Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого мотивує наступним. Наказом від 11.01.2019 № 01-к позивача звільнено з посади директора Зборянського НВК І-ІІ ступенів у звязку із систематичним невиконанням обовязків, покладених на неї трудовим договором. Зазначає, що наказом начальника відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ від 07.06.2017 її було звільнено з посади директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів, який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.11.2018 визнано протиправним, поновлено її на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.02.2019 вказане рішення залишено без змін. Вказує, що посилання відповідача на рішення виконкому Верхнянської сільської ради ОТГ від 28.04.2017 №25 є повторним тому неприпустим, як і посилання на розділ 13 Висновку атестаційної комісії державної атестації Верхнянської ОТГ Калуського району Івано-Франківської області від 07.06.2017, в якому вказані порушення, які мали місце у 2014-2016 і за які позивача притягували до дисциплінарної відповідальності, а строки притягнення до відповідальності не дотримано. Відповідач в особі начальника відділу освіти Верхнянської ОТГ, після поновлення [PERSON] на роботі цілеспрямовано перешкоджав останній у роботі про що свідчать відповідні акти, які перелічені в наказі про звільнення від 11.01.2019. Вказані акти жодним чином не свідчать про систематичне невиконання [PERSON] посадових обовязків, а наслідком упередженого ставлення та перешкоджання у їх виконанні з боку посадових осіб відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ. 29.12.2018 позивачем було подано заяву начальнику відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ про звільнення її посади за власним бажанням, однак 02.01.2019 вона одержала відповідь, що вказана заява буде розглянута після складання акту комісією службового розслідування, створеною наказом відділу освіти від 21.12.2018 року №195, чим безпідставно змінено підставу звільнення. Однак, роботодавець не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1\~ст.\~38\~КЗпПУ.\~Окрім цього вважає, що неправомірними діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 150\~000, 00 грн. З урахуванням вищенаведеного, [PERSON] вважає, що наказ № 01-к від 11.01.2019 року «Про звільнення [PERSON]О.» є незаконним та підлягає скасуванню, просить поновити її на посаді директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області, стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати по справі. Відповідач в особі начальника відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ [PERSON] подав до суду відзив на позов, згідно якого позов не визнає, а в його задоволенні просить відмовити. Зокрема зазначає, що наказом від 11.01.2019 № 01-к позивача звільнено з посади директора Зборянського НВК І-ІІ ступенів у звязку із систематичним невиконанням обовязків без поважних причин, покладених на неї трудовим договором. В даному наказі чітко та аргументовано зазначено підстави його винесення. Факти порушення [PERSON] трудової дисципліни підтверджується актами відділу освіти, комісії зі службового розслідування, створеної наказом відділу освіти від 21.12.2018. Вважає, що покликання позивача про те, що відділ освіти у наказі від 07.06.2017 посилався на рішення виконкому Верхнянської сільської ради ОТГ від 28.04.2017 №25 не заслуговують на увагу оскільки дане рішення є одностороннім правовим документом, який ніким не був оскаржений та скасований. При цьому зазначає, що відділ освіти Верхнянської ОТГ є уповноваженим органом управління закладами освіти на території Верхнянської ОТГ, а тому має право втручатися у внутрішню діяльність закладу освіти. Також позивачем не доведено наявність у останньої моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог також слід відмовити. Позивач своїм правом подання відповіді на відзив відповідно до норм ст.166 ЦПК України не скористалася. Допитані у содовому засіданні свідки пояснили наступне. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є бабусею учениці Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади. Про [PERSON] та існування конфлікту між нею та начальником відділу освіти Верхнянської ОТГ [PERSON] дізналася тоді, коли виникло питання утворення ОТГ та об`єднання шкіл с. Верхня та с. Збора. Зокрема, на сесії сільської ради [PERSON] повідомила людям про створення опорної школи у с. Збора і разом з жителями села виступала проти цього. Наслідком такої позиції позивача, на думку свідка, стало упереджене ставлення до неї з боку деяких вчителів та керівництва відділу освіту, а також подальше її звільнення з роботи. При цьому, в селі на її підтримку жителі збирали підписи та звертались до органів державної влади на її підтримку. Свідок [PERSON] суду вказала, що з січня 2018 по січень 2019 вона працювала під керівництвом [PERSON] в Зборянському навчально-виховному комплексі І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади. На її думку, підстав для написання скарг на позивача не було, а постійні перевірки та службові розслідування відносно неї свідчать про психологічний тиск на останню. При цьому, [PERSON] ніколи не принижувала та не ображала вчителів школи та інших осіб, трудову дисципліну не порушувала. З приводу розпивання працівниками алкоголю свідку нічого невідомо. На скільки їй відомо, то [PERSON] заяву про звільнення написала у звязку з здійсненням на неї та на її діяльність постійного тиску. Зазначила, що у звязку безперервними перевірками навчального закладу з боку відділу освіти Верхнянської ОТГ атмосфера на роботі була важкою. При цьому, в період коли обовязки директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади виконувала [PERSON], то жодних перевірок не проводилося, що підтверджує субєктивне та упереджене ставлення до позивача з боку представників відділу освіту Верхнянської ОТГ. Свідок [PERSON] пояснила, що в даній школі працює 35 років. Зазначила, що їй відомо про факти запізнення [PERSON] на робоче місце та передчасне залишення робочого місця, оскільки свідок на роботу приходила завчасно, то неодноразово фіксувала порушення [PERSON] трудової дисципліни. З даного приводу на позивача було написано багато скарг, зокрема вона особисто їх писала, оскільки позивач здійснювала тиск на викладачів Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади. Зазначила, що особисто в неї наявні неприязні відносини з [PERSON], так як на її думку керівництво навчальним закладом вона здійснює не належно. Вважає, що директор повинна підпорядковуватися відділу освіти Верхнянської ОТГ. Свідок [PERSON] суду вказала, що під час проведення атестаційної експертизи Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади в 2016-2017 були виявлені порушення ведення документації, а також ряд інших порушень діяльності вказаного закладу, які зафіксовані в актах. На час роботи комісії [PERSON] була відсутня, а з численних актів відділу освіти за порушення [PERSON] трудової дисципліни, пояснення остання надала тільки по одному. Свідок [PERSON] вказала, що була членом комісії відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади, яка неодноразово складала акти про порушення трудового законодавства та дисципліни позивачем. Зазначила, що в роботу даної комісії начальник відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади [PERSON] не втручався. При цьому, перевірки проводилися у звязку з надходженням скарг від працівників навчального закладу на роботу [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що у звязку з тим, що вона підтримує позицію позивача, в.о. директора Зборянського НВК [PERSON] її принижувала та примусово відправила в декретну відпустку. Вказала, що працювати під керівництвом [PERSON] було приємно та комфортно, а тому більшість викладачів її підтримують. Ті, які вказують на порушення позивачем трудової дисципліни та приймають участь у написанні скарг вчиняють так, на думку свідка, по причині страху перед [PERSON] та [PERSON] Свідок пояснила, що жодного разу не бачила і не чула щоб [PERSON] принижувала колег чи їх ображала, як і те, щоб вона запізнювалася на роботу чи швидше встановленого часу залишала робоче місце. Також вказала, що після поновлення позивача на роботі розпочалися неодноразові перевірки, що може свідчити про певний тиск на її діяльність. Свідок [PERSON] пояснила що у Зборянському НВК відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади працює з 2001. Зазначила, що до 2016 жодних конфліктів з [PERSON] не було, а фактично причиною, яка їх породила стало утворення ОТГ та відповідні зміни в роботі шкіл с. Збора та с. Верхня. Після поновлення [PERSON] на роботі свідок написала скаргу на позивача так як остання вказала, що забере в неї 3 год. навантаження з іншого класу, а якщо свідок не погодиться, то пригрозила забрати у неї всі дисципліни. На даний час ні дисципліни, ні навантаження у свідка не зменшилися, однак [PERSON] перешкоджала їй поїхати на курси (семінар), що стало причиною написання скарги. Всі скарги свідок писала з власної волі, а чи чинився тиск на позивача з боку відділу освіти їй невідомо. Вказала, що на її думку, причиною звільнення [PERSON] слугувала поведінка останньої. Свідок [PERSON] вказала, що працює у Зборянському НВК відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади 7 років. Зазначила, що особистих конфліктів з позивачем не мала, а мікроклімат в навчальному закладі хороший. Також їй нічого невідомо з приводу наявності конфліктів між позивачем та працівниками навчального закладу. На неї ніхто ніколи ніякого тиску не чинив, також їй невідомо факти приниження честі і гідності [PERSON] з боку начальника відділу освіти Верхнянської ОТГ [PERSON] Суд, вислухавши доводи представника позивача [PERSON], заперечення представника відповідача [PERSON], представників відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області [PERSON] та [PERSON]А, показання свідків, дослідивши матеріали справи та докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню, виходячи із наступних підстав.\~\~ В силу вимог ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що [PERSON], з 01.09.2008 працює на посаді директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 13-17). Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу від 11.01.2019 № 01-к [PERSON] звільнено з посади директора Зборянського НВК І-ІІ ступенів 11.01.2019 у звязку із систематичним виконанням без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України. При цьому підставою для видачі вказаного наказу вказано: рішення виконкому Верхнянської сільської ради ОТГ від 28.04.2017 №25, висновок атестаційної комісії державної атестації Верхнянської ОТГ Калуського району Івано-Франківської області від 07.06.2017 (розділ 13); акти відділу освіти від 08.11.2018 №02 «Про невиконання рішення суду та порушення трудової дисципліни [PERSON]О.», від 20.11.2018 року №04 «Про порушення ведення діловодства та управлінської діяльності [PERSON]О.», від 06.12.2018 №05 «Про надання недостовірної інформації та зловживання службовим становищем директором Зборянського НВК І-ІІ ст. Луговою М.О.», 22.12.2018 №07 «Про відмову від виконання наказу відділу освіти від 21.12.2018 року №195 «Про проведення службового розслідування» та надання пояснень директором Зборянського НВК І-ІІ ст. Луговою», від 27.12.2018 року №08 «Про порушення виконання посадових обовязків директором Зборянського НВК [PERSON]О.», від 03.01.2019 №01 «Про невиконання наказу відділу освіти директором Зборянського НВК І-ІІ ст. Луговою М.О.», звернення, скарги, доповідні та пояснювальні записки працівників Зборянського НВК в період з 12.11.2018 по 09.01.2019; наказ від 06.12.2018 №34-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON]О.» та акт комісії з службового розслідування від 10.01.2019 (а.с. 19). Згідно висновку атестаційної комісії державної атестації Зборянського НВК І-ІІ ступенів Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області від 07.06.2017, проведеногоу складі голови комісії [PERSON]І, та її членів встановлено, що виявлені недоліки можуть бути усунені при забезпеченні реалізації відповідної системи заходів, які зобовязано розробити адміністрацію Зборянського НВК, забезпечити їх виконання про що інформувати відділ освіти. При цьому, Зборянський НВК І-ІІ ступенів Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області визнано атестованим (а.с. 20-48). 07.06.2017 мало місце звільнення позивача відділом освіти Верхнянської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області, що підтверджується наказом від № 34-к. Зокрема, [PERSON] було звільнено з посади директора Зборянського НВК І-ІІ ступенів на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором (а.с. 49). При цьому, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.11.2018 вищевказаний наказ № 34-к від 07.06.2017 «Про звільнення [PERSON]О.». визнано незаконним та скасовано. Поновлено [PERSON] на посаді директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області (а.с. 73-80). Судом апеляційної інстанції дане рішення 05.02.2019 залишено без змін (а.с. 143-148). Разом з цим, рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області та стягнення з відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 10 180 (десять тисяч сто вісімдесять) гривень 38 копійок - допущено до негайного виконання. На виконання рішення суду наказом від 08.11.2018 [PERSON] поновлено на посаді директора Зборянського НВК І-ІІ ступенів (а.с. 50). При цьому, в одному з актів про невиконання рішення суду та порушення трудової дисципліни [PERSON] від 08.11.2018 №02, який в подальшому став однією з підстав звільнення позивача, зазначено, що [PERSON] повинна була приступити до виконання посадових обовязків негайно, тобто, на думку відповідача, з наступного дня після проголошення рішення суду - 06.11.2018, що останньою зроблено не було чим порушено трудову дисципліну (а.с. 104). З даного приводу суд зазначає, що відповідач неправильно трактує зміст положення «негайне виконання рішення суду». Зокрема, відповідно до ст.\~235\~Кодексу законів\~про працю\~України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. З огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням в даному випадку відділом освіти Верхнянської сільської ради ОТГ. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 34 Постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", належним виконанням судового рішенням про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків. Таким чином, жодного правового значення у справі не має час звернення позивача до органу примусового виконання судового рішення та факт звернення до роботодавця із заявами про поновлення на роботі. Такі обставини, жодним чином не впливають на законодавчо встановлений обов'язок виконання судового рішення у добровільному порядку. Так, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися та коли саме за ним відкрито виконавче провадження. З вищезазначеною позицією погоджуються Верховний суд України в ухвалі від 23.06.2015 у справі N 2а-3138/10/0370, Вищий адміністративний суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Таким чином, даний акт є таким, що не може бути однією із підстав звільнення позивача. Крім даного, підстава звільнення [PERSON] - рішення виконкому Верхнянської сільської ради ОТГ від 28.04.2017 № 25 була зазначена в наказі про звільнення позивача від 07.06.2017, який був предметом розгляду судом першої та апеляційної інстанції за результатами розгляду яких вказаний наказ судом скасовано. Тому, на думку суду посилання відповідача на дану підставу є повторним та неприпустимим. Згідно з ч. 1 ст.\~147-1\~КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення (ст. 147 КЗпП України). Догана є найменш суворим стягнення за порушення трудової дисципліни та заходом особистого немайнового характеру. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.\~149\~КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відсутність пояснень від порушника трудової дисципліни не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не надав. Судом встановлено, що відповідно до актів: № 02 від 11.01.2019 «Про відмову у поданні пояснень директором Зборянського НВК І-ІІ ст.» [PERSON] відмовилася надавати пояснення з приводу невиконання наказів відділу освіти, надати листок непрацездатності, повідомити причини неподання навантаження медпрацівників та табеля робочого часу(а.с. 99); №05 від 06.12.2018 «Про надання недостовірної інформації та зловживання службовим становищем директором Зборянського НВК І-ІІ ст.» [PERSON] подає відділу освіти неправдиву інформацію про відсутність її на робочому місці, спізнення на роботу та залишення робочого місця без відома роботодавця та ряд іншої (а.с. 100); №06 від 22.12.2018 «Про порушення трудової дисципліни директором Зборянського НВК І-ІІ ст.» [PERSON] без відома відділу освіти покинула робоче місце 21.12.2018 та спізнилась на роботу 22.12.2018 (а.с. 101); №07 від 22.12.2018 «Про відому від виконання наказу відділу освіти від 21.12.2018 №195»; (а.с. 102); №08.від 27.12.2018 «Про порушення виконання посадових обовязків директором Зборянського НВК І-ІІ ст.» [PERSON] спізнилась на нараду керівників закладів освіти 27.12.2018 (а.с. 103) та №01 від 03.01.2019 «Про невиконання наказу відділу освіти директором Зборянського НВК І-ІІ ст.» [PERSON] була відсутня на семінарі керівників закладів освіти (а.с. 105). В матеріалах справи відсутні пояснення позивача по суті порушень зазначених у вищевказаних актах, а також дані про відмову від їх дачі. Наведене свідчить про наявність порушень трудового законодавства з боку відповідача під час їх складення та порушення прав [PERSON] Окрім цього,\~наявність вказаних\~актів дає\~суду підстави\~вважати про\~упереджене ставлення\~представників відділу\~освіти до\~позивача,\~на що\~вказує кількість\~проведених перевірок\~та складених\~актів,\~даних які\~зазначені в\~актах протягом\~короткого проміжку\~часу перебування\~її на\~посаді після\~поновлення на\~роботі,\~хоча згідно\~Закону України\~«Про освіту»\~повноваження місцевих\~органів з\~управління закладами\~освіти не\~передбачають втручання\~місцевих органів\~у внутрішню\~діяльність закладів\~освіти,\~але можуть\~передбачати отримання\~необхідної інформації.\~Місцеві органи як органи управління освітою не мають ніяких повноважень з безпосереднього управління закладами освіти. Тому вони не можуть делегувати такі повноваження будь-кому, зокрема, обласним, районним відділам освіти. Натомість, місцеві органи мають обовязок забезпечувати розвиток мережі закладів освіти, доступність освіти, підвезення учнів. Для цього вони можуть створювати відповідні структурні підрозділи, мета яких не управляти закладами, а забезпечувати їх діяльність. З приводу відсутності позивача на семінарі керівників закладів освіти, яку остання аргументувала великою кількістю роботи, яка лягла в основу складення відносно неї акту про порушення, то суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено обовязковість прийняття участі педагогів в роботі семінарів та несення дисциплінарної відповідальності за неявку на такі заходи. Згідно із п. 3 ст.\~40\~КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Пленум Верховного Суду України в п.п. 18, 22 постанови від\~06\~листопада 1992\~року №\~9\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів» роз`яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника. При цьому суди не праві визнавати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. При розгляді таких спорів судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст.40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст. ст. 147-1, 148, 149\~КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст.\~40\~КЗпП України суд повинен з`ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв`язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. 06.12.2018 наказом №34-к у звязку з порушенням ведення діловодства, управлінської діяльності, трудової дисципліни [PERSON] оголошено догану (а.с. 18). В подальшому, даний наказ зазначено, як одну з підстав звільнення позивача (а.с. 19). Однак, матеріали справи не містять достатніх доказів про систематичне порушення позивачем трудової дисципліни, а складені акти є односторонніми та, на думку суду, субєктивними. Окрім цього, кількість проведених перевірок за період часу від поновлення на роботі [PERSON] до її повторного звільнення 2 місяці, свідчить про упереджене відношення з боку керівництва відділу освіти Верхнянської ОТГ та ймовірне втручання в роботу. Аналогічно покази свідків, які розділилися на таких, що підтримують позицію позивача та таких, що вважають її звільнення законним, суд оцінює як субєктивне ставлення кожного свідка до [PERSON], оскільки їх покази містять по-перше протиріччя, а по-друге не стосуються безпосередньо факту та обєктивних причин її звільнення. Так, п. 4 Статуту Зборянського НВК І-ІІ ступенів передбачено, що трудовий договір може бути розірваний з ініціативи адміністрації навчального закладу, якщо працівник зробив прогул без поважних причин, з`явився на роботі в нетверезому стані (а.с. 107-112). Дані, які підтверджували вищезазначене в матеріалах справи відсутні, а тому приходить до висновку що наказ «Про звільнення [PERSON]О.» від 11.01.2019 суперечить трудовому законодавству та є незаконним. Таким чином суд, оцінивши зібрані в судовому засіданні докази, вважає, що відповідач своїми діями, які полягали в незаконному звільненні [PERSON] з займаної посади на посаді директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської обєднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, порушив її право на працю, а тому воно підлягає поновленню шляхом скасування наказу про звільнення. Відповідно до частини першої, другої статті 235\~КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 32 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 1992\~року №\~9\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~року №\~100 (далі - Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного, (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 постанови). Правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу сформульовано Верховним Судом України в Постанові від 14.09.2016 року у справі №6-419цс16. За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. З урахуванням цих норм, зокрема аб. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Згідно довідки про доходи № 22 від 23.04.2019 заробітна плата позивача за грудень 2018 становила 7750, 93 грн., за січень 2019 2805, 00 грн. А тому, згідно формули обчислення середньої заробітної плати, виплата за час вимушеного прогулу буде становити 29071, 36 8 грн., а саме: середньоденний заробіток за грудень становить 387, 54 грн. (7750, 93 грн. : 20 робочих днів = 387, 54 грн.); середньоденний заробіток за січень становить 467, 5 грн. (2805, 00 грн. : 6 робочих днів = 467, 5 грн. ). Середньоденний заробіток за 2 відпрацьовані календарні місяці перед звільненням буде становити 427, 52 грн. (387, 54 грн. + 467, 5 грн. : 2 = 427, 52 грн.). А виплата за час вимушеного прогулу вираховується з формули множення середньоденного заробітку за два останні місяці на кількість робочих днів з дня звільнення по день винесення рішення судом (387, 54 грн. х 68 днів = 29\~071, 36 грн.) Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Згідно ч.1ст.1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до розяснень, викладених в Постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до положень п.9постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом враховується характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань внаслідок незаконного звільнення, вимушених внаслідок цього змін в житті позивача, ступінь вини відповідача, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і діями заподіювача. Незаконне звільнення з роботи призвело до втрати моральних страждань [PERSON], переживань, необхідності у прикладенні додаткових зусиль для організації свого життя та заробітку, зокрема і виїзд закордон (а.с. 135, 136). Враховуючи характер і тривалість порушень права працівника, приймаючи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача в огляду на те, що вона працювала педагогом тривалий період, з урахуванням вимог розумності та справедливості на підставі ст.\~237-1\~КЗпП України суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 5000 грн. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже мінімальний судовий збір у даному випадку не може становити менше, аніж 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час подачі позову до суду становить 1921 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, оскільки позов в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково, то з урахуванням Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача слід стягнути 1921 грн. судового збору. Іншу частину судових витрат компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Документи, які б підтверджували витрати позивача за надання правничої допомоги відсутні, а тому дана вимога задоволенню не підлягає. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved