Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою № 9 по вул.Скорини, 6 у м.Львові. Обгрунтовує позов тим, що є власником згаданої вище квартири У вказаному житлі зареєстровані вона, як власник, її дочка [PERSON], а також її матір та брат - відповідачі по справі [PERSON], [PERSON]. Зазначає, що відповідачі зареєстровані у квартирі, однак з 2010 року без поважних причин не проживають у вказаній квартирі до даного часу. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування її квартирою, оскільки позбавлена можливості самостійно розпоряджатись своєю власністю. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідачі в судові засідання не зявились, у відповідності ст.76 ЦПК України належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, шляхом публікації оголошення у пресі "Львівська пошта" №81 (1991) від 19.10.2017, котра долучена до справи. Згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно договору про визначення часток у квартирі від 28.01.2010, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] власники частин квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] домовились про визначення за кожним з них по 1/3 ідеальній частці права власності на квартиру. Як вбачається із копії договору дарування 1/3 частки квартири від 05.02.2010, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], відповдіач [PERSON] подарувала позивачу 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Згідно копії договору дарування 1/3 частки квартири від 03 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], відповідач [PERSON] подарував позивачу 1/3 частку квартири [ADDRESS]. З копії витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №25295069, 25807096, 23982197, квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї і прописки № 3540 від 16.09.2017, виданої ЛКП "Бондарівка", в квартирі [ADDRESS] зареєстровано четверо осіб: позивач як власник, а також члени сім'ї власника: дочка позивача [PERSON] та відповідачі [PERSON] (брат позивача), який зареєстрований 11.02.2008 та матір позивача [PERSON], яка зареєстрована 09.03.1987. Факт непроживання відповідачів без поважних причин в квартирі стверджується актами, складеними за участі сусідів і працівників ЛКП від 30.10.2015, 11.01.2016, 01.06.2017, 23.08.2017 та 13.09.2017. За приписами\~ст.41 Конституції України\~держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що позивач є єдиним власником спірного жилого приміщення, сплачує комунальні послуги, що нараховуються на відповідачів. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2\~цієї статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. З'ясовуючи причини відсутності відповідачів понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не встановив, що вони були поважні, відповідачі з 2010 не проживають у квартирі, особистих речей у квартирі відповідачів немає, вони добровільно відчужили і залишили квартиру позивача, протягом цього час не приймали участі в утриманні житла, не цікавились ним. За відсутності будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між відповідачами, \~суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування спірною квартирою, підлягають задоволенню. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягають стягненню понесені останньою витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджено відповідним платіжним дорученням. На підставі ст.ст.401, 405 ЦК України та

Outcome: approved