Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, вказуючи, що 21.04.2018 між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 185. Зазначає, що сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , на яку позивач згідно рішення суду сплачує аліменти. Також позивач сплачує аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Подружні стосунки у сторін не склалися з причини втрати поваги та почуття любові один до одного. Шлюбні відносини припинені з травня 2019 року, з того часу сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше підтримання сімейних відносин позивач вважає не можливим, тому звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивачем до позову додано заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, на позові наполягає. Окрім того, від позивача надійшла заява, в якій він просить не надавати строк для примирення, оскільки намірів зберігати шлюбні стосунки не має. Примирення вважає неможливим, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою належним чином про судовий розгляд, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду, у раніше поданій 22.11.2019 заяві заперечувала проти розірвання шлюбу, виявляла намір на примирення з позивачем. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 21.04.2018 Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 185, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб /а.с. 8/. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] /а.с. 9/. Судом встановлено, що причиною розпаду сім`ї стала втрата подружжям взаєморозуміння, поваги один до одного та почуття любові. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з травня 2019 року, з того часу сторони спільне господарство не ведуть. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спору про розподіл майна сторони не мають. Питання про утримання малолітньої дитини вирішено сторонами у встановленому законодавством порядку /а.с. 13/. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved