Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди та витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вироком Луцького міськрайонного суду від 22.01.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно вказаного вироку [PERSON] визнаний винний в тому, що він 12.10.2013 року, керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Володимирській в м. Луцьку, проявив безпечність і неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів до зменшення швидкості та зупинки автомобіля, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який переходив дорогу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів грудної клітки, від яких помер. Вказують, що в кримінальному провадженні не було заявлено цивільних позовів від дітей померлого. Однак, їм була спричинена моральна шкода, оскільки передчасна смерть батька, його похорони негативно відобразились на їх здоров'ї і поведінці, призвели до тривалих душевних страждань, вимушених змін у житті. Крім того, вказують, що позивачем [PERSON] були понесені витрати на поминальний обід в сумі 3981,00 грн. У зв'язку з чим, просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] по 130000 грн. моральної шкоди та на користь [PERSON] 3981,00 грн. матеріальної шкоди. В судовому засіданні позивачі та їх представники позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Крім того, просили стягнути з відповідача на їх користь витрати за надання правової допомоги в розмірі по 1000,00 грн. кожному. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до вироку Луцького міськрайонного суду від 22.01.2014 року, [PERSON] визнано винними у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 4-5). Даним вироком встановлено, що [PERSON] 12.10.2013 року, керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Володимирській в м. Луцьку, проявив безпечність і неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів до зменшення швидкості та зупинки автомобіля, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який переходив дорогу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів грудної клітки, від яких помер. У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка полягала в отриманні психологічної травми у зв'язку зі смертю батька, у значних душевних стражданнях, порушенні звичайного способу життя, докладення зусиль для його відновлення, а тому, зважаючи на викладене у її відшкодування слід стягнути з відповідача в розмірі по 50000,00 грн. кожному. При цьому, суд також враховує, що відповідачем завдана шкода внаслідок вчинення злочину з необережності, він щиро розкаявся, відшкодував у значному розмірі дружині померлого, має на утриманні неповнолітню дитину і дружину, яка вагітна, а тому зважаючи принципи розумності та справедливості приходить до висновку про стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди у визначеному розмірі. Щодо стягнення матеріальної шкоди, то в цій частині позову слід відмовити з наступних підстав. Так, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Як вбачається з рахунку-замовлення поминального обіду від 12.10.2014 року, сума замовлення становить 3981,00 грн. (а.с. 13), проте суд не може взяти до уваги даний розрахунок, оскільки він належним чином не виданий та не завірений, а тому не є належним доказом, у зв'язку з чим в цій частині позову слід відмовити. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення і з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] слід стягнути по 50000 грн. кожному. Також підлягають до часткового задоволення вимоги позивачів про відшкодування витрат на правову допомогу. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. У відповідності до квитанцій до прибуткового касового ордера від 23.09.2014 року та 03.02.2015 року за надання правової допомоги позивачами [PERSON] та [PERSON] сплачені кошти в сумі 2000,00 грн. (а.с. ), однак, на думку суду з відповідача слід стягнути 1000,00 грн. у її відшкодування, зважаючи на обсяг виконаної роботи, кількість судових засідань,а також той факт, що даний позов подано до суду 22.12.2014 року, а кошти отримані 23.09.2014 року, а тому суд вважає, що саме вказана сума підлягає до відшкодування. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 487,20 грн. несплаченого судового збору по задоволених вимогах немайнового характеру. На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 61, 79, 84, 88, 209, 213-215 ЦПК України,

Outcome: partial