Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач, уточнивши позовні вимоги просить суд стягнути з відповідача на його користь вклад в розмірі 5 085 євро та нараховані відсотки в розмірі 236 євро. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.12.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір акційного строкового банківського вкладу № 2630/45/150566 «Ваш Різдвяний», згідно умов якого відповідач прийняв від нього грошові кошти в сумі 5 085 євро на строковий депозитний рахунок на 182 календарних дні, тобто до 30.06.2014 року з процентною ставкою 9,3 % річних. Пунктом 1.1 ст.1 даного договору передбачено, що 30.06.2014 року - це дата повернення коштів строкового банківського вкладу із коштами нарахованих відсотків у повному обсязі. Відповідно до п.п.4.3.2. ст. 4 договору банк зобов'язувався на його вимогу повернути йому вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, встановлені договором. 02.07.2014 року він звернувся до відділення «Львівська обласна Дирекція» ПАТ «Міський Комерційний Банк» з заявою про повернення йому коштів з банківського вкладу та виплати нарахованих на суму вкладу процентів за договором. Однак, на його прохання банк кошти не повернув, у зв'язку з чим, він 02.07.2014 року на ім'я голови правління ПАТ «Міський Комерційний Банк» [PERSON] та директора відділення «Львівська обласна дирекція» ПАТ «Міський Комерційний Банк» [PERSON] написав заяву з проханням повернути йому кошти із банківського вкладу за договором акційного строкового банківського вкладу № 2630/45/150566, дія якого закінчилася 30.06.2014 року та всі нараховані за ним відсотки. Однак відповідач, замість повернення депозиту, в порушення підпункту 4.3.2. п.4.3. ст. 4 договору, перерахував кошти з його строкового банківського вкладу на рахунок з обліку вкладів на вимогу № [NUMBER]. У зв'язку з наведеним, просить суд стягнути з ПАТ «Міський Комерційний Банк» кошти за його строковим банківським вкладом в розмірі 5 085 євро та нараховані відсотки в розмірі 236 євро. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити та доповнив, що на день розгляду справи банківський вклад та нараховані відсотки відповідачем йому не повернуті і на його неодноразові звернення до відповідача, він отримував лише відмови у поверненні коштів. Вважає, що перерахування коштів з рахунку його строкового банківського вкладу на рахунок з обліку вкладів на вимогу № [NUMBER] є порушенням ПАТ «Міський Комерційний Банк» умов договору акційного строкового банківського вкладу від 30.12.2013 року та Закону України «Про права споживачів», вважає, що порушено його права, як клієнта банку, оскільки він згоди на перерахування коштів з його рахунку на рахунок з обліку вкладів на вимогу банку не надавав та жодної інформації чи повідомлень про здійснення такої операції від банку не отримував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, проти чого позивач не заперечив. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Суд, враховуючи місце укладення договору акційного строкового банківського вкладу, місце проживання [PERSON], те, що дії відповідача порушили права позивача як споживача банківських послуг ПАТ «Міський Комерційний Банк», розглядає справу, в порядку ч.5 ст.110 ЦПК України за місцем проживання позивача [PERSON] Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. За змістом норм ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що "кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання". Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно із ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 30 грудня 2013 року між ПАТ «Міський Комерційний Банк» та [PERSON] було укладено договір акційного строкового банківського вкладу № 2630/45/150566 «Ваш Різдвяний», згідно умов якого банк відкрив вкладнику строковий депозитний рахунок № [NUMBER] з процентною ставкою 9,3% річних на строк 182 календарних дні на суму 5 085 євро. Строк дії договору - з 30.12.2013 року по 30.06.2014 року /а.с.4-6/. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що позивач належним чином виконав умови договору та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 5 085 євро шляхом залучення коштів на депозитний рахунок № [NUMBER], що підтверджується копією квитанції № 29200 від 30.12.2013р. /а.с.7/. 02.07.2014 року, після закінчення дії договору, позивач звернувся з заявою до Голови Правління ПАТ «Міський Комерційний банк» [PERSON] та директора відділення «Львівська обласна дирекція» ПАТ «Міський Комерційний Банк» [PERSON] про повернення йому коштів із банківського вкладу за депозитною угодою № 2630/45/150566 від 30.12.2013 року та усіх нарахованих відсотків /а.с.9/. З листа Т.в.о. Голови Правління «ПАТ «Міський Комерційний Банк» Султанової Т. за вих. № 12.3/4868 від 30.07.2014 року, вбачається, що обов'язок по поверненню вкладу відповідачем не виконано /а.с.10/. Верховний Суд України 25.12.2013 року у справі № 6-140цс13 сформулював правову позицію, згідно з якою визначив, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою НБУ № 516 від 03.12.2003р., банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Виходячи із встановлених судом обставин та досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав взятих на себе зобов'язань по депозитному договору, не повернув позивачу кошти, внесені ним на депозитний рахунок банку та відсотки за користування такими коштами. Відповідно до ч.1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. Відповідно до п. 14 вказаної Постанови Пленуму ВСУ у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Слід зазначити, що станом на день ухвалення судового рішення у справі 07.11.2014 року НБУ встановлено такий офіційний курс гривні щодо іноземної валюти, а саме: 1 євро становить 18,1129 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «Міський Комерційний Банк» слід стягнути на користь позивача [PERSON] 5 085 євро суми депозиту відповідно до договору акційного строкового банківського вкладу від 30.12.2013 року та нараховані відповідно до вказаного договору відсотки в розмірі 236 євро, а всього 5 321 євро, що в гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення становить 96 378 грн. 74 коп. Окрім цього, позивач при зверненні до суду з даним позовом на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору, а тому, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ч.2 ст. 88 ЦПК України, з відповідача, з урахуванням ціни позову, яка становить 5 321 євро, офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти, який на день подання позовної заяви до суду 09.10.2014 року становив 16,3510 грн. за 1 євро, враховуючи норми п.2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 870 грн. 03 коп.

Outcome: approved