Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, у якому просить: стягувати з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 гривень, яка підлягає індексації, щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] понесені судові витрати - витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач витрачає значні кошти на утримання дитини, продукти харчування, одяг, засоби гігієни, відвідування різних секцій, відпочинок тощо. Крім того, позивач самостійно здійснює погашення заборгованості за кредитами, які брались під час спільного проживання на потреби сім`ї. Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому вона звернулась до суду з даним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу без їх участі. Відповідач в судові засідання не з`являється, подає заяви про відкладення судового розгляду в зв`язку з його перебуванням закордоном в зв`язку з роботою. Разом із тим, суд зазначає, що вказані заяви надходять на адресу суду як в електронному вигляді, так і в письмовому вигляді за підписом самого відповідача засобами поштового зв`язку із зазначенням адреси відправлення: [ADDRESS] . Крім того, суд зазначає, що 17.07.2020 набрав чинності закон №731-ІХ від 18.06.2020 року, яким встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, протягом вказаного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Відповідач заперечень на позов до суду не подав, клопотання про продовження строку його подання також не заявив, правом на представництво у судовому розгляді не скористався. Матеріали справи, а саме клопотання, які надходять від відповідача свідчать про те, що він обізнаний про дату та час судового розгляду, слідкує за рухом справи в суді, а тому суд вважає його належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду. Враховуючи, що належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду відповідач в судове засідання не з`явився, суд, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, розглядає справу без його участі. При цьому, враховуючи, що в останньому клопотанні про відкладення справи відповідач стисло виклав свою позицію щодо предмету спору, додав копії документів, суд не вбачає підстав для проведення судового розгляду в заочному порядку. У поданому клопотанні відповідач зазначив, що має дитину від першого шлюбу, на утримання якої з нього стягуються аліменти. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. Сторони, [PERSON] та [PERSON] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.06.2015, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом ДРАЦС Люботинського міського управління юстиції в Харківській області 10.06.2015. В період шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом ДРАЦС Люботинського міського управління юстиції в Харківській області 24.09.2015. Дитина проживає разом із матір`ю, позивачем по справі, що підтверджується актом ОСН № 63 від 25.02.2020 та довідкою Виконкому Люботинської міської ради Харківської області № 03-10/508 від 04.02.2020. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів з батька на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при присудженні аліментів, судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір аліментів,які підлягають стягненню з відповідача, суд врахує доводи позивача щодо забезпечення нею належних умов життя, необхідних для розвитку дитини, підтверджених відповідними доказами, доданими до позову. Також суд враховує, що відповідач є працевлаштованим у Республіці Чехія, що свідчить про наявність можливості сплачувати аліменти на утримання дитини. Одночасно суд також враховує надану відповідачем копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 33094116, за яким з нього стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Разом із тим, суд відхиляє доводи позивача при вирішенні питання про визначення розміру алміентів щодо сплачуваної нею заборгованості за кредитами, оскільки позивачем не доведено, що кредити були взяті на потреби та в інтересах дитини. Одночасно суд зазначає, що для вирішення питання про участь відповідача у погашенні вказаних у позовній заяві кредитів, позивач не позбавлена права на звернення до суду із відповідним позовом. Виходячи з викладеного, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина у розмірі 3000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивач у поданому позові просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Разом із тим, визначаючи розмір судових витрат суд зазначає, що позивачем документально підтверджено понесення судових витрат у розмірі 3000 грн., що підтверджується рахунком № 0001 від 04.02.2020 та квитанцією № 0.0.1632206940.1 від 27.02.2020. Крім того, суд зазначає, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення аліментів. За змістом ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України, а також враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору,суд дійшов висновку, що він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Таким чином, суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, а також з відповідача на користь бюджету судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial