Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 27 серпня 2008 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]», правонаступником якого він являється, та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/7333/74/76581, згідно з яким відповідачу надано кредит в сумі 40600 доларів США строком до 27 серпня 2028 року зі сплатою 13,85 % річних. Надання кредитних коштів проводилося згідно умов договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідач [PERSON] зобовязався щомісячно повертати кредитні кошти та відсотки за користування ними згідно графіку погашення. 27 серпня 2008 року з метою правового забезпечення повернення кредиту банком та відповідачами [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки. Вказані відповідачі зобовязались відповідати за зобовязаннями [PERSON], що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі. Відповідач [PERSON], порушуючи зобов'язання за договором, припинив вносити щомісячні сплати кредиту, станом на 30 березня 2015 року допустив заборгованість: по кредиту в сумі 33457,85 доларів США, з яких прострочена сума боргу склала 586,94 доларів США, по відсотках за користування кредитом в сумі 3901,02 доларів США. За прострочення сплати кредиту та погашення відсотків позичальнику нараховано пеню в сумі 6140,68 доларів США. Оскільки заборгованість до даного часу відповідачем не погашена, позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідачів солідарно 43499,55 доларів США заборгованості за кредитним договором, що еквівалентно 1019743 гривні 64 копійки, та 3654 гривні понесених судових витрат. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] і [PERSON] підтримали заявлені вимоги, надаючи пояснення, послались на обставини, викладжені у поданій до суду заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Не оспорюючи факту отримання кредиту, його розміру та фактів порушення ним зобовязань за договором, зазначив, що не погоджується з розміром заборгованості по кредитом. На час укладення договору курс долара по відношенню до гривні був значно меншим і він розрахував свої фінансові можливості щодо повернення кредиту. Шість років він сумлінно платив кредитні кошти. При значному зростанні курсу долара платити кредит став неспроможний. В даний час у нього відсутні кошти на погашення заборгованості за договором кредиту, домовленості з банком щодо його реструктуризації не досягнуто. Також зазначив, що не в повній мірі зрозумів на яких умовах отримує кредитні кошти, зокрема не був обізнаний в тому, що валютні ризики несе саме він. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, суду пояснила, що не працює і не має змоги погашати кредит. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Заперечуючи проти вимог, що заявлені позивачем до [PERSON] як солідарного боржника, зазначив, що вона не отримувала від позивача вимогу про виконання порушеного зобовязання. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 3 вказаної статті встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови. В судовому засіданні встановлено, що 27 серпня 2008 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/7333/74/76581, згідно з яким кредитор зобовязався надати, а позичальник отримати споживчий валютний кредит. Сума кредиту склала 40600 доларів США. Умови укладеного договору були наступними. Згідно п. 1.1 договору кредитні кошти надано за програмою кредитування Житло USD2-20-р. на придбання обєкту нерухомості. Кредит надано строком на 240 місяців, дата остаточного погашення кредиту 27 серпня 2028 року ( п.п. 1.1.6., 1.1.7). За користування кредитом позичальник зобовязався сплачувати кредитодавцю проценти в розмірі 13,85 % річних (п. 1.2.1.). Відповідно до п. 1.1.9 договору банк зобов»язався відкрити відповідачу поточний рахунок № 262011664399 для погашення заборгованості та нарахованих процентів. Банк зобовязання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором, що підтверджується доданою до матеріалів справи випискою по рахунку № 262011664399 за 28 березня 2015 року. Згідно цієї виписки кошти в сумі 40600 доларів США перераховані відповідачу 27 серпня 2008 року (а.с. 29). Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків та пені за невчасну сплату кредиту та відсотків. Відповідно до п. 2.1 договору відповідач (позичальник) зобовязався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору та тарифів кредитора. Погашення кредиту позичальником згідно п. 7.1 договору здійснюється щомісячно 27 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту ануїтентними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту. Згідно п.п. 1.2., 1.2.1. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти, що розраховуються на основі процентної ставки, розмір якої може змінюватися на умовах договору. На дату укладення кредитного договору розмір процентної ставки складає 13,85 % річних. Нараховані відсотки за користування кредитом сплачуються позичальником щомісячно 27 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту ануїтентними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту. Відповідач допустив неналежне виконання умов, визначених змістом зобовязання. В порушення умов кредитного договору зобовязання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом він не виконав, оскільки не здійснив повернення кредиту та не сплатив у повному обсязі відсотки за користування кредитними коштами у встановлені кредитним договором строки. З 27 жовтня 2013 року позичальник почав порушувати умови договору, кредитні кошти сплачував не в повному розмірі. Останнє погашення кредиту мало місце 17 вересня 2014 року. З вказаної дати відповідач припинив сплату кредиту та відсотків за користування ним. Станом на 30 березня 2015 року заборгованість відповідача за кредитом склала 33457,85 доларів США., в тому числі прострочена заборгованість 586,94 доларів США, заборгованість за відсотками склала 3901,02 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 3862,93 доларів США. Вказані обставини та розрахунки підтверджені розрахунком заборгованості за кредитом, здійсненим станом на 30 березня 2015 року (а.с., а.с. 131-134). Відповідач [PERSON] вказав на припущення щодо неправильності нарахування боргу, проте в чому його неправильність не зазначив, відповідних розрахунків суду не навів, доказів, що підтверджують неправильність розрахунків позивача і сплату кредитних коштів суду не надав. Частиною 3 статті 10, частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розяснив сторонам їх права та обовязки, а також наслідки їх невиконання і постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статтей 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобовязання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Пунктом 16.3. кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Станом на 30 березня 2015 року пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків розрахована позивачем в сумі 6140,68 доларів США. Розмір пені та розрахунок наведений у розрахунку заборгованості за кредитом. Загальна сума заборгованості за кредитним договором з врахуванням боргу за кредитом, відсотками та пені склала 43499,55 доларів США. Пунктом 16.1. кредитного договору сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязань, встановлених договором, кредитор має пораво вимагати дострокового виконання грошових зобовязань згідно умов, викладених у статті 9 договору. Згідно положень статті 9 кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред»явлення вимоги, включаючи проценти, пеню та штрафні санкції. Зокрема, п. 9.2. ст. 9 договору встановлено, що кредитор вправі предявити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту. Відповідач [PERSON] порушив умови укладеного кредитного договору, припинив вносити щомісячні платежі для погашення кредиту та відсотків за користування ним, за порушенням умов, визначених змістом зобовязання, повинен нести відповідальність. Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. 27 серпня 2008 року з метою правового забезпечення повернення кредиту між кредитором та відповідачами [PERSON] і [PERSON] були укладені договори поруки відповідно за № 014/7333/74/76581/1 та № 014/7333/74/76581/2 (а.с., а.с. 18-23). За умовами укладених договорів поруки вказані відповідачі взяли на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням позичальника [PERSON], які виникають з умов укладеного ним кредитного договору, зокрема повернути кредит в розмірі 40600 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду та неустойку, а також відшкодувати можливі збитки (п. 1.2 договорів). Така відповідальність є солідарною ( п.п. 2.1., 3.1. договорів). Згідно п.п. 2.4. 2.6 договорів поруки у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед банком поручитель приймає на себе зобовязання здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому банком у письмовій вимозі протягом пяти банківських днів з дня направлення відповідної письмової вимоги банку. Подання банком вимоги щодо виконання частини боргових зобовязань не позбавляє банк права подати до поручителя вимогу щодо погашення іншої частини боргових зобовязань. Письмова вимога банку вважається отриманою поручителем, якщо банк надіслав її почтою на адресу поручителя, вказану в договорі поруки, або повідомлену банку поручителем згідно застереження до цього пункту договору. При зміні своєї адреси поручитель зобовязаний повідомити про це банк. З метою досудового врегулювання спору 20 листопада 2014 року банк надіслав відповідачу [PERSON] вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором та відповідачам [PERSON] і [PERSON] - вимогу про виконання грошових зобовязань за договором поруки. У вимозі, адресованій поручителям, банк повідомив про наявність простроченої заборгованості за кредитом (а.с., а.с. 24-26, 89). Вимога банком надіслана позичальнику на його адресу та на адресу кожного з поручителів, які були зазначені у договорі поруки. Позичальником та поручителем [PERSON] вимога банку була отримана 24 листопада 2014 року (а.с., а.с. 91,92), поручителем [PERSON] вимога не отримана, поштове відправлення опущено в поштовий ящик, оскільки адресата не було вдома (а.с. 90). Спір не було врегульовано. Заперечення представника відповідача [PERSON] проти вимог банку, обгрунтовані фактом неотримання вимоги банку з підстав відсутності за місцем проживання та перебування в медичному закладі, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на домовленість сторін, викладену в п.п. 2.4., 2.6. договору поруки. Предявлення вимоги до поручителя є як направлення так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежено від умов договору). За умовами договору поруки, укладеного банком з відповідачем [PERSON], предявленням вимоги до поручителя є направлення йому вимоги про погашення боргу. При цьому, подання банком вимоги щодо виконання частини боргових зобов»язань не позбавляє банк права подати до поручителя вимогу щодо погашення іншої частини боргових зобовязань. Письмова вимога банку вважається отриманою поручителем, якщо банк надіслав її почтою на адресу поручителя, вказану в договорі поруки. Вказані умови договору поруки банком дотримані, а тому причина неотримання вимоги відповідачем [PERSON] не може бути врахована при вирішенні питання щодо відповідальності поручителя за договором поруки. Зобовязання відповідача [PERSON], забезпечене порукою відповідачів [PERSON] та [PERSON], було порушене. Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені статтею 554 ЦК України, в якій зазначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини 1 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Враховуючи вищевказані правові норми та положення укладених договорів поруки, відповідачі [PERSON] та [PERSON], які забезпечили порукою виконання зобовязання по поверненню кредиту відповідачем [PERSON], повинні нести перед позивачем солідарну відповідальність за невиконання вказаного зобовязання, а тому вимоги позивача про стягнення боргу з відповідачів в солідарному порядку являються обґрунтованими. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Договором поруки, укладеним з відповідачем [PERSON], та договором поруки, укладеним з відповідачем [PERSON] передбачено, що порука припиняється, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя (п. 4.1.). Оскільки договорами поруки визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, вона припиняється після закінчення такого строку та на даний час не припинена. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно наданого позивачем розрахунку борг відповідачів в іноземній валюті розрахований шляхом переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день проведення розрахунку станом на 30 березня 2015 року: 23,44625 гривень до 1 долара США. Оскільки предявлено позов про стягнення грошової суми в іноземній валюті розрахунки необхідно провести з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На день ухвалення рішення станом 18 серпня 2015 року курс гривні, встановлений Національним банком України склав 22,01 гривень за 1 долар США. З урахуванням вказаного правила загальна заборгованість відповідача перед банком, яка підлягає стягненню, становить 43499 доларів 55 центів США, що еквівалентно до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення 957425 гривень 10 копійок. Позивач публічне акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]» є правонаступником за всіма правами та обов»язками відкритого акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]», що підтверджується витягом зі Статуту товариства, затвердженого загальними зборами акціонерів протокол № 36-49 від 12 квітня 2012 року (а.с., а.с. 39-41). З огляду на ті обставини, що на день розгляду справи заборгованість позивачу за укладеним договором кредиту не сплачена, його порушене право підлягає захисту в судовому порядку. Посилання відповідача [PERSON] на ті обставини, що не був обізнаний та попереджений про валютні ризики суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). При видачі споживчого кредиту в іноземній валюті банк зобовязаний повідомити позичальника про те, на кого покладаються можливі валютні ризики. В ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 зазначено, що: "суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач". Умова, за якої позичальника попереджено про валютні ризики при укладені договору та на кого вони покладені, є істотною умовою договору споживчого кредиту в іноземній валюті. У випадку не попередження позичальника про валютні ризики банком буде порушено закладений у договірному праві принцип прозорості кредитних відносин та ясності того, яку суму коштів він повинен повернути банку при девальвації національної валюти. Згідно правил ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору відповідач отримав повну інформацію щодо умов надання кредиту і сукупну вартість кредиту. Він не мав зауважень і претензій щодо наданої інформації, отримав повну, необхідну, доступну інформацію і гарантував, що умови договору для нього є зрозумілими, розумними та справедливими, він несе ризики у разі зміни курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України (пункти 15.4. 15.7. договору). З огляду на викладене відповідач [PERSON] був у належний спосіб попереджений про ті обставини, що валютні ризики несе він, принцип прозорості кредитних відносин між банком та позичальником не був порушений. Майнові інтереси позичальника можуть бути захищені відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Меморандуму щодо врегулювання питання реструктуризації споживчих кредитів в іноземній валюті. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 3654 гривні. Згідно правил статті 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на його користь. Судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується відповідачами пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів, тобто в рівних частках. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 527, 543, 553, 554, 559, 610 - 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved