Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем,який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2018 року. Від шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, та їх сімейні відносини припинилися ще до народження дитини. Від народження сина і по даний час дитина проживає разом із нею. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року із відповідача стягнуто на її користь аліменти на [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, починаючи із 19 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто аліменти на її утримання як дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2018 року і до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Станом на 01 вересня 2020 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів на сина у розмірі 36130 гривень та заборгованість зі сплати аліментів на її утримання у сумі 12632,76 гривень. При цьому, відповідач повністю усунувся від свого обов`язку щодо виховання та утримання неповнолітнього сина, зокрема, не підтримує із дитиною жодного спілкування, не цікавиться життям сина, станом його здоров`я, навчанням, фізичним та психологічним розвитком, та не проявляє щодо нього жодного інтересу. Неповнолітній син [PERSON] повністю перебуває на її утриманні, якій фінансово забезпечувати дитину допомагають її батьки. За таких дій відповідач є чужою людиною для свого сина. З цих підстав просила позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позов відповідач [PERSON] до суду не подавав. 09 квітня 2021 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Також пояснила, що із відповідачем вони разом не проживають з травня 2017 року, а офіційно розірвали шлюб після того, як дитині виповнився один рік. Відповідач бачив сина один раз, коли дитині виповнилося 2-3 місяці, за чотири роки відповідач бачився з сином приблизно 2-3 рази. При цьому, вказала, що батько дитини не приймає жодної участі у вихованні та утриманні сина, не цікавиться його життям та станом здоров`я, повністю усунувся від своїх батьківських обов`язків. Син [PERSON] не знає відповідача як батька. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавала. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, попередньо, надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, також, представник відповідачаповністю підтримують висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачка не заперечила проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 16 липня 2016 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , про що складено актовий запис №1104 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 19 вересня 2017 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року, ухваленого у цивільній справі №607/6845/18 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи із 19 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто із [PERSON] аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Також, Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2018 року шлюб між сторонами розірвано та відновлено позивачці дошлюбне прізвище [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості по аліментах наданого старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 07 вересня 2020 року за №73429, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] станом на 01 вересня 2020 року становить 36130 гривень. Як убачається із розрахунку Згідно розрахунку заборгованості по аліментах наданого старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 07 вересня 2020 року за №73430, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дружини становить 12632,76 гривень. Відповідно до довідки №9 виданої 07 вересня 2020 року Органом самоорганізації населення будинкового комітету «Богдана Хмельницького, 6» [PERSON] та [PERSON] , [INFO] проживають без реєстрації у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої 09 липня 2020 року Педіатричним відділенням №1 Поліклінічного відділу комунального некомерційного підприємства «Дитяча комунальна лікарня Тернопільської міської ради», [PERSON] , [INFO] спостерігається в дільничного педіатра [PERSON] з народження. За час спостереження за дитиною дільничний педіатр бачила батька дитини - [PERSON] біля дитини у двомісячному віці. До річного віку на регулярних прийомах у педіатра з дитиною була лише матір, а також під час викликів дільничного педіатра, коли дитина хворіла, батька дитини не було, разом із дитино була мати, інколи бабуся. Згідно викладених у позові обставин, відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , зокрема, не бачиться з дитиною, не цікавиться станом його здоров`я, фізичним та психологічним розвитком, не надає коштів на утримання дитини, не підтримує з сином жодного спілкування. Як убачається із висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батько дитини на засідання комісії не з`явився та не повідомив причини відсутності хоча був належним чином повідомлений. Інформація Тернопільського дошкільного навчального закладу №29 від 26 січня 2021 року за №3 підтверджує той факт, що приводить та забирає дитину із садочка мати. Інформація КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 18 червня 2020 року №621 підтверджує той факт, що батько [PERSON] не був присутній при медичних оглядах дитини. З урахуванням усіх встановлених обставин, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №172 від 03 березня 2021 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Вимогами частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно із вимогами ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно із вимогами статей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зокрема, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень, викладених в цій Постанові ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Так, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що є хрещеною матір`ю малолітнього [PERSON] . Часто відвідує свого похресника, знає, що відповідач [PERSON] нічим не допомагає своєму малолітньому сину [PERSON] , не був на хрестинах у дитини, бачив сина приблизно у 4-6 місяців. З двохрічного віку [PERSON] хворіє, всі витрати на лікування дитини оплачуються матір`ю, також допомагають фінансово бабуся та дідусь дитини - батьки позивачки. Також, зазначила, що будучи присутньою на всіх днях народженнях похресника [PERSON] , жодного разу не бачила там відповідача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є хресним батьком [PERSON] . Відповідача [PERSON] бачив всього два рази - на весіллі [PERSON] та [PERSON] та один раз після їх весілля. На хрестинах дитини відповідач не був присутній. Йому відомо, що батько не цікавиться життям сина, не надає жодних коштів на його утримання, не дарує подарунків, не приймає участі у його вихованні. Ніколи не бачив відповідача на днях народженнях [PERSON] та на свята [PERSON] . Судом установлено, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям сина [PERSON] , не підтримує із сином жодного спілкування, не цікавиться його станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги, дитина не знає відповідача як батька. Установлені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд оцінює як ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , свідоме нехтування ним своїми обов`язками щодо неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим, ураховується відсутність будь-якого спілкування відповідача з сином досить тривалий час по відношенню до віку дитини, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не надав жодних заперечень проти викладених у позові обставин. За вказаних обставин, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, з метою забезпечення прав неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, виходячи саме із інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання про те , що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] є підставними та підлягають до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved