Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ "Кредитні ініціативи") звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог вказавши, що 28.11.2012 р. між Публічним акціонерним товариством « Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку « ТАС - Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1,2.2. Договору Банк відступає Факторингу свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржникам, право на вимогу якої належить банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками, щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги, щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Разом із тим, 28.11.2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1,2.2. Договору Клієнт ( ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору ( ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржникам, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками, щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги, щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/ стягувача за договором від 11.02.2008 № 0307/0208/88-014 позичальником згідно якого є [PERSON]. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Боржнику кредит у сумі 50 000,00 грн, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 18.03.2016р., має прострочену заборгованість, що складає: за кредитом - 42 911,00 (сорок дві тисячі дев'ятсот одинадцять гривень 00 копійок) грн., по відсотках - 39 781,72 (тридцять дев'ять тисяч сімсот вісімдесят одна гривня 72 копійки) грн., пеня - 87 035,32 (Вісімдесят сім тисяч тридцять п'ять гривень 32 копійки) грн. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, 11.02.2008, між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 0307/0208/88-014-Z-1, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку майно, а саме: квартиру номер 104 (сто чотири), загальною площею 63,07 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 134 825,00 (сто тридцять чотири тисячі вісімсот двадцять п'ять) грн. В зв'язку з невиконанням умов Договору № 11.02.2008 № 0307/0208/88-014, просять звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру за адресою [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0307/0208/88-014 від 11.02.2008. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті ради Грабарчук О.М. до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст. 197 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що 11.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту № 0307/0208/88-014, за яким відповідач отримала кредит в розмірі 50 000,00 гривень, строк повернення коштів - 10.02.2018 рік на умовах платності - 14,5 % річних (а.с.6-7). Згідно п.3.1 Договору відповідач [PERSON] зобов'язаний щомісячно проводити повернення кредиту. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором 11.02.2008, укладено Іпотечний договір № 0307/00208/88-014-Z-1, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку майно, а саме: квартиру номер 104 (сто чотири), загальною площею 63,07 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору - міни квартири. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, порушив графік погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до розрахунку станом на 18.03.2016 року, заборгованість за кредитом складає 169 728,04 гривень, а саме: 42 911,00 (сорок дві тисячі дев'ятсот одинадцять гривень 00 копійок) грн., по відсотках - 39 781,72 (тридцять дев'ять тисяч сімсот вісімдесят одна гривня 72 копійки) грн., пеня - 87 035,32 (вісімдесят сім тисяч тридцять п'ять гривень 32 копійки) грн. Розмір пені заявлений позивачем до стягнення в межах одного року на суму 41 003,52 (Сорок одна тисяча три гривні 52 копійки) грн. 08.04.2016 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслав Відповідачам письмову вимогу іпотекодержателя про усунення порушень/добровільне виселення з житлового приміщення від 08.04.2016 року № 4927-34, проте залишені без задоволення. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право вимоги у відповідача [PERSON] дострокового повернення кредитних коштів та процентів за користування ними, пені за рахунок іпотечного майна відповідно до п.6.1.3 Кредитного договору, п.11 Іпотечного договору. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги - за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Крім того, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з пунктом 42 Постанови Пленуму ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведено; суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Таким чином, необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру номер 104 (сто чотири), загальною площею 63,07 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, відповідно до якої передбачено продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем. Таким чином, необхідно звернути стягнення шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Банком з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру права власності. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами 1, 2 ст. 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Щодо вимоги про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд, зазначає наступне. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.> За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-875цс15. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в частині виселення без надання іншого житла [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід залишити без задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскількі позовні вимоги задоволені частково, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, то судовий збір слід стягнути з [PERSON] в процентному співвідношенні до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial