Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору про відступлення права за іпотечним договором недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником [ADDRESS] на підставі договорів купівлі-продажу. Через наявність заборон відчуження на нерухоме майно, що були накладені після відступлення права вимоги відповідачу 2 за іпотечним договором № 20.840.06.21.1 від 25.09.2006 року, позивач не може вільно розпоряджатись власним майном. Позивач зазначив, що договір не відповідає вимогам статті 203 Цивільного кодексу України, що встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, позивач просив визнати недійсним договір про відступлення права за іпотечним договором, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» та Хагворт Менеджмент Лімітед, від 05 жовтня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за номером 2310. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що предметом іпотечного договору № 20.840.06.21.1 від 25.09.2006 року були немайнові права на: -незакінчене будівництвом приміщення (квартира, коридор, ліфтовий хол, тамбур-шлюз) в блоці А, будівельний номер 2401 (дві тисячі чотириста один), загальною проектною площею 256, 6 (двісті п'ятдесят шість цілих шість десятих) метрів квадратних, розташоване на 24 (двадцять четвертому) поверсі будівлі (в осях 103-173), яка будується за адресою: [ADDRESS] -незакінчене будівництвом приміщення (квартира, коридор, ліфтовий хол, тамбур-шлюз) в блоці А, будівельний номер 2402 (дві тисячі чотириста два), загальною проектною площею 245, 9 (двісті сорок п'ять цілих дев'ять десятих) метрів квадратних, розташоване на 24 (двадцять четвертому) поверсі будівлі (в осях 173-243), яка будується за адресою: [ADDRESS] -незакінчене будівництвом приміщення (квартира, коридор, ліфтовий хол, тамбур-шлюз) в блоці А, будівельний номер 2403 (дві тисячі чотириста три), загальною проектною площею 329,3 (триста двадцять дев'ять цілих три десятих) метрів квадратних, розташоване на 24 (двадцять четвертому) поверсі будівлі (в осях 243-93), яка будується за адресою: [ADDRESS] Однак, відповідно до умов договору про відступлення права предметом іпотеки виступало нерухоме майно, а не майнові права. При цьому, до іпотечного договору № 20.840.06.21.1 від 25.09.2006 року не було укладено додаткових угод про зміну предмета іпотеки, хоча на час відступлення права будівництво було завершено та будинок введено в експлуатацію. На думку позивача, відповідач 1 відступив відповідачу 2 право вимоги звернути стягнення на об'єкт нерухомого майна, який не був предметом іпотечного договору. До того ж, відповідач 1 вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, але у суді відмовився від позову. Отже, відповідач 1 не міг передати відповідачу 2 право вимоги від якого відмовився. Позивач також зазначив, що всупереч статті 513 Цивільного кодексу України та статті 24 Закону України «Про іпотеку» права нового іпотекодержателя не були зареєстровані належним чином. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2017 року позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Кредекс Фінанс» та компанії Хагворт Менеджмет Лімітед про визнання недійсним договору про відступлення права за іпотечним договором задоволено в повному обсязі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від «04» жовтня 2017 року задоволено заяву представника компанії Хагворт Менеджмет Лімітед про перегляд заочного рішення, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2017 року у вказаній справі скасоване та призначено справу до судового розгляду у загальному порядку. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від «26» червня 2018 року замінено позивача [PERSON]. його правонаступниками [PERSON], [PERSON]. Позивачі в судове засідання не з'явилися. Представники позивачів просили розглядати справу без їх участі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 25 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Агробанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 20.840.06.21.1. Відповідно до пункту 1.1. зазначеного іпотечного договору, іпотекодавець передає в іпотеку майнові права на: -незакінчене будівництвом приміщення (квартира, коридор, ліфтовий хол, тамбур-шлюз) в блоці А, будівельний номер 2401 (дві тисячі чотириста один), загальною проектною площею 256, 6 (двісті п'ятдесят шість цілих шість десятих) метрів квадратних, розташоване на 24 (двадцять четвертому) поверсі будівлі (в осях 103-173), яка будується за адресою: [ADDRESS] -незакінчене будівництвом приміщення (квартира, коридор, ліфтовий хол, тамбур-шлюз) в блоці А, будівельний номер 2402 (дві тисячі чотириста два), загальною проектною площею 245, 9 (двісті сорок п'ять цілих дев'ять десятих) метрів квадратних, розташоване на 24 (двадцять четвертому) поверсі будівлі (в осях 173-243), яка будується за адресою: [ADDRESS] -незакінчене будівництвом приміщення (квартира, коридор, ліфтовий хол, тамбур-шлюз) в блоці А, будівельний номер 2403 (дві тисячі чотириста три), загальною проектною площею 329,3 (триста двадцять дев'ять цілих три десятих) метрів квадратних, розташоване на 24 (двадцять четвертому) поверсі будівлі (в осях 243-93), яка будується за адресою: [ADDRESS] 05 жовтня 2012 року між відповідачами було укладено договір про відступлення права за іпотечним договором № 20.840.06.21.1 від 25 вересня 2006 року. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов договору належать у тому числі умови про предмет договору. Відповідно до статті 18 Закону України «Про іпотеку», договір іпотеки має містити опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. Згідно статті 19 цього Закону, зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню, а відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що додаткових угод до іпотечного договору після завершення будівництва будинку по вул. Глинки, 2 у м. Дніпропетровськ, сторонами договору не укладалось. Відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що додаткові угоди до іпотечного договору були укладені первісним кредитором, або укладались у подальшому. Таким чином, на момент відступлення права вимоги за іпотечним договором предмет іпотеки, визначений пунктом 1.1. іпотечного договору № 20.840.06.21.1 від 25.09.2006 року, не був змінений. Однак, відповідно до пункту 1.4. оскаржуваного договору предметом іпотеки визначено нерухоме майно, а саме: 1) незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 2401 (дві тисячі чотириста один), загальною проектною площею 256, 6 (двісті п'ятдесят шість цілих шість десятих) метрів квадратних, розташоване на 24 (двадцять четвертому) поверсі будівлі (в осях 103-173), за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2 (два), 2) незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 2402 (дві тисячі чотириста два), загальною проектною площею 245, 9 (двісті сорок п'ять цілих дев'ять десятих) метрів квадратних, розташоване на 24 (двадцять четвертому) поверсі будівлі (в осях 173-243), за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2 (два), 3) незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 2403 (дві тисячі чотириста три), загальною проектною площею 329, 3 (триста двадцять дев'ять цілих три десятих) метрів квадратних, розташоване на 24 (двадцять четвертому) поверсі будівлі (в осях 243-103) за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2 (два), Тобто, відповідач 1 відступив права вимоги на об'єкт, який не був зазначений у іпотечному договорі № 20.840.06.21.1 від 25.09.2006 року як предмет іпотеки. Крім того, відповідач 1 вже звертався до суду з позовом до боржника про стягнення заборгованості шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором. У подальшому відмовився від позовних вимог. Ухвалою Бабушкніського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2012 року дана відмова була прийнята судом. Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, відповідач 1 відмовившись від своїх вимог як іпотекодержателя за іпотечним договором, не міг відступити ці права відповідачу 2. Відповідно до статті 210 Цивільного кодексу України, правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що дані вимоги законодавства були порушені під час укладення оскаржуваного договору. Державна реєстрація договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором не відбулась, оскільки у Державному реєстрі іпотек, що існував на час укладення договору, відсутні відомості про заміну іпотекодержателя на підставі оскаржуваного договору. Відповідно до пункту 1.1 оскаржуваного договору, відповідач 1 у зв'язку з укладенням між сторонами договору № 1/01-10 відступлення права вимоги (цессії) за кредитним договором № 20.840.06.21 від 25 вересня 2006 року, відступає відповідачу 2 права іпотекодержателя згідно з іпотечним договором № 20.840.06.21.1 від 25 вересня 2006 року. Тобто, відступлення прав за іпотечним договором відповідачу 2 відбулось у зв'язку з одночасним відступленням прав кредитора за кредитним договором. Правовідносини між сторонами за кредитним договором врегульовані Главою 71 Цивільного кодексу України. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, кредитодавцем може бути банк або інша фінансова установа. Відповідно до статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, та лише після отримання відповідних ліцензій фінансова установа має право на здійснення таких послуг. Таким чином, юридична особа, яка набуває прав нового кредитора на підставі договору про відступлення права вимоги за договором, що походить з кредитних правовідносин, повинна мати відповідні ліцензії на надання фінансових послуг (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у Постанові від 25.05.2016 року у справі № 3-477г16). Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач 2, що набув прав нового кредитора за кредитним договором та прав іпотекодержателя за іпотечним договором, що забезпечує виконання основного договору, є фінансовою установою та має відповідну дозвільну документацію. Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Таким чином, судом було встановлено, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» та Хагворт Менеджмет Лімітед договір про відступлення права за іпотечним договором від 05 жовтня 2012 року суперечить вимогам законодавства, що діяло на час укладення оскаржуваного договору. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Твердження відповідача-2 про те, що права позивачів не порушені оскаржуваним договором спростовуються матеріалами справи. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державної реєстрації, виникають з дня такої реєстрації. Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, моментом офіційного визнання державою факту набуття права власності на нерухоме майно є день внесення відомостей щодо державної реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартири [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] та [PERSON]. Тобто, позивачі, як власники зазначених квартир, є заінтересованими особами в розумінні статті 215 ЦК України, та мають право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені у статті 16 ЦК України. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним підлягають задоволенню. Відповідно до положень частини 2 статті 26Закону України"Продержавну реєстраціюречових правна нерухомемайно таїх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки суд прийшов до висновку, щодо визнання недійсним договору про відступлення права за іпотечним договором, тому також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування запису про обтяження № №13649294, а саме заборону на нерухоме майно: [ADDRESS] та запису про обтяження №13653020, а саме заборону на нерухоме майно: [ADDRESS] Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved