Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 12000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2012 року. Від спільного подружнього життя мають одну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у них з відповідачем не склалося і рішенням Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2017 року шлюб між ними розірвано, дитину залишено на проживанні разом з нею. За їхньою спільною домовленістю відповідач [PERSON] добровільно сплачував аліменти на утримання сина у розмірі 12000 гривень щомісяця. Проте останніх кілька місяців відповідач ухиляється від утримання дитини, жодної матеріальної допомоги не надає, хоч має таку можливість, оскільки займається підприємницькою діяльністю, має власну пилораму, лісопильне та стругальне виробництво, отримує стабільні досить високі доходи, а тому має змогу сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. У зв`язку з тим, що їй самій важко утримувати дитину, вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Ошуст С.Є. позовні вимоги підтримали повністю. Крім цього позивачка [PERSON] пояснила, що працює викладачем в коледжі, отримує заробітну плату, сплачує комунальні послуги за житло, проте зароблених нею коштів їм вкрай не вистачає. Дитина хворіє має проблеми з зором, у зв`язку з чим вони періодично проходять обстеження та курси лікування на що витрачають немалі грошові кошти. Відповідач матеріально забезпечений, тому може надавати матеріальне утримання своїй дитині у розмірі 12000 грн. щомісяця. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, пояснив, що займається підприємницькою діяльністю, є директором ТзОВ «Водолій Вуд» яка займається лісопильним та стругальним виробництвом. Раніше він дійсно надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] у розмірі 10-12 тисяч гривень щомісяця, проте на даний час діяльність фірми доходу не приносить, і він не є її власником як зазначає позивачка, а лише її виконавчим директором, і отримує заробітну плату в розмірі 4326 грн. на місяць. Крім цього, він має великі кредитні боргові зобов`язання, а тому не має змоги сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі. Крім цього зазначив, що він має іншу сім`ю, на його утриманні є також малолітня дитина. Разом з тим згідний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 4000 гривень на місяць. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією рішення про розірвання шлюбу від 13.10.2017 та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.12.2013 (а.с.5-6). Малолітній [PERSON] , [INFO] хворіє, йому встановлено діагноз: далекозорість середньої степені обох очей, що підтверджується копіями медичних довідок офтальмологічного дитячого спеціалізованого лікувально-діагностичного кабінету "Візус- кідс" та копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4996 від 30.05.2019 (а.с. 88-89). Відповідач [PERSON] з 20.01.2018 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20.01.2018 та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.11.2018 (а.с. 26-27). З довідки № 4 від 21.08.2019 виданої ТзОВ «Водолій Вуд», вбачається що відповідач [PERSON] являється директором ТзОВ «Водолій Вуд», його середньомісячна заробітна плата становить 4326 грн. (а.с.36). Відповідач [PERSON] є приватним підприємцем, займається лісопильним та стругальним виробництвом, що підтверджується витягом з ЄДР фізичних осіб підприємців (а.с. 7-17) . Відповідач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , та 46/100 частин виробничих приміщень що знаходяться по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 06.05.2009, копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 06.05.2009, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.10.2009, копією договору купівлі продажу від 03.04.2018 (а.с. 56-58, 86). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.09.2019 вбачається, що належна відповідачу квартира [ADDRESS] перебуває під забороною відчуження згідно договору іпотеки від 08.06.2012 укладеного між [PERSON] та ПАТ "ДельтаБанк" (а.с.81-82). Станом на 10.09.2019 у відповідача [PERSON] наявна кредитна заборгованість у розмірі 328817 грн. 53 коп., що підтверджується копією довідки виданої АТ КБ Приватбанк 10.09.2019 (а.с.32). Згідно ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 20.08.2019, на все належне відповідачу [PERSON] рухоме та нерухоме майно накладено арешт, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (а.с. 83-84). За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставни, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України (частина друга статті 182 СКУ із змінами згідно ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2019 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний матеріально надавати допомогу матері (у вигляді сплати аліментів) для утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивачки, яка працює, отримує заробітну плату, має на утриманні малолітнього сина, потреби дитини на її фізичний та духовний розвиток, а також суд враховує фізичний та майновий стан відповідача, який являється приватним підприємцем, одружений, має на утриманні малолітню дитину, наявність цу відповідача боргових зобов`язань, часткове визнання відповідачем позову, а тому суд вважає вимогу позивачки про стягнення аліментів підставною, однак у меншому розмірі ніж заявлено позивачкою, оскільки останньою переконливих доказів про те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 12 000 грн. не надано. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати за надання їй правової допомоги у розмірі 2500 гривень, що відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial