Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів і додаткових витрат, вказуючи на те, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 11.07.2008року, але вже не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], на якого він матеріальну допомогу не надає. Просить прийняти уточнення позовних вимог, відповідно до яких - розірвати шлюб і стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1300грн. та додаткові витрати в сумі 200грн., щомісячно, та стягнути разово витрати в розмірі 302,42грн. за лікування в стоматологічній клініці. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, яка була уточнена 03.02.2014р. з викладених обставин зазначених в ній та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем проживання, але в судовому засіданні 05.12.2013р. надав суду заперечення в яких зазначив, що позов визнає частково, а саме не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дочки в розмірі 30відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зазначаючи про те, що на даний час офіційно не працює, заробітну плату не отримує, коли була можливість, надавав грошову допомогу. Також, зазначив, що всі обставини справи які надав позивач не відповідають дійсності. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливим вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11.07.2008року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо, втратили почуття любові та поваги один до одного. При таких обставинах суд вважає, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Судом встановлено, що дочка [PERSON] проживає разом з мамою - [PERSON], відповідач [PERSON] останнім часом перестав цікавиться вихованням дочки та її утриманням, перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини для забезпечення гідних умов життя та розвитку. Позивачка одна несе витрати по утриманню дочки, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності дитини. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно із ст. 184 СК України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми, нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатні чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України "Про державний бюджет України на 2013 рік" визначено суму прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1032грн. та від 6 до 18 років: з 1 січня - 1210 гривень, з 1 грудня - 1286 гривень; Доводи відповідача про неможливість сплати аліментів у розмірі 1300грн., щомісячно на дитину, суд вважає переконливими та обґрунтованими, оскільки на час розгляду справи встановлена, що він офіційно не працює та має нерегулярний, мінливий дохід. До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати свою дитину. З огляду на те, що відповідач відомості про офіційний дохід не надав, але як батько зобов'язаний утримувати дитину, про що не заперечував в судовому засіданні, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Проте враховуючи, що позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження реально отриманих відповідачем доходів, і беручи до уваги положення ст. 182 Сімейного кодексу України, наявністю у відповідача нерегулярного, мінливого доходу, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та обставини справи, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дочки у розмірі 643грн., щомісячно до моменту досягнення дитиною повноліття. Статтею ст. 185 СК України, встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» п. 18 роз'яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру додаткових витрат, судом встановлено, що дитина навчається в Навчально-виховному закладі освіти «Шкода-ліцей «Обдаровання» Київської Академії наук, займаючись англійською мовою, вартість навчання в якому складає 120грн. на місяць, що підтверджують квитанції за оплату навчання. Крім того, для повноцінного розвитку дочки, дитина займається у танцювальному гуртку, вартість навчання в якому складає 280грн. на місяць, що також підтверджено квитанціями за оплату. Відповідач не навів переконливих доводів на спростування вимог позивача про його участь у додаткових витратах пов'язаних з розвитком здібностей його дитини. Отже суд вважає, що відповідач повинен приймати участь у додаткових витратах пов'язаних з розвитком дитину, щомісячно в розмірі 200грн. Також, позивачем доведені фактично понесені нею додаткові витрати на лікування дитини у стоматологічній клініці ПП «Стомат Еталон», на загальну суму 604,84грн., що підтверджується квитанціями. Таким чином, з відповідача слід стягнути разово половину додаткових витрати на утримання дитини в розмірі 302,42грн.=( 604,84грн. : 2). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial