Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що він на підставі договору оренди користувався будівлею (складським приміщенням) і земельною ділянкою ДП "Закарпатське вертолітне виробниче обєднання". Згідно технічного паспорта, виданого Тячівським РПТІ площа будівлі (складського приміщення) становить 323.5 м.кв. та знаходиться по вул. Заводська в смт. Дубове. Вищевказаною будівлею державне підприємство володіло на підставі Свідоцтва про право власності серії САЕ № 647109 від 25.04.2012 р. 24.09.2012 р. між ним та ДП "Закарпатське вертолітне виробниче обєднання" було укладено у письмовій формі договір купівлі-продажу будівлі (складського приміщення). За цим договором він відповідно до їх домовленості та висновку експертної оцінки оплатив відповідачу 21000 грв., що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 8 від 24.09.2012 р. На підставі акта прийому-передачі від 27.09.2012 р. йому було передане спірне майно. Однак, відповідач, в особі нового керівництва, почав ухилятися від нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, що унеможливлює оформлення права власності на зазначену нерухомість в установленому порядку. Представник відповідача у судове засіданні не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав суду письмове заперечення на позов. Пояснив, що долучений до справи договір купівлі-продажу складського приміщення шляхом викупу є нікчемним й таким, що не породжує жодних юридичних наслідків, оскільки відсутній факт продажу спірного нерухомого майна. Вказаний договір представником державного підприємства не підписувався. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги письмовим договором купівлі-продажу шляхом викупу будівлі (складського приміщення), актом прийому-передачі в постійне користування, квитанціями до прибуткового касового ордеру № 8 від 24.09.2012 р., але вказані документи з підприємством не укладалися, відсутні, а кошти в касу не вносилися. Представник реєстраційної служби Тячівського РУЮ у судове засідання не зявився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Предметом спору за позовними вимогами [PERSON] є визнання дійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання за ним права власності на придбане майно з підстав ухилення відповідача від нотаріального посвідчення цього договору. Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. (ч. 2 ст. 220 ЦК України). Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частиною третьою ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а вразі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Отже, правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки. Пленум Верховного Суду України в\~п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, якіпідлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Аналогічною є і правова позиція ВС України викладена у постанові № 3-28гс-1 від 18.04.2011 р. За таких обставин,

Outcome: dismissed