Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 01.08.2003 року по 11.02.2015 року працювала в Державній установі «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К.Гусака Національної академії медичних наук України» на посадах фізіотерапевтичного відділення, рентгенлаборанта кабінету спіральної комп?ютерної томографії рентгенвідділення з повним робочим дням у зоні іонізуючого випробування. За час роботи неодноразово заохочувалась за високий професіоналізмі сумлінне ставлення до роботи, що підтверджується записами в трудовій книжці. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595, Постанови Президії Національної академії медичних наук України від 13.11.2014 року № 11/4, Постанови Президії від 17.11.2014 року № 18, Державна Установа «Інститут невідкладної і відновної хірургії ім. В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» був переміщений з території проведення АТО м. Донецьк, пр. Ленінський, 47 до м. Києва, вул. Героїв Севастополя, 30. На підставі Наказу від 18.06.2018 року № 16-к «Про звільнення працівників ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України», на виконання наказу НАМН України від 20.11.2014 року № 83 «Про переміщення ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В. К. Гусака ПАМП України», Наказу ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України» від 09.12.2014 року № 4 «Щодо переміщення ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В. К. Гусака НАМН України» в м. Київ», позивача було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з 11.02.2015 року у зв`язку з відмовою від переведення в іншу місцевість разом з установою. Однак, всупереч вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України, відповідач розрахунок з позивачем при звільненні не здійснив. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом стягнення з відповідача на свою користь - заборгованість із заробітної плати за листопад 2014 року в сумі 2263,20 грн.; - заборгованість із заробітної плати за грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року в загальній сумі 7 335,33 грн., - заборгованість із вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП, в загальній сумі 3020,43 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 78 387,35 грн.; - компенсацію втрати частини заробітної плати у зв?язку з порушенням строків її виплати у розмірі 10 262,67 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач у судове засідання не з?явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Дослідивши наявні у справі документи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне. [PERSON] з 01.08.2003 року по 11.02.2015 року працювала в Державній установі «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К.Гусака Національної академії медичних наук України» на посадах фізіотерапевтичного відділення, рентгенлаборанта кабінету спіральної комп?ютерної томографії рентгенвідділення з повним робочим дням у зоні іонізуючого випробування, що підтверджується записами в трудовій книжці. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595, Постанови Президії Національної академії медичних наук України від 13.11.2014 р. № 11/4, Постанови Президії від 17.11.2014 року № 18, Державна Установа «Інститут невідкладної і відновної хірургії ім. В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» був переміщений з території проведення АТО м. Донецьк, пр. Ленінський, 47 до м. Києва, вул.Героїв Севастополя, 30. На підставі Наказу від 18.06.2018 року № 16-к «Про звільнення працівників ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України», на виконання наказу НАМН України від 20.11.2014 року № 83 «Про переміщення ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В. К. Гусака ПАМП України», Наказу ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В. К. Гусака НАМН України» від 09.12.2014 року № 4 «Щодо переміщення ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В. К. Гусака НАМН України» в м. Київ», позивача було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з 11.02.2015 року у зв`язку з відмовою від переведення в іншу місцевість разом з установою. Однак, всупереч вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України, відповідач розрахунок з позивачем при звільненні не здійснив. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням видати їй довідку про заборгованість із заробітної плати, відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, останнього разу 01.10.2020 року. Однак, довідку не отримала. Натомість було отримано листа від 16.11.2020 року за № 282 ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В. К. Гусака НАМН України» згідно якого відповідач не вбачає підстав, визначених законодавством, для надання працівникам, або особам звільненим з підприємства довідок про заборгованість із заробітної плати на підставі заяви. В зв?язку з тим, зо відповідач не надав довідку про заборгованість із заробітної плати, позивачка отримала в Пенсійному фонді Довідку про застраховану особу ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб», згідно даних якої за жовтень та листопад 2014 року позивачці нараховано заробітну плату: 3921,81 грн. та 2 263,20 грн. Відомості про нараховану заробітну плату за грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року в реєстрі відсутні. Позивачка вказує, що 11.12.2015 року вона отримала на банківську карту Приватбанку заробітну плату за жовтень 2014 року. Решта заборгованості станом на час прийняття судом рішення позивачеві не виплачена (доказів зворотного суду не представлено). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України. Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України, ст.24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки. Статтею 117 КЗпП України, в свою чергу, встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому визначальним є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Підставою відповідальності власника відповідно до ст. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Так, наявними у справі доказами підтверджений факт несвоєчасного розрахунку з позивачем при звільненні та наявність заборгованості перед позивачем з грудня 2014 року по 11.02.2015 року. Даний факт відповідачем не заперечується. Вирішуючи спір, суд виходив з часткового визнання відповідачем позовних вимог, що за ч.4 ст.206 ЦПК України, є правовою підставою для його задоволення в цій частині. Окрім того, зважаючи на відсутність первинних бухгалтерських документів, суд керувався даними, що містяться в довідці про застраховану особу форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб» (дата формування 17.05.2018 року), згідно даних якої за жовтень та листопад 2014 року позивачеві нараховано заробітну плату: 3921,81 грн. та 2263 грн. відповідно. Відомості про нарахування заробітної плати за грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року в реєстрі відсутні (а.с.18). При цьому, згідно постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», розмір середньоденного заробітку позивача становить 143,83 грн. (3 921,81 грн. + 2263,20 грн. / 43 робочих дні). Відповідно до розрахунку (а.с. 10-11) за період з грудня 2014 року по 11.02.2015 року позивач мала 51 робочий день, розмір середньоденного заробітку позивача становить 143,83 грн., що вказаний період складає 7 335,33 грн. Обґрунтованими слід визнати також позовні вимоги в частині стягнення вихідної допомоги, адже як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач звільнена з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП Україниу зв`язку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з установою. В свою чергу, за ч. 1 ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у п. 6 ст. 36 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку та, відповідно, становить 3020,43 грн. З приводу позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4). Відповідно до даного Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року №159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». За п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Згідно п. п. 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, ст.34 Закону України «Про оплату праці»,Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За даними нормативними актами, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4)зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Таким чином право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Використане у ст.3 Закону та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, у постанові від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16). Механізм розрахунку компенсації докладно описано у п. 4 Порядку №159. Наведемо розрахунок суми компенсації у вигляді формули: Ск = (Д н/в х Приріст Іі) : 100 , де: Ск - сума компенсації; Д н/в - дохід, не виплачений за відповідний період після утримання податків та обов`язкових платежів; Приріст Іі - приріст індексу інфляції у відсотках за період невиплати. Його визначають множенням місячних індексів інфляції за період невиплати доходу. Таким чином, розмір компенсації позивачеві втрати частини основної заробітної плати за листопад 2014 року становить 2616,25 грн. (2263,20 грн. х 115,6%); грудень 2014 року 3308,09 грн. (3615,74 грн. х 109,3%); січень 2015 року 2962,89 грн. (2876,60 х 103%); за лютий 2015 року 1067,79 грн. (1150,64 грн. х 92,8%). Всього 10 262,67 грн. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає таке. Наказом № 16-к від 18.06.2018 року позивача звільнено на підставі ч. 6 ст. 36 КЗпП України. 11.12.2018 року позивачкою на адресу відповідача направлено вимогу про розрахунок заробітної плати відповідно до ст. 116 КЗпП України. Відповідно до положень ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заборгованість по заробітній платі повинна була виплачена позивачеві, починаючи з 21.12.2018 року. У зв`язку з тим, що відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати (докази зворотного відсутні), затримка заборгованості рахується з 21.12.2018 року, тобто, з наступного дня після звернення з вимогою про розрахунок (20.12.2018 року) по 28.02.2021 та становить 545 робочих днів. При цьому, за розрахунком суду, середньоденний заробіток позивача становить 143,83 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичною розрахунку за період з 22.12.2018 року по 28.02.2021 року (період визначений позивачем) за розрахунком суду становить 78 387,35 грн. (143,83 грн. х 545 робочих днів). Разом з цим, з урахуванням уточнень на позов, згідно вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичною розрахунку за період з 22.12.2018 року по 28.02.2021 року (період визначений позивачем) в сумі 78 387,35 грн. Відповідно дост. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі,з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 1 012,70 грн.

Outcome: approved