Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернулась із заявою, яку в судовому засіданні повністю підтримала, просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини в частці від доходу або від прожиткового мінімуму на дитину, адже останній не приймає участі у майновому забезпеченні дитини. Відповідач, в судовому засіданні, вимог не визнав, стверджуючи, що для дитини придбав будинок, зробив в ньому ремонт та постійно приймає участь у забезпеченні дитини. За таких обставин, підстав для задоволення позову, на переконання відповідача, не має. Заслухав пояснення сторін, проаналізував матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO], уродженця смт Володарськ - Волинський Житомирської області (а.с.6). Відповідач є громадянином Федеративної республіки Німеччина, [INFO] і проживає в місті Нагольд (а.с.7). З копії розписки від 26.03.2002 року, наданої відповідачем, вбачається, що 26 березня 2002 року [PERSON] отримала від відповідача гроші в сумі 10 тисяч доларів США за проданий житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.49). Згідно з копією договору дарування житлового будинку від 26 березня 2002 року [PERSON] подарувала [PERSON] будинок [ADDRESS] Правовідносини між сторонами врегульовані наступним нормами права. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного Кодексу України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Проаналізував фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, про можливість повного задоволення позову виходячи з наступного. В судовому засіданні не спростовувався факт наявності спільної дитини сторін, яка проживає разом з позивачем. За таких обставин відповідач, будучи батьком дитини, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Документів, які б підтверджували прийняття участі у майновому забезпеченні дитини відповідачем, суду подано не було, в зв'язку з чим, суд позбавлений можливості стверджувати про виконання зобов'язань відповідачем щодо утримання дитини і, за таких обставин, твердження позивача, в цій частині, є обґрунтованими. Розмір аліментів, які просить стягувати позивач узгоджується з вимогами ст. 182 СК України, тобто в частці від доходу або в частці від прожиткового мінімуму, а отже можуть бути задоволені судом, як такі, яких буде достатньо для забезпечення дитини зі сторони батька. Крім цього, обсяг аліментів, заявлених позивачем не спростовувався відповідачем, як заявлений в надмірному розмірі. Доводи відповідача про той факт, що ним було придбано будинок для спільної дитини, а також факт постійного майнового забезпечення дитини, не підтверджено суду належними та допустимими доказами, а отже не може сприйматись судом до уваги при прийнятті рішення. Зокрема, надана відповідачем копія розписки про отримання грошових коштів колишньому власнику будинку, який в теперішній час належить позивачеві, не доводить факту саме придбання зазначеного об'єкту нерухомості, адже, за вимогами законодавства України, документ, який би підтверджував придбання будинку мав бути правовстановлюючим, а не розписка про отримання грошових коштів і, крім цього, зареєстрований у компетентних органах. Розписка лише опосередковано свідчить про придбання будинку. Крім цього, надана позивачем копія договору дарування того ж будинку, спростовує відомості наявні у розписці. Навіть якщо припускати, що будинок був придбаний відповідачем для спільної з позивачем дитини, відповідний договір мав би відповідати вимогам ст. 190 СК України. Натомість і таких відомостей суду відповідачем подано не було. Приймаючи дане рішення суд керується вимогами і процесуального закону, а саме положеннями ст. 1, ст. 11, ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України якими визначено наступне. Виконуючи завдання покладені законом, суд розглянув дану справу, з метою захисту прав позивача щодо виконання зобов'язань по утриманню дитини відповідачем за письмовою заявою, поданою відповідно до ЦПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих сторонами. Приймаючи рішення про повне задоволення позову та враховуючи, що позивач, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, суд вирішує судові витрати в розмірі 224,90 гривень стягнути з відповідача, що, в свою чергу, регламентовано вимогами ч. 3 ст. 88 ЦПК України. При цьому, суд приймає до уваги ту обставину, що позов було подано в 2013 році, коли було встановлено станом на 1 січня 2013 року розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі 1147 гривень (1147х0,2=229,40 гривень) (ч. 1 ст. 4, п. 1, 1) ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved