Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Шпиківської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить право на земельну частку (пай), розташовану на території Печерської сільської ради Тульчинського району, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0077745, виданого 26.06.1997. Позивач є дочкою померлої і відноситься до спадкоємців першої черги за законом, інших спадкоємців не має. Однак, оформити свої спадкові права позивач не може, оскільки після смерті матері не збереглося оригіналу земельного сертифікату. За такох обставин державний нотаріус відмовила позивачу у вчиненні нотаріальних дій, що змусило її звернутись до суду з захистом своїх прав. Також, позивач зазначає, що у випадку не оформлення нею своїх спадкових прав, спадкове майно може перейти у власність територіальної громади, а тому з позовом вона звертається саме до Шпиківської селищної ради. Просить визнати за нею право на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яке складається з права на земельну частку (пай), розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває в землях Шпиківської об`єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області та належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0077745. У підготовче засідання позивач та її представник не з`явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Шпиківської селищної ради в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти позову не має. Суд розцінює заяву представника відповідача як визнання позову. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.04.2001 (а.с. 7), [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до копії листа Тульчинського відділу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 02-0-37-88/118-20 від 23.09.2020 (а.с. 8) [PERSON] 26.06.1997 видано сертифікат на право на земельну частку серії ВН № 0077745. Державний акт на право власності на земельну ділянку на [PERSON] не виготовлявся в зв`язку зі смертю останньої. Згідно копії виписки Тульчинського відділу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с. 9), сертифікат серії ВН № 0077745 зареєстровано 26.06.1997 за порядковим номером 367 за [PERSON] , яка проживала в с. Петрашівка Тульчинського району Вінницької області. Розмір земельної частки (паю) становить 2,16 га. в умовних кадастрових гектарах. Згідно копії довідки Печерської сільської ради від 23.09.2020 № 473 (а.с. 10) після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем залишилась її дочка - позивач [PERSON] . Факт прийняття спадщини позивачем [PERSON] перевірено на підставі проведених ремонтних робіт у спадковому будинку. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.02.1974 Печерською сільською радою (а.с. 12), підтверджується, що позивач є дочкою [PERSON] . Також, відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 26.10.1999 (а.с. 11), позивач 26.10.1999 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". Постановою державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори № 454/02-31 від 20.10.2020 (а.с. 13) позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на дану земельну частку (пай) та реєстрації права на землю. Згідно копії спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 20.10.2020 , з заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулася позивач [PERSON] . Інші особи з відповідними заявами не звертались. У відповідності до п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995, паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Оскільки смерть спадкодавця настала до [INFO] , тому до правовідносин, що склалися, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в редарції1963 року). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому дане питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Суд при вирішенні питання розподілу судових витрат враховує положення ст. 141 ЦПК України. Разом з тим, беручи до уваги встановлені обставини справи та характер спору, суд не знаходить розумних підстав для відшкодування відповідачем позивачу судових витрат - судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved