Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд встановити факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] з 20.07.1998 року по [INFO] день його смерті та визнати за нею право власності на 15 простих іменних акцій ВАТ «Мотор Січ» зі всіма нарахуваннями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В позові пояснила, що [INFO] помер цивільний чоловік позивача [PERSON], з яким вони прожили разом однією сім'єю починаючі з 1976 року по день його смерті. Вони проживали разом в належному позивачу на праві власності житловому будинку [ADDRESS]. Проживаючи разом, вони вели спільне господарство, мали права та обов'язки чоловіка та дружини. Починаючи з початку 1998 року стан здоров'я позивача погіршився та 20.07.1998 року в неї стався інсульт та паралізувало повністю праву сторону тіла, тому з даного часу вона перебувала на повному утриманню свого чоловіка, оскільки потребувала стороннього догляду та матеріальної підтримки, яку він їй надавав до дня його смерті. Після смерті чоловіка будь-кого з його рідних не було, оскільки ще з початку їхнього проживання нікого у чоловіка з рідні не залишилося. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді 15 простих іменних акцій ВАТ «Мотор Січ».На випадок свої смерті [PERSON] заповіту не складав, спадкоємці першої та другої черг відсутні, оскільки постійно проживав лише з позивачем. З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до Вовк І.І., приватного нотаріуса ЗМНО за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], але постановою нотаріуса від 17.05.2018 року за № 1215/02-31 у видачі свідоцтва відмовлено у зв'язку з тим, що не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. У зв'язку з тим, що позивач не має можливості оформити та отримати свідоцтво на спадщину за законом через нотаріальну контору, ці обставини створюють для мене перешкоду щодо розпорядження усім спадковим майном, тому вона звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 10.10.2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. В підготовче судове засідання позивач та її представник не з'явились, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО Вовк І.І. у підготовче судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч.1, ч.4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву та матеріали цивільної справи, дійшов висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню у зв'язку з таким. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 26.12.2000 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізької міської ради, актовий запис № 11632. За змістом позову, [PERSON] був цивільним чоловіком [PERSON], з яким вони прожили разом однією сім'єю починаючі з 1976 року по день його смерті, у належному на праві власності [PERSON] житловому будинку [ADDRESS]. Проживаючи разом вони вели спільне господарство, мали права та обов'язки чоловіка та дружини. Починаючі з початку 1998 року стан здоров'я позивача погіршився та 20.07.1998 року в неї стався інсульт та паралізувало повністю праву сторону тіла, тому з даного часу вона перебувала на повному утриманні свого чоловіка, оскільки потребувала стороннього догляду та матеріальної підтримки, яку він їй надавав до дня його смерті, внаслідок тяжкої хвороби. [PERSON] до своєї смерті був працездатним вів господарство та продовжував працювати та отримувати заробіток, який був для сім'ї основним джерелом доходу. Після смерті [PERSON] будь-кого спадкоємців не було, окрім дружини [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 15 простих іменних акцій ВАТ «Мотор Січ», що підтверджується Сертифікатом Акцій серії [NUMBER] виданих на його ім'я 18.09.1994 року. На випадок свої смерті [PERSON] заповіту не складав, спадкоємці першої та другої черг відсутні, оскільки постійно проживав лише із [PERSON] [PERSON] є спадкоємицею після смерті чоловіка на підставі ст. 531 ЦК УРСР 1963 (чинного на час відкриття спадщини), так як на день смерті спадкодавця була непрацездатною та перебувала на його повному утриманні протягом більш як одного року. Після смерті чоловіка [PERSON] утримую у себе Сертифікат на право на акції серії [NUMBER] виданих на ім'я [PERSON] 18.09.1994 року та якими до теперішнього часу володіє. Тому, починаючи з дня захворювання [PERSON] її чоловік піклувався про неї, оскільки у зв'язку із захворюванням вона потребувала сторонньої допомоги. І її надавав лише чоловік. Відповідно до Довідки отриманої за місцем останнього проживання [PERSON] вбачається, що на момент його смерті він проживав в житловому будинку [ADDRESS] разом із [PERSON] Таким чином, на день смерті [PERSON] [PERSON] знаходилась на утриманні у нього та отримувала від нього допомогу, яка була постійним і основним джерелом її існування майже півтора роки, а саме з липня 1998 року по грудень 2000 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відповідно до п. 8 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного кодексу України (ЦК)) не менше одного року. Утриманці - це особи, які перебувають на повному утриманні іншої особи або одержують від неї допомогу, що є постійним і основним джерелом засобів їхнього існування. Отже, відповідно до статті 531 ЦК Української РСР, я, як особа, що перебувала на утриманні чоловіка більше року, є спадкоємицею за законом після його смерті. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після його смерті немає. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини Таким чином, беручі до уваги, що спадкоємці за заповітом та за законом у чоловіка відсутні, я відповідно до ст. 531 ЦК України є єдиним спадкоємцям свого чоловіка. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Разом з цим, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). З метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького нотаріального міського округу Вовк І.І. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], але постановою нотаріуса від 17.05.2018 року за № 1215/02-31 у видачі свідоцтва відмовлено у зв'язку з тим, що не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. З квітня 1996 року [PERSON] є непрацездатною особою за віком, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] виданим 10.04.1996 року. Оскільки її пенсії не вистачало на забезпечення її життєвих потреб в тому числі на придбання медичних препаратів на лікування наявних захворювань,тому, вона перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] до дня його смерті. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.8 Постанови від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. У свою чергу, у відповідності до практики Верховного суду України (ухвала від 20.02.2008 по справі 6-17585кс04) до непрацездатних осіб відносяться громадяни, які в силу свого віку не можуть себе забезпечувати, незалежно від того, чи отримують вони пенсію чи ні, - жінки 55 років та чоловіки 60 років; за станом здоров'я - інваліди 1, 2 , 3 групи. Аналіз судової практики свідчить, що непрацездатні особи можуть бути зараховані до зазначеної категорії спадкоємців лише за наявності таких умов: а) непрацездатна особа має перебувати на утриманні померлого не менше одного року безпосередньо перед його смертю; б) допомога, яку надавав померлий цій непрацездатній особі, має бути основним джерелом її існування (хоч не обов'язково, щоб вона була єдиним джерелом існування); в) допомога має надаватися систематично. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року [PERSON] у шестимісячний строк прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем однією сім'єю та від спадщини не відмовилась. Зокрема, проживаючи разом з ним за однією адресою по вул. Новоросійській 86 м. Запоріжжя, в неї залишилися всі належні речі чоловіка, а саме предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку, документи, родинні фотокартки у тому числі сертифікат на акції. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведеними в інформаційному листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення права на спадщину у спадкоємця (яке пов'язується з її прийняттям) як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та/або не здійснив його державної реєстрації. Тобто у разі смерті спадкоємця, який прийняв спадщину, але не одержав свідоцтва про право на спадщину та (або) не здійснив його державної реєстрації, право на набуту спадщину входить до складу спадщини, що відкрилась. Верховний Суд України, в Узагальненні судової практики розгляду справ, про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 19.06.2013 року, зазначав про те, що судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Відтак, [PERSON] придбала право на спадщину за законом одразу після її відкриття як спадкоємець, що є утриманцем спадкодавця і прийняла спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні у її чоловіка [PERSON] має для мене юридичне значення, так як від цього залежить реалізація її спадкових прав після смерті чоловіка, і встановити його іншим шляхом неможливо. Крім того, що необхідно встановити факт мого перебування на утриманні чоловіка, також постає питання щодо оформлення на мене право власності на спадкове майно - акції, оскільки згідно до Постанови нотаріуса видати мені свідоцтво на право спадщини за законом не є можливим, оскільки проживаючі разом однією сім'єю, ми не зареєстрували свій шлюб. В силу ст. 12 Закону України «Про власність», якій діяв на час відкриття спадщини, передбачено, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до стаття 48 Закону України «Про власність», якій діяв на час відкриття спадщини, передбачено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом. Своїми діями [PERSON] прийняла спадщину з часу її відкриття та на цей час маючи документи на спадкове майно, не може розпоряджатися спадковим майном повноцінно, як власник. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] з 20.07.1998 року по [INFO] до дня його смерті та фактично прийняла спадщину після його смерті у відповідності до вимог ст. ст. 1268-1270 ЦК України, у зв'язку з чим її позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved