Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 14 жовтня 1989 року по 26 червня 2013 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду від 26 червня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. За рішенням суду від 04 листопада 2013 р місце проживання сина після розлучення визначено разом з позивачем, яка матеріально його утримує та належним чином піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання і розвиток дитини не надає та безпідставно відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення. [PERSON] вказує, що вона родом із Росії, де живуть її родичі. Син [PERSON] два роки не зустрічався з своїми рідними бабусею та дідусем, дитина потребує спілкування з близькими та рідними йому людьми, які його люблять,чекають зустрічі ,цікавляться його життям. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити та надати дозвіл на виїзд дитини без згоди батька до її повноліття. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував у зв'язку з тим, що позивачка не зазначає ні держави прямування, ні проміжку перебування, ні місця відпочинку чи оздоровлення, як це передбачено п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України". Також відповідач зазначив, що він ніколи не відмовляв [PERSON] у наданні дозволу на виїзд дитини за межі України та, що позивач ніколи не зверталась до нього за дозволом, з зазначенням чіткого періоду перебування дитини за кордоном. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що дитина має право на спілкування зі своїми родичами і виїзд дитини за кордон сприятиме її всебічному розвитку. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 1989 року по 26 червня 2013 року. Вказаний шлюб розірвано на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду від 26 червня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], місце проживання якого після розлучення, за рішенням суду від 04 листопада 2013 року визначено разом з матір'ю [PERSON] З пояснень позивача та наданої суду копії свідоцтва про народження вбачається, що позивач народилася в Російській Федерації проживають її родичі, зокрема її батьки. Відповідач не заперечував наявність у позивача родичів в Російській Федерації. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 155 СК України передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до вказаного пункту виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон в супроводі матері повністю відповідає інтересам дитини. Проте, задоволення позову у вигляді запропонованому позивачем буде порушувати права відповідача на спілкування та участь у вихованні сина, оскільки такий виїзд може мати не короткостроковий характер. При зверненні з позовом до суду з вимогою надати дозвіл на виїзд за межі України дитини без дозволу та супроводу батька (чи матері) слід вказувати країну до якої планується виїзд та період перебування. Для безперешкодного перетинання кордону з рішенням суду в його резолютивній частині має бути також прописані країна та період подорожі. Таким чином, позовні вимоги в частині надання дозволу на виїзд [PERSON] без згоди батька до його повноліття задоволенню не підлягають. Позов в частині надання дозволу [PERSON] буз згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду сина є необґрунтованим, оскільки відсутні підстави, що у позивача виникли труднощі з оформленням таких документів. Доказів того, що відповідач чинить перешкоди у оформленні документів позивачем суду не надано. Враховуючи те, що суд відмовляє в позові, вимога про негайне виконання рішення також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed