Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа Органи Опіки та піклування Святошинської у м. Києві державної адміністрації про припинення сервітуту на житлове приміщення: квартиру [ADDRESS]. Обгрунтовуючи вимоги тим, що 13.08.2008 року між її сином [PERSON] та відповідачкою був укладений шлюб від якого у них народилась донька - онука позивачки, [PERSON], [INFO], які були разом зареєстровані та раніше пироживали в її квартирі [ADDRESS] проте оскільки на даний момент відповідачка та її син не підтримують шлюбних відносин і Святошинським районним судом м. Києва вирішується питання з приводу розірвання шлюбу, оскільки її син [PERSON] в зазначений квартирі більше не проживає та не зареєстрований, оскільки інший її син [PERSON], який є інвалідом 2 групи в ній зареєстрований та потребує цього житла, а проживання разом із відповідачкою за вказаною адресою є неможливим, бо та веде непристойний спосіб життя та вже вдруге здає квартиру в оренду, не сплачує комунальні послуги та має інше житло, для проживання вважає, за можливе в порядку ст. 406 ЦК України припинити сервітут на право кориистування відповідачкою разом з її неповнолітньою дитиною вказаною квартирою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, зазначивши, що відповідачка здає квартиру, яка належить позивачці в оренду іншим особам, комунальні платежі не сплачує, має інше житло для проживання, тоді як, інший син позивача, який є інвалідом другої групи потребує такого житла для проживання, що згідно ч.2 ст. 406 ЦК України є підставою для припинення сервітуту на право користування вказаною квартирою відповідачкою та її неповнолітньої дочки. Також представник пояснила, що [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі як дружина сина позивача, проте інформації щодо перебуванні їх у шлюбі тепер чи ні вона не має. Повідомила представник позивача також і те, що зараз у спірній квартирі проживають лише позивачка з сином [PERSON], а відповідачка з дочкою на даний час там не проживають, оскільки добровільно виїхали. [PERSON] з'являється у спірній квартирі періодично, щоб не було можливості її виселення відповідно до житлового законодавства, проте близько 6 місяців в ній не проживає. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена, у розумінні статті 74 ЦПК України, належним чином, зокрема через направлення судових повісток, як це передбачено нормами цивільного процесуального кодексу України, за зареєстрованим її місцем проживання, а тому суд вважає за можливе слухати справу у її відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення. Повідомлена належним чином про розгляд справи тертя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, направила через канцелярію суду заяву про можливість розгляду справи без їх участі та просили ухвалити рішення в інтересах та на користь дитини, за таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши докази і матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу квартири від 23.05.2003 року. В зазначеній квартирі окрім позивачки зареєстровані, ще [PERSON] - відповідачка (дружина сина), з 20.05.2010 року, [PERSON] (онука) з 21.04.2011 року, [PERSON] (син) з 20.11.2014 року, про що свідчить Довідка форми № 3 від 01.12.2014 року видана КП "ДУОЖФ Святошинського району м. Києва". З"ясовано і те, що 13.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого у сторін 20.02.2009 року народилася донька [PERSON], які і були зараєстровані та відповідно проживали в спірній квартирі, як члени сім"ї сина позивача [PERSON], проти чого не заперечує у судовому засіданні і представник позивача та вбачається із рішення Святошинського районного суду м.Києва від 04.03.2015 року. Частиною третьою ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, із згадуваного вище рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.03.2015 року також вбачається, що [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] зверталася до суду з позовом до [PERSON], третя особа ООП Святошинської РДА в м. Києві, [PERSON] про її вселення, усунення перешкод в користуванні житлом, яким було задоволено в повному обсязі, зокрема вселено [PERSON] з дочкою до квартири [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON] не чинити їм перешкод в користуванні вказаною квартирою. Що в свою чергу свідчить про бажання відповідачки, проживати у спірній квартирі разом зі своєю малолітньою донькою та відповідно існування спору між вказаними особами з приводу користування вказаним майном та складних відносин між ними. Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] посилається на аналогією права, за яким сервітут може бути припинено у зв'язку з істотними обставинами. Такими істотними обставинами, на думку позивача, є: здача квартири в оренду, несплата коштів за комунальні послуги, те, що наразі відповідачка більше не є дружиною сина власника квартири, у позивачки є інший син, який має інвалідність та потребує житла. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Проте, повно вивчивши і дослідивши всі обставини справи, суд не вбачає наявності таких обставин у даному конкретному випадку, який слався між сторонами по цій справі. Так, позивачем не було надано достатніх доказів тому, що відповідачка здавала квартиру позивачки в оренду, не було надано ані договору оренди, ані будь-яких інших доказів того, що здача в оренду цієї квартири відбувалась саме з ініціативи відповідачки, без згоди на те позивачки чи то її сина- чоловіка відповідачки. Наданий стороною позивача Акт від 30.09.2014 року РЕО-6, оцінюється судом критично з огляду на повноваження такої органазіції, щодо перевірки режиму проживання осіб в квартирі, та з огляду на те, що в ньому лише зазанчено не проживання відповідачки та проживання двох інших осіб. Надана нотаріально завірена заява гр. [PERSON] також не є належним та допустимим доказом по вказаній справі, оскільки нотаріс посвідчує відповідність підпису особі, а не достовірність викладеного у заяві факту, коли такі свідчення можуть мати значення доказу лише при допиті в казаної особи в суді в якості свідка, який попереджається про відповідну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень. Крім того, суд критично оцінює посилання на таку обставину, як на істотну, з огляду на зазначений позивачем термін такої оренди житла, зокрема протягом двох місяців, вересень-листопад 2014 року, в період перебування [PERSON], як зазначено було представником у судовому засіданні, на дачі, що виключає чинення прешкод в користуванні спірною квартирою з огляду на те, що позивачка не проживала там з власної волі. Не надано доказів та взагалі інформації щодо розірвання шлюбу між відповідачкою та сином позивача, хоча та вказує на таку обставину, як одну із істотних умов припинення сервітуту на користування житлом. Не вбачається судом і інших істотних обставин припинення дії сервітуту з огляду на те, що в спірній квартирі наразі проживає позивачка разом із своїм сином [PERSON], про що також пояснювала у судовому засіданні її представник. Не надано суду і доказів вказаних позивачем обставин, які б в своїй сукупності свідчили про істотність таких. Тоді як, згідно норм ЖК України відповідачка та її неповнолітня дитина мають право на користування вказаним житлом, що також вже було встановлено і рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 04.03.2015 року. Так, згідно статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Отже, у разі припинення сімейних відносин з власником колишні члени його сім'ї не позбавляються права користування житловим приміщенням. Крім того, суд зважає на те, що в спірній квартирі зареєстрована та має право на користування нею малолітня дочка відповідачки - онука позивачки [PERSON], [INFO], щодо якої також позивачка просить припинити право сервітуту. В статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Таким чином припинення права сервітуту малолітньої [PERSON] призведе до порушення її прав, зокрема закріплених у ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», а тому, враховуючи позицію третьої особи, щодо прийняття рішення в інтересах та на користь дитини, вказаний позов не підлягає задоволенню. Крім того, нормами ЖК України визначено і можливість виселення членів сім'ї власника жилого будинку у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, статтею 405 ЦК регламентовано право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом та припинення такого права згідно ч.2 вказаної статті, що вказує на існування механізмів регулювання відповідних правовідносин в сфері житла та користування ним і без аналогії права. Отже, оцінюючи з'ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову.

Outcome: dismissed