Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 151 564,44 грн., яка складається з: 41576,15 грн. заборгованості за кредитом;13 193,06 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 2864,98 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 86 474,80 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 7205,45 грн. штрафу (процентна складова), мотивуючи позовні вимоги порушенням з боку відповідача зобов'язань з повернення кредиту. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. З мотивів, викладених в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, на виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, оскільки відповідач є фізичною особою, суд позбавлений можливості звернутися до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. При цьому у суду є обґрунтовані підстави вважати, що останнім відомим місцем реєстрації та проживання відповідача є адреса, за місцем реєстрації: [ADDRESS], оскільки позивачем до позовної заяви була долучена копія паспорту відповідача - громадянина України серії [NUMBER] виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області, 25.07.2001 року. Разом із тим, оскільки суд позбавлений можливості достеменно встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача, судом у відповідності до ч. 9 ст. 74, п. 4 ч. 3 ст. 122 ЦПК України, відповідача було викликано оголошенням у пресі - в газеті "Урядовий Кур'єр" № 37 від 27.02.2015 року. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача, до суду надано не було. Судом встановлено, що 25.07.2008 року, між сторонами було укладено кредитний договір № КТН3АN02810213, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 50 300,48 грн. на термін до 24.07.2013 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитгим договором. Як зазначене позивачем та не спростовано відповідачем, останній належним чином свої зобов'язання за Договором не виконував, кредит в порядку та сумах, зазначених вище, не погашав, у зв'язку із чим станом на 23.10.2014 року у нього виникла заборгованість, у сумі 151 564,44 грн., яка складається з: 41576,15 грн. заборгованості за кредитом; 13 193,06 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 2864,98 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 86 474,80 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 7205,45 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором (ст.1048 ЦК України). Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за його використання в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а й отже з нього на користь позивача підлягає стягненню 41576,15грн. заборгованості за кредитом; 13193,06 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 2864,98 грн. заборгованості по комісії за користування Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Отже, оскільки відповідачем були порушені умови укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема зобов'язання щодо повернення позивачу грошових коштів, судом вбачається наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум неустойки у вигляді штрафу, 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 7205,45 грн. штрафу (процентна складова). що підтверджуються наявними у матеріалах справи . Крім того, позивач, посилаючись на прострочення виконання відповідачем зобов'язань за повернення кредиту, просить стягнути з нього пеню за прострочку виконання грошових зобов'язань 86 474,80 грн. Оскільки п. 14.3 кредитного договору передбачено, що у випадках порушення Позичальником зобов язання щодо повернення основної суми Кредиту, в сумах і в строки передбачені Договором, Позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки але не менше 1 ( однієї) гривні за кожен день прострочки. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, розмір неустойки (пені), які позивач вимагає стягнути з відповідача становить 86474,80 грн., а розмір заборгованості за кредитом становить 41 576,15грн., тобто розмір неустойки більше ніж в 2 рази перевищує розмір боргу. З огляду на наведене, враховуючи те, що метою неустойки є не збагачення кредитора, а відновлення його порушеного права, суд, на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, вважає за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення позивачем неустойки до 42 000,00 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У відповідності до ч. 9 ст. 74, п. 4 ч. 3 ст. 122 ЦПК України, відповідача було викликано до суду оголошенням у пресі - в газеті "Урядовий Кур'єр" №37 від 27.02.2015 року, витрати за публікацію оголошення у розмірі 840,00 грн., що підтверджується копією рахунку № 2074 від 23 лютого 2015року, було понесено позивачем, Беручи до уваги той факт, що в оголошенні про виклик до суду зазначено декількох відповідачів по цивільним справам за позовами Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд, вважає за доцільне стягнути з відповідача витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик до суду у розмірі 210,00 грн. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик до суду 210,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial