Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина та стягувати з неї аліменти. Свої вимоги мотивує наступним. Малолітній [PERSON] перебував на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих умовах та з 31.05.2016р. перебуває на обліку як дитина, залишена без батьківського піклування. Сім'я [PERSON] та [PERSON] перебувала на обліку як неблагополучна з 18.12.2008р. по 25.05.2015р.Рішенням суду від 01.08.2011р. [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо їх неповнолітніх дітей, однак це рішення скасовано судом апеляційної інстанції. Рішенням суду від 11.07.2016р. малолітній [PERSON] відібраний від батьків без позбавлення батьківських прав. На протязі року в сім'ї покращення не відбулося, житлові умови є незадовільними, як і санітарний стан помешкання. Відповідач з чоловіком мають на утриманні шестеро дітей. Чоловік відповідачки перебуває на військовій службі та проявив себе з посередньої сторони. [PERSON] не працює та неналежно доглядає за дітьми. Остання зверталася за наданням дозволу на повернення дитини, в чому комісія з питань захисту прав дитини Сокальської РДА їй відмовила та дійшла висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав з огляду на незадовільний санітарний стан помешкання. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач в судовому засіданні позову не визнала. Пояснила, що любить усіх своїх дітей, виховує та доглядає їх. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. З копії свідоцтва вбачається, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], батьком є [PERSON] Згідно довідки про склад сім'ї від 16.05.2017р., довідки від №155-1 від 16.05.2017р. та характеристики №154-1 від 16.05.2017р., [PERSON] та [PERSON] проживають разом з шістьма дітьми в с.Тартаків Сокальського району Львівської області в будинку матері чоловіка відповідачки. Чоловік відповідачки [PERSON] заключив контракт на військову службу у Збройних Силах України. З актів від 13.11.2016р., 30.11.2016р., 05.05.2017р., 16.05.2017р., 24.05.2017р., акта обстеження житлово-побутових умов вбачається, що сім'я проживає дуже скромно, в кімнатах брудно, кухня потребує капітального ремонту. На підставі зверненням №164 від 30.05.2016р. головю Сокальської Районної державної адміністрації винесено розпорядження №226 від 30.05.2016р. негайно відібрати малолітнього [PERSON] від батьків та розпорядження №228 від 31.05.2016р., яким влаштовано малолітнього до будинку дитини №2 м.Львова. Комісія з питань захисту прав дитини та орган опіки та піклування Сокальської РДА дійшли висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] та відмовили в поверненні останнього на виховання у сім'ю. Надані позивачем рішення суду, рішення комісії з питань захисту прав дитини та висновок не стосуються даної справи, так як в них вирішувалися питання щодо інших дітей відповідачки. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд зазначених роз'яснень Пленуму Верховного Суду України не врахував, у порушення ст.ст.212?214 ЦПК України не з'ясував, які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також не дослідив соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. З'ясування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи. Так, згідно представлених відповідачкою характеристик, діти відповідачки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відвідують школу та дошкільний заклад відповідно. Мати цікавиться навчанням дітей, які забезпечені усім необхідним для навчання, приводить дочку в садочок. Діти нормально навчаються, виявляють зацікавленість до навчального процесу. Відповідач цікавиться здоров'ям дітей, що вбачається з витягу з історії хвороби, згідно якого дочка [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні. Крім того, чоловік відповідачки [PERSON] перебуває на військовій службі, що стверджується контрактом, витягом з наказу та довідками. Зазначене стверджує ту обставину, що батьки прагнуть утримувати своїх дітей. З огляду на зазначене, в діях [PERSON] не вбачається умисного нехтування своїми батьківськими обов'язками, оскільки така прагне виховувати своїх дітей, займається їх вихованням, в тому числі і малолітнього [PERSON], так як хоче, щоб дитина була з нею. Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (пункт 58), сам факт заперечення відповідачами позовної заяви про позбавлення батьківських прав щодо дітей може свідчити про їх інтерес до них. В той же час, позивачем не надано жодних доказів сприяння покращенню атмосфери в сім'ї відповідачки, в тому числі житлових умов. Попри невжиття заходів збереження сім'ї, позивач фактично намагається позбавити дитину материнського тепла та піклування, хоча одним із основних завдань комісії з питань захисту прав дитини Сокальської РДА є забезпечення сімейного виховання дитини. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її малолітнього сина, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено достовірних та достатніх даних в підтвердження обставин, що свідчили б про умисне нехтування останньою своїх батьківських обов'язків та відсутність у неї бажання виховувати дитину.

Outcome: dismissed