Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду в вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача ПАТ "Південний ГЗК" моральну шкоду у розмірі 47 230,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача - адвокат Меланчук І.В. зазначив, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з АТ «ПІВДГЗК» на посаді бригадира на дільниці основного виробництва. 29.10.2010 близько 15.00 годині, при виконанні своїх трудових обов`язків по обслуговуванню систем вентиляції, водо- і теплопостачання, у тому числі по обслуговуванню системи опалення їдальні №1, з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: «розрив лонного зчленування». Актом проведення розслідування нещасного випадку та Актом про нещасний випадок визнано, що нещасний випадок, що стався 29.10.2010 з [PERSON] , пов`язаний з виробництвом. Відповідно до акту порушення вимог законодавства про охорону праці зі сторони позивача не встановлено. 23.02.201 1 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, якою йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 10% з 23 лютого 2011 року - безстроково, визначено потребу в медикаментозному лікуванні. Позивач зазначає, що нещасним випадком порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль в області таза і хребта, з іррадіацією в праву нижню кінцівку, його турбує обмеження рухів в правій нижній кінцівці, а також внаслідок травми порушено функції опори, що додають дискомфорт і додаткові фізичні страждання. Внаслідок постійних больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується сон, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування в напруженому стані, стані роздратованості. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, травма позначається й сьогодні на душевному та фізичному станах [PERSON] , який суттєво обмежений в можливості приділяти належну уваги своїй родині, своїм близьким та рідним людям, своєму духовному та інтелектуальному розвитку. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт та порушення душевної рівноваги, вираженої у відчуттях розпачу, тривоги, страху, поганому сні. Все це негативно позначається на його душевному та фізичному стані. Тому позивач просить суд стягнути з АТ «ПІВДГЗК» на свою користь 47 230,00 гривень (10 місячних розмірів мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2020 становить 4723 грн.) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодженням здоров`я, без урахування податку з доходів фізичних осіб. Вважає, що така сума буде еквівалентною завданим моральним стражданням і буде відповідати принципу розумності, виваженості і справедливості. Ухвалою від 31 липня 2020 року суд відкрив провадження у справі і призначив його до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 10 серпня 2020 року в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку засідання не проводиться. Після отримання позовної заяви представник відповідача - АТ «ПІВДГЗК» подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на положення ст.1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зазначає, що до юридичних фактів, які має довести Позивач у зазначеній категорії справ, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розмір такої шкоди, тобто довести факт порушення АТ «ПІВДГЗК» його законних прав, яке призвело до моральних страждань. Однак, як вбачається з Акту № 7 за ф.Н-1 основною причиною нещасного випадку, внаслідок якого Позивач отримав травму, та втратив 10% працездатності є незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будинків, споруд, території, супутньою - невиконання посадових обов`язків. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці - [PERSON] - механік дільниці ПВС цеху №1 УДТК, який допустив пересування [PERSON] по небезпечній ділянці перекриття горища, чим порушив вимоги п.2.18 Посадової інструкції механіка дільниці ПВС цеху №1 УДТК, а тому позивач вважає, що вина АГ «ПІВДГЗК» в отриманні Позивачем травми відсутня, і як наслідок вина підприємства в отриманні останнім моральних страждань. Також позивач вважає, що всупереч вимог ст.81 ЦПК України, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів з урахуванням характеру і обсягу вини відповідача та душевних страждань позивача. Зазначив, що вказані обставини свідчать про необгрунтованість позовних вимог позивача, а зазначена сума моральної шкоди абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості. Моральні страждання позивача у розмірі 47 230,00 грн. не обґрунтовані та завищені. Тому виходячи з аналізу фактичних обставин справи та норм діючого в Україні законодавства вважає позовні вимоги не необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Представник позивача 02.09.2020 надав суду заяву, в якій зазначив, що не потребує часу для подання відповіді на відзив, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, просив врахувати висновки Верхового суду у справах з подібними правовідносинами. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзив представника відповідача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з записами у трудовій книжці позивач [PERSON] працював на ДФ в підприємстві відповідача з 18.02.1999 року на різних посадах, з 01.04.2010 - бригадиром на дільницях основного виробництва управління дробильно-транспортного комплексу. Звільнений 18.12.2015 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію /а.с. 19-34/. Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5, нещасний випадок, що стався з [PERSON] 29 жовтня 2010 року, пов`язаний з виробництвом /а.с.13-16/. Як зазначено в Акті № 7 за ф. Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затвердженому Головою Правління ВАТ «ПівдГЗК» 02.11.2010, основною причиною нещасного випадку, що стався 29 жовтня 2010 року з [PERSON] , є незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будинків, споруд, території, супутньою - невиконання посадових обов`язків. Особами, які допустили попущення вимог законодавства про охорону праці, в Акті вказані [PERSON] - механік дільниці ПВС цеху №1 УДТК, який допустив пересування [PERSON] по небезпечній ділянці перекриття горища, чим порушив вимоги п.2.18 Посадової інструкції механіка дільниці ПВС цеху №1 УДТК /а.с.9-12/. Як видно із виписного епікризу із історії хвороби № 2285, [PERSON] з 29.10.2010 по 29.11.2010 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені 1-ої міської лікарні м. Кривого Рогу після виробничої травми - падіння з висоти. Відповідно до Довідки МСЕК від 23.02.2011 [PERSON] при первинному огляді встановлено ступінь втрати професійної працездатності 10 % безстроково /а.с.8/. Вивчивши надані сторонами докази, суд вважає доведеним, що Позивач отримав травму при виконанні роботи на підприємстві Відповідача, нещасний випадок, що стався з Позивачем, пов`язаний з виробництвом, отже частково втратив працездатність з вини підприємства-відповідача, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями Відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 10 відсотків. Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, Актом форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку, в якому відсутній висновок про вину Позивача у нещасному випадку, навпаки вказано про те, що основною причиною нещасного випадку є незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будинків, споруд, території, а та обставина, що винною особою у нещасному випадку визнано посадову особу підприємства - механіка дільниці, на думку суду, зайвий раз підтверджує наявність вини підприємства у нещасному випадку, що стався з позивачем під час виконання ним трудових обов`язків. Оскільки Відповідачем порушувалися норми з безпеки праці, що призвели до часткової втрати працездатності Позивачем з вини підприємства-відповідача, суд вважає доведеним, що Позивачу спричинено моральну шкоду. Згідно з ч.4 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. При цьому суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). Таким чином, суд визнає, що, незважаючи на заперечення, АТ «ПІВДГЗК» є належним відповідачем у справі. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. Згідно ст.237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган відшкодовує моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд критично ставиться до заперечень Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди, оскільки її наявність спростовується наданими Позивачем доказами. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на АТ «ПІВДГЗК», позивач оцінює у розмірі 47 230,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, і доведено наданими позивачем доказами, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим на 10% втратив професійну працездатність безстроково. Згідно з довідкою МСЕК [PERSON] потребує медикаментозного лікування /а.с. 8/. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві, порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки тощо. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом враховано тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість отриманої травми, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, і вважає, що сума 47230,00 грн. належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачу шкоди, а тому, сума компенсації від АТ «ПІВДГЗК» спричиненої позивачу моральної шкоди повинна складати 20 000,00 гривень. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому, враховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнений, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial