Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вона та відповідач [PERSON], яка є її рідною сестрою, являються співвласниками квартири № 6, будинку, №42, по вул.. Леніна, с. Трушки, Білоцерківського району в рівних частках по 1/2 частині, який вони успадкували після смерті батька [PERSON]. Квартирою користується відповідач та її сімя. Співвласники не досягли згоди щодо володіння та користування квартирою, відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, тому позивач звернулась до суду з позовом, яким просила суд усунути перешкоди у володінні і користуванні нею квартирою № 6 у будинку № 42 по вул. Леніна у с. Трушки Білоцерківського району Київської області шляхом вселення її до квартири. Визначити порядок користування квартирою виділивши їй у володіння і користування ізольовані кімнати житловою площею: 12,90 кв. м., та 7,80 кв. м , а відповідачеві ізольовану кімнату житловою площею 17,60 кв. м.. Кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишити у загальному користуванні. Під час розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги шляхом збільшення їх і крім зазначених вимог також просить суд зобовязати відповідача не чинити перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належними їй 1/2 частинами квартири а також заборонити відповідачу у подальшому не чинити перешкод здійснення права користування, володіння та розпоряджання належною позивачу 1/2 частиною квартири. У судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просять суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з тих підстав, що відповідач не чинить перешкод позивачу у користуванні та володінні її частиною квартири, виділила позивачу кімнату, площею 17,60 кв.м, вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що повністю підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами, [PERSON] та [PERSON], які є рідними сестрами, являються співвласниками квартири № 6, будинку, №42, по вул.. Леніна, с. Трушки, Білоцерківського району в рівних частках по 1/2 частині, який вони успадкували після смерті батька [PERSON]. Квартирою користується відповідач та її сімя, яка складається із пяти осіб. Співвласники не досягли згоди щодо володіння та користування квартирою. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд . На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до вимог ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та усунення перешкод у користуванні частиною квартири, а також зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належною їй 1/2 частинами є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмеженим у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником будинку (квартири) , якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При вирішені даного цивільного спору суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача, що позивач має у власності інше житло, оскільки зазначені доводи не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. На підставі ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Та відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно позбавив права користування житловим приміщенням та не допускає позивача в спірну квартиру, як стверджує позивач, тому позовні вимоги про вселення позивача і усунення перешкод у користуванні житлом підлягають задоволенню. При вирішенні цивільного спору в частині встановлення порядку користування квартирою суд виходить з наступного. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/ , належить їм на праві спільної власності /спільне майно/. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. В даному випадку спірна квартира є спільною частковою власністю сторін у справі у рівних частках по 1/2 частині. Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов'язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Як розяснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" /зі змінами/, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно з п.14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника /учасників/ цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.6 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" /зі змінами/, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, між співвласниками квартири виникають спори щодо користування цією квартирою, що стверджує позивач у справі і фактично підтверджується матеріалами цивільної справи. Отже, співвласники не можуть дійти згоди щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном. Позивач просить суд встановити порядок користування приміщеннями квартири, виділивши їй ізольовані кімнати житловою площею: 12,90 кв. м., та 7,80 кв. м, а відповідачеві ізольовану кімнату житловою площею 17,60 кв. м.. Кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишити у загальному користуванні. Представник відповідача не заперечує проти виділення позивачу кімнати площею17,60 кв. м.. У відповідності до ч. 3 ст.358 ЦК України, саме кожний із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Спірна квартира складається з 3-х житлових кімнат ( а.с.14-15), а тому виділити в користування кожному із співвласників ту частину спільного майна, яка відповідає розміру його частки, неможливо. Проаналізувавши всі надані докази, з врахуванням всіх вищенаведених обставин, а також враховуючи ту обставину, що сімя відповідача складається із 5 осіб, суд вважає за можливе встановити наступний порядок користування приміщеннями квартири: виділивши [PERSON] у володіння і користування ізольовану кімнату квартири житловою площею 17,60 кв.м, а співвласнику квартири [PERSON] кімнати житловою площею 12,90 кв.м та 7,80 кв.м.; кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишити у загальному користуванні, тому в цій частині вимог позов підлягає задоволенню частково. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в сумі 243,60 гр. На підставі викладеного,

Outcome: partial