Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування свого позову позивачка вказала, що 26 липня 2008 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Пужайківською сільською радою Балтського району Одеської області, про що складено відповідний актовий запис №05. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] 10 лютого 2015 року рішенням Балтського районного суду Одеської області шлюб укладений між позивачкою та відповідачем було розірвано. 28 лютого 2017 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , після державної реєстрації якого її прізвище змінилося на « [PERSON] ». Відповідач, починаючи з червня 2011 року, проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. З 15 січня 2015 року і до досягнення сином повноліття відповідач, згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 25.03.2015р., повинен сплачувати аліменти. Жодного разу з 2011 року відповідач навіть не поцікавився за які кошти виховується дитина. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.03.2019р. становить 49500 грн. Всі питання щодо виховання, навчання дитини, вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина проживає разом з позивачкою та заходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини позивачка прикладає усі свої зусилля і можливості. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківський прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , що підтверджується його нотаріально завіреною заявою від 12.03.2019р. Таким чином, вказані вище дії відповідача є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] . У підготовче засідання позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явився. У матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява, в якій серед іншого просить справу в суді слухати без нього, не заперечує проти позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради - у підготовче засідання не з`явився, проте надіслав до суду листа, в якому просить розглядати справу без його присутності та прийняти рішення у найкращих інтересах дитини, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно частин 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Рішенням Балтського районного суду Одеської області 10 лютого 2015 року шлюб між [PERSON] до [PERSON] було розірвано. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №03, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Пужайківською сільською радою Балтського району Одеської області. 28 лютого 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 28 лютого 2017 року Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Рішення Балтського районного суду Одеської області від 25.03.2015р. з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 15.01.2015р. до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Згідно розрахунку від 20.03.2019р. №138 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів з 15.01.2015р. по 01.03.2019р. становить 49500 грн. 00 коп. З довідки щодо участі батька [PERSON] у вихованні, навчанні дитини [PERSON] , 2009 року народження, вбачається, що батько [PERSON] за період навчання в УНВК «ЗОШ І-ІІІ ст. №7 - колегіум» сина (вересень 2015 року-березень 2019 року) не приходив до школи, не спілкувався з класним керівником, не приводив на уроки і не забирав з школи, не відвідував батьківські збори, участі у вихованні та навчанні не брав. З довідки про склад сім`ї №937 від 15.04.2019р. вбачається, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , 1989р.н., сестрами [PERSON] , 2018р.н., та [PERSON] , 2018р.н., та вітчимом [PERSON] , 1986р.н. У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти [PERSON] від 14.03.2019р., житлово-побутові умови проживання задовільні і відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. Дитина отримує всебічне виховання, повноцінне харчування. Батьки приділяють належну увагу стану здоров`я, навчанню і вихованню дитини. Згідно висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] , у період часу з 20.03.2019р. по 28.03.2019р. Центром інтегрованих соціальних послуг міста Умані було проведено оцінку потреб сім`ї/особи, де проживає малолітній [PERSON] , під час якої установлено, що сім`я не перебуває у складних життєвих обставинах, але потребує допомогу у вирішенні питання щодо позбавлення біологічного батька [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , оскільки він не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідно до висновку №2246/01/01-35, орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради м. Умань Черкаської області з метою соціального захисту дитини порушує питання (клопотання) про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч.1, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені ст.150 СК України, не надає матеріальну допомогу своїй дитині, не приймає участі у її вихованні, не дбає про їх духовний і моральний розвиток, не відвідує її, взагалі не цікавиться її життям, а тому суд погоджується з висновком органу опіки і піклування, і вважає, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». У підготовчому засіданні було досліджено заяву відповідача від 12 березня 2019 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетник І.С., в якій [PERSON] дав свою згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно його сина [PERSON] , [INFO] , а також дав згоду на проведення судових засідань без його участі. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на вищевказані обставини, приймаючи до уваги заяву відповідача [PERSON] , а також враховуючи перш за все інтереси дитини, суд приходить до висновку про небажання батька брати участь у вихованні сина, та вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним. У відповідності до положення ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотківсплаченого нею судового збору при подачі позовної заяви, тобто 384 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved