Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" в особі Красноградського районного відділення Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, посилаючись на те, що вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 13 червня 2014 року [PERSON] визнаний винним в тому, що 13 липня 2011 року приблизно о 12 год. 00 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 2103 д.н.з. [NUMBER] та рухаючись на 359 км. автодороги Київ-Харків зі сторони м.Полтави у напрямку м.Харкова зі швидкістю біля 60 км/год на порушення вимог п.1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, пересік суцільну лінію дорожньої розмітки, що поділяє зустрічні потоки транспортних засобів, яка знаходилася з лівої сторони відносно напрямку його руху, на порушення вимог п. 14.6 (а) Правил дорожнього руху, почав виконувати маневр обгону на перехресті автомобіля, що рухався попереду нього у попутньому з ним напрямку, внаслідок чого виїхавши на зустрічну смугу та рухаючись на перехресті по зустрічній смузі, виконуючи маневр обгону, допустив зіткнення із автомобілем Мерседес Бенц А-170 д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], яка до цього рухалася попереду вказаного автомобіля у попутньому з ним напрямку та на даному перехресті почала виконувати маневр повороту ліворуч відносно напрямку свого руху на другорядну дорогу у напрямку с.Куликівка Полтавського району. В результаті порушень п. 1.1. п.14.6 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода під час якої пасажир автомобіля Мерседес-Бенц-170 д.н. [NUMBER] неповнолітня [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи № 119 від 12.09.2012 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, забою м'яких тканин голови, після травматичного субарахноідального крововиливу, які за висновком комісійної судово-медичної експертизи відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, по критерію тривалого розладу здоров'я. За ч.1 ст.286 КК України суд призначив [PERSON] покарання у виді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі положень п «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році суд звільнив [PERSON] від кримінального покарання передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, кримінальне провадження відносно нього закрив. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11.02.2014 року [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.286 КК України, кримінальне провадження відносно неїзакрито у зв'язку з примиренням з потерпілою. Постановляючи вирок щодо [PERSON], суд не прийняв рішення по заявленому нею цивільному позову про відшкодуванню моральної шкоди, що свідчить про залишення цивільного позову без розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишений без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Винними діями [PERSON] та [PERSON] їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному. З приводу отриманих тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди позивачка з 13 липня 2011 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського у відділенн нейрохірургії, згодом продовжила лікування амбулаторно. Протягом тривалого часу позивачка переносила фізичний біль та душевні страждання яких зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Для відновлення здоров'я лікувалась в умовах стаціонару, згодом продовжила амбулаторне лікування. Після травмування суттєво змінилося її життя та стосунки з оточуючими, та була позбавлена нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя під час лікування, не мала повноцінного спілкування та проведення свого дозвілля із своїми однолітками, однокласниками, друзями під час літніх канікул. Була змушена змінити свої життєві плани, відмовитися від активного відпочинку під час літніх канікул, від запланованої раніше поїздки на море для відпочинку. За приписами ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З врахуванням цих вимог закону, тяжкості заподіяних їй тілесних ушкоджень, характеру, обсягу, тяжкості та тривалості дії негативних факторів глибини фізичних та душевних страждань та з огляду на те, що моральна шкода відшкодовується грішми, розмір моральної шкоди заподіяної їй визначає у розмірі 80000 грн. За обставинами дорожньо-транспортної пригоди їй були заподіяні тілесні ушкодження під час взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. Відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки регламентує 4.2 ст.1188 ЦК України, згідно вимогам якої, якщо внаслідок взаємодії підвищеної небезпеки було завдано іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, шкода відшкодовується кожною з них у частці завданої нею (у порядку часткової відповідальності). За приписами ст. 1194 ЦК України відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплата (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За матеріалами кримінальної справи [PERSON] застрахував свою цивільно - правову відповідальність власника наземного транспортного засобу, про що свідчить страховий поліс № 6927742 виданий 29.12.2010 року Красноградським районним відділенням відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», згідно якого строк дії полісу з 29.12.2010 року по 28.12.2011 року, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду 50000 грн, франшиза становить 510 грн. Власник легкового автомобіля Мерседес А-170 державний номер [NUMBER] [PERSON] застрахувала свою відповідальність власника наземного транспортного засобу, про що свідчить страховий поліс № 2839853 від 17.02.2011 року. Цей поліс не передбачає страхування відповідальності інших осіб, зокрема [PERSON], яка керувала автомобілем Мерседес А-170 державний номер [NUMBER], в якому [PERSON] їхала в якості пасажира, за заподіяння шкоди під час керування автомобілем. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути визначений у відповідній частці завданої шкоди та в залежності від обставин, за яких відбулася дорожньо - транспортна пригода, що мають істотне значення. На її думку неправомірні дії [PERSON] в більшій міри потягли за собою настання негативних наслідків під час дорожньо- транспортної пригоди, а тому частка [PERSON] у відшкодуванні моральної шкоди має бути визначена 70%, а [PERSON] 30%. Від розміру визначеного нею моральної шкоди, у грошовому еквіваленті, це становить відповідно 56000грн та 24000грн. Третя особа, [PERSON] відшкодувала заподіяну їй моральну шкоду. Тому вона не має матеріальних претензій [PERSON] з цього приводу, позовні вимоги до [PERSON] нею не заявлені. [PERSON] не відшкодував заподіяну позивачці моральну шкоду. За законом потерпілому заподіяна моральна шкода відшкодовується також страховою компанією. Згідно редакції ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільне правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що була чинною станом на 13 липня 2011 року, потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодекс України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на приписи закону з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» має бути стягнуто на покриття моральної шкоди на користь [PERSON] 2550 грн., що становить 5 % від обов'язкового ліміту відповідальності страховика. Різниця між сумою заподіяної моральної шкоди та сумою відшкодування, і має відшкодувати страховик, підлягає стягненню з [PERSON], а саме на її користь підлягає до стягнення 56000-2550 = 53450 грн. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат [PERSON] підтримали позов та прохали його задовольнити з підстав викладених в позові. Зазначили, що закриття справи відносно [PERSON] було викликано тим, що остання відшкодувала збитки їй -позивачці в тій частині які підлягали до стягнення з неї як також однієї з винуватець ДТП. Підчас закриття зазначеного кримінального провадження дійсно вона-возивачка подала заяву про те, що їй в повному обсязі відшкодовані збитки але саме [PERSON]. і на ту суму на яку в позивачки по справі були претензії, а саме 24000 грн. В судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат [PERSON] позов не визнали, та прохали суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки третя сторона: [PERSON] відшкодувала позивачці шкоду в повному обсязі зі своєї сторони, а також до суду надали заперечення проти позову Свої заперечення аргументували тим, що позивачем, як на думку відповідача безпідставно, заявлений позов про відшкодування моральної шкоди заподіяної під час дорожньо-транспортної пригоди. Із суті позову випливає, що [PERSON] 13 липня 2011 року приблизно о 12 год. 00 хв., керуючи власним автомобілем ВАЗ 2103 д.н. [NUMBER] та рухаючись на 359 км. автодороги Київ-Харків зі сторони м. Полтави у напрямку м. Харкова не зміг своєчасно завершити обгін з виїздом на незайняту смугу зустрічного руху до перехрестя, де третя особа за даним позовом [PERSON], не впевнившись в безпечності маневру, виїхала зі своєї смуги руху, здійснюючи поворот ліворуч . та підставивши свій автомобіль під моє авто, яке рухалося по смузі руху, на яку виїхала [PERSON] При цьому відповідачем дійсно було порушено п. 14.6 (а) Правил дорожнього руху що до обгону на перехресті, разом з тим, в додатку 2 до позову що до третьої особи вказано (витяг-фотокопія): Встановлено, що [PERSON] обвинувачується у тому, що 13 липня 2011 року близько 12-00 год. керуючи автомобілем «МERSEDES-BENZ А 170» д.н.з. [NUMBER], рухаючись по 359-му км автодороги Київ-Харків, порушила вимоги п.п.10.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого пасажир автомобіля «МERSEDES-BENZ А 170» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], [INFO], отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Звертають увагу на те що, що матеріалами справи №К 545/3583/13-к при допиті самої потерпілої з'ясовано, що [PERSON] [PERSON], окрім іншого, порушила п.в «В» ст.,2.3 Правил дорожнього руху, за якими 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Виконання даної вимоги з гарантією в 100 відсотків унеможливило б таке травмування потерпілої. Окрім того, сама потерпіла, будучи допитаною в справі, повідомила, що при поїздці знехтувала необхідністю пристебнутися ременем безпеки, тобто позивач не враховує, що відповідно до ч.2 ст. 1193 Цивільного кодексу України: 2. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Правил дорожнього руху: 5.2. Пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні: б) під час пересування на транспортному засобі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутими, а на мотоциклі і мопеді - в застебнутому мотошоломі; Таким чином, при вирішенні даної справи відповідно до вимог законодавства суд мав би при належності відповідних підстав врахувати, хто саме з водіїв виїхав на зайняту смугу руху, хто знехтував обов'язок піклуватися про безпеку пасажира та грубу необережність з боку потерпілої, що безсумнівно, мало б вплинути на зменшення фантастичного розміру відшкодування, яке вимагає потерпіла. Але це все можливо було б враховувати лише при наявності підстава для стягнення відшкодування. А такі підстави відсутні, з огляну на таке: В позові вказано наступне (витяг-фотокопія): Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11.02.2014 року [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.286 КК України, кримінальне провадження відносно неї закрито у зв'язку з приміренням з потерпілою. Постановляючи вирок щодо [PERSON], суд не прийняв рішення по заявленому мною цивільному позову про відшкодуванню моральної шкоди, що свідчить про залишення цивільного позову без розгляду. Дипломатичне рішення висококваліфікованого судді Кіндяк 1.С.. який «забув» про заявлений цивільний позов, не вказавши в вироку ні про задоволення, ні про відмову, ні про залишення без розгляду, без сумніву, мало свої підстави. По перше, позивач в позові посилається на абзац 1 п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», де вказано: 8.Шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Справедливо, в бійці де одна особа вдарила кулаком в плече, інша ножем в живіт, кожен має відповідати лише за завдану ним шкоду в порядку часткової відповідальності. Але відносно даного позову слід застосувати наступний абзац 8 постанови: Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). Цитують наступний абзац п.8 постанови Пленуму: Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов'язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов'язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників. Оскільки шкода потерпілій завдана взаємопов'язаними, сукупними діями,та саме пасажиру, то мова має йти саме про солідарну відповідальність. Відповідно до Цивільного кодексу: Стаття 1190. Відшкодування шкоди, завданої спільно кількома особами 1. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. 2. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Стаття 543. Солідарний обов'язок боржників 1. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. 2. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. 2. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників нриннняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Звертає увагу, що захист інтересів позивача в кримінальній справі здійснював адвокат [PERSON], в кваліфікації котрого сумніватися неможливо. І якщо він до цього часу не здійснив жодної дії що ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 11.02.2014 року, якою [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження відносно неї закрито у зв'язку з примиренням з потерпілою, то і він, і потерпіла, котру він представляв, чудового розуміли, що солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Немає сумніву, що вказане в абзаці 2 зворотної сторони даної постанови від 11.02.2014 року. Потерпіла [PERSON] надала суду заяву, у якій зазначиш про повне відшкодування їй заподіяної шкоди та відсутність будь-яких претензій ... відповідає дійсності, що потерпіла мала на увазі саме повне відшкодування їй заподіяної шкоди, оскільки солідарний боржник відшкодувати шкоду в повному обсязі лише за одної умови: Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. З огляду на викладене, на те, що обставини повного відшкодування потерпілій заподіяної шкоди встановлені судовим рішенням в кримінальній справі, що набрало чинності, вважає, що [PERSON] відшкодувавши в повному обсязі шкоду, отримала права, передбачені ст.1191 ЦК, а позивач, з огляду на це, втратила право на повторне відшкодування шкоди, завданої в ДТП. В судовому засіданні представник НАСК «Оранта» позов не визнав, та прохав відмовити, оскільки також пославшись на ту обставину , що позивачка при розгляді кримінального провадження щодо [PERSON] та закриття його за примиренням сторін вказала, що збитки відшкодовано в повному обсізі, що також було зазначено в ухвалі суду про закриття провадження. В судове засідання третя особа: [PERSON] не з'явилась з невідомих суду причин при цьому сторони не висловили заперечень щодо неможливості продовження розгляду справи по суті оскільки до третьої особи у позивачки відсутні будь які претензії та позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін їх представників, вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 13 червня 2014 року [PERSON] визнаний винним в тому, що 13 липня 2011 року приблизно о 12 год. 00 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 2103 д.н.з. [NUMBER] та рухаючись на 359 км. автодороги Київ-Харків зі сторони м.Полтави у напрямку м.Харкова зі швидкістю біля 60 км/год на порушення вимог п.1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, пересік суцільну лінію дорожньої розмітки, що поділяє зустрічні потоки транспортних засобів, яка знаходилася з лівої сторони відносно напрямку його руху, на порушення вимог п. 14.6 (а) Правил дорожнього руху, почав виконувати маневр обгону на перехресті автомобіля, що рухався попереду нього у попутньому з ним напрямку, внаслідок чого виїхавши на зустрічну смугу та рухаючись на перехресті по зустрічній смузі, виконуючи маневр обгону, допустив зіткнення із автомобілем Мерседес Бенц А-170 д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], яка до цього рухалася попереду вказаного автомобіля у попутньому з ним напрямку та на даному перехресті почала виконувати маневр повороту ліворуч відносно напрямку свого руху на другорядну дорогу у напрямку с.Куликівка Полтавського району. В результаті порушень п. 1.1. п.14.6 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода під час якої пасажир автомобіля Мерседес-Бенц-170 д.н. [NUMBER] неповнолітня [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи № 119 від 12.09.2012 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, забою м'яких тканин голови, після травматичного субарахноідального крововиливу, які за висновком комісійної судово-медичної експертизи відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, по критерію тривалого розладу здоров'я. За ч.1 ст.286 КК України суд призначив [PERSON] покарання у виді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі положень п «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році суд звільнив [PERSON] від кримінального покарання передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, кримінальне провадження відносно нього закрив. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11.02.2014 року [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.286 КК України, кримінальне провадження відносно неїзакрито у зв'язку з примиренням з потерпілою. Постановляючи вирок щодо [PERSON], суд не прийняв рішення по заявленому нею цивільному позову про відшкодуванню моральної шкоди, що свідчить про залишення цивільного позову без розгляду. Винними діями [PERSON] та [PERSON] позивачці заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному. З приводу отриманих тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди позивачка з 13 липня 2011 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського у відділенн нейрохірургії, згодом продовжила лікування амбулаторно. Протягом тривалого часу позивачка переносила фізичний біль та душевні страждання яких зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Для відновлення здоров'я лікувалась в умовах стаціонару, згодом продовжила амбулаторне лікування. Після травмування суттєво змінилося її життя та стосунки з оточуючими, та була позбавлена нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя під час лікування, не мала повноцінного спілкування та проведення свого дозвілля із своїми однолітками, однокласниками, друзями під час літніх канікул. Була змушена змінити свої життєві плани, відмовитися від активного відпочинку під час літніх канікул, від запланованої раніше поїздки на море для відпочинку. За обставинами дорожньо-транспортної пригоди їй були заподіяні тілесні ушкодження під час взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. За матеріалами кримінальної справи [PERSON] застрахував свою цивільно - правову відповідальність власника наземного транспортного засобу, про що свідчить страховий поліс № 6927742 виданий 29.12.2010 року Красноградським районним відділенням відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», згідно якого строк дії полісу з 29.12.2010 року по 28.12.2011 року, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду 50000 грн, франшиза становить 510 грн. Власник легкового автомобіля Мерседес А-170 державний номер [NUMBER] [PERSON] застрахувала свою відповідальність власника наземного транспортного засобу, про що свідчить страховий поліс № 2839853 від 17.02.2011 року. Цей поліс не передбачає страхування відповідальності інших осіб, зокрема [PERSON], яка керувала автомобілем Мерседес А-170 державний номер [NUMBER], в якому [PERSON] їхала в якості пасажира, за заподіяння шкоди під час керування автомобілем. Третя особа, [PERSON] відшкодувала заподіяну їй моральну шкоду а саме 24000 грн. Тому позивачка не має матеріальних претензій до [PERSON] з цього приводу, позовні вимоги до [PERSON] нею не заявлені. [PERSON] не відшкодував заподіяну позивачці моральну шкоду. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки регламентує 4.2 ст.1188 ЦК України, згідно вимогам якої, якщо внаслідок взаємодії підвищеної небезпеки було завдано іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, шкода відшкодовується кожною з них у частці завданої нею (у порядку часткової відповідальності). За приписами ст. 1194 ЦК України відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплата (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно редакції ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільне правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що була чинною станом на 13 липня 2011 року, потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодекс України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно редакції ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільне правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що була чинною станом на 13 липня 2011 року, потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодекс України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Задовольняючи позов частково суд вважає, що позивачем не доведено, що неправомірні дії [PERSON] в більшій мірі потягли за собою настання негативних наслідків під час дорожньо- транспортної пригоди. Так дослідивши додані до позову копії рішень суду в кримінальних провадженнях, щодо винуватців ДТП [PERSON] та [PERSON] встановлено , що злочини вчинені ними кваліфікувалися за ч.1 ст.286 КК України. Також згідно встановлених обставин ДТП на час дорожньої пригоди позивачка не була пристебнута паском безпеки та [PERSON] не прохала її пристебнутись. З огляду на викладене суд вважає неможливим визначити частку відповідальності учасників ДТП у відшкодуванні моральної шкоди позивачу 70% [PERSON] та [PERSON] 30%. Суд вважає, що в даному випадку вина є співмірною. Зважаючи на відшкодування [PERSON] моральної шкоди позивачу в розмірі 24000 грн. та враховуючи обставини, за яких відбулася дорожньо - транспортна пригода, та отримані тілесні ушкодження позивачкою і відповідно наслідки, те що протягом тривалого часу позивачка переносила фізичний біль та душевні страждання яких зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Для відновлення здоров'я лікувалась в умовах стаціонару, згодом продовжила амбулаторне лікування. Суд вважає спів мірним та достатнім часткового задоволення позову та стягненням з відповідача [PERSON] моральної шкоди на користь позивачки в розмірі 24000грн. З огляду на приписи закону з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» має бути стягнуто на покриття моральної шкоди на користь [PERSON] 2550 грн., що становить 5 % від обов'язкового ліміту відповідальності страховика. Також суд вважає неспроможними твердження відповідачів щодо незадоволення позовних вимог з підстав того, що позивачка при закритті провадження відносно [PERSON] вказала, що збитки їй в повній мірі відшкодовано. Так як встановлено в суді при розгляді цивільного позову і це не заперечували відповідачів при розгляді кримінального провадження відносно винуватця ДТП [PERSON] позивачка -потерпіла по справі звернулась до суду з позовом до обвинуваченого, що свідчить про факт відшкодування [PERSON] моральної шкоди в частині в якій позивачка по справі вважала підлягають стягненню з останньої. Судові витрати у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: partial