Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, викладену в листах на адресу Міністерства екології та природних ресурсів, голови Одеської обласної державної адміністрації, генерального прокурора України «о масштабном браконьерстве в Нижнеднестровском национальном природном парке под руководством его директора [PERSON]В.», та в подальшому розповсюджену в мережі Інтернет на інших веб-сайтах; зобов*язати відповідача спростувати вказану інформацію в формі, ідентичної розповсюджуванню. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні, посилаючись на те, що відповідач розповсюджував неправдиву інформацію стосовно зайнять [PERSON] браконьєрством на адресу Міністерства екології та природних ресурсів, голови Одеської обласної державної адміністрації, генерального прокурора України; відповідач розповсюджував в мережі Інтернет інформацію щодо неналежного виконання позивачем службових обов*язків, внаслідок чого пожежею знищено великі площі заповідних територій. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він виступав як юридична особа представник громадськості; позивач є публічною особою, тому межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою. Вислухав пояснення сторін, вивчив матеріали справи, суд приходить до наступного: 29 червня 2015 року до Міністерства екології та природних ресурсів та голови Одеської обласної державної адміністрації подано листа, в якому, в тому числі, вказано мовою оригіналу: «Этот человек ([PERSON]В.) на протяжении многих лет занимался типичным браконьерством». Вказаний лист подано від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], але підписано тільки особисто відповідачем. Викладені в листі вищенаведені відомості не можуть вважатися оціночним судженням, оскільки є саме фактичними даними про скоєння позивачем, як фізичною особою, кримінального правопорушення. Відповідного обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, відносно позивача, на час написання листа (як і на час розгляду справи), не існувало. Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України, вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною Будь-яких належних та допустимих доказів розповсюджування особисто відповідачем інформації про неналежне виконання позивачем службових обов*язків, внаслідок чого пожежею знищено великі площі заповідних територій, суду не надано. До того ж, вказана інформація, за змістом, є оціночним судженням відносно діяльності позивача, як посадової особи, тому критерій недостовірності в цьому випадку застосований бути не може. Будь-яких належних та допустимих доказів звернення особисто відповідача до органів прокуратури з приводу браконьєрства позивача, суду не надано. До того ж, не можна притягнути до відповідальності особу за звернення з повідомленням про кримінальне правопорушення саме до правоохоронного органу, яким є прокуратура, окрім випадку завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину, що має бути встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Частина 1 ст. 299 ЦК України закріплює особисте немайнове право фізичної особи на недоторканість ділової репутації. Особистість даного права полягає насамперед у особливості блага, яке складає його об'єкт. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" N 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно із п. 19 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути тлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Таким чином, судом встановлено факт розповсюдження відповідачем неправдивих відомостей стосовно скоєння кримінального правопорушення позивачем, викладених в листі на адресу Міністерства екології та природних ресурсів, голови Одеської обласної державної адміністрації. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в цієї частині, в іншої частині позовних вимог позивача слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial