Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до УМВС України в Івано-Франківській області, сектор медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області, Державна установа "Територіальне медичне об"єднання МВС України по Івано-Франківській області" про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату та компенсацію за затримку розрахунку, поновлення на займаній посаді. В обгрунтування позову зазначив, що 25 червня 2014 року колективу сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області було виплачено 2200,00 грн. індексації заробітної плати за квітень 2014 року та не виплачено компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 3,8 % (індекс інфляції за травень 2014 року) - порушено вимоги ст. 41 КУпАП, ст. 95, 110, 115 КЗпПУ, ст. 1, 2, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р., Постанову Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» пункт 4, абзац 8, ст. 24, 30, 33, 34 Закону України про оплату праці. 24.11.2014 року позивача без попередження звільнено з роботи, не виплативши відпускні, лікарняні, матеріальну допомогу на оздоровлення, надбавку за вислугу років за вересень та жовтень, кошти за невикористану відпустку, за листопад позивачу було виплачено тільки аванс, письмово не повідомлено перед звільненням про належні йому суми. У відділі кадрів відмовили виправити запис у трудовій книжці відносно причин звільнення із ст.36 п.1 КЗпП України на ст..36 п.2 КЗпП України, посилаючись на те, що не мають права вказати по іншому ніж вказано у наказі [PERSON] 25.11.2014 року позивач письмово звернувся до начальника СМЗ УМВС в Івано-Франківській області [PERSON] з проханням надати довідку з детальним описом всіх сум заборгованості. Однак даної довідки він не отримав. Вважає, що відповідачем неодноразово порушувалися норми Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст. 6 Закону України «Про індексацію доходів населення», а починаючи з 30 вересня 2014 року ще й виплачується зарплата в конвертах, яка не оподатковується. В період з 26 вересня 2014 року по 25 листопада 2014 року він вісім разів письмово звертався до начальника СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області [PERSON] та один раз до начальника УМВС України в Івано-Франківській [PERSON] - всі ці звернення, до сьогоднішнього дня залишаються нерозглянутими, що є порушенням вимог ст. 7, 10, 15, 18, 19, 20 Закону України про звернення громадян. Просить суд постановити рішення яким виплатити колективу сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Стягнути з УМВС України в Івано-Франківської області на його користь 4 434 гривень 26 копійок. Поновити строк на звернення з позовом до УМВС України в Івано-Франківській області про зміну формулювання причини звільнення згідно ст. 234 КЗпПУ. Визнати формулювання причин звільнення мене за п. 1 ст. 36 КЗпПУ невірним. Змінити формулювання звільнення мене, вказавши формулювання звільнення - по п.2 ст. 36 КЗпПУ. Донести до відома керівництва МВС, що згідно ст. 9,16 КЗпПУ умови Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом вільнонайманих працівників УМВС України в Івано-Франківській області на 2011-2015 роки, складеного на загальних зборах колективу 19 травня 2011 року та зареєстрованого у Виконавчому комітеті Івано-Франківської Міської Ради 7 червня 2011 року є недійсними. 02.06.2015 року позивачем подано клопотання про зміну позовних вимог. У даному клопотанні позивач просить виплатити йому від СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області компенсацію за несвоєчасну виплату зарплати. Стягнути з СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області на його користь 10 734,48 грн. Поновити строк на звернення з даним позовом. Визнати записи в трудовій книжці № 06 , № 08 та № 09 незаконними. Визнати незаконним та скасувати наказ УМВС № 623 о/с від 24.11.2014 року та поновити його на займаній посаді. Змінити формулювання звільнення зазначивши формулювання звільнення по п.2 ст.36 КЗпП України. Донести до відома керівництва МВС, що згідно ст. 9,16 КЗпПУ умови Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом вільнонайманих працівників УМВС України в Івано-Франківській області на 2011-2015 роки, складеного на загальних зборах колективу 19 травня 2011 року та зареєстрованого у Виконавчому комітеті Івано-Франківської Міської Ради 7 червня 2011 року є недійсними (т.1 ст.88). Ухвалою суду від 22.06.2015 року залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача - Сектор медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області (т.1 а.с.98). 10.07.2015 року Сектор медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області подав до суду заперечення на позов в якому просив у задоволенні позову відмовити (т.1 а.с.106-107). 20.11.2015 року позивачем подано клопотання про збільшення позовних вимог. У даному клопотанні позивач просить виплатити йому від СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області компенсацію за несвоєчасну виплату зарплати та середній заробіток за час затримки при розрахунку. Стягнути з СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області на його користь 25 259,26 грн. Поновити строк на звернення з даним позовом. Визнати записи в трудовій книжці № 06 , № 08 та № 09 незаконними. Визнати незаконним та скасувати наказ УМВС № 623 о/с від 24.11.2014 року та поновити його на займаній посаді. Змінити формулювання звільнення зазначивши формулювання звільнення по п.2 ст.36 КЗпП України. Донести до відома керівництва МВС, що згідно ст. 9,16 КЗпПУ умови Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом вільнонайманих працівників УМВС України в Івано-Франківській області на 2011-2015 роки, складеного на загальних зборах колективу 19 травня 2011 року та зареєстрованого у Виконавчому комітеті Івано-Франківської Міської Ради 7 червня 2011 року є недійсними (т.1 ст.148). 08.12.2015 року позивачем подано клопотання про збільшення позовних вимог. У даному клопотанні позивач просить виплатити йому від СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області компенсацію за несвоєчасну виплату зарплати та середній заробіток за час затримки при розрахунку. Стягнути на його користь 26 449,11 грн. Поновити строк на звернення з даним позовом. Визнати записи в трудовій книжці № 06 , № 08 та № 09 незаконними. Визнати незаконним та скасувати наказ УМВС № 623 о/с від 24.11.2014 року та поновити його на займаній посаді. Змінити формулювання звільнення зазначивши формулювання звільнення по п.2 ст.36 КЗпП України. Донести до відома керівництва МВС, що згідно ст. 9,16 КЗпПУ умови Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом вільнонайманих працівників УМВС України в Івано-Франківській області на 2011-2015 роки, складеного на загальних зборах колективу 19 травня 2011 року та зареєстрованого у Виконавчому комітеті Івано-Франківської Міської Ради 7 червня 2011 року є недійсними (т.1 ст.161). 09.02.2016 року позивачем подано клопотання про збільшення позовних вимог. У даному клопотанні позивач просить виплатити йому СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області компенсацію за несвоєчасну виплату зарплати та середній заробіток за час затримки при розрахунку. Стягнути на його користь 30 927,19 грн. Поновити строк на звернення з даним позовом. Визнати записи в трудовій книжці № 06 , № 08 та № 09 незаконними. Визнати незаконним та скасувати наказ УМВС № 623 о/с від 24.11.2014 року та поновити його на займаній посаді. Змінити формулювання звільнення зазначивши формулювання звільнення по п.2 ст.36 КЗпП України. Донести до відома керівництва МВС, що згідно ст. 9,16 КЗпПУ умови Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом вільнонайманих працівників УМВС України в Івано-Франківській області на 2011-2015 роки, складеного на загальних зборах колективу 19 травня 2011 року та зареєстрованого у Виконавчому комітеті Івано-Франківської Міської Ради 7 червня 2011 року є недійсними (т.1 ст.170). Ухвалою суду від 09.02.2016 року по даній справі призначено судову бухгалтерсько-фінансову експертизу, провадження по справі зупинено (т.1 а.с.204-205). Ухвалою суду від 15.08.2016 року провадження по справі відновлено (т.1 а.с.258). 01.09.2016 року позивач подав клопотання про зміну позовних вимог, в яких просив стягнути з Територіального медичного об`єднання МВС України в Івано-Франківській області заборгованість по зарплаті в розмірі 93,71 грн. Стягнути з Територіального медичного об`єднання МВС України в Івано-Франківській області заборгованість на його користь середній заробіток за період від звільнення до прийняття рішення по справі в розмірі 41 331, 42 грн. Визнати записи в трудовій книжці № 06 , № 08 та № 09 незаконними. Змінити формулювання звільнення зазначивши формулювання звільнення по п.2 ст.36 КЗпП України. Стягнути з Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області судові витрати по справі (а.с. 10, т.2) 20.10.2016 року позивачем подано клопотання про збільшення позовних вимог. У даному клопотанні позивач просить стягнути з Територіального медичного об`єднання МВС України в Івано-Франківській області заборгованість по зарплаті в розмірі 93,71 грн. Стягнути з Територіального медичного об`єднання МВС України в Івано-Франківській області заборгованість на його користь середній заробіток за період від звільнення до прийняття рішення по справі в розмірі 44 999, 56 грн. Визнати записи в трудовій книжці № 06 , № 08 та № 09 незаконними. Змінити формулювання звільнення зазначивши формулювання звільнення по п.2 ст.36 КЗпП України. Зобов`язати Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області подати до УПФ та до органів Державної фіскальної служби інформацію з зазначенням дати звільнення позивача 24.11.2014 року з зазначенням причини звільнення по п.2 ст.36 КЗпП України. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. (т.2 ст.95). 02.11.2016 року позивачем подано клопотання про збільшення позовних вимог. У даному клопотанні позивач просить стягнути з Територіального медичного об`єднання МВС України в Івано-Франківській області заборгованість по зарплаті в розмірі 93,71 грн. Стягнути з Територіального медичного об`єднання МВС України в Івано-Франківській області заборгованість на його користь середній заробіток за період від звільнення до прийняття рішення по справі в розмірі 45 972, 74 грн. Визнати записи в трудовій книжці № 06 , № 08 та № 09 незаконними. Змінити формулювання звільнення зазначивши формулювання звільнення по п.2 ст.36 КЗпП України. Зобов`язати Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області подати до УПФ та до органів Державної фіскальної служби інформацію з зазначенням дати звільнення позивача 24.11.2014 року з зазначенням причини звільнення по п.2 ст.36 КЗпП України. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. (т.2 ст.44). Ухвалою суду від 16.11.2016 року по даній справі призначено судову бухгалтерсько-фінансову експертизу, провадження по справі зупинено (т.1 а.с.62-63). Ухвалою суду від 06.06.2017 року провадження по справі відновлено (т.1 а.с.107). Ухвалою суду від 27.10.2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну установу - Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області (т.2 а.с.132). 29.03.2018 року позивачем подано до суду заяву про збільшення (уточнення) позовних вимог. У даній заяві позивач просить постановити рішення яким визнати протиправним та скасувати наказ від 24.11.2014 року № 623 ос, яким позивача звільнено з посади лікаря ультразвукової діагностики лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін та наказ від 24.04.2015 року № 207 ос, яким внесено зміни до наказу про звільнення позивача в частині зміни формулювання та підстави скасувавши підставу звільнення п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін та зазначивши підставу звільнення п.2 ст.36 КЗпП України закінчення строку трудового договору. Стягнути з ДУ Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області на користь позивача середньомісячний заробіток за час затримки проведення повного розрахунку. Зобов`язати ДУ Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області внести записи про скасування наказів про звільнення, стягнути судові витрати. (т.2 а.с.146-150). 26.03.2018 року відповідач ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області» подав до суду відзив на позов, яким просив в позові відмовити. (т.2 а.с.151-152). Позивач в судове засідання не з"явився повторно, в черговий раз подав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Суд вважає, що позивач зловживає правом на відкладення розгляду справи, що призводить до безпідставного відкладення та затягування розгляду справи. Також, суд звертає увагу, що позивач міг скористатися своїм правом на участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Тому, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»). Представник ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області» щодо позовних вимог заперечив, просив відмовити в повному обсязі з підстав наведених у запереченні. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, причини не явки не повідомили. Враховуючи вищевикладене та те, що дана справа перебуває у провадженні вже тривалий період, позивач неодноразово заявляв клопотання про відкладення судових засідань, зокрема 19.10.2020 року, 09.02.2021 року, 19.04.2021 року, які були задоволені судом, а тому суд вважає, що неявка позивача в судове засідання пов`язана із затягуванням розгляду справи, а відтак вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.07.2013 року [PERSON] звернувся із заявою до начальника УМВС України в Івано-Франківській області про прийняття на роботу на посаду лікаря ультразвукової діагностики поліклініки СМЗ УМВС на період відпустки по догляду за дитиною лікаря [PERSON] з 15.07.2013 року (т.1 а.с.67). Відповідно до Наказу від 08.07.2013 року №267 о/с [PERSON] призначено на посаду лікаря ультразвукової діагностики лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області (на час додаткової відпустки для догляду за дитиною [PERSON] ). (а.с.251, т.1). Відповідно до довідки про зарплату та інші доходи за 2014 рік загальна сума доходів позивача становить 12 875, 06 грн. (т.1 а.с.4). 03.11.2014 року позивач звертався із заявою про причину невиплати надбавки за вислугу років медичним працівникам за вересень жовтень 2014 року на виплатити відпускні за листопад 2014 року (т.1 а.с.39). Як вбачається з копії трудової книжки позивач працював у УМВС України в Івано-Франківський області та звільнений з роботи 24.11.2014 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін (т.1 а.с.5). 25.11.2014 року позивач звертався із заявою до Начальника сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області про видачу довідки з детальним описом всіх сум заборгованості, які має сектор медичного обслуговування відносно нього ( т.1 а.с.35). 05.12.2014 року позивач отримав відповідь від Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України про те, що його зарплата та зарплата працівників, які працюють в секторі медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області здійснюється відповідно до законодавства України ( т.1 а.с.17-18). 24.12.2014 року позивач звертався із заявою до заступника директора Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України про те, що його зарплата та зарплата працівників які працюють в секторі медичного забезпечення про проведення перевірки фактів, зазначених ним у заявах від 03 листопада 2014 року ( т.1 а.с.38). 11.03.2015 року Дзюбинський отримав відповідь УМВС України в Івано-Франківській області про те, що відпускні нараховувалися і виплачувалися йому згідно ЗУ «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15.11.1996 року (зі змінами та доповненнями) (т.1 а.с.55). Відповідно до довідки СМЗ УМВС в Івано-Франківській області від 10.02.2015 року № 13/8 [PERSON] у листопаді 2015 року було проведено нарахування та виплата зарплати в розмірі 3931, 97 грн. з якої отримано податки і збори на суму 781,36 грн. таким чином проведено повний розрахунок і заборгованості по зарплаті немає (т.1а.с.71,72). Як вбачається з довідки від 02.07.2015 року № 13/251 СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області Дзюбинського звільнено 24.11.2014 року і в цей день проведено повний розрахунок (т.1 а.с.108). Згідно довідки від 12.05.2015 року перевіркою правильності нарахування зарплати [PERSON] за період роботи в СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області з 01.03.2013 по 24.11.2014 недоплат не виявлено (т.1 а.с.109,110). Відповідно до довідки від 25.09.2015 року № 13/360 поліклініки СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області при звільненні з [PERSON] проведений повний розрахунок і заборгованості по зарплаті немає (т.1 а.с.140). Відповідно до довідки від 25.09.2015 року № 13/361 поліклініки СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області відпускні [PERSON] нараховувалися і виплачувалися згідно ЗУ «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15.11.1996 року (зі змінами та доповненнями) (т.1 а.с.141). Відповідно до довідки від 25.09.2015 року № 13/362 поліклініки СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області індексація за квітень 2014 року [PERSON] була виплачена у червні 2014року згідно ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 року № 1282 ст.4 у сумі 14,62 грн., з якої відраховано і сплачено податків і зборів у сумі 2,72 грн. До видачі сума 11,90 грн., яка була виплачена разом із зарплатою за червень у червні 2014 року (т.1а.с.143). Відповідно до довідки від 25.09.2015 року № 13/362 поліклініки СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 69,97 грн. (т.1 а.с.144). Відповідно до довідки від 08.02.2016 року Управління кадрового забезпечення УМВС в Івано-Франківській області, станом на 24.11.2014 року були відсутні вакантні посади в секторі медичного забезпечення в УМВС в області, які можна було запропонувати [PERSON] (т.1 а.с.177). Згідно з штату підрозділів, підпорядкованих сектору медичного забезпечення УМВС, затвердженого Наказом УМВС України в Івано-Франківській області 28.04.1999 №95, посада лікар ультразвукової діагностики - 1 посада (а.с.180-185, т.1). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з довідки від 10.02.2015 року №13/8 виданої СМЗ України в Івано-Франківській області, з [PERSON] у листопаді 2014 року проведено повний розрахунок і заборгованості по заробітній платі не має (а.с.71, т.1) Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 22.06.2016 року №05/16, різниця між фактично нарахованою та обчисленої експертом заробітною платою за період з березня 2013 року по листопад 2014 року становить 272,11 грн.(т.1 а.с.219-255). Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 16.05.2017 року №01/05-18, загальна сума надлишково сплачених СМЗ УМВС коштів [PERSON] за період 01.03.2013 по 24.11.2014 року становить 532,68 грн. Надлишкова виплачена СМЗ УМВС сума індексації лікарю УЗД СМЗ УМВС [PERSON] за період з 01.04.2014 року по 24.11.2014 року з врахуванням п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення №1078 від 17.07.2003 року становить 123,77 грн. (т.2 а.с.83-106). Таким чином, Відповідач законно та обґрунтовано провів розрахунки з Позивачем, а отже підстави щодо стягнення грошових коштів в розмірі визначеному позивачем, відсутні. Позивач просить визнати протиправними та скасувати наказ від 24.11.2014 року №623ос, яким його звільнено з посади лікаря ультразвукової діагностики лікарні з поліклінікою СМЗ УМВСУ в Івано-Франківській області на підставі п.1 ст.36 КЗпП за згодою сторін та Наказ від 27.04.2015 року №207 ос, яким внесено зміни до наказу про його звільнення в частині зміни формулювання та підстави скасувавши підставу звільнення п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін та зазначивши підставу звільнення п.2 ст.36 КЗпП України закінчення строку трудового договору. З приводу цього слід зазначити наступне. Відповідно до наказу № 623 о/с від 24.11.2014 року по особовому складу звільнено за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) [PERSON] , звільнивши з посади лікаря ультразвукової діагностики лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області (на час додаткової відпустки для догляду за дитиною [PERSON] , лікаря ультразвукової діагностики лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області) з 24.11.2014 року. Підстава: заява [PERSON] (т.1 а.с.66). Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 цього Кодексу). Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до правової позиції сформованої Верховним Судом України у справі 6-1269цс16 (Постанова від 26.10.2016 р.) при розгляді позовних вимог щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. За пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише за взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу і працівника. Звільнення за угодою сторін застосовується як підстава припинення трудових правовідносин у тому разі, коли жодна зі сторін трудового договору не має інших підстав для розірвання трудового договору, передбачених законодавством. За приписами ч.3 ст.235 КЗпП у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Як вбачається з матеріалів справи, 08.04.2015 року позивач звертався із заявою до начальника УМВС України про внесення виправлень до трудової книжки, виправивши причину звільнення з ч.1 ст.36 КЗпП України на п.2 ст.36 КЗпП України (т.1 а.с.91). Згідно наказу від 27.04.2015 року № 207 о/с по особовому складу внесено часткову зміну до наказу УМВС України в Івано-Франківській області від 24.11.2014 року 3 623 о\\с у частині звільнення [PERSON] , лікаря ультразвукової діагностики лікарні з поліклінікою сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області ( призначеного на час додаткової відпустки для догляду за дитиною [PERSON] , лікаря ультразвукової діагностики лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в Івано-Франківській області), скасувавши статтю звільнення за п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору). Підстава заява [PERSON] від 08.04.2015 року (т.1 а.с.81). До трудової книжки позивача внесено запис №8, за яким запис №6 вважати не дійсним, та внесено запис № 9 про звільнення на підставі наказу № 623о/с від 24.11.2019 року, за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Отже позивачем не доведено, що неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало його подальшому працевлаштуванню. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] на час розгляду справи був працевлаштований, про даний факт не заперечив і сам позивач. Крім того, позивач самостійно звернувся до Начальника УМВС України в Івано-Франківській області з заявою про виправлення запису в трудовій книжці. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене вище, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач діяв у межах та у відповідності до норм чинного трудового законодавства. При цьому, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, тому підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказів суд не вбачає. При цьому, оскільки вимоги про визнання протиправними та скасування наказів не підлягають задоволенню, суд також відмовляє у задоволенні інших вимог [PERSON] щодо стягнення середньомісячного заробітку за час затримки повного проведення розрахунку та зобов`язання внести записи про скасування наказів про звільнення, оскільки ці вимоги є похідними від первісних позовних вимог. Щодо строку на звернення до суду, суд зазначає наступне. Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначив обставини, з якими пов`язує поважність причин пропуску строку звернення до суду, а саме, те, що він звертався в прокуратуру м.Івано-Франківська, в прокуратуру Івано-Франківської області, в департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України, та чекав розгляду цих звернень. Встановлені ст. 233 КЗпП України, строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, суд може ці строки поновити. Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) роз`яснив, що встановлені ст. 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.08.2018 року у справі № 757/19004/15-ц (провадження № 61-17529св18), від 30.10.2019 року у справі № 503/361/16-ц (провадження № 61-34416св18), від 25.03.2020 року у справі № 288/1466/18 (провадження № 61-15450св19). Встановлено, що позивача було звільнено з займаної посади 24.11.2014 року, і в цей же день він був ознайомлений з наказом. До суду з даним позовом позивач звернувся 26.01.2015 року . Викладене свідчить про те, що встановлений законодавством місячний строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі пропущено позивачем більше як на один місяць. При необґрунтованості позовних вимог працівника або власника суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме з цієї підстави, але якщо позовні вимоги є обґрунтованими, а строк, встановлений ст. 233 КЗпП України, пропущений без поважних причин, суд відмовляє в позові у зв`язку з пропуском установленого строку для звернення до суду, оскільки пропуск такого строку є самостійною підставою для відмови в позові. При обґрунтованості позовних вимог і пропуску строку з поважних причин строк звернення до суду поновлюється, а позовні вимоги задовільняються. Однак, зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, то строки, визначені ст. 233 КЗпП України не застосовуються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачі як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed