Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання правочину, яким є довіреність від 28.01.2011 року, засвідченої нотаріусом Світловодського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 121, виданої [PERSON] щодо права володіння, користування, відчуження та вчинення інших дій по відношенню до транспортного засобу, моделі «ЗАЗ TF 698Р», державний номер [NUMBER], удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, а саме: договору купівлі-продажу даного транспортного засобу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з лютого 2010 року по травень 2012 року позивач проживала з [PERSON] однією сім'єю, мали з ним спільний побут, вели спільне господарство, тобто фактично перебували у шлюбних відносинах. На початку 2011 року позивач з [PERSON] вирішили придбати в інтересах сім'ї у [PERSON] транспортний засіб моделі «ЗАЗ TF 698Р» (Део Ланос), державний номер [NUMBER]. [PERSON] повідомив, що він купив даний транспортний засіб у [PERSON], оформивши купівлю-продажу генеральною довіреністю, а тому саме він фактично є власником автомобіля. Угода вищевказаного автомобіля оформлена [PERSON] та [PERSON] у вигляді нотаріально-засвідченої довіреності від 11.05.2011 року на ім'я останньої з правом володіння, користування і відчуження, а на ім'я [PERSON] з правом на всі інші дії, за винятком дій, пов'язаних з укладенням договорів купівлі-продажу, оренди, позики. В травні 2012 року стосунки [PERSON] з позивачем припинилися, автомобіль разом з документами він забрав. В результаті чого, [PERSON], діючи недобросовісно, знаючи, що він продав автомобіль [PERSON], надав [PERSON], який є батьком [PERSON], всі необхідна документи, внаслідок чого [PERSON] продав спірний транспортний засіб [PERSON], тим самим порушив законні права та інтереси позивача. Таким чином, оскільки позивач купувала спірний автомобіль у [PERSON] як у власника, вона зацікавлена в тому, щоб визнати саме його власником автомобіля. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву (вх. № 14601 від 07.04.2014 року, вх. № 26901 від 09.07.2014 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві (а.с. 13-14, 90). Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї копіями документів, а також судова повістка у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 45, 92, 108-109, 137). Вказана кореспонденція направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та за якою відповідача зареєстровано за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 83). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву (вх. № 14470 від 04.04.2014 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає (а.с. 11). В заяві зазначив, що він дійсно 28.01.2011 року купив спірний транспортний засіб у [PERSON]. Угоду купівлі-продажу автомобіля сторони оформили у вигляді нотаріально засвідченої довіреності. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву від 07.04.2014 року про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує (а.с. 12). Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву (вх. № 14654 від 07.04.2014 року) про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 27). Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання (вх. № 23857 від 17.06.2014 року), в якому зазначив, що твердження позивача, що вона купувала з ним спірний транспортний засіб є нічим іншим як спроба збагатитися за рахунок [PERSON]. [PERSON] не має ніякого відношення до спірного автомобіля, окрім того по даному автомобілю вже є рішення Нікопольського міськрайонного суду, в якому суд відмовив за всіма позовними вимогами позивача (а.с. 59-63). Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 44, 57). В судове засідання призначене на 29.08.2014 року судова повістка у даній справі про виклик до суду повернута на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 108). Заяв, клопотаняь суду не подавав. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 55, 88, 135). Заяв, клопотань суду не подавала. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Згідно дублікату довіреності від 28.01.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Світловодського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1168, [PERSON] уповноважує [PERSON], [PERSON], [PERSON] вчиняти від його імені всі незаборонені діючим законодавством правочини та інші юридично значимі дії (розпоряджатися з правом продажу, оренди, позички), щодо належного йому майна на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорту) серії [NUMBER], виданого та зареєстрованого 23.03.2010 року Світловодським РЕВ УДАІ при УВМС України в Кіровоградській області, транспортного засобу марки «ЗАЗ TF 698Р», випуску 2009 року, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер (номерний знак) [NUMBER] (а.с. 15). У відповідності до Витяга про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 22378625 від 26.07.2012 року, наданого приватним нотаріусом [PERSON], довіреність від 11.05.2011 року, за реєстраційним № 35649930, видана на ім'я [PERSON] на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а на ім'я [PERSON] - на всі інші дії за винятком дій, пов'язаних з укладенням договорів купівлі-продажу, оренди, позики. Дія довіреності припинена на підставі заяви [PERSON] (а.с. 16, 64). [PERSON] після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] від 07.06.2013 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Нікопольському району реєстраційної служби Нікопольського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 17). Відповідно до частини 3 статті 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно частини 2 статті 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Позивач заявляє, що довіреність від 28.01.2011 року, посвідчена приватним нотаріусом Світловодського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 1168, є удаваним правочином, метою якого є приховування договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положеннями частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За частиною 1 статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до вимог статті 60 Цивільного процесуального кодексу України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Проте, позивачем до матеріалів справи не додано належних та допустимих доказів на підтвердження передачі [PERSON] транспортного засобу марки «ЗАЗ TF 698Р», випуску 2009 року, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер (номерний знак) [NUMBER] у власність другій стороні (покупцеві), [PERSON]. Не надано доказів і прийняття останнім вказаного автомобіля та сплати за нього певної грошової суми. Згідно з пункту 3 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. За частиною 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 328 Цивліьного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Законодавство передбачає певний порядок переходу права власності на транспортні засоби, обов'язковою є процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку біля, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року № 1371 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок). Згідно пункту 6 Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Відповідно до пункту 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання). Пункт 41 Порядку забороняє зняття з обліку транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова слідчого або державного виконавця про накладення арешту. За інформацією Державтоінспекції Нікополького ВРЕР ДАІ, підпорядкованого ГУМВС України в Дніпропетровській області, станом на 06.02.2013 року, автомобіль ЗАЗ TF 698Р, 2009 року випуску, кузов № [NUMBER], зареєстровано за [PERSON], [INFO]. На даний автомобіль присвоєно номерний знак [NUMBER] (а.с. 19). На запит суду № 41553 від 14.07.2014 року Центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Онуфріївського та Світловодського районів повідомлено (вих. № 34/Г-897 від 29.07.2014 року, а.с. 139), що згідно інформаційної комп'ютерної бази даних Світловодського Центра ДАІ автомобіль ЗАЗ TF 698Р, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], був знятий з обліку 09.08.2012 року в Світловодському МРЕВ, про що свідчить облікова картка приватного АМТ (а.с. 140). Тобто дії спрямовані на відчуження автомобіля [PERSON], що уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON] вчиняти від його імені всі незаборонені діючим законодавством правочини та інші юридично значимі дії щодо належного йому майна: транспортного засобу марки «ЗАЗ TF 698Р», випуску 2009 року, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер (номерний знак) [NUMBER] в момент оформлення спірної довіреності, не вчинялись. За змістом положень статей 3, 4 та 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законам України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки право власності на спірний автомобіль не перейшло у встановленому порядку від [PERSON] до [PERSON]. Доводи позивача про те, що під довіреністю від 28.01.2011 року приховувався договір купівлі-продажу автомобіля, не можуть стати підставою для задоволення позову, оскільки генеральна довіреність не є підставою для набуття права власності. Фактично [PERSON] та [PERSON] умови договору виконані не були, дорученням істотні умови договору купівлі-продажу не передбачені, зняття з обліку автомобіля ЗАЗ TF 698Р, 2009 року випуску, кузов № [NUMBER] на момент посвідчення довіреності від 28.01.2011 року не проводилось, а тому суд приходить до висновку, що між ними договір купівлі-продажу не укладався. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав, з якими закон пов'язує визнання довіреності удаваною та порушення прав позивача з мотивів, наведених в позовній заяві, оскільки за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, слід також зазначити, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2014 року, яке набрало законної сили 27.05.2014 року (а.с. 65-70, 112-114, 115-117) встановлено, що належних та допустимих доказів на підтвердження купівлі-продажу спірного транспортного засобу [PERSON] суду не надано, факт проживання однією сім'єю позивача з [PERSON] не встановлено, а тому визнання [PERSON] власником автомобіля моделі «ЗАЗ TF 698Р», державний номер [NUMBER] ніяким чином не порушує права, свободи чи інтереси позивача. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача. На підставі викладено,

Outcome: dismissed