Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по договору про відкриття карткових рахунків та кредитної лінії від 04.08.2017 року №8162911920КР/2017-08 в загальному розмірі 7608,25 грн., з яких: 3907,12 грн. - заборгованість за основним боргом; 3119,65 грн. - заборгованість за процентами; 523,68 грн. - пеня; 57,80 грн. - 3% річних, а також судові витрати у справі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.08.2017 року між сторонами укладено договір про відкриття карткових рахунків та кредитної лінії №8162911920КР/2017-08. Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку з лімітом не більше 5000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 30% річних. Свої зобов`язання по видачі кредиту банк виконав. Однак, відповідачем зобов`язання щодо сплати основного боргу не виконуються. 19.04.2019 року та 13.04.2020 року відповідачу було направлено листи претензії про погашення заборгованості, які виконані не були. Станом на 26.10.2020 року заборгованість відповідача по договору становить 7279,89 грн., з яких: 3907,12 грн. - заборгованість за основним боргом та 3119,65 грн. - заборгованість за процентами. Відповідно до умов договору відповідач сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Пеня за несвоєчасну сплату кредиту становить 327,38 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом - 196,30 грн. Крім того, з відповідача підлягають стягнення три проценти річних від простроченої суми згідно ст.625 ЦК України в сумі 57,80 грн. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження 18.02.2021 року. Відповідачем, відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, не подано до суду відзиву на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 04.08.2017 року між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Рівному та [PERSON] укладено Договір про відкриття карткових рахунків та кредитної лінії №8162911920КР/2017-08 (далі - договір), за умовами якого сторони домовилися про відкриття банком клієнту кредитної лінії до карткового рахунку 2, у межах якої банк надає клієнту кредит з лімітом у розмірі не більше 5000 грн для проведення операцій із застосуванням картки, а клієнт зобов`язується повернути кредит банку та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.2.6 договору кредитна лінія відкривається на строк, що відповідає строку дії основної картки, емітованої до карткового рахунка, а саме до 31.08.2020 року. Згідно з п.4.2 договору надання клієнту кредиту відбувається у разі повної або часткової недостатності власних коштів клієнта на картковому рахунку 2 для проведення платежів за платіжними повідомленнями або для здійснення зобов`язань клієнта, передбачених договором, шляхом дебетування карткового рахунка 2 на суму, що відповідає розміру відповідних платежів, або на суму, що відповідає різниці між розміром відповідних платежів та витратною сумою, але у всіх випадках не більше ніж на суму ліміту. Пунктом 2.11 договору передбачено обов`язок клієнта щомісячно сплачувати банку проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі 30 % річних. Згідно з п.5.3 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті карткового рахунка щомісяця, починаючи з першого календарного дня, наступного за днем видачі кредиту по день повного погашення кредиту, виходячи при цьому з фактичної заборгованості за кредитом на початок кожного календарного дня періоду, за який нараховуються такі проценти, розмірів процентних ставок, визначених згідно з умовами цього договору, фактичної кількості календарних днів у періоді, за який здійснюється нарахування таких процентів, та фактичної кількості календарних днів у поточному році. Відповідно до п.8.2.12 договору відповідач зобов`язується погашати мінімальні платежі не пізніше 20 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому укладено кредитний договір. З поточної виписки за договором встановлено, що відповідач користувався картковим рахунком, здійснював зняття готівки та проводив платежі. Пунктом 8.3.3 договору передбачено право банку вимагати та отримувати від клієнта дострокове погашення технічної заборгованості, заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, іншої заборгованості клієнта у разі невиконання останнім будь-яких умов цього договору. Пунктом 8.2.15 договору передбачено обов`язок клієнта у разі надіслання банком вимоги про дострокове повернення кредиту погасити банку не пізніше терміну, зазначеного у такій вимозі банку, усю існуючу на день такого погашення заборгованість за кредитом та за процентами за користування кредитом. 19.04.2019 року та 13 квітня 2020 року позивач направив відповідачу листи-претензії з вимогою про погашення кредиту. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та заборгованість не погасив. Відповідно до ст.525, 526, абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. За положеннями ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За нормами ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Станом на 26.10.2020 року заборгованість відповідача по договору становить 7608,25 грн., з яких: 3907,12 грн. - заборгованість за основним боргом; 3119,65 грн. - заборгованість за процентами, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості. За положеннями ч.1 ст.546 ЦК України зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України). Відповідно до п.9.1.2 та п.9.1.3 договору у разі прострочення оплати наданих банком послуг, погашення кредиту або процентів за кредитом, клієнт сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості до дня погашення відповідної заборгованості у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунком позивача пеня за несвоєчасну сплату кредиту становить - 327,38 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом - 196,30 грн., три проценти річних від простроченої суми - 58,80 грн. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов слід частково задовольнити з наступних підстав. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Отже, підписавши договір від 04.08.2017 року позичальник та банк обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку позичальника, не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 19990,53грн., процентів за користування кредитом в розмірі 6411,98 грн. та пеню в розмірі 2538,75 грн. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Проценти, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічні висновки щодо застосування частини першої статті 1050 та статі 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 7550,45 грн. боргу по Договору. Відповідно до ст.141ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 550, 612, 625, 1046-1054 ЦК України,

Outcome: partial