Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що відповідач в липні 2010 року користуючись тимчасовою відсутністю позивача самоправно розпочала в квартирі ремонт та вивезла майже всі речі в невідомому напрямку. Квартира [ADDRESS] у комунальній власності. Дозвіл на проведення ремонти в квартирі [PERSON] в Вінницькій міській раді не отримувала, позивача про початок ремонтних робіт не попередила. Рішенням Вінницького міському суду Вінницької області від 18.03.2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3500,00 грн. матеріальної шкоди та 15000,00 грн. моральної шкоди. В результаті ремонтних робіт відповідач демонтувала та знищила лінолеум на кухні вартістю 450,00 грн., замінила газову плиту «Єлекта» на «Indesit». Демонтована техніка, а саме: електричні прилади, сантехніка, двері, замки були у відмінному стані та належали позивачу на праві приватної власності. [PERSON] не дозволяє позивачу користуватися сантехнікою та газовою плитою, оскільки вони були придбані за її кошти. В результаті ремонтних робіт квартира була повністю зруйнована, жити в квартирі було фактично неможливо, оскільки постійно відключалась вода та газ, проводились будівельні роботи. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13150,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 26300,00 грн., оскільки через постійний бруд, відсутність води, електрики та газу, неприємний запах від пластикових вікон негативно вплинув на стан здоров'я позивача В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд позов задовольнити посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. [PERSON] вказав, що квартира є комунальною власністю. Документи , що підтверджують йогоправо власності на майно, артість якого він хоче стягнути з відповідача були в нього викрадені. Відповідач до судового засідання не з'явилась, хоча про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Судом досліджено докази: -копія рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2016 року (на а.с. 10-11), відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3500,00 грн. матеріальної шкоди, 15000,00 грн., моральної шкоди, 300,00 грн. витрат на правову допомогу; -копія рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 29.01.2007 року (на а.с. 12-15), відповідно до якого, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення; -копія постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 03.11.2011 року (на а.с. 16), відповідно до якої, скаргу [PERSON] про порушення відносно [PERSON] кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України направити прокурору Замостянського району м. Вінниці; -копія листа Департаменту житлового господарства № 3-01-7527/01-20 від 18.05.2012 року (на а.с. 17), відповідно до якого, 14.05.2012 року було проведено обстеження квартири [ADDRESS], яка знаходиться в спільному користуванні з гр. [PERSON] на предмет самовільного проведення ремонтних робіт квартири. На момент перевірки в квартирі [ADDRESS] ремонтні роботи не проводились. Суд критично відноситься до постанови від 03.11.2011року ( на а.с. 16) про направлення скарги для розгляду до прокурора, інормаційного листа департаменту житлового госопдарства ( на а.с. 17) про відсутності ремонтних робіт к в квартирі на момент перевірки 14.05.2012 року, - як до неналежних доказів та не приймає їх. Решту доказів суд вважає належними, допустими та приймає. Вивчивши докази суд встановив, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності. Як позивач та відповідач мають право на проживання вказаній квартирі. В квартирі тако ж мешкає син сторін [PERSON] 1997 року народження. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2016 року (а.с. 10-11), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 3500,00 грн. матеріальної шкоди, 15000,00 грн., моральної шкоди, 300,00 грн. витрат на правову допомогу в порядку відшкодування шкоди, причиненої злочином. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. При цьому, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, згідно із якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Шкода - це пошкодження чи знищення майна, майнових чи немайнових (особистих) благ, що охороняються законом. Майновою вважається шкода, яка має певну економічну цінність і виражається у грошах. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З наведеного слідує, що для відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи необхідно встановити обставину заподіяння такої майнової шкоди (належність майна, розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв'язок між діями заподіювача шкоди та спричиненням майнової шкоди. Відповідно до п. 9 Постанови пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК. Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Проте, позивачем не надано суду доказів, зокрема: квитанцій, чеків, накладних які б давали підстави встановити належність позивачу майна, у зв'язку із знищенням якого позивач просить відшкодувати матеріальну шкоду. З наведеного вбачається, що для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Тобто, для всіх випадків відшкодування шкоди( якщо інше не передбачено законом), законодавець визначає обов»язкову наявність чотирьох підстав, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Про те позивач, в суперечи вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів належності йому майна, знищення, пошкодження належного позивачу майна, протиправної ( винної) поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв"язку між вказаними обставинами. Необхідність надання доказів, строк їх подання були роз"яснені позивачу в ухвалі про відкриття провадження по справі. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 26300,00 грн., у відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна тощо. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, з відповідними змінами та доповненнями від 25 травня 2001 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В супереч вимог ст. 60 ЦПК України, позивач ненадав доказів причинення йому моральної шкоди, провину відповідача в причиненні моральної шкоди та причинно-наслідковий зв"язок між цими обставинами. Необхідність надання доказів, строк їх подання були роз"яснені позивачу в ухвалі про відкриття провадження по справі. Отже в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити. В зв'язку із відмовою в задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем, згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed