Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 05 червня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, тому станом на 15 серпня 2019 року заборгованості складає 30 356, 38 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 11 522, 76 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7 364, 50 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 9 081, 64 грн., нарахована пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. - 703, 84 грн., а також штрафи: фіксована частина - 500, 00 грн., 1 433, 64 грн. - процентна складова. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості просить стягнути з відповідача [PERSON] . 30 356, 38 грн. та судові витрати в розмірі 1 921 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи; до суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, необхідні докази є в матеріалах справи, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , повідомлена своєчасно та належним чином, у судові засідання на 05 листопада 2019 року та на 12 грудня 2019 року не з`явилася, причини її неявки суду не відомі. Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 червня 2007 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій вказала свої персональні дані, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердила згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, умовами надання банківських послуг, тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Умов та правил надання банківських послуг", Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів, по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору. Станом на 15 серпня 2019 року заборгованості складає 30 356, 38 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту -11 522, 76 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7 364, 50 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 9 081, 64 грн., нарахована пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. - 703, 84 грн., а також штрафи: фіксована частина - 500, 00 грн., 1 433, 64 грн. - процентна складова.. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за вказаним кредитним договором відповідач не повернув позику у строк, встановлений договором, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 522, 76 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 7 364, 50 грн., нараховану пеню за прострочене зобов`язання у розмірі 9 081, 64 грн., нараховану пеню за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. у розмірі 703, 84 грн., всього - 28 672, 74 грн. У задоволенні позову в частині стягнення фіксованої частини штрафу за порушення строків платежів у сумі 500,00 грн., процентної складової штрафу за порушення строків платежів у сумі 1 433, 64 грн., усього 1 933, 64 грн. необхідно відмовити, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 417 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. У відповідності зі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 814, 46 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial