповідача [PERSON] аліменти в користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO]., в розмірі ? частини його заробітку( доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати дитину та не сплачує аліменти, в результаті чого станом на 31.05.2018 р. утворилась заборгованість по аліментах у розмірі 37412,07 грн.. Позивач вказує, що на потреби дитини вона щомісячно витрачає не менше як 2000 грн.. Вказані витрати зумовлені подорожчанням цін на необхідні продукти харчування, одяг, взуття, ліки, на відвідування дитячого навчального закладу, а також влаштування дитині відпочинку у вихідні та святкові дні, розвиток у дитини творчих та пізнавальних здібностей. Враховуючи вищенаведене, а також у зв'язку зі зміною 08.07.2017 р. у законодавстві мінімального розміру аліментів, просить збільшити розмір аліментів на утримання дитини. Окрім цього зазначає, що з моменту народження сина [PERSON] [INFO] р., останній проживає разом з нею і знаходиться на її вихованні та утриманні. Відповідач не проводить час з сином, не цікавиться його життям, не телефонує та не забезпечує фізичний та духовний розвиток дитини. Тому у зв'язку з тим, що батько дитини [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків просить суд позбавити його батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених у позові та просила суд їх задоволити. Додатково пояснила, що вона 05.09.2015 р. зареєструвала шлюб з [PERSON] та наданий час проживає з дитиною у с. Лисовичі Стрийського району. Також зазначила, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки стоїть на біржі праці, а відповідач кошти на утримання дитини не виплачує у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити - змінити розмір аліментів на утримання дитини та позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. Відповілач [PERSON] в судове засідання не з» явився, хоча був належним чином повідомлений судом про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Однак представником позивача була долучена до матеріалів справи нотаріально посвідчена заява [PERSON], в якій останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи Котик О.С. у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про причини неявки суд неповідомила. В попередньому судовому засіданні, позовні вимоги підтримала та не заперечила проти задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних міркувань. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстровану шлюбі, який був розірваний рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30.07.2013 р., копія якого знаходиться у матеріалах справи. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] р., що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області/а.с. 4/ Згідно рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04.07.2012 р. з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.06.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття. /а.с.6/ Однак як встановлено у судовому засіданні відповідач ухиляється від сплати аліментів призначених рішенням суду, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією розрахунку заборгованості боржника по аліментах від 05.01.2018 р. виданої Більмацьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, згідно якої заборгованість по аліментах станом на 31.05.2018 р. становить 37 412,07 грн./а.с. 13/. На даний час дитина проживає з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS], що стверджується наявною у матеріалах справи довідкою про склад сімї № 649 виданої виконавчим комітетом Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області від 14.06.2018 р. та фактично знаходиться на її утриманні./а.с.15/. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно положень ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення . Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи №6-143цс13 на основі аналізу ст.ст. 181, 192 СК України зазначив, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Законом України №2037-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08.07.2017р. внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет» на 2018р. дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень, тобто відповідач сплачує аліменти у розмірі, меншому, ніж встановлено чинним законодавством. Аліментні правовідносини це триваючі правовідносини, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав він може змінюватись. Прийняття Закону про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Відтак, стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст. 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Вказане зумовлено зміною чинного законодавства з метою посилення захисту прав дітей на належне утримання та підвищення мінімального розміру аліментів на одну дитину з 30 відсотків до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що в свою чергу є підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини. Відповідно, суд приходить до висновку про необхідність змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили та до досягнення сином повноліття. Що стосується позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], то такі підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так як встановлено у судовому засіданні позивач 05.09.2015 р. зареєструвала шлюб з [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області та з грудня 2015 року постійно проживає на території Лисовицької сільської ради Стрийського району разом із своїм сином [PERSON], що стверджується характеристикою на [PERSON] виданою Лисовицькою сільською радою від 01.06.2018 р., довідкою про склад сімї від 14.06.2018 р../а.с. 15-16/ Окрім цього, відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання та виховання неповнолітніх дітей позивачки [PERSON] від 18.07.2018 р. за адресою: [ADDRESS] встановлено, що будинок складається із 4 -ох житлових кімнат - з них 2кімнати займає сім'я [PERSON], кімнати обладнані сучасними меблями, під час обстеження у кімнатах було чисто та тепло /а.с.20/. У відповідності до довідки №17 від 18.07.2018 р. виданої Лисовицьким закладом дошкільної освіти «Веселка» [PERSON] у дошкільному закладі дитину [PERSON] не відвідує, не забирає дитину, батьківські збори не відвідує та з адміністрацією закладу не спілкується, а також не цікавиться своєю дитиною /а.с. 19/. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача була долучена до матеріалів справи нотаріально посвідчена заява відповідача [PERSON] від 05.09.2018 р., зареєстрована у реєстрі за № 1263, згідно якої відповідач стверджує, що відмовляється від виховання і утримання свого малолітнього сина [PERSON], [INFO] та не заперечує про позбавлення його батьківських прав та подальшого усиновлення його сина будь - якою особою/а.с.32/. Висновком органу опіки та піклування Стрийської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого розпорядженням голови Стрийської районної державної адміністрації № 901 від 07.11.2018р. вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], за ухилення від виконання обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] [INFO] /а.с.42-43/. Також у судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], яка ствердила той факт, що жодного разу не бачила колишнього чоловіка позивачки, відповідача по справі [PERSON]. На даний час позивач проживає у с. Лисовичах Стрийського району та опікується дітьми з теперішнім її чоловіком. Відповідно до ст. ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно абзацу 2 п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. № 3 «Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Обов'язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. 150 СК України, а як встановлено по справі, жодного з цих обов'язків відповідач не виконує ігноруючи їх - ухиляючись від виконання, що характеризується апатичним ставленням відповідача до своєї дитини, що відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо неї. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, та на надав нотаріально посвідчену заяву якою відмовляється від виховання і утримання свого малолітнього сина [PERSON], та не заперечує про позбавлення його батьківських прав, той факт, що дитина перебуває на утриманні своєї матері [PERSON], яка повністю взяла на себе утримання, розвиток та виховання дитини, а також враховуючи позицію Стрийської райдержадміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне з метою захисту інтересів дитини, задовольнити заявлені позовні вимоги та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Крім того так як позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову, про зміну розміру аліментів, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. підлягає стягненню в дохід держави з відповідача.

Outcome: approved