Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 22.09.2014 року був прийнятий на посаду інженера з охорони праці до Нетішинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів та ліцей», згідно наказу № 128-К від 22.09.2014 року. Наказом № 97-К від 31.08.2015 року він був звільнений з займаної посади згідно п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору, що вважає незаконним. При цьому вказує на неправомірність укладення з ним строкового трудового договору, оскільки займана ним посада інженера з охорони праці на час його прийняття на роботу була постійною, тобто ні за ким дане робоче місце не зберігалось у зв'язку із прийняттям за безстроковим трудовим договором. Крім того, дані роботи не носять тимчасового чи сезонного характеру, так як згідно ч.1 ст.15 Закону України "Про охорону праці" на підприємстві з кількістю працюючих 50 і більше осіб роботодавець створює службу охорони праці відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці. Вважає, що написана ним заява від 17.09.2014 року про прийняття на посаду не була підставою для укладення з ним строкового трудового договору, так як в ній відсутня умова, яка визначала б його зацікавленість у такому строкові. Написати у вказаній заяві строк працевлаштування до 31.08.2015 року його змусило бажання відповідача, якій не пояснив чому його працевлаштовують на певний строк, а заперечувати на той час не міг, оскільки бажав працевлаштуватися, так як був безробітний. Зазначив, що укладення строкового трудового договору знижує його соціальну захищеність та порушує його трудові права. Отже, немає жодних правових підстав вважати, що трудовий договір, за яким він був прийнятий на роботу, є строковим, а винесення наказу про звільнення є незаконним. Крім того, посилаючись на вимоги ч.ч.1, 2 ст.235 КЗпП України, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу, який станом на день пред'явлення позову становить 17 днів в сумі 1221,74 грн. На підставі наведеного, позивач просить поновити його на посаді інженера з охорони праці в Нетішинському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів та ліцей» та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 1221,74 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені ним позовні вимоги, посилаючись обставини викладені в позові. Крім того пояснив, що при прийнятті на роботу спілкувався з директором Нетішинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів та ліцей» Роюком О.А. про те, що це за робота, які функціональні обов'язки, яка заробітна плата, але строк працевлаштування не обговорювали. Заяву про прийняття на роботу писав в канцелярії в присутності секретаря під її диктовку, де вказав строк, оскільки вона повідомила, що так всі пишуть, хоча не був зацікавлений в укладенні строкового трудового договору. На даний час не пам'ятає, який саме секретар диктувала йому заяву. Пояснив, що при прийнятті на роботу, був не згідний з укладенням строкового трудового договору, але не піднімав цього питання, оскільки хотів працевлаштуватися і думав, що якщо ставитиме такі питання, то його не приймуть на роботу. Протягом строку дії договору також не порушував питання про зміну терміну роботи, про визнання договору безстроковим, оскільки не хотів ризикувати, думав, що тоді його можуть звільнити за невідповідністю. При звільненні з ним було проведено всі необхідні розрахунки. Представник відповідача - директор Нетішинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів та ліцей» Роюк О.А. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що при прийнятті на роботу він не обговорював з позивачем строк трудового договору. Строковий трудовий договір був укладений з [PERSON] відповідно до його заяви, в якій він вказав конкретний строк роботи. За наявності такої заяви підстав укладати з позивачем безстроковий трудовий договір не було. Позивач був ознайомлений з наказом про прийняття його на роботу, однак протягом всього строку дії трудового договору жодних зауважень з приводу строку не висловлював. Після звільнення 01.09.2015 року позивач звернувся до нього з письмовою заявою, в якій просив продовжити трудовий договір на такий же термін або безстроково, однак він відмовив йому в цьому. Вважає, що права позивача жодним чином не були порушені. На підставі наведеного, представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вони безпідставні та недоведені. Представник відповідача адвокат Мендруляк С.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Пояснив, що позивача було призначено на посаду інженера з охорони праці з 22.09.2014 року по 31.08.2015 року на підставі власноруч написаної ним заяви від 17.09.2014 року, в якій він просив призначити його на вказану посаду з 22.09.2014 року по 31.08.2015 року. Отже, [PERSON] бажав укласти саме строковий трудовий договір, про що він зазначив у заяві, вказавши конкретний строк. У відповідності до вимог чинного законодавства позивач був ознайомлений під розпис з наказом № 128-к від 22.09.2014 року про його призначення. Під час ознайомлення з наказом та протягом всього строку дії трудового договору позивач жодних зауважень з приводу того, що договір укладено не безстроково, а на визначений термін, не зробив. В подальшому, 31.08.2015 року, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач був звільнений у зв'язку із закінчення строку трудового договору і з ним було проведено всі необхідні розрахунки. Представник зазначив, що позивач не надав суду жодних доказів того, що в заяві про прийняття його на посаду інженера з техніки безпеки він зазначив термін перебування на вказаній посаді через бажання відповідача, а не через власне бажання. Як зазначив сам позивач, жодної прямої вимоги чи примусу від посадових осіб відповідача про визначення конкретного строку трудового договору йому не надходило, він не звертався до директора з пропозицією укласти трудовий договір безстроково, не поцікавився чи можна у заяві не вказувати конкретних строків. Твердження позивача про те, що його не прийняли б на роботу, якщо б він не зазначив строк трудового договору є лише його припущеннями і не є доказом відсутності в нього бажання укласти строковий трудовий договір. Крім того, на даний час не існує жодного рішення суду, яким спірний строковий трудовий договір визнано недійсним повністю чи в частині, що стосується визначення строку, позивач таких позовних вимог не заявляв, тому договір вважається правомірним, внаслідок чого правомірним є і наказ про його звільнення на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Отже, відповідач жодним чином не порушив трудові права позивача, а тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути:1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно роз'яснень, викладених в п.п.7, 9 Постанови Плену Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року, згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Відповідно до ч.2 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Судом встановлено, що згідно наказу № 128-К від 22.09.2014 року [PERSON] був призначений на посаду інженера з охорони праці Нетішинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів та ліцей» Нетішинської міської ради Хмельницької області за строковим договором з 22.09.2014 року по 31.08.2015 року. Підставою для видачі вказаного наказу була заява позивача [PERSON] від 17.09.2014 року, в якій він просив прийняти його на посаду інженера з охорони праці з 22.09.2014 року по 31.08.2015 року. Як вбачається з наказу № 97-К від 31.08.2015 року, [PERSON] був звільнений з посади інженера з охорони праці у зв'язку із закінченням строку трудового договору 31.08.2015 року, згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються також даними записів трудової книжки позивача. У відповідності до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частиною другою цієї статті передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що при прийнятті на роботу він не був зацікавлений в укладенні строкового трудового договору, а написав у заяві конкретний строк роботи під диктовку секретаря канцелярії Нетішинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів та ліцей», оскільки він не надав жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вказаних обставин. Той факт, що позивач бажав укласти строковий трудовий договір підтверджується даними власноруч написаної ним заяви від 17.09.2014 року. Крім того, він був ознайомлений з наказом про призначення його на посаду інженера з охорони праці за строковим трудовим договором, що підтверджується його підписом. Ні при прийнятті на роботу, ні протягом всього часу дії вказаного договору позивач не звертався до відповідача в усній чи письмовій формі з приводу його не згоди з укладенням строкового трудового договору. Також він не звертався до суду з позовом про визнання недійсним трудового договору у частині визначення строку. Вказані обставини позивач підтвердив в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що строковий трудовий договір був укладений позивачем добровільно, відповідно до його прохання, при прийнятті на роботу та звільненні його трудові права не були порушені, тому в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю та недоведеністю.

Outcome: dismissed