Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.08.2008 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на день подачі позову за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 16 415 грн. 57 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог, зазначивши, що Івано-Франківським міським судом вже видано судовий наказ про стягнення з нього на користь позивача заборгованості. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 26.08.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", назву якого змінено на ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 30,00 % на рік. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.08.2008 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 31.12.2013 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитними зобов'язаннями в сумі 16 415 грн. 57 коп., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 11 970 грн. 21 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 17 042 грн. 92 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 2 445 грн. 47 коп. За неналежне виконання умов кредитного договору відповідачу нараховано: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 757 грн. 88 коп. Окрім того, як вбачається з представленого розрахунку, заборгованість в розмірі 16 300 грн. 91 коп., стягнутої згідно судового наказу від 30.03.2010 року, виданого Івано-Франківським міським судом, не включена в суму заборгованості, нарахованої позивачем. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. Посилання відповідача на ті обставини, що Івано-Франківським міським судом вже видано судовий наказ про стягнення з нього на користь позивача заборгованості, суд не бере до уваги, оскільки, як встановлено частиною першою статті 598 ЦК, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 598, 599 - 601, 604 - 609, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved