Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок літ. Г, загальною площею 60,2 кв.м., розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радісна/Красноградська, 53/54 та господарські споруди, а саме сарай літ. Б, душ літ. К, в порядку спадкування за законом після смерті 11.03.2016 р. його батька [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, пояснили, що 11.03.2016 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшов, в т.ч., житловий будинок літ. Г, загальною площею 60,2 кв.м., розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радісна/Красноградська, 53/54 та господарські споруди, а саме сарай літ. Б, душ літ. К. , який був збудований [PERSON] своїми силами за час свого життя в 1981 році на земельній ділянці, відведеній згідно рішення виконкому Запорізької міської ради від 14.06.1957 року для будівництва індивідуального житлового будинку його батькові [PERSON] . Будівництво було здіснено поруч з введеним в експлуатацію будинком батьків [PERSON] з їх згоди. Після завершення будівництва в 1981 році вказаного будинку [PERSON] не здійснив реєстрацію цього будинку в органах БТІ, але в зв'язку з тим, що діючий на час будівлі Цивільний кодекс Української РСР (1963 р.) (далі ЦК УРСР) не вимагав обов'язкової реєстрації речових прав, він набув право власності на вказане нерухоме майно у відповідності до ст. ст. 100, 101, 128 ЦК УРСР, оскільки побудований спадкодавчем на земельній ділянці, що була виділена для цієї мети, не є самочинним будівництвом, та має усі обов'язкові документи у відповідності до діючого на той час законодавства. Позивач був зареєстрований та постійно проживав зі своїм батьком за місцем відкриття спадщини, в зв'язку з чим вважається таким, що прийняв спадщину. 18.05.2017 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на житловий будинок літ. Г. Заявою від 21.06.2017 року третя особа по справі [PERSON] (мати позивача) відмовилась на користь позивача від належної їй спадщини після померлого чоловіка. Проте постановою від 18.05.2017 року за № 484/01-31 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок літ. Г. У судовому засіданні позивач та його представник інших підстав позову не зазначили, просять позов задовольнити з викладенимх в ньому підстав. Відповідач [PERSON], яка є тіткою позивача і сестрою померлого [PERSON], підтримала позов, просила його задовольнити, пояснила що з приводу прийняття спадщини після смерті їх батька і матері за життя брата [PERSON] Шевченківським районним судом м. Запоріжжя вирішувались спори між ними, які не стосувались предмету позову, що розглядається, вона не заперечує, щоб будинок під літерою "Г" був оформлений на племіника, в судовому засіданні при оголошенні рішення відповідач присутньою не була. Третя особа [PERSON]- мати позивача- у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши позивача та його представника, відповідача, третю особу, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, судові справи, що розглядалися судом з приводу спорів про спадщину, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного: У відповідності до ст. 11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, з підстав позовову, обраних позивачем для судового захисту, не вбачається, що його право порушувалось взагалі ким небудь, і, в окремості відповідачем (яка позов визнає і не заперечує проти оформлення права власності на предмет позову за позивачем), оскільки він вважає, що право власності померлого батька на нерухоме майно, право власності на яке позивач проситьсуд визнати за собою в порядку спадкування за законом, виникло на законних підставах і підтверджується всіма необхідними "обов'язковими документами відповідно до законодавства", але, ані при прийнятті спадщини в позасудовому порядку у нотаріуса, ані при розгляді справи судом, позивачем не було надано належних і допустимих доказів належності померлому [PERSON] такого об'єкту нерухомості, що є предметом данного позову - тобто правовлановлюючих документів на нього, а також доказів, що свідчать про те, що предмет позову не є самочинним будівництвом. Судом встановлено, що на земельній ділянці за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радісна/Красноградська, 53/54, яка згідно рішення виконкому Запорізької міської ради № 20 від 14.06.1957 року була виділена [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку, в 1963 році ним був побудований житловий будинок А з надвірними будівлями, які після його смерті, що сталася 3.10.1998 р., успадкували його донька [PERSON] та переживша дружина [PERSON], частку якої після її смерті 20.07.2010 р. успадкували її донька [PERSON] і син [PERSON] На тій же земельній ділянці в 1981 році без встановленого дозволу, без належно затвердженого проекту було побудовано житловий будинок літ. Г, користувачем якого згідно данних технічного паспорту на житловий будинок, що виготовлений 25.09.2012 р., зазначений [PERSON], данний будинок у відповідності до зазанчених в цьому ж паспорті данних є самочинним будівництвом. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів тощо, що зазначений в технічному паспорті житловий будинок літ. Г, загальною площею 60,2 кв.м., розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радісна/Красноградська, 53/54 з переліченими в позові надвірними будівлями, побудований саме [PERSON], а також належав спадкодавцю саме, як об'єкт нерухомості, завершений будівництвом на підставі належно затвердженого проекту і належного дозволу, без суттєвих відступлень від проекту або без грубих порушень основних будівельних норм і правил, а отже, не є самочинним будівництвом, внаслідок здійснення якого на підставі ст. 105 ЦК УРСР у особи, що його здійснила, не виникало права власності на нього. Оскільки предметом позову є самочинне будівництво, то право власності на нього як на об'єкт нерухомості не може визнавантися судом, а спадкоємці особи, що його здійснила, можуть успадковувати будівельні матерали, що не є предметом данного позову.

Outcome: dismissed