Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому вказав, що з 05 квітня 2018 року, він є власником квартири [ADDRESS]. Продовжуючи бути зареєстрованим за адресою квартири, відповідач [PERSON] перешкоджає позивачу користуватись своєю власністю, оскільки позивачу нараховують комунальні платежі відповідно до зареєстрованих осіб, позивач не може оформити житлову субсидію. Відповідач мав бажання добровільно знятись з реєстраційного обліку за адресою квартири, але не зробив цього. В зв'язку з чим, просить суд, вважати [PERSON] як такого, що втратив право користування [ADDRESS] та зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод позивачу у здійсненні ним свого права користування належної йому [ADDRESS] а саме шляхом перебування зареєстрованим ним за адресою квартири, яка належить позивачу. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про місце, час проведення судового засідання, про причини не явки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивачки, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 05 квітня 2018 року, [PERSON] є власником [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у вигляді житлового приміщення, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Відповідно д ост. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України). Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі N 6-57цс11. В частині заявленої позивачем вимоги, щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у здійсненні ним свого права користування будинком, вона не може бути задоволена, оскільки позивачем не надано доказів, що на цей час відповідач будь-яким чином чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним свого права користування. За таких обставин суд вважає, що позові вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial