Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом до відповідачів і просять визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] 24.10.2006 року, посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4-1725. Позовні вимоги мотивують тим, що вони є дітьми - [PERSON]. 22.10.2014 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Вони у встановлений законом строк звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Проте, виявилося, що їх батько за життя склав заповіт, яким заповів все належне йому майно відповідачам. Вищевказаний заповіт було посвідчено 24.10.2006 року державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4-1725. Однак, при посвідченні вищевказаного заповіту нотаріусом не було дотримано вимог законодавства, а саме статті 1247 ЦК України та статтей 5, 56 Закону України «Про нотаріат»(в редакції, яка діяла момент складання заповіту). Також, нотаріусом не було роз'яснено заповідачу, наслідки вчинення нотаріальної дії та зміст статті 1236 ЦК України. Крім того, у провадженні СВ Житомирського УМВС в Житомирській області перебуває кримінальне провадження № 12014060020005910, зареєстроване в Єдинному реєстрі досудових розслідувань за фактом смерті їх батька за ст. 115 КК України (умисне вбивство). При цьому, на момент смерті їх батька (заповідача), в будинку разом з ним, були лише відповідачі. У відкритому судовому засіданні позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Позивачка - [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У відкритому судовому засіданні відповідачі- Андрущенко Е.А., [PERSON], і їх представник - [PERSON] позовні вимоги не визнали, надали заперечення проти позову. Заслухавши пояснення свідків, зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України(далі ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] є дітьми - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження і не оспорюється сторонами(а.с. 4). [PERSON] 24.10.2006 року склав заповіт, яким заповів все належне йому на день смерті майно: [PERSON], [PERSON](а.с.7). Вищевказаний заповіт було посвідчено 24.10.2006 року державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 4-1725. 22 жовтня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.6). Виходячи зі змісту позовної заяви, позивачі зазначили декілька підстав до визнання вищевказаного правочину недійсним. Так, на їх переконання, вищевказаний заповіт повинен бути визнаний недійсним з підстав, визначених частинами 1, 2 статті 1257 ЦК України. У статті 1257 ЦК України, формулюються спеціальні правила щодо підстав нікчемності заповіту, щодо підстав оспорювання заповіту, щодо можливості визнання недійсним лише частини заповіту та долю решти умов заповіту і щодо наслідків недійсності цього правочину. При цьому, за правилами частини першої цієї норми заповіт визнається нікчемним, якщо особа, яка його склала не мала на це права, а також у випадку порушення вимог щодо його складання та посвідчення. В той же час згідно частини другої вказаної статті суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Тобто частини перша і друга мають різні підстави до визнання заповіту недійсним, які виключають один одного (недійсність і нікчемність правочину) Позивачі просять визнати заповіт недійсним в зв"язку відсутністю вільного волевиявлення заповідача. Проте у справі немає жодного доказу, який би свідчив, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно матеріалів справи, в тому числі копії заповіту, заповіт складено у 2006 році, жодної обставини чи факту не встановлено, що [PERSON] спонукали до складання заповіту, він не хотів цього робити, були створені обставини, які б змушували його до цього. Навпаки в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], вказали, що даний заповіт був зроблений [PERSON] добровільно, і він сам бажав цього. А тому доводи позивачів в цій частині є безпідставними. Що стосується доводів позивачів щодо не дотримання вимог чинного законодавства під час посвідчення оспорюваного заповіту, то на думку суду, вони також є безпідставними, виходячи з наступного. Загальні вимоги до форми заповіту наведені у статті 1247 ЦК України, згідно якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідченні особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Заповіт, який оскаржується позивачами, складений у письмовій формі, у ньому вказано місце (місто Бердичів Житомирської області), час складання (24 жовтня 2006 року), він, як того вимагає закон, посвідчений нотаріусом. Статтею 5 Закону України «Про нотаріат», визначено обов'язки нотаріуса, а статтею 56 цього Закону - порядок посвідчення заповітів. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], на момент складання заповіту, був дієздатним, заповіт складений ним відповідно до вимог чинного законодавства, і пройшов державну реєстрацію. Позивачами не надано суду жодного доказу, який б свідчив про порушення нотаріусом своїх обов"язків про посвідченні спірного заповіту. Що стосується доводів позивачів, що при складанні даного заповіту нотаріусом на було роз"яснено заповідачу, наслідки нотаріальних дій та зміст статті 1236 ЦК України, то на думку суду, вони є безпідставними, з наступних підстав. Статтею 1236 ЦК України, передбачено право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. В той же час в заповіті заповідач визначився з обсягом спадщини і заповів на випадок смерті, що все рухоме і нерухоме майно у рівних частках: [PERSON], [PERSON]. Нотаріусом роз'яснено заповідачу вимоги чинного законодавства, в тому числі положення статті 1254 ЦК України, яка надає право на скасування та зміну заповіту, про що свідчить підпис [PERSON]. На нотаріуса відповідно до пункту 1.10 наказу Міністерства юстиції України від 22.лютого 2012 року № 296/5 покладається обов'язок при посвідченні заповіту роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. Щодо секретності заповіту, то нотаріус повинен роз'яснювати заповідачу, що текст заповіту має бути викладений таким чином, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини (пункт 3.2). Зазначені вимоги цього нормативного акту нотаріусом теж виконані. Доказів на спростування цього позивачами не надано. Що стосується доводів позивачів, що у провадженні СВ Житомирського УМВС в Житомирській області перебуває кримінальне провадження № 12014060020005910, зареєстроване в Єдинному реєстрі досудових розслідувань за фактом смерті їх батька за ст. 115 КК України (умисне вбивство), а при цьому, на момент смерті їх батька (заповідача), в будинку разом з ним, були лише відповідачі, то на думку суду, дані обставнини не мають жодного відношення до предмету спору, та не можуть бути підставами для скасування вищевказаного заповіту. На думку суду, при складанні вище зазначеного заповіту дотриманні вимоги, передбаченні частиною 1 статтею 1257 ЦК України, а тому він не може бути визнаний і нікчемним. А тому аналізуючи зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази, покази свідків, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] 24.10.2006 року відсутні, а тому позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають. Суд, також у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягує з [PERSON], [PERSON] судовий збір на користь держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved