Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 18.08.2008 року банк уклав з відповідачем кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 18000 доларів США під 16 % річних. Відповідно до умов договору відповідач мав щомісячно частками сплачувати кредит та відсотки за користування ним, а також щомісячну плату за обслуговування кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладений договір поруки. Однак відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору. Станом на 10 червня 2016 року відповідач має перед банком заборгованість в сумі 355 268,56 грн.. Тому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь 355 268,56 грн. заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив, подав зустрічну позовну заяву, в якій ставить питання про визнання недійсним кредитного договору №285 від 18 серпня 2008 року. Свої вимоги мотивує тим, що банк нараховує проценти річний виходячи з 18%, хоча договір передбачає 16% та 17%. Вважає, що встановлення додаткової плати за дострокове погашення кредиту та стягнення неустойки, обчисленої у доларах з перерахуванням в національну валюту є протиправним. Пеня та штрафи є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне їх стягнення є незаконним. Крім цього, кредитний договір не містить пунктів стосовно дострокового його розірвання, що свідчить про відсутність однієї з істотних його умов. Відповідач [PERSON] проти первісного позову заперечив, подав зустрічний позов про визнання поруки від 18 серпня 2008 року припинено. 16 квітня 2019 року подав уточнену позовну заяву, в якій просить визнати припиненою поруку [PERSON] за договором поруки від 18 серпня 2008 року визнати недійсними окремі положення поруки, а саме п.п 1.3 п.п 3.4 договору поруки від 18 серпня 2008 року. Свої вимоги мотивує тим, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Також зазначає, що банком пропущений 6-місячний термін пред`явлення вимог до поручителя. Вищевказані обставини, вважає, є підставами для визнання поруки припиненою. В судове засідання сторони не з`явилися, подали письмові заяви про слухання справи у їх відсутність. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Бурда Б.В. від 2 березня 2017 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду на 11 квітня 2017 року. Протокольною ухвалою головуючого від 11 квітня 2017 року відкладено розгляд справи до 22 червня 2020 року у зв`язку з неявкою позивача та прийняттям зустрічної позовної заяви. Протокольною ухвалою головуючого від 22 червня 2020 року відкладено розгляд справи до 14 вересня 2017 року у зв`язку з неврученням уточненої позовної заяви відповідачу. Протокольною ухвалою головуючого від 14 вересня 2017 року відкладено розгляд справи до 9 листопада 2017 року у зв`язку з неявкою позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 9 листопада 2017 року відкладено розгляд справи до 1 лютого 2018 року у зв`язку з неявкою позивача за первісним позовом. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 1 лютого 2018 року по справі призначена судова економічна експертиза, провадження у справі зупинене. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 1 березня 2020 року відновлено провадження у справі, призначено справу до розгляду на 11 квітня 2018 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2018 року Продовжено строк проведення експертизи до 1 червня 2018 року, провадження у с праві зупинено. Згідно розпорядження №57 та протоколу повторного автоматизованого розподілу від 5 вересня 2018 року справу передано судді Шелєховій Г.В. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 7 листопада 2018 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 19 грудня 2018 року. Протокольною ухвалою головуючого від 19 грудня 2018 року відкладено розгляд справи до 11 січня 2019 року за клопотанням представника [PERSON] . Протокольною ухвалою головуючого від 11 січня 2019 року відкладено розгляд справи до 5 лютого 2019 року за клопотанням представника [PERSON] . Протокольною ухвалою головуючого від 5 лютого 2019 року відкладено розгляд справи до 7 березня 2019 року за клопотанням представника [PERSON] . Протокольною ухвалою головуючого від 7 березня 2019 року відкладено розгляд справи до 18 квітня 2019 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 18 квітня 2019 року відкладено розгляд справи до 30 травня 2019 року за клопотанням представника [PERSON] . Протокольною ухвалою головуючого від 30 травня 2019 року відкладено розгляд справи до 16 липня 2019 року у зв`язку з неявкою представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 16 липня 2019 року відкладено розгляд справи до 1 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивача. 1 жовтня 2019 року відкладено розгляд справи до 11 листопада 2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні. Протокольною ухвалою головуючого від 11 листопада 2019 року відкладено розгляд справи до 9 січня 2020 року за клопотанням представника [PERSON] . Протокольною ухвалою головуючого від 9 січня 2020 року відкладено розгляд справи до 26 лютого 2020 року у зв`язку з неявкою позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 26 лютого 2020 року відкладено розгляд справи до 27 березня 2020 року за клопотанням представника [PERSON] . Протокольною ухвалою головуючого від 27 березня 2020 року відкладено розгляд справи до 18 травня 2020 року за клопотанням представника [PERSON] . Протокольною ухвалою головуючого від 18 травня 2020 року відкладено розгляд справи 17 червня 2020 року за клопотанням відповідача [PERSON] та його представника. 17 червня 2020 року розгляд справи відкладено до 12 серпня 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Протокольною ухвалою головуючого від 12 серпня 2020 року відкладено розгляд справи до 9 жовтня 2020 року за клопотанням представника позивача та представника відповідача [PERSON] . Протокольною ухвалою головуючого від 9 жовтня 2020 року відкладено розгляд справи до 23 листопада 2020 року за клопотанням представника позивача. Протокольною головуючого від 23 листопада 2020 року відкладено розгляд справи до 29 грудня 2020 року у зв`язку з неявкою позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 29 грудня 2020 року відкладено розгляд справи до 27 січня 2021 року за клопотанням представників. Протокольною ухвалою головуючого від 27 січня 2021 року відкладено розгляд справи до 15 лютого 2021 року у зв`язку з неявкою позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 15 лютого 2021 року відкладено розгляд справи до 24 березня 2021 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 24 березня 2021 року відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача до 18 травня 2021 року. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Як було встановлено під час розгляду справи, 18 серпня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №285, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 18000 доларів США грн. під 16 % річних та зі сплатою 0,1 % річних від суми кредиту за обслуговування кредиту (а.с.Т.1 а.с. 14-21). 18 серпня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладений договір поруки в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №285 від 18 серпня 2008 року (Т.1 а.с.193). 24 листопада 2008 року між банком та [PERSON] укладена додаткова угода №1 до договору №285 від 18.08.2008р., згідно якої встановлено плату за користування кредитними коштами в розмірі 17% (Т.1 а.с.26). 28 листопада 2019 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ПАТ «ВіЕйБі банк» укладено угоду №210009 про відступлення прав вимоги за кредитним договором №285 від 18 серпня 2008 року (Т.6 а.с. 122-129). Згідно висновку Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №19/119/8/10-е від 31 травня 2018 року, розрахунок заборгованості позичальника за кредитним договором, що здійснений банком не відповідає умовам діючого законодавства України та укладеного між сторонами вказаного кредитного договору №285 від 18 серпня 2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором в обсязі наданих документів у наступному: - розрахунок виконаний виходячи з відсоткової ставки 17% річних, проте за основним текстом кредитного договору відсоткова ставка з 18 серпня 2008 по 24 листопада 2008 року становить 16%; - щомісячний платіж за додатком 1 (Графік погашення заборгованості) становить 320,00 дол. США, а розрахунок заборгованості 302,00 дол. США; - у розрахунку заборгованості не відображені сплачені позичальником суми комісій за обслуговування кредиту за період з 19.08.2008 по 18.07.2009 року; - комісія за обслуговування кредиту за текстом кредитного договору передбачена у валюті гривня (87,19 грн.), що відображено в розрахунку заборгованості, проте у додатках 1 та 2 (детальний розпис загальної вартості платежів) ця місячна комісія наведена у доларах США (18,00 дол. США); - за розрахунком заборгованості за кредитним договором №285 вбачається при обчисленні відсотків застосування методу «факт/факт», а за Графіком погашення заборгованості по кредиту і відсотків встановлено застосування при обчисленні відсотків методу «30/360»; - плата за обслуговування кредиту у розрахунку заборгованості суперечить п. 1.4 Кредитного договору №285 в частині пояснення суми як такої, «що становить 0,1% річних від суми кредиту». Додатки до Кредитного договору №285 від 18.08.2008 року наявні в двох різних редакціях, які містять різні суми щодо погашення заборгованості за кредитом, що унеможливлює дослідження заборгованості позичальника, а відповідно, і показників розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором, що здійснений банком. Питання стосовно обгрунтованості нарахування штрафних санкцій за порушення боржником зобов`язань не досліджувалося з причин, зазначених вище. Виходячи з наданих для дослідження документів та згідно вихідних даних договору про надання споживчого кредиту - Кредитного Договору №285 («Споживчий іпотечний кредит», ануїтет) від 18.08.2008, з урахуванням витрат споживача, сукупна (повна, загальна) вартість кредиту складає: - реальна відсоткова ставка становить 18,15% річних; абсолютне подорожчання кредиту - 23 243,11 дол. США. Зазначені в додатку №2 «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки» до Кредитного договору №285 від 18.08.2008 показники сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки не відповідають значенням, розрахованим експертом: розрахунково визначена реальна ставка відсотку на 0,22% (18,15%-17,93%) більше реальної процентної ставки, зазначеної у розписі; абсолютне значення подорожчання кредиту за розписом на 2794,49 (23 243,11 - 20448,62) дол. США менше, ніж обчислена експертом за даними документів. Таким чином, реальна ставка кредиту та абсолютне значення подорожчання кредиту не відповідають таким показникам, що встановлені при укладенні кредитного договору №285 («Споживчий іпотечний кредит», ануїтет) від 18.08.2008 року, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] , в частині інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а саме щодо реальної відсоткової ставок, повної вартості кредиту та абсолютного значення подорожчання кредиту, під час укладення (в т.ч. перед укладенням) Кредитного договору №285 від 18.08.2008 року, виконано з недотриманням вимог методики, визначеної постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (Т. 5 а.с.155-174). Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Зі змісту норми статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ст., 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання права продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Вищевказане, дає підстави для висновку, що положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, є несправедливими. Стягнення з позичальника неустойки (штрафу, пені), обчисленої у доларах США, із перерахуванням її у національну валюту України, є незаконним, оскільки згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються зокрема умови дострокового розірвання договору. Кредитний договір №285 не містить умов дострокового розірвання договору, що свідчить про відсутність однієї з істотних умов договору. Згідно ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 6 ст. 203 цього кодексу. Вищевказане свідчить про наявність підстав для визнання договору №285 від 18 серпня 2008 року недійсним. Тому позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. [PERSON] ставить питання про припинення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Тобто, поруки припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчить про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи не настання збільшення внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 9 грудня 2019 року у справі №569/11865/16-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15. Всупереч вищевикладеному, додатковою угодою №1 до Договору №285, укладеною між банком та [PERSON] збільшено процентну ставку без повідомлення про це поручителя. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З 18 листопада 2014 року [PERSON] припинив виконувати свої зобов`язання за договором. 13 липня 2015 року банк подав до суду з позовом до позичальника та поручителя. Таким чином, банк мав протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості з 18 листопада 2014 року) пред`явити вимоги до поручителя. Тобто, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається перебіг позовної давності відповідно до ч.4 ст. 599 ЦК України. Таким чином, банком пропущений шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя, що є підставою для припинення договору поруки. Враховуючи зміну зобов`язання без згоди поручителя, пропуск банком шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя, наявні підстави для визнання поруки [PERSON] припиненою. Таким чином, зустрічний позов [PERSON] є обгрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Банк звернувся до суду про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №285 та договором поруки від 18 серпня 2018 року. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Оскільки, кредитний договір, за яким банк просить стягнути заборгованість визнано недійсним, договір поруки припиненим, відсутні підстави для задоволення первісного позову, а тому в його задоволенні належить відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Outcome: approved