Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на приміщення сараю, загальною площею 18 кв.м., який знаходиться во дворі будинку №13 по вул.Дворянській в м.Одесі. При цьому посилалась на те, що згідно до договору купівлі-продажу №4596 від 12.09.1994р., їй належить кв.№2 по вул.Дворянській,13 в м.Одесі. За данною квартирою закріплений сарай, загальною площею 18 кв.м., який знаходиться во дворі будинку №13 по вул.Дворянській в м.Одесі. З 1994 року вона та її родина користуються вищевказаним сараєм, роблять в ньому поточні ремонти, сплачують комунальні послуги, підтримують його у належному санітарному та технічному стані. В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе, у відповідності до ст.224 ЦПК України, та зі згоди позивача, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до договору купівлі-продажу №4596 від 12.09.1994р., позивачу належить кв.№2 по вул.Дворянській,13 в м. Одесі. За данною квартирою закріплений сарай, загальною площею 18 кв. м., який знаходиться во дворі будинку №13 по вул. Дворянській в м. Одесі. З 1994 року родина позивача користуються вищевказаним сараєм, роблять в ньому поточні ремонти, сплачують комунальні послуги, підтримують приміщення у належному санітарному та технічному стані, що підтверджується, зокрема, квитанціями про сплату комунальних послуг №31903 від 31.10.2016р., №0.0.615970360 від 13.09.2016р., тощо. В 2004 році позивач зверталась до директора ЖУ «Ренесанс ЛТД» із заявою про те, що користується сараєм, загальною площею 18 кв.м., який знаходиться во дворі будинку №13 по вул. Дворянській в м. Одесі, що підтверджується копією відповідної заяви. Згідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно. У відповідності до п.9 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК . При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи, що я позивач більш ніж 10 років користуюсь сараєм, загальною площею 18 кв. м., який знаходиться во дворі будинку №13 по вул.Дворянській в м.Одесі та підтримує його в належному санітарному та протипожежному стані, проводить поточний та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги з обслуговування вказаного сараю, суд вважає, що вона добросовісно та нічого не приховуючи, володіє зазначеним приміщенням сараю. Згідно до ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх\~порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також прошу при вирішенні спору врахувати практику Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішеннях від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» та від 01.06.2006р. у справі «Федоренко проти України», в яких зазначено, що відповідно до прецедентного права\~органів, що діють на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania NavieraS.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31). Відповідно до роз'яснень п.11 Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2\~Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти\~матеріального права, на підставі яких визначено права та\~обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60,\~212 та 214 ЦПК (статті 224 - 226 ЦПК - при\~ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права,\~

Outcome: approved