Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, обґрунтувавши позов тим, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2015 з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх спільного сина у розмірі 3000 грн. щомісяця до його повноліття. Позивач зазначив, що під час ухвалення рішення він був приватним підприємцем мав нерегулярний та мінливий дохід. З 10.07.2015 його підприємницька діяльність припинилась. Так з 25.01.2016 працює в департаменті експлуатації каналізаційного господарства ПрАТ «Київводоканал» має регулярний дохід, але враховуючи розмір заробітної плати, він не має змоги сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Окрім того, має мати хвору на цукровий діабет, яка потребує сторонньої допомоги та знаходиться на його утриманні. Враховуючи те, що його матеріальний стан погіршився він просить зменшити розмір аліментів, призначений рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2015 з 3 000 грн. щомісяця до 1/4 частки з усіх видів доходу щомісяця. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що позивач по справі є працездатним і мав би працювати та отримувати постійний щомісячний дохід. На утримання сина вона витрачає чималі кошти на фізичне оздоровлення, оскільки дитина часто хворіє, а позивач не в повному обсязі сплачує аліменти присуджені за рішенням суду, через що утворилась заборгованість та зростає з кожним місяцем. Тому позов вважає безпідставним та необґрунтованим і просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.ч. 1-2 ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, у відповідності з ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). В подальшому шлюб між сторонами було розірвано. За змістом ч.8, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2015 з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON], [INFO] в розмірі 3 000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6). У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" - установити у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини. Як наголошує ч.1, ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Як вбачається із тексту позовної заяви [PERSON] просить зменшити розмір аліментів, які було призначено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2015 з 3 000 грн. щомісяця до 1/4 з усіх видів доходу щомісяця, у зв'язку з погіршенням матеріального стану позивача, оскільки на під час ухвалення рішення він був приватним підприємцем мав нерегулярний та мінливий дохід. З 10.07.2015 його підприємницька діяльність припинилась. З 25.01.2016 позивач [PERSON] працює в департаменті експлуатації каналізаційного господарства ПрАТ «Київводоканал» на посаді оператора на відстійниках (вторинні) 4 розряду цеху блоку очисних споруд №2, але його доходу не вистачає виплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмір. Також має мати хвору на цукровий діабет, яка потребує сторонньої допомоги та знаходиться на його утриманні. Однак вказана позовна вимога суперечить диспозиціям ч. 3 ст.181 СК України, яка встановлює виключно два способи стягнення аліментів: у вигляді частки від доходу особи, з якої стягуються аліменти, та у твердій грошовій сумі, а також ч.1 ст.192 СК України, яка регулює тільки збільшення розміру аліментів, який уже визначений за рішенням суду, при цьому вказана норма права ніяким чином не змінює спосіб виконання стягнення аліментів. У даному випадку рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2015 спосіб стягнення аліментів встановлений у твердій грошовій сумі 3 000 грн щомісяця, а положення ч.1 ст.192 СК України у правовідносинах, що склались між сторонами, регулюють розмір дробового значення вже присуджених аліментів в частині їх збільшення або зменшення, а не зміни встановленого способу їх стягнення. Таким чином, в позові мова фактично йдеться не про зменшення розміру аліментів, а про зміну порядку стягнення аліментів (з твердої грошової суми на частку від доходу). Позивач не просить суд зменшити аліменти на меншу тверду грошову суму, а суд у свою чергу не має повноважень вийти за межі заявлених позовних вимог. Крім того, позивачем по справі не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів погіршення матеріального стану платника аліментів або необхідності постійного стороннього догляду його батьків, що є підставою для зменшення розміру аліментів. За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як наголошує ч.ч.1-2, ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Аналізуючи описані вище докази, зібрані у судовому засіданні, а також положення ч. 3, ст. 181; ч. 1, 192 СК України, суд вважає, що оскільки позивач фактично просить змінити спосіб виконання рішення суду про стягнення аліментів, а не зменшити розмір призначених судом аліментів, при цьому він не надав доказів погіршення матеріального стану платника аліментів або погіршення його стану здоров'я з тим станом, що існував на момент винесення рішення суду від 07.07.2015, а відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed