Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 20 316,27 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 09.12.2014 року [PERSON] отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 7061,17 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в залишку заборгованості починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Позичальник підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 18.11.2019 року виникла заборгованість у розмірі 20 316,27 грн, з яких: 5862,49 грн. - заборгованість за кредитом; 2860,27 грн.- заборгованість по відсотками за користування кредитом, 11 593,51 грн. - заборгованість за пенею На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань та заборгованості не погашає, в зв`язку з чим просив стягнути з нього на користь банку вищевказану заборгованість та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив в разі неявки в судове засідання відповідача проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник відповідач згідно довіреності [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнала частково в частині заборгованості за кредитом в розмірі 5862, 49 грн. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 09.12.2014, [PERSON] отримав кредит у розмірі 7061,17 грн. на строк 12 місяців з 09.12.2014 року по 31.12.2015 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява та генеральна угода разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. До генеральної угоди Банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви позичальника, Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку. Згідно розрахунку банку у [PERSON] станом на 18 листопада 2019 року виникла заборгованість у розмірі 20316,27 грн., з яких: 5862,49 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2860,17 грн. - заборгованість за відсотками, в тому числі залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість 0,00 грн, залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 286,27 грн.; заборгованість по пені 11 593, 51 грн., штрафи згідно ген.угоди 0,00 грн. (а.с. 4). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а позичальник належним чином свої зобов`язання за вказаними договорами не виконував , тому у нього утворилась заборгованість перед Банком, яка підлягає стягненню з відповідача. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі пеню за прострочення сплати щомісячних платежів на погашення кредиту припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до умов генеральної угоди відповідач отримала кредит на строк 12 місяців з 09.12.2014 року по 31.12.2015 року з сплатою 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6). Оскільки кредитний договір припинив свою дію 31 грудня 2015 року, то вимоги про стягнення процентів після цієї дати нарахуванню і стягненню не підлягають. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після 31 грудня 2015 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Суд звертає увагу, що вказаний кредитний договір укладений у формі анкети-заяви є договором приєднання. За змістом статті 634цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.12.2014 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати пені. Суд вважає, що у задоволенні даної вимоги слід відмовити. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що на користь банку підлягає стягненню 5862,49 грн. заборгованості за тілом кредиту, тому що нею фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті і останній вправі вимагати захисту своїх прав у суді шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Також з відповідача слід стягнути заборгованість за процентами по кредитному договору згідно наданого банком розрахунку тільки станом на 31.12.2015 (кінцевий строк кредитування) в розмірі 295,16 грн., а у задоволенні решти процентів, які банком нараховані після закінчення строку кредитного договору, відмовити. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 1921 гривень, що підтверджено платіжним дорученням №IHB91B2ULY від 21 листопада 2019 року. Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на суму 6 157 гривень 65 копійок, що становить 30,31 %. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 582 гривні 26 копійок (1921:10030,31 %= 582,26). Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача частково та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за вказаним вище договором у розмірі 6157,65 грн. та судового збору у сумі 582,26 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial