Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту її проживання із [PERSON] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2011 року до [INFO], визнання права власності на квартиру [ADDRESS] та визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Посилаючись на те, що вона з листопада 2011 року почала проживати за вищезазначеною адресою зі спадкодавцем, вели спільний побут, доглядала за його батьком [PERSON] .. Вважає, що вона є спадкоємцем четвертої черги, яка прийняла спадщину, оскільки проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини, а спадкоємців попередніх черг немає. 28 січня 2019 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить: встановити факт її проживання із [PERSON] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2011 року до [INFO]; визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 14 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. за реєстровим № 1848 та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.09.2017 року за № 1352239048000 та витребувати з володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; визнати за нею права власності на квартиру [ADDRESS] ; визнати за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Зазначає, що 14 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Даний договір купівлі - продажу є недійсним, оскільки в зазначеному договорі, продавець нібито є сином [PERSON] , однак [PERSON] дітей ніколи не мав. Крім того, в зазначеному договорі, в п. 7 вказано, що продавець повідомляє покупця, що у вказаній квартирі не проживають та не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти, що підтверджується довідкою № 254 виданої КЖЕП ММР «Зоря» від 30.08.2017 року. Проте, КЖЕП ММР «Зоря» немає ніякого відношення до спірної квартири, оскільки всі мешканці будинку [ADDRESS] були об`єднанні в ОСББ «Сокіл» 27 лютого 2006 року. Вважає, що продавець не мав права продавати вищевказану квартиру. Від Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини із [PERSON] з листопада 2011 року по день смерті [PERSON] [INFO] ; у визнанні права власності на квартиру [ADDRESS] та у визнанні права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Посилаючись на те, що в Акті про проживання позивача за адресою: [ADDRESS] зазначені свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] відповідно. Проте, позивач просить їх викликати та допитати у судове засідання зазначаючи адресу їх проживання: [ADDRESS] відповідно, у зв`язку з чим, виникає сумнів щодо дійсності складеного Акту про проживання. Свідки, які проживають у іншому будинку не можуть напевно довести та бути обізнаними, що позивач дійсно проживає у спірній квартирі. Доказів, що підтверджують ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та інше позивачем не надано. Ухвалою суду від 22.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Згідно ухвали від 13 липня 2018 року закрито підготовче судове засідання. 13.07.2018 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Матвєєвої І.М. копію спадкової справи після смерті [PERSON] 16.07.2018 року зроблено запит до Інгульського ВПГУНП в Миколаївській області щодо витребування належним чином завірених копій правовстановлюючих документів щодо домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою від 17 березня 2018 року залучено у якості третьої особи [PERSON] 19.10.2018 року згідно ухвали суду у якості співвідповідача залучено [PERSON] . У судовому засіданні 28.01.2019 року протокольною ухвалою прийнято позовну заяву із збільшенням позовних вимог. Ухвалою від 28 січня 2019 року витребувано у приватного нотаріуса Київського нотаріального округу матеріали нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . 28.01.2019 року протокольною ухвалою вирішено повернутись до стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з залученням інших сторін та збільшенням позовних вимог, направити запити до БТІ по квартирі [ADDRESS] та до міського відділу РАЦСу стосовно відомостей щодо батьківства [PERSON] 25.03.2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні 25.03.2019р. вирішено питання щодо направлення запитів стосовно а/з про народження [PERSON] , а/з про народження дітей матір`ю яких зазначена [PERSON] . Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року витребувано у Печерського управління поліції матеріали нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . 04.06.2019р. забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . 19.06.2019 року ухвалами суду повторно витребувані у приватного нотаріуса Київського нотаріального округу та Печерського управління поліції матеріали нотаріальної справи матеріали нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно ухвали суду від 11 вересня 2019 року витребувано з Інгульського ВП ГНП у Миколаївські області матеріали кримінального провадження №12017150040004758. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с 17). Житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 01.04.2010 року, бланк серії [NUMBER], право власності зареєстроване Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації від 01.04.2010 року, запис № 9004, в книзі № 43, витяг № 25749319, реєстраційний № 28196530. [PERSON] 19 грудня 2006 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Юрловою Т.Г., відповідно до якого заповідав житловий будинок [ADDRESS] з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами своєму синові [PERSON] (а.с. 59). 10 листопада 2010 року [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняв в дар цілий житловий будинок [ADDRESS] з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що підтверджується договором дарування від 10.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковим А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 273. [PERSON] зареєстрував право власності на житловий будинок [ADDRESS] з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації від 23.11.2010 року. Згідно довідки Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 04.02.2019 року за вих. № 274, відповідно до паперових носіїв інвентарної справи станом на 28.12.2012 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.09.1992 року виданого виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів на зареєстрованого в ММБТІ 02.09.1992 року за реєстровим № 17878. 21 липня 2006 року [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 21.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суровим В.В., зареєстрованого за реєстровим № 3785 та зареєстрований в Миколаївському бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства 09.08.2006 року, записний у реєстрову книгу № 4578 за реєстровим № 214. 14 вересня 2017 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купила належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , свідченням чого є договір купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1848. 27 жовтня 2017 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дарунок належну дарувальнику на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , свідченням чого є договір дарування квартири від 27.10.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцем Я.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1282. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 12.09.2018 року. Позивач вказує на те, що вона разом із [PERSON] проживали однією сім`єю як брат з сестрою з листопада 2011 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проживали в квартирі [ADDRESS] , а також зазначає, що доглядала його батьком [PERSON] , який був похилого віку. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.12.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 29 червня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району міста Миколаєва Миколаївської області, актовий запис № 330, розірвано. Відповідно до акту про не проживання від 18.06.2019 року за вих. № 6, складеного працівниками Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл» підписаного сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про те, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 01.02.2011 року по теперішній час. Згідно пояснення [PERSON] від 24.06.2019 року, завіреного печаткою та підписом ОСББ «Сокіл», [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.06.2001 року по 19.12.12 року. З 2010 року у них фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства та бюджету. [PERSON] була в тісних дружніх відносинах зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [INFO] [PERSON] помер та [PERSON] займалася організацією поховання останнього. [INFO] [PERSON] помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис про смерть №1640 від 04.05.2017 року. [INFO] [PERSON] помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис про смерть №1641 від 04.05.2017 року. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру від 05.05.2017 року, [PERSON] сплачено за ритуальні послуги поховання [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачка, як спадкоємиця четвертої черги, звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. з заявою про прийняття спадщини, яка складається з квартирі [ADDRESS] та житлового будинку [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М. 26.10.2017 року за вих. № 208/02-14 надано листа щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано доказів про факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім`єю. 26 липня 2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. з заявою про повідомлення його щодо спадкоємців після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки останній має перед ним заборгованість за розпискою у сумі 169433,00 грн. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 18/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл» від 19.09.2017 року за вих. № 106 [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] та був власником особового рахунку. Крім нього ніхто не був зареєстрований за вищевказаною адресою. Згідно акту про проживання від 19.09.2017 року, складеного працівниками Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл» підписаного сусідами [PERSON] , та [PERSON] про те, що [PERSON] з листопада 2011 року постійно проживала однією сім`єю разом із [PERSON] в квартирі [ADDRESS] до дня смерті [PERSON] . Згідно акту про проживання від 18.06.2019 року за вих. № 7 , складеного працівниками Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл» підписаного сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю та вели спільний бюджет з листопада 2011 року по [INFO] на момент смерті. Згідно довідки Миколаївського міського відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 23.02.2019 року за вих. № 15.1-5.3/335, в архіві відділу Миколаївського міського РАЦСу відсутні актові записи про народження та визнання батьківства, де батьком зазначено [PERSON] , [INFO] . Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 26.04.2019 року, [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 204-205). Третя особа [PERSON] пояснив, що [PERSON] запропонував купити будинок в 2009 році. Будинок потребував ремонту і він з сім`єю майже рік поліпшували його стан, ключі і книжки на оплату комунальних послуг знаходились у нього. У 2010 році [PERSON] запропонував продати дім щоб віддати кошти за ремонт. Він часто бував дома у [PERSON] , позивачку там жодного разу не бачив, жіночих речей у квартирі не було, спілкувались дуже часто. Йому подзвонив сусід та сказав що [PERSON] помер, коли він приїхав квартира була зачинена. Хоронили [PERSON] ОСББ, оскільки не могли знайти людину яка б займалась похованням. Коли перших раз побачив [PERSON] у дворі, вона казала що вона дружина [PERSON] . [PERSON] ніколи не розповідав про якусь жінку яка мешкає з ним та його сином. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він зі [PERSON] знайомий був багато років, проживали в сусідніх будинках. [PERSON] та [PERSON] проживали як брат та сестра. [PERSON] перебувала часто в квартирі [PERSON] , у неї були ключі від його квартири, готувала їм їжу, робили разом ремонт в квартирі. Доглядала хворого батька [PERSON] . Йому не відомо чи мешкали [PERSON] та [PERSON] разом, проте, вони проживала в одному під`їзді. Крім того, в квартирі знаходилися її речі: халат та тапки. [PERSON] надавав [PERSON] грошові кошти за якісь послуги по квартирі. Похованням [PERSON] та [PERSON] займалася [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначила, що їй відомо про те, що [PERSON] допомагала [PERSON] , вона навіть допомогла з похованням його дружини. [PERSON] доглядала за батьком [PERSON] та мешкала у них в квартирі з молодшою донькою. [PERSON] та [PERSON] робили ремонт у квартирі разом. Вважала, що вони проживають як брат та сестра, чи мешкали вони в одній кімнаті, їй невідомо. З особистих речей у квартирі [PERSON] вона бачила тапки та чобітки [PERSON] . [PERSON] говорив про те, що має намір залишити квартиру молодшій доньці [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка є його матір`ю. Коли мати була вагітна останньою дитиною, у неї з`явилися дружні стосунки зі [PERSON] . Він забирав матір з пологового будинку. Вона готувала їм їжу, допомагала робити ремонт у квартирі та доглядала за ними. Мати з молодшою донькою проживала у квартирі [PERSON] , там знаходилися її речі. Мати сплачувала за комунальні послуги, які подавалися у квартиру [ADDRESS] . У [PERSON] , наскільки йому відомо, дітей не було. Спочатку відносини між його матір`ю та [PERSON] були дружніми, а потім як чоловіка та дружини. Він приблизно останні 15 років мешкає у с. Парутіно Миколаївської області. Проте, всі свята вони святкували разом. Крім того, він часто з [PERSON] рибалив. Спільних фотографій немає. Йому відомо про те, що [PERSON] хворів язвою шлунку, а [PERSON] не міг себе сам обслуговувати. Коли померли [PERSON] та [PERSON] він з матір`ю були в с. Парутіно 2-3 дні. Мати телефонувала [PERSON] , проте не могла додзвонитися. Після їх смерті у квартирі [ADDRESS] проживала сестра [PERSON] , проте, нові господарі, які стали ними шахрайським шляхом, намагалися відібрати у неї ключі, ми викликали працівників поліції. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , надали письмові пояснення, в яких зазначали, що підтверджують факт проживання [PERSON] зі [PERSON] приблизно шість років. Зазначили, що вони вели сіпльне господарство, купували продукти, робили ремонт, жили як одна сім`я. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до вимог ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Європейський суд з прав людини у справі "Суомінен проти Фінляндії" вказує, що хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] з листопада 2011 року по [INFO]. Встановлення факту проживання позивача та [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, стосується вирішення спору щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просила, встановити факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] з листопада 2011 року по [INFO]. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-2253цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів України. Так на підтвердження факту проживання однією сім`єю, а також ведення спільного господарства та придбання спірного майна, позивач просила взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків та письмові докази. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на покази свідків, однак суд не бере до уваги такі свідчення, так як жодним свідком не наведено належних та допустимих доказів та як такі, що вказують на ту обставину, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з огляду на наступне. Відповідно до ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Покази свідків є неналежними доказами, оскільки ними не було підтверджено факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] .. Свідки [PERSON] , [PERSON] поясняли суду, що у квартирі [PERSON] та [PERSON] вони бачили лише тапки та халат. Крім того, не один свідок не міг сказати, чи мешкала [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Більш того, узагальнюючи та аналізуючи покази свідків допитаних у судовому засіданні та досліджені письмові покази, вбачається, що позивачка допомагала у догляді за [PERSON] , готувала їжу, прибирала у квартирі. З показів свідків вбачається що особистих речей [PERSON] в квартирі [PERSON] вони не бачили. Покази свідків не узгоджуються між собою стосовно того ким була позивачка для померлого [PERSON] , товаришем, сестрою, дружиною чи прибиральницею та доглядачкою його батька. Посилання на сумісне проводження часу, зокрема виїзди на рибалку, святкування деяких свят не може бути доказом проживання однією сім`єю. Також судом не береться до уваги Акти про проживання від 19.09.2017та 18.06.2019 року посвідченій головою ОСББ «Сокіл» , оскільки позивачка по-перше працює у зазначеному об`єднані на протязі значного часу має дружні відносини з жильцями будинку, по-друге сусіди, які позначені у вказаних актах надали свої особисті пояснення оцінка яким надана судом. Щодо квитанцій про оплату поховання, суд не може розцінювати їх як доказ сумісного проживання, оскільки з встановлених судом фактів з показів опитаних сторін та свідків вбачається, що оскільки родичів у померлих [PERSON] та [PERSON] не було, похованням займалось ОСББ, члени якого й збирали кошти. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачка не надала жодних належних та достатніх доказів на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до його смерті. Зокрема відсутні сумісні фотознімки, листування, відомості про оплату комунальних послуг, відомості які б вказували не ведення спільного господарства, тощо. За такого суд зазначає, що достатніх доказів того, що в період вказаний позивачем вони вели з [PERSON] спільне господарство, мали єдиний бюджет, взаємні права та обов`язки, разом працювали, отримували спільні доходи та між ними склалися усталені відносини, що притаманні сім`ї, матеріали справи не містять. Таким чином позовна вимога в частині встановлення факту її проживання [PERSON] із [PERSON] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини з листопада 2011 року до [INFO] не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири, суд приходить до наступного. 21 липня 2006 року [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 21.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суровим В.В., зареєстрованого за реєстровим № 3785 та зареєстрований в Миколаївському бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства 09.08.2006 року, записний у реєстрову книгу № 4578 за реєстровим № 214. 14 вересня 2017 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] за 200 000 грн., що підтверджується договором купівлі - продажу від 14.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1848. Даний договір купівлі - продажу від 14.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. посвідчувався на підставі відповідних документів, які долучені до матеріалів справи та надійшли від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. Представник позивача зазначає, що 14 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Даний договір купівлі - продажу є недійсним, оскільки в зазначеному договорі, продавець нібито є сином [PERSON] , однак [PERSON] дітей ніколи не мав. Крім того, в зазначеному договорі, в п. 7 вказано, що продавець повідомляє покупця, що у вказаній квартирі не проживають та не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти, що підтверджується довідкою № 254 виданої КЖЕП ММР «Зоря» від 30.08.2017 року. Проте, КЖЕП ММР «Зоря» немає ніякого відношення до спірної квартири, оскільки всі мешканці будинку [ADDRESS] були об`єднанні в ОСББ «Сокіл» 27 лютого 2006 року. Вважає, що продавець не мав права продавати вищевказану квартиру. Згідно ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1848, 14 вересня 2017 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купила належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Згідно з ч.ч.1,3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач зазначає, що в договорі купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року зазначено, що [PERSON] , який виступає продавцем у договорі, є сином [PERSON] . Дослідивши договір купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., суд не знайшов підтвердження зазначеного, оскільки ні по тексту ті в будь-якому пункті зазначеного договору не зазначено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] . Щодо тверджень позивача та представника позивача про те, що продавець [PERSON] ввів в оману покупця, що в спірній квартирі не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти також не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл» від 19.09.2017 року за вих. № 106 [PERSON] проживав за адресою : [ADDRESS] та був власником особового рахунку. Крім нього ніхто не був зареєстрований за вищевказаною адресою. За ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У п.21-26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»№5 спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387,388 ЦК. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387,388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387,388 ЦК. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Верховний суд України у постанові від 30.11.2016 року у справі № 6-2069цс16 висловив правову позицію згідно якої, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Даний правовий висновок, ставить під сумнів правильність обрання позивачем способу захисту порушеного права. Позивач зазначає, що договір купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року є нікчемним, оскільки вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , крім неї спадкоємців більше немає, а спірна квартира вибула з її володіння поза її волею. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не довів в судовому засіданні факт вибуття майна з її володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі, не вказала яким саме чином майно вибуло з володіння [PERSON] .. Крім того, позивачем не доведено факт проживання її зі спадкодавцем однією сім`єю, відповідно й відсутнє порушене право. З урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року та витребування з володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, то дана вимога прямо випливає з встановлення факту спільного проживання на момент відкриття спадщини. З урахуванням відмови в задоволенні вимоги про встановлення факту, вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягає. Судові витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача у відповідності до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed