Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України та просили стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на користь [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду, заподіяну терористичним актом, що призвів до загибелі її чоловіка [PERSON] у розмірі 1 000 000,00 грн. шляхом стягнення з Державної казначейської служби України; стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на користь [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду, заподіяну терористичним актом, що призвів до загибелі його батька [PERSON] у розмірі 500 000,00 грн. шляхом стягнення з Державної казначейської служби України; стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на користь [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду, заподіяну терористичним актом, що призвів до загибелі його батька [PERSON] у розмірі 500 000,00 грн. шляхом стягнення з Державної казначейської служби України. В обґрунтування позову зазначили, що 10.07.2014 року на території селища Опитне Ясинуватського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції та ведення бойових дій отримав наскрізне кульове поранення задньої поверхні грудної клітини з ураженням внутрішніх органів [PERSON] , [INFO] , який того ж дня від отриманих поранень помер, внаслідок чого його дружина [PERSON] стала вдовою, а його діти - неповнолітній син [PERSON] , 2001 року народження та малолітній син [PERSON] , 2011 року народження втратили батька. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.07.2014 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку 11.07.2014 року, а також лікарським свідоцтвом про смерть №96 від 11.07.2014 року. Відповідно до довідки про причину смерті №96 від 11.07.2014 р. причина смерті [PERSON] - гостра крововтрата, наскрізне кульове поранення задньої поверхні грудної клітини з ураженням внутрішніх органів. Зазначили, що за вказаним фактом 28.08.2017 р. СВ УСБУ в Донецькій області було внесено відповідний запис в ЄРДР за №22017050000000265 з правовою кваліфікацією діяння за ч.3 ст. 258 КК України (терористичний акт, який призвів до загибелі людини). В подальшому, 26.09.2017 року дане кримінальне провадження №22017050000000265 було об`єднано з кримінальним провадженням № 12014050830001734 з присвоєнням єдиного номеру № 12014050830001734. Позивачі є потерпілими по даному провадженню. 29.08.2018 року рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради №562, №563 [PERSON] та [PERSON] надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, зважаючи на те, що діти зазнали психологічного насильства (моральних та психологічних страждань, що не потребують доведення, і які діти перенесли у зв`язку із смертю внаслідок поранення їх батька - [PERSON] ). Позивачі вважають, що внаслідок загибелі [PERSON] вони мають право на отримання відшкодування моральної шкоди від держави Україна, виходячи з вимог Європейської конвенції з прав людини, Женевських конвенцій 1949 року, ст. 19 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом», Конституції України та ЦК України. На момент звернення до суду держава не прийняла відповідний закон, як це передбачено статтею 19 Закону України "Про боротьбу з тероризмом", на підставі якого виплачується компенсація за шкоду, завдану здоров`ю осіб, а також компенсація моральної шкоди родичам загиблих від терористичних актів. Однак відсутність відповідного закону не може бути перешкодою у захисті прав позивача .Зазначили, що їх моральні страждання знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю чоловіка та батька [PERSON] . Позивач [PERSON] до цього часу продовжує переживати смерть чоловіка, яка призвела до кардинальної зміни її життя та глибоко травмувала її особистість. Після повідомлення про смерть чоловіка вона відчувала сильну та руйнівну душевну біль, яка суттєво змінила її життя, дуже негативно позначилася на її психологічному стані. Фактором, посилюючим руйнівну силу впливу смерті чоловіка на її особистість, є тісний емоційний зв`язок подружжя, почуття поваги та любові одного до одного. Загиблий чоловік був надійного опорою для неї, її найближчою людиною, яку вона дуже кохала. Вона завжди покладалась на нього, чоловік був головним у родині, без нього вона опинилась зовсім самотньою, неспроможною самостійно впоратися з проблемами, що оточили її. Крім цього, вона втратила єдиного годувальника родини, опинилась у чужому місті без постійної роботи, проживаючи в орендованому житлі с двома неповнолітніми дітьми. Позивач [PERSON] до цього часу важко переживає загибель батька, відчуває біль утрати, пригніченість, розгубленість, втрату безпеки і опори, втрату сенсу життя. Смерть батька кардинально змінила його життя, негативно позначилася на його психологічному стані. Моральні страждання його є дуже тяжкими, він втратив найдорожчу людину, а разом з цим і почуття безпеки, і впевненості у майбутньому. Через загибель батька [PERSON] був позбавлений щасливого дитинства. Втрата батька незворотньо погіршила його дитинство, наповнив його трагізмом, горем матері, байдужістю брата, втратою опори та рівновагі у сім`ї. Смерть батька суттєво змінила його життя, негативно позначилася на його психологічному стані. У дитини з`явились порушення нервової системи, він почав погано спати, постійно плакав та кричав, у нього почастішало сечовипускання та був встановлений діагноз «нейрогенний січовий міхур». Для позивачів втрата чоловіка та батька є довічною та непоправною. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що до цього часу переживає смерть чоловіка, який був для неї опорою та найближчою людиною. Діти також важко переживають смерть батька, відчувають біль утрати. Смерть близькою людини кардинально змінила їх життя. Представник відповідача Кабінету Міністрів України Ю.С. Литовченко у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону із наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку встановленому законом. Однак, жодним нормативно-правовим актом не визначено, що органом, який здійснює таке відшкодування є Кабінет міністрів України. Таким чином, Кабінет міністрів України не є уповноваженим органом держаного управління, на який покладається обов`язок щодо відшкодування завданої позивачам моральної шкоди. Оскільки терористичний акт є злочинне та каране діяння на підставі ст. 258 КК України, наявність якого визначається обвинувальним вироком суду у кримінальній справі, то обов`язковою умовою застосування положень ст. 19 зазначеного закону є наявність обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, бо без визначення наявності злочину, у встановлений законом порядок, підстав для проведення відшкодування шкоди немає. Надані позивачами докази не дають підстави зробити висновок, що моральна шкода завдана позивачам саме Кабінетом Міністрів України чи його посадовими особами, спричинена внаслідок кримінального правопорушення, оскільки доказів на підтвердження прийняття досудовим слідством в рамках кримінального провадження процесуальних рішень не надано. Зазначили, що наданий позивачами висновок експертного дослідження №3/07/18 від 16.08.2018 року, який складено експертом Бюро психологічних досліджень не може бути прийнятий судом до уваги як належний доказ, оскільки зроблений після спливу понад 3 років, після подій з якими позивачі пов`язують завдання моральної шкоди. Крім того, вказаний висновок не є доказом того, що саме внаслідок протиправних дій Кабінету Міністрів України чи за наявності вини посадових осіб вказаного органу позивачі зазнали моральних страждань. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. В матеріалах справи є відзив на позовну заяву, в якому представник Державної казначейської служби України В.С. Мельниченко просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначив, що терористичний акт це злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена ст. 258 КК України. У разі коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених ст.ст. 112, 258-260,443,444, а також іншими статтями КК України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до КК України. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону із наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку встановленому законом. Кримінальне провадження не завершено, вина особи не встановлена, а вищезазначений закон не передбачає відшкодування шкоди, заподіяної громадянам в результаті проведення антитерористичної операції, яка спрямована на припинення терористичної діяльності, мінімізацію наслідків терористичної діяльності, тобто протидія терористичного акту. Також, зазначила, що на даний час відсутній закон, який би передбачав порядок відшкодування шкоди з Державного бюджету, заподіяної громадянам терористичним актом. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» не передбачено загальнодержавних видатків на відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом. З огляду на наведене, вважають, що підстав для відшкодування шкоди через Державну казначейську службу України не має. Суд, вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.09.1998 року у Кіровському відділу реєстрації актів громадянського стану м.Донецька, актовий запис № 545, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що відповідно підтверджується копіями свідоцтва про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] . 10.07.2014 року на території селища Опитне Ясинуватського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції та ведення бойових дій отримав наскрізне кульове поранення задньої поверхні грудної клітини з ураженням внутрішніх органів [PERSON] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, [PERSON] , помер [INFO] у сел.Опитне, Ясинуватський район, Донецька область, Україна. Відповідно до змісту лікарського свідоцтва про смерть №96 від 11 липня 2014 року, причиною смерті [PERSON] гостра крововтрата, наскрізне кульове поранення задньої поверхні грудної клітини з ураженням внутрішніх органів. Як вбачається з витягу ЄРДР за вказаним фактом 28.08.2017 року СВ УСБУ в Донецькій області було внесено відповідний запис в ЄРДР за №22017050000000265 з правовою кваліфікацією діяння за ч.3 ст. 258 КК України (терористичний акт, який призвів до загибелі людини). 26.09.2017 року дане кримінальне провадження №22017050000000265 було об`єднано з кримінальним провадженням № 12014050830001734 з присвоєнням єдиного номеру - № 12014050830001734. Позивачі є потерпілими по даному провадженню. 29.08.2018 року рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради №562 [PERSON] , а рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради №563 [PERSON] надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, зважаючи на те, що діти зазнали психологічного насильства (моральних та психологічних страждань, що не потребують доведення, і які діти перенесли у зв`язку із смертю внаслідок поранення їх батька - [PERSON] ). [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.03.2016 року №6332014250. Відповідно до висновку психологічного експертного дослідження №3/07/18 від 16.08.2018 року, у [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок втрати близької людини (чоловіка - [PERSON] ) за обставин обстрілу території с. Опитне Ясинуватського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції (військових дій). [PERSON] завданні страждання (моральна шкода) через загибель її чоловіка. Попередній орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених Позивачу-1 (моральна шкода), відповідає заявленим вимогам - від 500 000 (п`ятисот тисяч) до 1 000 000 (одного мільйона) грн. У [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок втрати близької людини (батька - [PERSON] ) за обставин обстрілу території с. Опитне Ясинуватського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції (військових дій). [PERSON] завданні страждання (моральна шкода) через загибель його батька. Попередній орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених йому (моральна шкода), відповідає заявленим вимогам - 500 000 (п`ятистам тисячам) грн. У [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок втрати близької людини (батька - [PERSON] ) за обставин обстрілу території с. Опитне Ясинуватського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції (військових дій). [PERSON] завданні страждання (моральна шкода) через загибель його батька. Попередній орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених йому (моральна шкода), складає 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. З повідомлення «Харківської міської поліклініки № 9» № 947 від 24.05.2018, консультативного висновку лікувально-діагностичного центру «Лорітом» від 20.01.2018 р., консультативного висновку спеціаліста ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології» (м. Харків) від 21.04.2017 вбачається, що [PERSON] встановлені наступні діагнози: ДЕП І ст. з вестибуло-атактичним синдромом; нейроциркуляторна дистонія за змішаним типом, ВСД с цефалгичним, вестибуло-атактичним синдромом. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , який є братом загиблого [PERSON] , пояснив, що спілкувався з родиною брата, ходив до них у гості. [PERSON] дуже любив свою дружину та дітей, піклувався про них. Забезпечував родину. Відносини між ними були дуже близькими. Після смерті брата [PERSON] дуже нервувала, була у депресивному стані, страждала, її здоров`я погіршилося, життя суттєво змінилося. При розмові про [PERSON] починає плакати. Діти дуже страждають, оскільки з батьком були близькі. Старший син змінив декілька шкіл, став замкнутим. Молодшому сину було 2 роки, коли загинув батько, після зміни місця проживання, він став нервовий, влаштовує істерики. Зараз родина знаходиться у скрутному матеріальному становище, оскільки [PERSON] не має постійної роботи, та через здоров`я молодшого сина вимушена знаходиться часто з ним дома. Свідок [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] , пояснив, що сестра завжди була усміхненою, життєрадісною. Дуже кохала свого чоловіка. Він піклувався про неї та дітей, забезпечував родину. Після смерті чоловіка у неї погіршився стан здоров`я, вона дуже переживає цю втрату. Діти також страждають, старший син [PERSON] став гірше навчатися, ні до чого не прагне. Родина знаходиться у скрутному становищі. Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Крім того, обов`язок держави на належну охорону права особи на життя передбачений ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Більше того, усталена практика Європейського суду з прав людини чітко визначає, що стаття 2 Конвенції зобов`язує державу не лише утримуватися від умисного чи незаконного позбавлення життя, а й вживати належних заходів для того, щоб захистити життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією (п.32 рішення у справі "Горовенки та Бугара проти України"). Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особі, переходить право вимоги до винної особи. Дана підстава відповідальності держави за завдану моральну шкоду незалежно від її вини також кореспондується із положеннями Цивільного кодексу України, зокрема - п. 3 ч.2 ст. 1167 ЦК (з огляду на наявність ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»). При таких обставинах та, виходячи із системного аналізу статей 1, 11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі статті 19 зазначеного Закону. Обов`язковою умовою для задоволення позовних вимог про відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої під час проведення АТО, є завдання такої шкоди на території АТО та внаслідок АТО. Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд в постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 243/8302/16-ц та в постанові від 11 липня 2018 року у справі №219/11736/16-ц. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочата антитерористична операція. Територія проведення АТО охоплює територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку відповідно до вищевказаного Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275 затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО. У перелік зазначених населених пунктів включено сел.Опитне, Ясинуватського району, Донецької області. Факт загибелі [PERSON] внаслідок отримання вибухових травм під час бойових дій при проведенні антитерористичної операції у селищі Опитне, Ясинуватського району, Донецької області, що є тимчасово окупованою територією у повній мірі підтверджується матеріалами справи та не заперечується учасниками справи. Загальновідомим є факт, що в період проведення антитерористичної операції сталася серія вибухів, внаслідок чого позбавлені життя мирні жителі. Факт наявності душевних страждань позивачів, яких вони зазнали у зв`язку зі смертю чоловіка та батька за вищевказаних обставин, також у повній мірі підтверджується матеріалами справи, поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , та не заперечується учасниками справи. При таких обставинах, факт спричинення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди внаслідок смерті чоловіка та батька також є таким, що встановлений, належним чином доведений та не оспорюється учасниками справи. Посилання представників відповідачів на те, що в Україні не прийнятий відповідний закон, як це передбачено статтею 19 Закону України Про боротьбу з тероризмом, на підставі якого передбачається процедура виплати компенсації моральної шкоди родичам загиблих від терористичних актів, не є обґрунтованим. Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту та закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. При цьому у п.82 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» зазначено, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав і свобод, у якій би формі вони не закріплювалися в національному правопорядку. Особа на практиці повинна мати можливість скористатись ефективними засобами захисту, тобто засобами, які б запобігли вчиненню порушень чи їх продовженню або забезпечили заявнику відповідне відшкодування. Отже, суд приходить до висновку, що відсутність на національному рівні ефективного засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав не може бути перешкодою у реалізації особою таких прав та свобод. Іншими словами, відсутність відповідного «процедурного» закону не може бути перешкодою у захисті прав позивача щодо отримання відшкодування моральної шкоди від держави на підставі ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Крім того, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Так, у рішеннях у справі «Кечко проти України» та у справі «Бурдов проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права. Суд вважає необхідним також звернути увагу, що при розгляді справи з подібними правовідносинами, у рішенні від 08 січня 2004 року у справі «Айдер та інші проти Туреччини» (Ayder and Others v. Turkey) Європейський суд з прав людини вказав, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має обєктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (social risk). Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій не встановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність (п. 70). Посилання ж на достатність дій держави щодо належної підтримки громадського порядку і безпеки та захисту життя людей є безпідставними, оскільки прямо спростовуються фактичними обставинами, що є предметом розгляду цього цивільного спору. Щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 5, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Судовим розглядом встановлено, що внаслідок подій 10.07.2014 року [PERSON] втратила чоловіка [PERSON] , а діти [PERSON] , та [PERSON] батька. Це призвело до негативних наслідків, які настали для позивачів, у зв`язку з втратою рідної людини. Ця втрата є довічною та непоправною. Загиблий чоловік був надійного опорою для [PERSON] , її найближчою людиною, яку вона дуже кохала. Вона завжди покладалась на нього, чоловік був головним у родині, без нього вона опинилась зовсім самотньою, неспроможною самостійно впоратися з проблемами, що оточили її. Крім цього, необхідно враховувати, що жінка втратила єдиного годувальника родини, опинилась у чужому місті без постійної роботи, проживаючи в орендованому житлі с двома неповнолітніми дітьми. За результатами психологічного дослідження у [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок втрати близької людини (чоловіка - [PERSON] ) У [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок втрати близької людини (батька - [PERSON] ) У [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок втрати близької людини (батька - [PERSON] ). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову про стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 500000 грн. та [PERSON] у розмірі 500000 грн., спричиненої внаслідок загибелі батька [PERSON] . Щодо розміру стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] , суд, враховуючі вимоги об`єктивності, розумності й справедливості, вважає достатнім визначити розмір відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] , спричиненої внаслідок загибелі чоловіка [PERSON] у сумі 500000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial