Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить звільнити транспортний засіб Daewoo, NЕXIA, 2012 року випуску, колір - білий, державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] з-під арешту та зняти його з розшуку. Посилається на те, що 17 жовтня 2012 року між ним та [PERSON] було уклали кредитний договір № 700012310, в якому відповідно до п. 2.4. цільовим використанням даного кредиту визначено придбання зазначеного вище транспортного засобу. 17 жовтня 2012 року з [PERSON] було укладено договір застави №700012310-3, відповідно до п. 3 якого предметом застави виступає вищезазначений автомобіль. 18 жовтня 2012 року згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №38350621 було зареєстроване обтяження, об'єктом якого виступає транспортний засіб транспортний засіб Daewoo, NЕXIA, 2012 року випуску, колір - білий, державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. 14 лютого 2014 року відповідачем в межах виконавчого провадження №41790431 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, на підставі якої накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], у тому числі і зазначений вище транспортний засіб. Разом з тим, в межах вказаного виконавчого провадження 04 лютого 2014 року винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук зазначений вище транспортний засіб, який перебуває в заставі позивача. Вартість предмету застави згідно п. 3.3 кредитного договору, становить 92 850 грн. Так, на сьогоднішній день існує заборгованість відповідача [PERSON] по зобов'язанню, яка становить 134 647 грн. 86 коп. Враховуючи те, що вартість предмета застави нижче заборгованості боржника перед ПАТ «Альфа-Банк» як кредитором-заставодержателем, звернення стягнення на належний боржнику транспортний засіб для задоволення грошових вимог стягувача, котрий не є заставодержателем, не допускається законом. Вважає, що на сьогоднішній день внаслідок винесення відповідачем вищезазначених постанов порушені його права як заставодержателя відповідного майна, а тому просить задовольнити позов. Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Представник позивача та відповідач [PERSON] просять розглядати справу в їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було уклали кредитний договір № 700012310, в якому відповідно до п. 2.4. цільовим використанням кредиту визначено придбання зазначеного транспортного засобу Daewoo, NЕXIA, 2012 року випуску, колір - білий, державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. Вартість предмету застави згідно п. 3.3 кредитного договору, становить 92 850 грн. (а. с. 8-9) 17 жовтня 2012 року між вказаними вище сторонами було укладено договір застави №700012310-3, відповідно до п. 3 якого предметом застави виступає вищезазначений автомобіль. (а. с. 10-15) 18 жовтня 2012 року згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №38350621 було зареєстроване обтяження, об'єктом якого виступає транспортний засіб транспортний засіб Daewoo, NЕXIA, 2012 року випуску, колір - білий, державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. (а. с. 17-18) 14 лютого 2014 року відповідачем в межах виконавчого провадження №41790431 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, на підставі якої накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], у тому числі і зазначений вище транспортний засіб. Разом з тим, в межах вказаного виконавчого провадження 04 лютого 2014 року винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук зазначений вище транспортний засіб, який перебуває в заставі позивача. (а. с.19-20, 21-22) На сьогоднішній день існує заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем по зобов'язанню, яка становить 134 647 грн. 86 коп. (а. с. 24) Згідно зі ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту. Статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачене право заставодержателя звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що наявність арешту вказаного майна позбавляє його можливості реалізувати свої права як заставодержателя та задовольнити свої вимоги за рахунок застави, яка є предметом забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Згідно зі статтею 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Аналогічну норму містить стаття 19 Закону України «Про заставу». Таким чином, право застави у позивача виникло з моменту укладення договору застави, тобто до вчиненої державним виконавцем оспорюваної дії. Однак, на момент накладення арешту на спірний об'єкт, відповідачем не було з'ясовано, що згадане майно було передане боржником банку у забезпечення своїх зобов'язань за кредитним договором, чим було порушено право позивача на задоволення його вимог як заставодержавтеля. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно зі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст. ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Враховуючи ту обставину, що наявність арешту майна позбавляє позивача можливості реалізувати свої права як заставодержателя, суд вважає наявними підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved