Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у січні 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, б/н від 11.04.2016 відповідач отримала кредит у розмірі 12227,39 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 21.12.2017 відповідач має заборгованість 24447,78 грн., яка складається з наступного: 11923,55\~грн. - заборгованість за кредитом; 3499,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6491,04 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 2533,41 грн. - штраф. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути із відповідача всю 12227,38 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 11.04.2016 та стягнути судові витрати, понесені ним при подачі позову. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 40). Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала до суду, отримав позовну заяву з ухвалою про відкриття провадження у справі, поважних причин не надання відзиву відповідач суду не повідомила. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Згідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина 1 статті 625 ЦК України). Судом установлено, що сторони 11 квітня 2016 року уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. За умовами угоди відповідач отримала строковий кредит у розмірі 12227,39 грн. на строк 24 місяців з 11.04.2016 по 30.04.2018 шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 611,86 грн. з "1" по "25" число кожного місяця. Дата останнього погашення має бути не пізніше 30.04.2018 року (п.2.1 Генеральної угоди). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач порушила графік повернення кредиту за договором № б/н від 11.04.2016 року станом на 21.12.2017 року становить 24447 грн. 78 коп., яка складається з: 11923 грн. 55 коп. - заборгованість за кредитом; 3499 грн. 78 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6491 грн. 04 коп. заборгованість за пенею комісією, 2533 грн. 41 коп. штрафу відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди (а.с.6). Позивачем доведено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення інших складових заборгованості, суд виходить з такого. Позивачем у складі заборгованості нараховано 6491,04 грн. пені та комісії. При цьому позивачем також одночасно нараховано 2533,41 грн. штрафу, (відповідно до пункту 2.2 Генеральної Угоди). Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що неустойка у вигляді штрафу стягненню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 21914 грн. 37 коп. з відмовою у позові в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 2533 грн. 41 коп. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 21914,37 грн., тобто на 89,64%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1579 грн. 46 коп. (1762 грн.* 89,64%) судового збору.

Outcome: partial