Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, у якому просив усунути [PERSON] перешкоди в користуванні п'ятикімнатною квартирою [ADDRESS], загальною площею 103 кв. метрів та житловою площею 53 кв. метрів шляхом її вселення у приміщення вказаної квартири та зобов'язати відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які мешкають у зазначеній квартирі не чинити перешкод позивачу в користуванні 1/8 частиною квартири [ADDRESS] шляхом передачі йому ключів від квартири та звільнення 12,875 кв.м. площі цієї квартири, яка відповідає 1/8 частині від її загальної площі (103 кв.м.) від речей відповідачів та передачі зазначеної площі в користування [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року за [PERSON] визнано право власності на 1/8 частини квартири [ADDRESS] (у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]). Вказана квартира є 5-ти-кімнатною, що підтверджується Листом КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 31 березня 2017 року № 062/14-3880 (И-2017). Вказана квартира має загальну площу 103 кв. м., житлову площу 53 кв.м., та належить на праві спільної часткової власності відповідачам: [PERSON] в розмірі 1/8 частки та в розмірі 1/4 частки (всього 3/8 частки), [PERSON] в розмірі 1/4 частки, [PERSON] в розмірі 1/4 частки, та [PERSON] в розмірі 1/8 частки. Відповідачі відмовляються у добровільному порядку вирішити питання про спільне користування квартирою, визначити порядок користування даною квартирою або про її продаж. Згоди про користування спільним майном між зазначеними співвласниками не досягнуто, відповідачі не допускають позивача до користування квартирою. На підставі викладеного позивач звернувся до суду за захистом свого права власності. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року у справі було відкрито провадження. На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-1005 від 20 листопада 2017 року за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Марчук М.В., протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Рибака М.А., у зв'язку із звільненням судді [PERSON] у відставку. На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08- 1515 від 11 грудня 2018 року за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Марчук М.В., протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В., у зв'язку із припиненням повноважень судді Рибака М.А. по причині закінчення п'ятирічного строку призначення на посаду. 21 серпня 2018 року до суду надійшов відзив представника [PERSON] - [PERSON] на позовну заяву, згідно якого проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що йому чиняться перешкоди у користуванні його власністю. Крім того, 1/8 частина квартири, що належить [PERSON] не виділена в натурі, а тому не може бути виконана вимога щодо її звільнення. Вимога щодо передачі ключів задоволенню не підлягає, оскільки вони виголені відповідачами за власні кошти, а позивач не позбавлений можливості виготовити дублікат таких ключів самостійно. 03 вересня 2018 року до суду подано відповідь на відзив представника позивача [PERSON], за змістом якого зазначив, що оскільки позивачу чиняться перешкоди у користуванні власністю [PERSON], не допускаючи останню до квартири, то відповідачами порушується право власності та спільного володіння позивача. 07 вересня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], як законний представник [PERSON], про припинення права власності на частину квартири, згідно якої просить суд наступне: припинити право власності [PERSON] на 1/8 частини квартири [ADDRESS]; стягнути з депозитного рахунку Шевченківського районного суду м. Києва на користь [PERSON] в рахунок компенсації за припинення права власності на 1/8 частини квартири [ADDRESS], грошові кошти у розмірі 175 495,00 грн.; визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частини квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, що складаються з судового збору, у розмірі 1734,96 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що частка [PERSON] є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим у зв'язку із безпідставним та постійним вчиненням відповідачем сварок з приводу користування нерухомим майном, відсутністю будь-якого утримання нерухомого майна зі сторони відповідача, також припинення права власності на 1/8 частину частини квартири, яка належить відповідачу не завдасть їй шкоди та членам її родини, оскільки остання забезпечена житлом, має у власності земельну ділянку, частину житлового будинку та частину квартири. Ухвалою суду від 14 вересня 2018 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. Ухвалою суду від 19 грудня 2018 року справу прийнято до провадження судді Фролової І.В. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 07 лютого 2019 року до суду надійшов відзив представника [PERSON] - [PERSON], згідно якого проти заявлених зустрічних позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову з огляду на те, що за змістом ч. 1 ст. 392 ЦК України, вимога про визнання права власності може 6yти пред'явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 364, 365 ЦК України компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Також, згідно з положеннями ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Проте загальна площа квартири [ADDRESS] складає 104,0 кв.м., 1/8 частка від якої складає 13 кв.м., житлова площа квартири [ADDRESS] складає 53,1 кв.м, 1/8 частка житлової площі від якої складає 6,64 кв м., що перевищує житлову площу кімнати № 4 (6,2 м.кв.), яка зазначена в Експлікації внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень [ADDRESS]. Таким чином, належна відповідачеві за зустрічним позовом 1/8 частка квартири [ADDRESS] є значною, оскільки за площею перевищує площу однієї з п'яти кімнат вищевказаної квартири. Ухвалою від 19 лютого 2019 року закрито підготовче та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні первісний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Проти зустрічного позову заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні проти первісного позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Зустрічну позовну заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав, що викладені у ній. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Зустрічну позовну заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав, що викладені у ній. Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, проте, у судове засідання не з'явилась. Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом, представника відповідача за первісним позовом, третьої особи за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року за [PERSON] визнано право власності на 1/8 частини квартири [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 04 вересня 2018 року, власниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON], належить на праві власності 3/8 частини квартири (1/8 частина та 1/4 частина); [PERSON] (належить на праві власності 1/4 частини квартири); [PERSON] (належить на праві власності 1/4 частина квартири); [PERSON] (належить на праві власності 1/8 частина квартири). У відповідності до Свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 24 листопада 2017 року, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Позивач зазначає, що відповідачами чиняться перешкоди у вільному користуванні нею своєю власністю, а саме 1/8 частини квартири [ADDRESS]. За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-BP від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенті про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу І та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позивач зазначає, що відповідачі не допускають його до квартири, чим чинять перешкоди останньому у безперешкодному користування своєю власністю. За умовами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За умовами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Так, позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідачами створюються перешкоди у користуванні квартирою, а також того, що права [PERSON], як власника майна, були порушення. Враховуючи вищевикладене оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] заявлено зустрічний позов до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], як законний представник [PERSON], про припинення права власності на частину квартир. Відповідно до частини першої та другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Крім того, аналіз статті 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. Відповідно до Висновку експерта № 3-09/2018 додаткової будівельно-технічної експертизи до висновку експерта №ED-1727-1-1059/18 від 04 липня 2018 року, що складений судовим експертом [PERSON] 04 вересня 2018 року, виділення в натурі 1/8 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], неможливе, оскільки 1/8 частина квартири є значно малою для створення однокімнатної квартири із самостійним виходом. Крім того, зазначену частину неможливо перепланувати шляхом переобладнання. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 05 вересня 2018 року №136581213 вбачається, що [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]; 1/3 частина житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 170,6 кв.м; 1/3 та 1/6 частина квартири [ADDRESS]; земельна ділянка, площею 0,0526 га в садовому товаристві "Дружба", Вишгородського району, Київської області. За таких обставин, у відповідності до вимог ст. 365 ЦК України, судом встановлено, що частка [PERSON], а саме 1/8 частина квартири, є незначною, її виділення в натурі неможливо, що підтверджується Висновком експерта № 3-09/2018 додаткової будівельно-технічної експертизи до висновку експерта №ED-1727-1-1059/18 від 04 липня 2018 року, квартира є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки між сторонами постійно виникають конфліктні ситуації з приводу спільного користування квартирою. Крім того, враховуючи, що у [PERSON] на праві власності належать земельна ділянка, частина житлового будинку та частина квартири, суд приходить до висновку, що припинення права власності останньої на 1/8 частину спірної квартири не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Разом з тим, висновком експерта від 04 липня 2018 року № ED-1727-1- 1059.18 визначено, що ринкова вартість 1/8 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], становить 6 640 доларів США, що еквівалентно 175 495 грн. за курсом НБУ. Згідно квитанції № 0.0.1172023225.1 від 29 жовтня 2018 року, [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду компенсацію за припинення права власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] у сумі 175 495 грн. За таких обставин, існування умов, передбачених ст. 365 ЦК України, що є необхідними для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, при цьому, [PERSON] попередньо внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/8 частини квартири. 07 вересня 2018 року [PERSON] було складено нотаріально посвідчену заяву в якій остання зазначає про відмову від переважного права купівлі 1/8 частини квартири, яка належить відповідачу, просить вважати [PERSON], в разі ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва рішення на користь позивача, покупцем вказаної частки квартири. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що поданий позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1734,96 грн.

Outcome: approved