Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 07 червня 2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними був розірваний згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2011 року, а фактично шлюбні стосунки між ними припинено з березня 2010 року, проживають окремо. Позивач посилається на те, що спорів між відповідачем стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, щоб дитина проживала разом з нею, проте вихованням та життям доньки не цікавився весь цей час, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та примати участь у її вихованні, не сплачує аліменти на утримання дитини з 01 листопада 2011 року. Крім того, посилається на те, що дитині шість років, а вона не пам'ятає батька та не має до нього почуттів, оскільки жодного разу не бачила його з 2010 року, ніколи не цікавиться про нього, а вихованням та утриманням дитини займається вона самостійно разом зі своїми батьками, з якими проживає разом з дитиною. Також позивач посилається на те, що [PERSON] на протязі тривалого часу перебуває у розшуку на підставі заяви до органів внутрішніх справ його батька від 25 травня 2013 року, а також позивачу відомо, що у зв'язку з вчиненням відповідачем злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, він перебуває у розшуку. Позивач зазначає, що відповідачу завжди було відомо місце проживання дитини, а вона ніколи не чинила перешкод у їхньому спілкуванні, проте відповідач не спілкувався з донькою, а відповідно до висновку опікунської ради Ленінської районної адміністрації Дніпропетровської міської ради від 03 червня 2015 року було встановлено, що батько дитини долею дитини та її станом здоров'я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає, у зв'язку з чим було прийнято рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав. З посиланням на ст. 155 СК України позивач вважає, що ухилення від виконання батьківських обов'язків є підставою для позбавлення батьківських прав у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.80) в судове засідання 22 жовтня 2015 року не з'явилася, надавши суду заяву, згідно якої просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача (а.с.95). Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 08 травня 2015 року (а.с.43,44), яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.81), в судове засідання 22 жовтня 2015 року не з'явилася, надавши суду клопотання, відповідно до якого просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача (а.с.93-94). Відповідач [PERSON] в судове засідання 22 жовтня 2015 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив, як не подав і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. Суд вважає, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи з огляду на те, що судові повістки, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України направлялися йому за зареєстрованим місцем його проживання: [ADDRESS] (а.с.31), звідки повістки поверталися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.36-38,53-55,66-68,85-88). До висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд приходить, виходячи з наступного. Судові повістки-виклики в судове засідання на ім'я відповідача [PERSON] направлялись судом за місцем реєстрації його місця проживання, які повернулись до суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Пунктом 117 Правил передбачено, що поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Оскільки відповідачу [PERSON] судові повістки, направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, не одержані, повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, то суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Крім того, відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 6 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення телеграми на зареєстровану адресу його місця проживання (а.с.49), яка згідно повідомлення не була доставлена адресату у зв'язку з тим, що він за вказаною адресою не проживає (а.с.56). Також відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся через свого представника - адвоката Сухого А. Г. (а.с.82), який діє на підставі договору про надання адвокатських послуг від 10 жовтня 2015 року, ордеру, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.74-78). Додатково суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи на підставі того, що телеграмою від 22 вересня 2015 року відповідач просив суд відкласти розгляд справи у зв'язку з перебуванням його у відрядженні (а.с.57), що свідчить про обізнаність відповідача стосовно розгляду справи. Представник відповідача - адвокат Сухой А. Г., який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.82) в судове засідання 22 жовтня 2015 року не з'явився, направивши до суду фотокопію повідомлення, згідно якого просив суд перенести розгляд справи на підставі того, що 22 жовтня 2015 року він приймає участь у засіданні Вищого спеціалізованого суду України (а.с.92). Суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача, оскільки ним до клопотання про відкладення розгляду справи не було надано доказів виклику його в якості представника до Вищого спеціалізованого суду України для розгляду справи 22 жовтня 2015 року, у зв'язку з чим суд вважає, що його неявка в судове засідання 22 жовтня 2015 року не є поважною, а тому не може бути підставою для відкладення розгляду справи відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що неможливість представника відповідача повідомити свого довірителя про час та місце розгляду справи, про що він посилається в своїй заяві, не є підставою для відкладання розгляду справи, оскільки відповідно до договору від 10 жовтня 2015 року адвокат Сухой А. Г. має всі повноваження на ведення цивільної справи від імені [PERSON] (а.с.74). Представник третьої особи - Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.83), у судове засідання 22 жовтня 2015 року не з'явився, надавши письмову заяву, за якою прохав розглядати справу у його відсутність (а.с.91). Також надали до суду висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]» від 16 жовтня 2015 року (а.с.89-90), згідно якого з часу припинення шлюбних відносин батько дитини не займається вихованням своєї доньки, її розвитком, станом здоров'я не цікавиться та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі ст. 224 ЦПК України у зв'язку з неявкою відповідача та його представника, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та у зв'язку з невизнанням судом поважними причин неявки представника відповідача, за згодою позивача та її представника - в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, а згідно положень ч.2 ст.157, ст.ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 05 серпня 2009 року, батьками [PERSON], [INFO] є: мати - [PERSON], батько - [PERSON] (а.с.11). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2011 року шлюб між подружжям був розірваний, а рішенням було встановлено, що сторони тривалий час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо (а.с.22-23). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2011 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дитини - [PERSON] (а.с.17-19). Суд критично ставиться до посилань позивачки щодо не сплати відповідачем аліментів на утримання дитини, оскільки в матеріалах справи міститься довідка державної виконавчої служби про заборгованість відповідача по аліментам на утримання самої позивачки до досягнення дитиною трьох років, а не по утриманню дитини (а.с.15-16,26-27). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у який беруть участь ті самі особи. Таким чином, судом було встановлено, що позивач та відповідач тривалий час не проживають разом, а малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю в [ADDRESS] (а.с.14), навчається у 1-В класі КЗО «СЗШ №91» ДМР (а.с.71). Згідно характеристики, наданої директором школи, за час навчання дитини батька в школі не бачили, вихованням [PERSON] цілком займається мама та бабуся (а.с.71). Згідно висновку органу опіки та піклування Ленінської районної у місті ради від 03 червня 2015 року (а.с.5-6), за час відвідування дитиною «ДНЗ (ясла-садок) №182» ДМР, батька дитини ніхто жодного разу не бачив, життям дитини він не цікавився, участі в житті дитини не приймав, вихованням не займався. Таким чином судом було встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від участі у вихованні своєї доньки, доказів щодо виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини суду не надав, не спілкується з нею та не порушував спору між матір'ю дитини щодо місця проживання своєї малолітньої доньки. Зазначені обставини суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками. Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Невиконання або ухилення від виконання обов'язку по вихованню дітей може бути відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України підставою до застосування наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, в тому числі і позбавлення батьківських прав. Згідно висновку Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 16 жовтня 2015 року «Про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав» відносно його доньки [PERSON], [INFO], таке позбавлення відповідає інтересам малолітньої, оскільки з моменту розірвання шлюбу відповідач не виконує жодних з установлених СК України обов'язків по вихованню дитини. Викладені у висновку факти свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, а висновок органу опіку та піклування є обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. У зв'язку з тим, що під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, свідомо нехтує ними, не піклується про її розвиток, навчання, не бере жодної участі у вихованні дитини, не спілкується з нею та не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, не піклується про фізичний та духовний стан та розвиток дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не дбає про її моральний та фізичний розвиток, не цікавиться її життям, то суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 164 СК України є правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. У зв'язку із задоволенням позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, які були сплачені нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved