Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач подала до Печенізького районного суду Харківської області вказаний вище позов, в якому просила встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.05.2004 року по 03.11.2017 року. Визнати спільної сумісною власністю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,408 га, яка складається з земельної ділянки 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,158 га - для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована вищезазначеною адресою та визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями вище вказаного житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки площею 0,408 га, яка складається з земельної ділянки 0,25 га- для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,158 га - для ведення особистого підсобного господарства. Стягнути з [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 01.05.2004 року по 03.11.2017 року позивач з відповідачем [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За час перебування у цивільному шлюбі, сторони в іншому шлюбі не знаходились. З 2004 року по 2006 рік сторони проживали у м. Шостка Сумської області. З 2006 року по 2017 рік позивач разом зі своєю сім`єю проживала у смт. Кочеток, Чугуївського району Харківської області. В період спільного проживання у позивача з відповідачем народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання за спільні кошти з метою подальшого спільного проживання однією сім`єю 26.03.2007 р. подружжям, яке перебувало не в зареєстрованому шлюбі було придбано у власність житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,408 га, яка складається з земельної ділянки 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,158 га- для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В якості покупця за договором виступив відповідач. Після купівлі за спільні кошти житлового будинку та земельної ділянки сторони переїхали жити до вказаного будинку, де продовжили вести спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя. 04.11.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Протягом останніх місяців сімейного життя, відносини між подружжям поступово погіршились, що призвело до припинення між подружжям фактичних шлюбних відносин. З червня 2021 року подружжя мешкає окремо та наразі позивачем подано до Печенізького районного суду Харківської області позовну заяву про розірвання шлюбу. Під час перебування сторін у цивільному та зареєстрованому шлюбі, договорів щодо майна, набутого за час спільного проживання, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, укладено не було, в зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з вищезазначеним позов. Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 20.07.2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання та надано сторонам час для подання заяв по суті спору. Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 07.09.2021 року було продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів. Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 30.09.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд цивільної справи до судового розгляду. Позивач 21.10.2021 р. подала до канцелярії суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] 21.10.2021р. подав до канцелярії суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Просив проводити розгляд справи без його участі. Інших заяв, клопотань учасниками справи подано до суду не було. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Таким чином. суд вважає можливим справу розглянути за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 травня 2004 року по 03 листопада 2017 року суд вважає за необхідне зазначити наступне: Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З позовної заяви вбачається, що позивач з відповідачем з 01.05.2004 року по 03.11.2017 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, мали спільний бюджет. У період фактичних шлюбних відносин у подружжя народилися двоє дітей. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 10 липня 2008 р., зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міскрайонного управління юстиції Сумської області - [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 135. Його батьками вказані - [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 11). Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 09 січня 2013 р., зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції Харківської області - [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис № 03. Його батьками вказані - [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 12). Вказані обставини, а саме факт проживання позивача з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.05.2004 року по 03.11.2017 року визнається та не заперечується письмовою заявою відповідача, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] не заперечує факт спільного проживання з позивачем у цивільному шлюбі. Стосовно позовних вимог, які викладає в своєму позові [PERSON] щодо визнання спільною сумісною власністю права власності на Ѕ частину нерухомого майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, суд вважає за необхідне зазначити наступне: Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 04 листопада 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений шлюб , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.11.2017 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 220 (а.с.14). Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місяця проживання особи № 6349-1169667-2017 від 23.12.2017 р., позивач [PERSON] з 08 лютого 2008 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до довідки про реєстрацію місця перебування особи Шосткинської міської ради Сумської області від 21.07.2021 року, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.42). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру правочинів від 26.03.2007 р. виданого Печенізькою державною нотаріальною конторою, вбачається що 26.03.2007 р. [PERSON] , набув право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі- продажу (а.с.15). Згідно договору купівлі-продажу від 26.03.2007 р. посвідченого Печенізькою державною нотаріальною конторою серії ВЕЕ №845102 вбачається, що [PERSON] прийняв у власність житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку Печенізької селищної Ради, площею 0,408 га (державний акт на право приватної власності, серії ХР- 23-00-085624), що знаходяться в [ADDRESS] . Вказаний будинок було вчинено за суму 25 000 грн. (а.с.13). Згідно копії Витягу 14378367 від 26.04.2007 р. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] зареєстрував право власності на вищезазначений будинок в Комунальному підприємстві «Печенізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с.16). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок з надвірними будівлями що розташований по [ADDRESS] вбачається що власником житлового будинку зазначений [PERSON] .(а.с.17-23). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, Серії ХР-23-00-085624 вбачається, що земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] була видана гр. [PERSON] на підставі рішення виконкому Печенізької селищної ради від 19/01/1998 р. №3/3. (а.с.24). За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Разом з тим, Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до роз`яснень, даних у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11, при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися установлені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Верховного суду від 08.06.2016 року по справі №6-2253цс15: «Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторонами не оспорюється, що спірне майно було придбане ними в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні грошові кошти подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із ч. 4ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Матеріали справи свідчать про те, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: [ADDRESS] придбаний сторонами в період спільного проживання без реєстрації шлюбу за спільні грошові кошти подружжя. Враховуючи позицію відповідача про повне визнання ним позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України, в зв`язку з чим стягує з відповідача судовий збір на користь позивача в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved