Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № VIUWSE00000305 від 14/02/2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 15\~000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Договору. В порушення вимог договору та закону відповідач зобовязання за даним договором належним чином не виконувала. В звязку з цим, станом на 20 травня 2016 року за нею утворилася заборгованість в сумі 87\~336.79 гривень, що складається: із заборгованості за кредитом 7406,64 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом 2\~700,00 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 50\~112,34 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 27\~117,81 гривень. Відповідач добровільно відмовляється погасити борг перед позивачем, а тому позивач просить винести рішення про стягнення з відповідача кредитної заборгованості в сумі 87\~336,79 гривень та судових витрат по справі. Сторони в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач позов підтримує. Відповідач просила в позові відмовити, застосувавши строк позовної давності (а.с. 17, 28, 29). Суд, відповідно до ст. 158 ЦПК України ухвалив розглянути справу у відсутності сторін, задоволивши їх заяви. Розглянувши справу суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.02.2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № VIUWSE00000305 (а.с.7-9, 15), відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 15000 гривень (а.с. 11) готівкою на строк з 14.02.2007 року по 13.02.2010 року зі сплатою за користування відсотків у розмірі 2,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом. Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 816,12 грн для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії в період з 10 по 15 числа кожного місяця (п. 1.1. Договору). При порушенні Позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки (п. 4.1 Договору). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість по кредитному договору від 14.02.2007 року станом на 20 травня 2016 року становить 87336,79 гривень та складається: із заборгованості за кредитом 7406,64 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом 2\~700,00 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 50\~112,34 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 27\~117,81 гривень (а.с. 4-6). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно змісту статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами та відповідно до ч.2 ст.615 цього Кодексу одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Приписами ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобовязання за даним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не виконала свої зобовязання відповідно до укладеного договору. Разом з тим, відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом (а.с. 29). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). З пункту 1.1. кредитного договору № VIUWSE00000305 від 14/02/2007 року (а.с. 7) вбачається, що кредитні кошти в сумі 15000 гривень надані відповідачу на строк з 14.02.2007 року до 13.02.2010 року. При цьому встановлено, що кредит погашається щомісячними платежами в сумі 816,12 грн в період з 10 по 15 число кожного місяця. Тобто, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 цього Кодексу). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах № 6-20цс14 від 19.03.2014 року та № 6-2520цс15 від 06.04.2016 року. Тому, посилання позивача на те, що кредитним договором обумовлено, що договір діє з моменту його укладення до повного виконання зобовязань сторонами, тобто термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобовязань суперечить наведеним нормам цивільного законодавства та правовим позиціям Верховного Суду України. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, останнє погашення кредиту було здійснене відповідачем 25.01.2011 року. В подальшому кредит [PERSON] не погашався. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки починаючи з 25.01.2011 року минуло понад три роки протягом яких останній не звертався до суду за захистом свого порушеного права, а тому позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» не підлягають до задоволення. Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed