Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач\~\~звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним\~\~договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] 14 серпня 2007 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11100 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві, і є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно п.9.12 яких передбачено, що договір діє до моменту належного виконання сторонами обовязків. Відповідач згідно з п.6.5, п.6.6 Умов та Правил надання банківських послуг зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. У відповідності до умов договору банк свої зобовязання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, в звязку з чим станом на 30 квітня 2014 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 18142 гривень 18 копійок, з яких 6393 гривні 35 копійок - заборгованість за кредитом, 10408 гривень 73 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також нарахований відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 840 гривень 10 копійок (процентна складова), в звязку з чим змушені звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Відповідач [PERSON], останнє відоме зареєстроване місце проживання якого було в [ADDRESS] (а.с.8,49,57), відповідно до виданого 25 листопада 2008 року адміністрацією сільського поселення Приполярного Березовського району Ханти-Мансійського АО-Югри Тюменської області свідоцтва про смерть (а.с.54) помер 22 листопада 2008 року у сел.Приполярне Березовського району Ханти-Мансійського АО-Югри Тюменської області, про що складено актовий запис про смерть №09 від 25 листопада 20008 року, у звязку з чим у Солонянській державній нотаріальній конторі за заявою дружини померлого спадкодавця [PERSON] (а.с.56) про прийняття спадщини було відкрито спадкову справу №255/2009 (а.с.50-63), у якій 24 лютого 2010 року її було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлому спадкодавцеві квартиру [ADDRESS] (а.с.59-62,63), а інші спадкоємці (діти померлого) у встановлений законом шестимісячний строк відмовились від прийняття спадщини на користь матері (а.с.52,53). Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2015 року за клопотання представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с.93) до участі у справі було залучено відповідно до положень ст.37 ЦПК України як правонаступника відповідача [PERSON] його дружину [PERSON], яка прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом (а.с.98). Позивачем 19 березня 2015 року було подано до суду уточнену позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.94-96,103-105), при цьому на обґрунтування позову до даного відповідача зазначили, що між банком та [PERSON] 14 серпня 2007 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 250 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а 11 серпня 2008 року позичальником було отримано кредитну картку 5457082940492940. При укладені договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України та підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. 08.02.2008 року банком було збільшено кредитний ліміт до 2500 гривень 00 копійок, після чого позичальник 09 лютого 2008 року скористався грошовими коштами, а 14 лютого 2008 року здійснив погашення у розмірі 250,00 гривень. 22 жовтня 2008 року остання використана сума грошових коштів у кредит у розмірі 206 гривень у вигляді виді готівки через банкомат, а останній платіж до дня смерті здійснено 22 листопада 2008 року у розмірі 200,00 гривень. 22.11.2008 року [PERSON] помер, але в період з 6.132.2008 року по 30.06.2011 року, тобто вже після смерті боржника, неодноразово використовувались грошові кошти готівкою шляхом видачі через банкомат та здійснювалось погашення за кредитом, у звязку з чим, оскільки про смерть боржника банку відомо не було, було збільшено кредитний ліміт 11.06.2010 року до 6000,00 гривень, 17.11.2010 року - до 9100,00 гривень, а 23.02.2011 року - до 11100,00 гривень, при цьому за цей період боржник тричі виходив на прострочення заборгованості: 30.11.2010 року, яку було погашено 13.12.2010 року; 31.12.2010 року, яку було погашено 13.01.2011 року; 31.01.2011 року, яку було погашено 14.02.2011 року, при цьому в останнє за даним кредитним договором грошові кошти було використано шляхом отримання готівки через банкомат у розмірі 315,00 гривень 13.06.2011 року, а погашення заборгованості по кредиту здійснено 13.06.2011 року в сумі 600,00 гривень. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором станом на 30.04.2014 року заборгованість становила 18142 гривень 18 копійок, з яких 6393 гривні 35 копійок - заборгованість за кредитом, 10408 гривень 73 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також нарахований відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 840 гривні 10 копійок (процентна складова), яка підлягає стягненню зі спадкоємців боржника, оскільки відповідно до положень ст.ст.525,610,ч.2 615,629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, а одностороння відмова від виконання зобовязань є недопустимою. Вважали з посиланням на ст.ст.1281,1282 ЦК України та відповідно до положень ст.ст.61,65 Сімейного кодексу України, що кредит, який оформив померлий [PERSON], був для всієї родини, тому стягнення боргу може бути звернено не тільки на частину боржника, а також на все майно подружжя, у звязку з чим дружина померлого позичальника відповідає перед позивачем не тільки як спадкоємець, а як і учасник спільної сумісної власності, оскільки відповідно ж ост.ст.608,1218,1219 ЦК України у звязку зі смертю боржника припиняються лише тільки ті зобовязання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті, при цьому відбувається передбачена законом заміна боржників за зобовязанням. Прохали стягнути з відповідача [PERSON] як спадкоємця заборгованість за кредитним договором без номера від 14.08.2007 року в загальній сумі 18142 гривні 18 копійок. Представник позивача, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.174) в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву (а.с.186), за якою позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, справу прохали розглядати у їх відсутність, а у разі неявки відповідача не заперечували проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач [PERSON], яка про день та час розгляду справи повідомлена належним чином згідно положень ч.5 ст.74 ЦПК України за зазначеним в позовній заяві та зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцію з повідомлення про вручення (а.с.49,57), яка повторно (неодноразово) повернулась без вручення, що свідчить про ухилення відповідача від отримання судової повістки чи не проживання за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки та зміну місця свого проживання суд не повідомила, як не дала і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують, при цьому до висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд приходить, виходячи з наступного. Судові повістки-виклики в судове засідання на ім'я відповідача [PERSON] направлялись судом рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення за місцем реєстрації його місця проживання, які повернулись до суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності\~- повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата\~або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Пунктом 117 Правил передбачено, що поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи\~закінчення встановленого строку зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши надані письмові докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню,\~\~виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~\~ Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Згідно\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно\~ст.550 ЦК України\~виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до\~ст.628 ЦК України\~становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, який відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~є обов'язковим до виконання сторонами. Однією із різновидностей зобовязання є кредитний договір, укладений відповідно до вимог ст.1046-1050, 1054 - 1055 ЦК України, який згідно ст.629 цього Кодексу є обовязковим до виконання сторонами. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.15-18), та [PERSON] 14 серпня 2007 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 250,00 гривень, розмір якого в послідуючому було збільшено банком до 11100 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, при цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним і банком договір, що підтверджується його підписом у заяві і є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.8-14). Відповідно до умов зазначеного договору банк у вигляді встановлення ліміту на платіжну картку передав позичальнику грошові кошти, а останній зобовязався згідно з п.6.5, п.6.6 Умов та Правил надання банківських послуг погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе грошових зобовязань більше ніж 120 днів, у звязку з чим банк буде змушений звернутися в суд, позичальник зобовязався сплатити банку згідно п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову як зазначено штраф (а.с.12 оборот). Пунктом 3.1 Умов і правил надання банківських послуг датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі "Відмітки банку" заяви, яка в заяві позичальника [PERSON] зазначена як 11.08.2007 року, тому суд вважає, що правовідносини між сторонами виникли саме з зазначеної дати, тобто з 11.08.2007 року (а.с.8 оборот), в той же час датою підписання кредитного договору в заяві позичальника [PERSON] зазначена інша дата 14.08.2007 року. Відповідно до п. 9.12 вищезазначених Правил, договір між сторонами діє 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той же самий строк (а.с.17). Згідно ч.1 статті 1054 та ч.1 ст.1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі, а зазначене свідчить про те, що за формою та змістом укладений між сторонами кредитний договір відповідає зазначеним вимогам. Позичальник [PERSON] в порушення умов договору не виконав взяті на себе грошові зобовязання та не повертав банку кредит у встановлений умовами кредитного договору строк в повному обсязі, в звязку з чим за поданими разом з позовною заявою розрахунками позивача (а.с.5-7) станом на 30.04.2014 року заборгованість становила 18142 гривень18 копійок, з яких 6393 гривні 35 копійок - заборгованість за кредитом, 10408 гривень 73 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також нарахований відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 840 гривні 10 копійок (процентна складова). Судом встановлено що позичальник [PERSON] помер 22 листопада 2008 року у сел.Приполярне Березовського району Ханти-Мансійського АО-Югри Тюменської області, про що складено актовий запис про смерть №09 від 25 листопада 20008 року (а.с.54). Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців, а до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1\~ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, при цьому незалежно від часу прийняття спадщини згідно вимог ч.5 ст.1268 цього Кодексу вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що у звязку зі смертю [PERSON] у Солонянській державній нотаріальній конторі за заявою дружини померлого спадкодавця [PERSON] (а.с.56) про прийняття спадщини як спадкоємця за законом було відкрито спадкову справу №255/2009 (а.с.50-63), у якій 24 лютого 2010 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлому спадкодавцеві квартиру [ADDRESS] (а.с.59-62,63), а інші спадкоємці (діти померлого) у встановлений законом шестимісячний строк відмовились від прийняття спадщини на користь матері (а.с.52,53). Згідно наданого позивачем 19 листопада 2015 року розрахунку заборгованості позичальника [PERSON] станом на 22 листопада 2008 року, тобто на день його смерті, загальний розмір заборгованості складав на цей період 2447 гривень 96 копійок, яка складається з залишку заборгованості за наданим кредитом в сумі 1816 гривень 77 копійок, заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 38 гривень 43 копійки та нарахованого відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафу в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 92 гривні 76 копійок (процентна складова) (а.с.176-177), а вказане свідчить про те, що у позичальника на день смерті виникла прострочена заборгованість, на яку позивачем нараховані відсотки, тобто ним було допущено порушення зобовязань по кредитному договору у частині своєчасного повернення кредитних коштів та плати за користування ними, а відповідно до положень ст.1218 ЦК України вказані обовязки спадкодавця по поверненню кредиту входять до складу спадщини. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року за клопотання представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с.93) до участі у справі було залучено як правонаступника відповідача [PERSON] його дружину [PERSON], з якою померлий спадкодавець з 14 січня 1978 року знаходився у шлюбі, який зареєстровано Солонянським райвідділом РАГС Дніпропетровської області, актовий запис №2 (а.с.56,98), відповідно до положень ст.37 ЦПК України, а позивачем до залучено судом правонаступника - відповідача [PERSON] подані до суду уточнені позовні вимоги (а.с.94-96,103-105). Відповідно до положень ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, а кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено, а у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки боржник [PERSON] помер, то в силу\~ст.1282 ЦК України\~спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, що свідчить про те, що спадкоємці за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Що стосується строків предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, то суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.3 ст. 1281 ЦК України згідно якої, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, а в разі не предявлення вимог в такий строк, кредитор позбавляється права вимоги, при цьому суд також враховує, що навіть у випадку застосування строків, передбачених ч.2 ст.1281 ЦК України, позивачем пропущено зазначений строк, оскільки з позовом до суду він звернувся лише 04 червня 2014 року. В судовому засіданні встановлено, що з дня смерті боржника [PERSON], яка мала місце 22 листопада 2008 року на день розгляду справи судом пройшло більше семи років, в той же час, з даним позовом до суду позивач як кредитор звернувся лише 04 червня 2014 року, тобто через пять років після смерті боржника (а.с.2), при цьому суду не надав будь-яких доказів про те, коли він дізнався або міг дізнатися про смерть позичальника та відкриття спадщини, а також чи направляв до нотаріальної контори вимогу до спадкоємців щодо погашення боргів спадкодавця, тому суд при прийнятті рішення у даній справі з урахуванням положень ст.1282 ЦК України виходить із наявних у ній доказів. Крім цього, і після залучення до участі у справі правонаступника боржника, тобто спадкоємця [PERSON], позивачем не надано судом будь-яких доказів того, що вони звертались до спадкоємця як правонаступника первісного боржника з вимогою про повернення боргу позичальника, а лише надано суду розрахунок заборгованості померлого спадкодавця по спірному кредитному договору на день його смерті, тобто станом на 22 листопада 2008 року, за яким у загальному розмірі заборгованість складала 2447 гривень 96 копійок (а.с.176-177), станом на 30 квітня 20014 року, за яким розмір заборгованості становив 18142 гривні 18 копійок і саме про стягнення цієї суми заборгованості позивачем до суду подано позов як до первісного відповідача - [PERSON] (а.с.2-4), так і його правонаступника [PERSON] (а.с.94-96,103-105) та станом на 30 вересня 2015 року, за яким загальний розмір заборгованості становить 24886 гривень 56 копійок (а.с.5-7), а також витяг з рахунку боржника щодо руху коштів по спірному кредитному договору (а.с.180-185), з якого вбачається, що у будь-якому разі, починаючи з 30 червня 2011 року випадку кредитними грошовими коштами ніхто не користувався, як не сплачувались грошові кошти і на повернення кредиту. Встановлений ч. 3 ст. 1281 ЦК України річний строк, на протязі якого кредитор може предявити вимоги до спадкоємців боржника, не є строком позовної давності у розумінні глави 19 ЦК України, а тому цей строк не переривається, не поновлюється, до нього не застосовуються положення ст.ст. 261-263 ЦК України і він підлягає застосуванню незалежно від наявності заяви сторони у справі. Крім цього, судом не можуть бути прийняті доводи позивача з посиланням на ст.ст.61,65 Сімейного кодексу України про те, що кредит, який оформив померлий [PERSON], був для всієї родини, тому стягнення боргу може бути звернено не тільки на частину боржника, а також на все майно подружжя, у звязку з чим дружина померлого позичальника відповідає перед позивачем не тільки як спадкоємець, а як і учасник спільної сумісної власності, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів як того, що даний кредит було отримано позичальником в інтересах сімї, так і тих обставин, що саме відповідачка [PERSON] користувалась платіжною карткою позичальника [PERSON], при цьому суд враховує, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, але будь-яких доказів щодо звільнення позивача від доказування обставин, на які він посилається в позові, суду не надано. Враховуючи вище кладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити в повному обсязі як з підстав пропущення позивачем строку предявлення вимог до спадкоємців боржника, встановленого ч.1- ч.3 ст. 1281 ЦК України, так і з підстав не надання доказів вартості спадкового майна з урахуванням положень ч.2 ст.1282 ЦК України, за якою передбачено, що спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше, а у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed