Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач комунальне підприємство „Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позов обґрунтовано тим, що 02 вересня 2015 року о 18 год. 30 хв. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував екскаватором Борекс - 2201 № [NUMBER], що належить КП „Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Шевченківського району міста Києва та [PERSON], яка керувала автомобілем марки „Volkswagen Tiguan, державний номерний знак [NUMBER]. При цьому, згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. В результаті даної ДТП автомобіль [PERSON] зазнав механічні пошкодження та згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 69/15 від 02 жовтня 2015 року вартість матеріальної шкоди завданого [PERSON] становить 156948,69 грн. 30 жовтня 2015 року ПАТ\~СК\~„Галицька перерахувала [PERSON] кошти у сумі 50000,00 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Так як сума страхового відшкодування не покрила вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва КП „Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва сплатило [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 106948,69 грн та судовий збір в сумі 1069,48 грн, а всього сплачено 108018,17 грн. Вказує, що на момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з КП „Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Шевченківського району міста Києва, ДТП сталася з його вини, підприємство сплатило [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою на загальну суму 108018,17 грн., а тому просить стягнути зазначені кошти на його користь з [PERSON], поклавши на відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява, в якій він просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач\~\~[PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, зазначив, що не оспорює обставини, викладені в позові та суму стягнення, однак вказав, що у звязку з тяжким матеріальним становищем не може на даний час відшкодувати завдану шкоду. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані докази, проаналізувавши матеріали справи та оцінивши їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи с наступного. Відповідно до наказу № 317-К 16 вересня 2014 року [PERSON] було прийнято на посаду тракториста КО-707 V розряду автоколони в комунальне підприємство „Шляхово- експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва. Із постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року вбачається, що 02.09.2015 року о 18 год. 30 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом екскаватором „Борекс-2201 № [NUMBER], виїжджав із прилеглої дороги на головну, не врахував дорожньої обстановки перед початком рух, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду з транспортним засобом марки „Volkswagen Tiguan, державний номерний знак [NUMBER], що призвело до пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.1\~ПДР\~України.За наслідками розгляду справи [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Відповідно до ч. 4\~ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 зазначеної статті обставини, визнані сторонами та іншими учасниками провадження, не потребують додаткового доказування в судовому засіданні. На підставі наведеного суд вважає доведеним винуватість [PERSON] у вчиненні ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль „Volkswagen Tiguan, державний номерний знак [NUMBER],власником якого є [PERSON] В результаті зазначеної ДТП автомобіль „Volkswagen Tiguan, державний номерний знак [NUMBER],власником якого є [PERSON], зазнав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля відповідно до висновку №69/15 від 02.10.2015 року складає 156948,69 гривень. На дату скоєння цієї пригоди транспортний засіб екскаватор „Борекс-2201 № [NUMBER] був застрахований в ПАТ СК „Галицька. На виконання умов договору страхування від 30.10.2015 року ПАТ СК „Галицька було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн. власнику автомобіля марки „Volkswagen Tiguan [PERSON], у рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої в наслідок ДТП, яка трапилася 02.09.2015 року. Оскільки сума страхового відшкодування не покрила вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва комунальне підприємство „Шляхово- експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва сплатило [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме: 156948,69-50000,00=106948,69, тобто матеріальний збиток становить 106 948, 69 грн. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як розяснено в п. 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України „Про страхування встановлено особливий правовий режим. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобовязанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обовязок за страховим зобовязанням. Отже, у страхуванні відповідальності навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини з відшкодування витрат у порядку регресу. Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. У відповідності до вимог ст. 27 Закону України „Про страхування та ст. 993 ЦК України до Позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи , відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача. Надані позивачем докази свідчать про наявність у позивача права вимагати від відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу в заявленій позивачем сумі. Відповідач в судовому засіданні визнав позов у повному обсязі, суми, предявленої до стягнення, не оспорює. Згідно ст. 38 цього ж Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі наведеного, вважаючи доведеним факт сплати позивачем страхового відшкодування у зазначеному в позові розмірі та наявність у позивача права на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, приймаючи до уваги те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1620,28 грн. в рахунок компенсації сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved