Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без офіційної реєстрації шлюбу у період з жовтня 1991 по [INFO]. З жовтня 1991 по серпень 2001 року вона та її чоловік [PERSON] разом як одна сім`я постійно мешкали у її квартирі за адресою [ADDRESS] , спільно з її батьками та родиною її брата [PERSON] . В період з серпня 2001 по [INFO] вона та її чоловік [PERSON] постійно мешкали разом як одна сім`я за адресою [ADDRESS] . У період часу з жовтня 1991 по [INFO] вона та [PERSON] у офіційних шлюбах не знаходились та у інших шлюбних відносинах не перебували. Протягом спільного проживання у вказаний період вони мали взаємні права та обов`язки як подружжя, проживали в одному помешканні, спільно харчувалися, вели сумісне господарство, купували майно, здійснювали поточний ремонт квартири, сплачували із спільних коштів за житлово-комунальні послуги, піклувались один про одного, розпоряджалися грошовими коштами, у них був спільний сімейний бюджет, який складався з заробітних плат та інших надходжень, разом володіли і користувались майном. Після смерті [INFO] [PERSON] вона займалася його похованням та несла пов`язані з цим матеріальні витрати. Позивач зазначає, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, тому визнання факту сумісного проживання з ним має для неї важливе юридичне значення, а саме прийняття спадщина за черговістю по закону, вона є спадкоємцем померлого четвертої черги, оскільки постійно проживала з ним на час смерті однією сім`єю. 21.08.2020 року вона звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про вчинення нотаріальної дії - видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , проте 03.09.2020 року отримала відмову державного нотаріуса, оскільки нею не було надано рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати факт її проживання однією сім"єю як чоловік та жінка без шлюбу з [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з жовтня 1991 року по [INFO] , визнати її спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2020 року дана цивільна справа направлена для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи. Ухвалою судді від 10.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою судді від 17.12.2020 року витребувано у Першій дніпровській державній нотаріальній конторі завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 28.12.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від відповідача надійшов письмовий Відзив на позов, в якій відповідач заперечував проти задоволення позову. 26.01.2021 року до суду з Першої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] 28.01.2021 року до суду від [PERSON] надійшла Відповідь на відзив. Ухвалою суду від 22.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач з представником підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові, витрати по справі просили покласти на позивача. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, суду надав листа про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши осіб, які з`явилися, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; Частиною 2 цієї статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду з вимогою про встановлення фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до ч.2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно до ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У відповідності до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Як зазначено у п. 21 постанови Пленума Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 « Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без офіційної реєстрації шлюбу у період з жовтня 1991 по [INFO]. Протягом спільного проживання у вказаний період [PERSON] та [PERSON] мали взаємні права та обов`язки як подружжя, проживали в одному помешканні, спільно харчувалися, вели сумісне господарство, купували майно, здійснювали поточний ремонт квартири, сплачували із спільних коштів за житлово-комунальні послуги, піклувались один про одного, розпоряджалися грошовими коштами, у них був спільний сімейний бюджет, який складався з заробітних плат та інших надходжень, разом володіли і користувались майном, дітей від спільного проживання не мають Судом також встановлено, що з жовтня 1991 року по серпень 2001 року [PERSON] та [PERSON] разом як одна сім`я постійно мешкали у квартирі позивачки за адресою [ADDRESS] спільно з батьками позивачки та родиною її брата [PERSON] . В подальшому ними була придбана квартира [ADDRESS] , покупцем за договором купівлі-продажу вказаної квартири від 10.07.2001 року зазначено [PERSON] . В період з серпня 2001 по [INFO] [PERSON] та [PERSON] , по день його смерті, постійно мешкали разом як одна сім`я за адресою [ADDRESS] та були зареєстровані за вказаною адресою, що підтверджується Довідкою № 4215 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13.05.2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 07.03.2008 року, а [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 31.07.2001 року. У період часу з жовтня 1991 року по [INFO] [PERSON] та [PERSON] у офіційних зареєстрованих шлюбах не знаходились та у інших шлюбних відносинах не перебували. Вказане підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 30.10.1987 року Кіровським відділом РАГС м. Дніпропетровська, про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , та свідоцтвом про смерть [INFO] чоловіка позивачки - [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 23.01.1988 року Кіровським РАГС м. Дніпропетровська; Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 03.09.2020 року; Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу від 03.09.2020 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 26.03.2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 885. Похованням [PERSON] займалася [PERSON] , яка несла в зв`язку з цим матеріальні витрати. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в зв`язку з чим [PERSON] 21.08.2020 року звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про вчинення нотаріальної дії - видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори від 03.09.2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з посиланням на те, що [PERSON] не надала відповідного рішення, яким би був встановлений факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як вбачається із копії спадкової справи №377/2020, заведеної Першою дніпровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася 21.08.2020 року лише [PERSON] . Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про спадщину змусило позивачку звернутися до суду з позовом про визнання факту сумісного проживання з [PERSON] однією сім`єю, оскільки визнання цього факту має для неї важливе юридичне значення, а саме прийняття спадщина за черговістю по закону як спадкоємцем померлого четвертої черги, оскільки вона постійно проживала з ним на час смерті однією сім`єю. Факт проживання [PERSON] , [INFO] , однією сім"єю як чоловік та жінка без шлюбу з [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з жовтня 1991 року по [INFO] підтверджується наступним: -Довідкою № 4215 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13.05.2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 07.03.2008 року, а [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 31.07.2001 року; -Довідкою про карткові рахунки від 27.01.2021 року, відповідно до якої [PERSON] 14.03.2006 року була видана довідка про карткові рахунки, з якої вона сплачувала плату за комунальні послуги в квартирі за адресою [ADDRESS] ; -Копіями квитанцій про здійснення оплати [PERSON] грошових коштів в рахунок сплати комунальних послуг в квартирі за адресою [ADDRESS] ; -Поясненнями в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що за адресою [ADDRESS] вона проживає з 2007 року, була знайома з сусідами - [PERSON] та [PERSON] , які проживали за адресою [ADDRESS] спільно з батьками позивачки та родиною її брата, вона сприймала їх як подружжя, часто бачила як вони разом гуляли. За необхідністю сусіди брали у них ключі від горища будинку, які зберігалися у їх квартирі, розташованій на дев`ятому поверсі будинку, вони разом ремонтували дах будинку. Після їх переїзду в іншу квартиру вони також бачилися, всі їх сприймали як подружжя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що за адресою [ADDRESS] він жив до 2010 року з дня свого народження, знає [PERSON] та її сім`ю. В 1991 році [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сім`єю в квартирі за адресою [ADDRESS] спільно з батьками та сім`єю брата позивачки. Він вважав [PERSON] та [PERSON] сім`єю, чоловіком та жінкою, часто бачив, як вони разом приходили додому, гуляли, ходили на покупками. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є сестрою її чоловіка, вони знайомі з 1980 року. В 1988 році [PERSON] познайомилась з [PERSON] , який на той час вів спортивну секцію зі східних єдиноборств в інституті «Промбудпроект», в 1991 році вони стали проживати однією сім`єю разом з ними в квартирі за адресою [ADDRESS] спільно з їх батьками, в окремій кімнаті як чоловік та жінка. При цьому вони вели спільне господарство, кожен день готували їжу для своєї сім`ї, вони разом купували продукти, купили телевізор та відеомагнитофон в свою кімнату. В 2001 році вони купили квартиру в [ADDRESS] , в яку переїхали проживати та в яку серед своїх речей перевезли придбані телевізор та відеомагнитофон. Після їх переїзду вона з сім`єю та [PERSON] з [PERSON] сім`ями ходили один до одного в гості, святкували разом дні народження, часто зустрічалися з ними в супермаркетах, згодом матері [PERSON] та її чоловіка найняли доглядальницю. В 2008 році продали квартиру [ADDRESS] і вона (свідок) зі своєю сім`єю переїхали в іншу квартиру, проте продовжили спілкування сім`ями. Похованням [PERSON] займалася [PERSON] . З`ясовано, що встановлення факту проживання [PERSON] однією сім"єю як чоловік та жінка без шлюбу з [PERSON] , померлим [INFO] , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з жовтня 1991 року по [INFO] , має юридичне значення, оскільки надасть позивачці можливість оформити спадщину після смерті [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання [PERSON] однією сім"єю як чоловік та жінка без шлюбу з [PERSON] , померлим [INFO] , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з жовтня 1991 року по [INFO] , тому зазначені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення вищевказаних позовних вимог позивача, суд вважає такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача суду не надано. З урахуванням заявленого клопотання, витрати по справі віднесені за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved