Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить встановити факт прийняття спадщини її матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] після смерті її батька [PERSON] і її брата [PERSON] та визнати за нею право власності на 3/9 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої вона прийняла спадщину та частково оформила спадкове майно. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на 3/9 частини житлового будинку [ADDRESS] , постановою нотаріуса було відмовлено. Підставами відмови стало те, що за життя [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] та сина - [PERSON] , який помер [INFO] , однак за життя не оформила спадкові права. При цьому до складу спадщини входило право власності кожного на 1/9 частку вищевказаного будинку. Дана позовна заява надійшла до суду 19.06.2019 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, була передана для розгляду судді Хмель Р.В. Ухвалою суду від 08.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 19.08.2019 року. Позивач, [PERSON] , надала через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просила слухати у її відсутність. Відповідачі, через канцелярію суду надали письмові заяви, в якій позовні вимоги визнали в повному обсязі, справу просили слухати у їх відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Дослідивши матеріали справи та усі забрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у віці 55 років помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Спадкоємцем першої черги на його майно є дружина - [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] ), як пережиле подружжя. Проживаючи разом із чоловіком на день його смерті, остання фактично прийняла спадщину, однак за життя не оформила спадкових справ, що випливає із довідки Державного нотаріального архіву Вінницької області №3422/01-18 від 28.12.2017 року, де вказано, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] у віці 26 років помер [PERSON] . Спадкоємцем на майно померлого є мати - [PERSON] , яка згідно довідки Бирлівської сільської ради №1208 від 10.10.2017 року проживала разом з померлим та є єдиним спадкоємцем за законом на його майно. [INFO] в с. Бирлівка Бершадського району Вінницької області у віці 78 років померла [PERSON] , що вказано у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки Бирлівської сільської ради №640 від 06.06.2017 року, спадкоємцями на майно померлої є її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З постанови нотаріуса від 17.11.2017 року, копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла дочка - [PERSON] , яка оформила право на частину спадщини. До складу спадщини окрім майна, оформленого позивачкою також входить 3/9 частини житлового будинку [ADDRESS] . З них 1/3 частина даного будинку належала [PERSON] , 1/3 - [PERSON] та 1/3 [PERSON] , як членам колгоспного двору, що вказано у довідці Бирлівської сільської ради №504 від 14.03.2019 року. Оформити спадщину на вказану частку будинку позивачка позбавлена можливості, оскільки за життя її мати прийнявши спадщину після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер 1999 року та сина - [PERSON] , який помер 2004 року , не оформила спадкових прав, що вказано у довідці Державного нотаріального архіву Вінницької області №3422/01-18 від 28.12.2017 року та постанові нотаріуса від 17.11.2017 року. Судом також встановлено, що відповідно до довідки Бирлівської сільської ради №504 від 14.03.2019 року, житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи колгоспників та, станом на 15.04.1991 року, до його складу входили: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] в порядку ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року, чинного на день відкриття спадщини. За життя [PERSON] не оформила спадщину на належну померлому частку у вищевказаному житловому будинку. Після смерті [INFO] [PERSON] , [PERSON] прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги за законом згідно вимог ст. ст. 1261,1268 ЦК України, однак за життя не оформила спадщину на належну померлому частку у вищевказаному житловому будинку. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року вказує на те, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів. Відповідно до ст. ст. 293 ЦПК України та роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", із змінами та доповненнями, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Зазначене вказує на те, що позивачем доведено наявність фактів прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] , тому дані вимоги позову підлягають до задоволення. Згідно з вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до статті 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому за змістом частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в пункті 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З огляду на викладене судом встановлено, що відповідно до довідки Бирлівської сільської ради №504 від 14.03.2019 року, житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи колгоспників та, станом на 15.04.1991 року, до його складу входили: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а отже кожному з них належало по 1/9 частині майна колгоспного двору, розташованого за вищевказаною адресою. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Ст. 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті матері, однак оформити свої спадкові права на вищевказане спадкове майно позбавлена можливості оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлої [PERSON] на 3/9 частини житлового будинку, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. дана обставина, як встановлено судом пов`язана з тим, що за життя остання правовстановлюючих документів не отримувала. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Водночас, в оформленні права на спадщину на спадкове майно та видачі відповідного свідоцтва позивачу, нотаріусом фактично було відмовлено у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно після смерті матері підлягають задоволенню.

Outcome: approved