Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, за уточненим позовом просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №363-08/П-3 від 12.08.2008 року в сумі 92181,69 доларів США та 18969,5 гривень перед банком звернути стягнення на предмет іпотеки - нежиле підвальне приміщення, загальною площею 69,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в частині що успадкована [PERSON], та [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмету іпотеки визначеною суб'єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування вказаної позовної заяви позивач посилався на таке. 12.08.2008 року між банком та [PERSON] укладено договір кредиту № №363-08/П-3. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] 12.08.2008 року укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., за реєстровим №13295, предметом якого є нежиле підвальне приміщення, загальною площею 69,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2011 року позовні вимоги АБ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволені в повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.05.2011 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2011 року залишено без змін. Втім, [PERSON] в добровільному порядку зазначення рішення суду не виконується, заборгованість перед АБ «Укргазбанк» за кредитним договором постійно збільшується. При цьому, як зазначає позивач, [INFO] іпотекодавець [PERSON] помер, спадщину прийняли відповідачі, з огляду на що банк звернувся до вказаних осіб із зазначеними позовними вимогами. Відповідачі у судове засідання не з'явились неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не з'явились, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів. 12.08.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №363-08/П-3, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 77700,0 доларів США до 11 серпня 2018 року із сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 13,8 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між позивачем та [PERSON] 12.08.2008 року укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., за реєстровим №13295. Згідно зазначеного договору предметом іпотеки є нежиле підвальне приміщення, загальною площею 69,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належне [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеса від 02.02.2005 року, яке зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» за №16134818. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2011 року позовні вимоги АБ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволені в повному обсязі, стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №363-08/П-3 від 12.08.2008 року в сумі 92181,69 доларів США де залишок суми кредиту 64102,50 доларів США, сума простроченого кредиту - 12301,02 доларів США, прострочені відсотки - 15778,17 доларів США, та пеню у розмірі 18969,5 гривень. 18 травня 2011 року рішенням Апеляційного суду Одеської області по зазначеній справі рішення Київського районного суду Одеської області залишено без змін. Втім, на сьогоднішній день зазначене рішення не виконане, заборгованість перед АБ «Укргазбанк» за кредитним договором постійно збільшується. Згідно ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, на сьогоднішній день можливо стверджувати, що виконання зобов'язання з повернення кредиту не відбулось. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до пп. 6.1., 6.5. договору іпотеки, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у випадках, зокрема: якщо у момент настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів; у випадку порушення іпотекодавцями обов'язків за цим та/або кредитним договором та невиконання вимоги банку про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Отже, враховуючи, що позичальник не виконав своє зобов'язання з повернення кредиту, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення позивача із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. За правилом ч. 3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п.3.1.5. договору іпотеки від 12.08.2008 року у випадку, якщо в момент настання терміну виконання будь-якого зобов'язання за кредитним договором (сплата процентів та/або повернення кредиту), зобов'язання іпотекодавцем в повному обсязі або в частині виконане не буде, іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення на предмет іпотеки, а саме: за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами або залишити у своїй власності предмет іпотеки шляхом погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок власних коштів у відповідальності за цім договором. За правилом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, позивачем обрано на свій розсуд спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, що не суперечить вимогам статі 33 Закону України „Про іпотеку", у зв'язку із чим суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Згідно абз.1 п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд, визначаючи початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки до вказаних відповідачів судом враховано наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, виданого Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану від 14.04.2009 року [PERSON] помер [INFO]. Згідно відповіді Четвертої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлого [PERSON] звернулись наступні спадкоємці: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст.23 Закону України «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 2. ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст.625 ЦК України. Таким чином, неотримання відповідачами свідоцтв про праву на спадщину на спірний предмет іпотеки не є підставою для відмови у захисті права позивача на пред'явлення відповідних вимог до спадкоємців боржника. Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. При цьому, судом враховано, що у відповідності до п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку"). Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна. Отже, правила статті 1281 ЦК щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою. З наведених підстав суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі, а також іншим способом, встановленим договором або законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved