Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею і відповідачем, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені, оскільки вони разом не проживають, збереження шлюбу неможливо, між ними досягнута домовленість про місце проживання і утримання дітей. Крім того, позивачка просила відновити їй дошлюбне прізвище - "[PERSON]". Сторони у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про слухання справи за їхньою відсутністю, просять задовольнити позовні вимоги, стверджуючи, що збереження шлюбу неможливе, спору в них про майно та місце проживання дитини немає. Суд, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів справи, 22 жовтня 1999 року Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] (свідоцтво про одруження [NUMBER], видане 22.10.1999р., актовий запис №11), після одруження прізвище дружини стало "[PERSON]". Від цього шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] народження (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області 22.10.1999року, а/запис №33), [PERSON], [INFO] народження (свідоцтво про народження [NUMBER], видане 05.02.2001року Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області, а/запис №3), та [PERSON], [INFO] народження (свідоцтво про народження [NUMBER], видане виконавчим комітетом Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області 13.09.2012року, а/запис №11), які проживають з матір'ю; про наявність спору між сторонами про місце проживання дітей та майно суду невідомо. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, дійсні причини розірвання шлюбу, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, оскільки вони продовжувати шлюбні відносини не бажають. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, незгода сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання їх права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи зазначене, а також думку сторін, що наполягали на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу, що не суперечить вимогам законодавства України. Крім того, згідно зі ст.113 Сімейного кодексу України (далі - СК), особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право на вибір прізвища належить до особистих немайнових прав подружжя. Воно дістає вияв у можливості вибору дружиною і чоловіком прізвища при укладенні шлюбу (ст.35СК), його зміни у період шлюбу (ст.53СК), вибору прізвища після розірвання шлюбу. Право змінити спільне прізвище на дошлюбне має лише той з подружжя, хто обрав спільне прізвище при укладенні шлюбу. При цьому той з подружжя, чиє прізвище він носить, не може заборонити йому продовжувати іменуватися цим прізвищем після розірвання шлюбу. Тому, враховуючи викладене, з огляду на заяву позивачки, яка просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що ця вимога позивача підлягає безумовному задоволенню, оскільки від згоди чи незгоди відповідача не залежить право позивача скористуванися своїм власним особистим немайновим правом іменуватися тим прізвищем, яким він бажає, а вимога позивачки щодо відновлення її дошлюбного прізвища не суперечить вимогам законодавства України.

Outcome: approved