Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із зазначеною заявою, якою просили визнати за ними в рівних частках право власності на садовий будинок № 294, що розташований на території садівницького товариства "Соколовське" в с. Іванівка Житомирського району Житомирської області, як за спадкоємицями за законом після смерті баби. У судове засідання сторони не з'явились, проте як від позивачів так і відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачі заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник відповідача при розгляді справи поклався на розсуд суду. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 15 травня 2011 року померла баба позивачів [PERSON] (а.с.6, 15-21). Згідно довідки, виданої СТ "Соколовське" 12 грудня 2015 року (а.с.7) [PERSON] була членом даного садівницького товариства та являлась забудовником садового будинку № 294, що розташований на земельній ділянці за однойменним номером площею 0,0482 га і знаходиться на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Право власності на зазначене нерухоме майно станом на 31 травня 2012 року не зареєстровано (а.с.8). Позивачі є єдиними спадкоємцями до майна їх померлої баби [PERSON] (а.с.54). Постановою нотаріуса від 19 листопада 2015 року (а.с.14) заявникам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне у даній справі нерухоме майно (садовий будинок), у звязку з відсутністю необхідного правовстановлюючого документа на нього. За таких обставин позивачі вказують, що вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їм спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не мають змоги, оскільки баба за життя не встигла оформити право власності на належний їй садовий будинок. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз встановлених судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності, дає підстави суду для задоволення позову, адже як встановлено, спадкодавець за життя була фактичним власником спірного у даній справі садового будинку, однак за життя належним чином оформити своє право власності на нього не встигла, у звязку з чим позивачі, в даний час, унеможливлені у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявники мають законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна, і не можуть бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності позивачами, як спадкоємцями за законом після смерті баби, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію апеляційного суду Житомирської області з наведених правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 551,20 гривня з відповідача на користь позивача [PERSON], адже саме нею останній і був сплачений. Окремо, суд звертає увагу сторін на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved