Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] 18.01.2016 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення коштів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 06.05.2005 року по 04.01.2016 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який на даний час офіційно розірвано. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Усі обов'язки по вихованню дитини несе вона самостійно. Дитина проживає з нею і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає та ухиляється від добровільного виконання свого батьківського обов'язку по утриманню дитини, просила стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивачка до судового засідання не з'явилася, направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просила стягнути на її користь аліменти для утримання їхньої спільної з відповідачем дитини. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явився направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов визнає повністю, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини. Суд, відповідно до ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу у відсутність сторін, оскільки це передбачено чинним законодавством. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивачки в обґрунтування позову та визнання позову відповідачем, та ті обставини, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Дані відносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами Сімейного Кодексу: ст.ст. 180-184 СК України; п.15-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні встановлено факт ненадання відповідачем коштів на утримання дитини, адже, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Суд погоджується із вимогами позивачки і вважає можливим стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу, так як він має можливість сплачувати аліменти на неповнолітню дитину. Відповідно до ст. 191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка довела обставини, на які вона посилалася, а саме факт несплати відповідачем коштів на утримання дитини та наявність умов для сплати аліментів відповідачем на неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для стягнення аліментів від дня пред'явлення позову, а саме від 18.01.2016 року. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним віднести за рахунок відповідача і стягнути з нього 551,20 грн. судового збору в дохід держави. На підставі зазначеного, ст.ст. 180-184 СК України; п.15-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" і

Outcome: approved