Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором № AB51RX03100117 від 25 січня 2008 року, в розмірі 40937 грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 409 грн. 37 коп. В обґрунтування позову заявник вказує, що відповідно до укладеного договору № AB51RX03100117 від 25 січня 2008 року відповідачка 25 січня 2008 року отримала кредит у розмірі 5615,46 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.01.2010 року включно. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між нею і Банком кредитно-заставний Договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов договору. У порушення умов договору Відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 04.02.2014 року має заборгованість перед банком в розмірі 45 802, 31 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 5187,19 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 637, 84 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 4303,83 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 35673,45 грн., від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 7290,82 грн., яка була стягнута судовим наказом Мелітопольського міськрайонного суду від 25.09.2008 року з відповідачки на користь Банку, тому різниця становить - 38 511,49 грн., а також штрафів відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг, а саме - 500 гривень фіксована частина та 1925,57 гривень процентна складова. Представник позивача - ПАТ "Акцент - Банк" у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Крім того, представником банку було надано письмові пояснення, в яких вона зазначає, що згідно заяви позичальника, відповідачка отримала кредит, ознайомилась і була згодна з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, а також тарифами банку, які були наданій їй в письмовій формі та складають кредитний договір. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування у банку. Відповідачка не оскаржувала у встановленому законом порядку договір або окремі його положення. В зазначених умовах встановлені розмір та порядок сплати неустойки відповідачкою у разі порушення нею зобов'язань за кредитним договором. Згідно розрахунку відповідачка не здійснила жодної проплати на погашення тіла кредиту та відсотків після 09.02.2009 року. Судовий наказ від 25.09.2008 року був повернутий стягувану (Банку) без виконання. Крім того, не було будь-яких проплат з боку відповідачки й протягом слухання справи. Тому банк не отримав того, на що розраховував за умовами договору, тобто повернення поточними платежами тіла кредиту та нарахованих відсотків в строк до 25.01.2010 року, які не повернуто і через 4 роки після спливу визначеного сторонами строку погашення всієї суми кредиту. Крім того, навіть після ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора, зобов'язання залишається невиконаним, а відповідачка продовжує не виконувати належним чином зобов'язання за кредитним договором. Також представник позивача зазначає, що останній платіж відповідачкою здійснено 09.02.2009 року в розмірі 295,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Вказані дії відповідачки свідчать про переривання перебігу позовної давності. До того ж, строк повернення кредитних коштів, який сторони погодили у кредитному договорі, становить 25.01.2010 року. Таким, чином позивач вважає, що строк позовної давності банком не пропущений. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Від неї надійшли заперечення проти позову, в яких вона просить суд відмовити в задоволені позову посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦПК України. Від представника відповідачки, [PERSON], надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечує в повному обсязі та просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до кредитного договору № AB51RX03100117 від 25 січня 2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством (ЗАТ) «Акцент-Банк» та [PERSON], остання, 25 січня 2008 року отримала споживчий кредит у розмірі 5615 грн.46 коп. строком на 2 роки, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - 25.01.2010 року. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.6 - розрахунок заборгованості) відповідачка з березня 2008 року почала порушувати умови кредитного договору та з того часу їй нараховувалися відповідні проценти, та штрафні санкції, передбачені умовами договору. 25 вересня 2008 року за зверненням ЗАТ «Акцент-Банк» Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області видано судовий наказ про стягнення з боржниці, [PERSON], суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 7290 грн. 82 коп. Представник позивача в позовній заяві зазначає, що вказана сума заборгованості була стягнута з відповідачки саме за вищевказаним кредитним договором № AB51RX03100117 від 25 січня 2008 року. Стягнута за судовим наказом сума заборгованості відповідачкою сплачена не була та примусове виконання даного наказу результатів не дало. За постановою державного виконавця відділу ДВС Мелітопольського МРУЮ від 26.07.2010 року виконавчий документ (судовий наказ №2-н-1154 від 25.09.2008 року) про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором був повернутий стягувачеві у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. У зазначеній постанові державним виконавцем зазначено також строк, протягом якого виконавчий документ ще може бути пред'явлений до виконання, а саме, до 26.07.2013 року. Представником позивача не було надано суду доказів, чи звертався даний виконавчий документ до примусового виконання повторно протягом зазначеного строку та чи приймалися ще заходи щодо примусового стягнення заборгованості за судовим наказом. Разом з тим, 14.02.2014 року позивач повторно звернувся до суду з вимогами про стягнення з боржниці суми заборгованості за кредитним договором, розрахувавши її станом на 04.02.2014 року та віднявши від розрахованої суми, суму заборгованості, що була стягнута за судовим наказом. В обґрунтування таких вимог позивач посилається на умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), як на підставу для пред'явлення вимог щодо стягнення з відповідачки нарахованих сум процентів, пені та штрафів, зазначаючи, що згідно зазначених Умов передбачений збільшений термін позовної давності, тривалістю у 5 років, в тому числі по вимогах про стягнення неустойки - штрафів, пені. Однак, з наданих позивачем Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) вбачається, що підпис відповідачки [PERSON] в них відсутній та вказані Умови підписані лише головою правління Банку - [PERSON] В Умовах не зазначена дата їх прийняття чи затвердження. Відсутня інформація з якого по який час діяли положення Умов у тому варіанті, який представлений суду, а також, що ці умови стосуються саме споживчого кредиту наданого [PERSON] Інших доказів, які б підтверджували вищезазначені обставини, суду не надано. До того ж, як вбачається з наданих суду доказів, кредитний договір з відповідачкою було укладено ЗАТ «Акцент-Банк», а надані суду Умови підписані вже головою правління ПАТ «А-Банк», [PERSON], з чого можна зробити висновок, що надані суду Умови не існували на час укладення кредитного договору між ЗАТ «Акцент-Банк» та відповідачкою [PERSON] Таким чином, представлені суду Умови, суд не може прийняти, як належний доказ у справі. Згідно ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про це складається у письмовій формі. Однак, позивач не надав суду доказів, що відповідачка під час укладання кредитного договору погодилася на збільшення строків позовної давності до 5 років, а в такому разі суд вважає, що за даними правовідносинами слід застосовувати загальні терміни позовної давності, передбачені чинним законодавством. Відповідно до кредитного договору № AB51RX03100117 від 25 січня 2008 року укладеного між ЗАТ «А-Банк» та [PERSON] кінцевий терміном повернення кредиту 25.01.2010 року включно. Таким чином, суд вважає, що строк позовної давності в даному випадку слід рахувати з часу спливу кінцевого терміну повернення кредиту, а саме з 26.01.2010 року. Відповідно до ст. 256 Цивільного Кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, застосовуючи позовну давність тривалістю у три роки, строк позовної давності за заявленими вимогами сплинув 26.01.2013 року. Про існування заборгованості Позивач знав, що підтверджується розрахунком заборгованості. Ніяких заяв про поновлення строку позовної давності з обґрунтуванням поважності причин його пропуску від ПАТ «Акцент-Банк»до суду не надходило. Згідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи, що позивач звернувся з вказаною позовною заявою 14.02.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленої чинним законодавством, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed