Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачі просять визнати за ними в рівних частках право власності на будинковолодіння в с. Вихилівка Ярмолинецького району, вул. Сельського, 12, яке належало їх дядькові [PERSON], що помер 26.07.2000 р. і після смерті якого спадщину прийняла його сестра [PERSON], що померла 17.02.2013 р. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивачі є спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця [PERSON], однак, свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця отримати вони не змогли в силу відсутності правовстановлюючих документів на будинковолодіння на імя спадкодавця. В судових засіданнях позивач [PERSON] позов підтримав повністю. Ствердив, що питання спадкування у добровільному порядку узгоджені між позивачами, однак, реалізувати свої спадкові права вони не можуть у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Заявою, поданою через канцелярію суду 09.11.2015 р. позов підтримав і просив розглядати справу без нього. В наступні судові засідання позивач не зявлявся. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, заявою від 02.11.2015 р. позов підтримала та просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав. Відповідач довідкою №818 від 13.10.2015 р. позов визнав, просив розглядати справу у своїй відсутності. Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення суд встановив наступне. 26.07.2000 р. у віці 65 років в с. Вихилівка помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-БВ№137020 від 01.08.2000 р. На дату смерті [PERSON] був зареєстрований в [INFO] та проживав один, що підтверджується довідками виконкому Правдівської сільської ради №827 від 07.11.2011 р., №730 від 19.11.2013 р. З того часу у вказаному будинковолодінні ніхто не зареєстрований та не проживає. У відповідності до довідки виконкому Правдівської сільської ради №817 від 13.10.2015 р., [PERSON] належало будинковолодіння в с. Вихилівка, вул. Сельського, 12. Згідно із технічним паспортом, складеним на 25.11.2013 р., зазначене будинковолодіння складалось із житлового будинку літ. А-І загальною площею 40,6 кв.м., літньої кухні літ. Б, підвалу літ. б, сараю літ. В, огорожі 1-2. Рік побудови 1960, що підтверджується записом у Характеристиці будівель та споруд. Однак, право власності на це будинковолодіння за спадкодавцем не реєструвалось, що підтверджується відповідним записом у характеристиці обєкту нерухомого майна, виданій КП «Ярмолинецьке бюро технічної інвентаризації» від 25.11.2013 р. Рідною сестрою [PERSON] є [PERSON], що встановлено рішенням Ярмолинецького районного суду від 29.08.2011 р. у справі №2-о-225/11, яке набрало законної сили 09.09.2011 р. У відповідності до довідки виконкому Правдівської сільської ради №817 від13.10.2015 р., [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном [PERSON], однак, не зазначено, у який спосіб в світлі довідки того ж органу №730 від 19.11.2013 р. Згідно із ст. 548 ЦК УРСР, який діяв на дату відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції, чинній на час існування відповідних відносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, з інформаційних довідок зі спадкового реєстру від 04.11.2015 р., 22.12.2015 р., матеріалів спадкової справи №474-2011, заведеної 16.11.2011 р. вбачається, що 10.11.2011 р. за заявою [PERSON]К, було заведено спадкову справу №474-2011, однак, свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] видано [PERSON] не було. Отримання свідоцтва про право на спадщину згідно із ст. ст. 560, 548 ЦК УРСР визнавалось правом спадкоємця, а прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] померла 14.02.2013 р. у с. Вихилівка у віці 80 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-БВ№203660 від 18.02.2013 р. Позивачі є її дітьми, що підтверджується свідоцтвом про народження І-АВ№413076 від 07.07.1971 р., свідоцтвом про народження IV-УР№900640 від 19.08.1964 р., свідоцтвом про укладення шлюбу І-БВ№494001 від 13.10.1988 р., а відтак і спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом. При цьому, чоловік [PERSON] [PERSON] помер раніше 25.04.1995 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть І-БВ№005129 від 10.05.1995 р.. Доказів існування інших спадкоємців відповідної черги суду не надано. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 04.11.2015 р. вбачається, що позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON], подавши відповідну заяву 04.12.2013 р. та отримавши свідоцтва від 04.12.2013 р. про право на спадщину за законом: [PERSON] на право власності на майнові паї члена КСП (майнові сертифікати), на право на земельну частку (пай); [PERSON] на земельну ділянку на території Правдівської сільської ради, будинковолодіння в с. Вихилівка, вул. Сельського, 49. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Водночас, у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне будинковолодіння листом приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу від 05.12.2013 р. №630/02-31 було відмовлено у звязку із ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. З технічного паспорту вбачається, що спірне будинковолодіння було збудоване у 1960 р. На відповідний період державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р. і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що власником спірного будинковолодіння на момент смерті був [PERSON] і це майно було успадковане [PERSON]. Факт належності спірного будинку спадкодавцю визнаний відповідачем у довідці №818 від 13.10.2015 р. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позов слід задовольнити, у звязку із чим, згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved