Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання факту неприйняття спадщини, згодом змінивши позовні вимоги, мотивуючи їх тим, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті спадщину прийняли він та його мати [PERSON], так як постійно проживали із спадкодавцем. [INFO] його мати померла. Після її смерті відкрилась спадщина на її майно, а саме: на ? частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] та 1/2 земельної ділянки площею 2,7342 в межах згідно з планом, розташованої на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. На момент смерті [PERSON] він постійно проживав та був зареєстрованим в [ADDRESS], а тому фактично прийняв спадщину. Окрім цього, він приймав участь у долі успадкованого майна, що підтверджується оплаченими рахунками за комунальні послуги та земельного податку, а також забезпечує його збереження, зробив ремонт. 06.11.2017 він звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори з заявою щодо видачу йому свідоцтва про право на спадщину на все майно [PERSON], однак йому листом від 14.11.2017 №1088/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в цілому на все майно було відмовлено, та як його сестра, відповідач по справі, 01.09.2017 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщинии [PERSON], надавши довідку з Журавлівської сільської ради від 28.08.2017 №786, в якій вказується, що на час відкриття спадщини спадодавця [PERSON] з нею спільно проживала її донька [PERSON], тобто фактично після смерті матері вона прийняла спадщину. Таким чином він позбавлений можливості отримати передбачену законом спадщину в повному її обсязі. Вважає, що його сестра [PERSON] не є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, як така, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, так як вона постійно не проживала з матір'ю на час відкриття спадщини, а довідка, видана Журавлівською сільською радою від 28.08.2017 №786 не є документом, що посвідчує місце постійного проживання та не може бути належним доказом постійного проживання відповідно до вимог Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Насправді, його мати 10.12.2013 лягла на стаціонарне лікування до Тульчинської ЦРЛ з діагнозом: рак підшлункової залози, канцероатоз черевної порожнини, асцит, кахексія (втрата ваги до 45 кг), вторинна анемія, міома матки, ІХС, дифузний кардіосклероз, слероз аорти вінцевих судин, СН І, ФК ІІ, цироз печінки змішаного генезу. 19.12.2013 його мати за наполяганням сестри, хоча і потребувала медичного догляду, самовільно залишила стаціонарне лікування. З лікарні сестра забрала мати до себе додому в с.Журавлівка. Таким чином, його мати дійсно перебувала у його сестри в с.Журавлівка з 19.12.2013 по день смерті [INFO], тобто менше місяця. Окрім того, він та його дружина допомагали сестрі, мати померла на руках в його дружини. Обряд поховання вони проводили разом. Як зазаначено у п.1 листа від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Враховуючи, що місце відкриття спадщини є документально підтверджене зареєстроване місце постійного проживання померлої [PERSON], а саме: [ADDRESS], де відповідач на момент відкриття спадщини не проживала із спадкоємцем, тому відсутні підстави вважати її такою, що прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, а також вона протягом шести місяців не подала заяву про прийняття спадщини, а тому він є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину. Для можливості подальшого оформлення його права на спадщину, як спадкоємця, який фактично прийняв спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить встановити факт, що спадкоємець [PERSON] постійно не проживала із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, що як наслідок підтверджує факт неприйняття спадщини в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали змінені позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві про зміну позовних вимог обставини. Просять позов задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, вважаючи їх безпідставними. Просять в задоволенні позову відовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] проживала в доньки [PERSON] та періодично їздила на заробітки. Перед смертю більше місяця остання проживала біля доньки. Заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], а [INFO] - [PERSON], які являлись батьками сторін, що підтверджується копіями повторних свідоцтв про смерть від 13.11.2015 серія [NUMBER] (а.с.7) та серія [NUMBER] (а.с.8), копією свідоцтва про народження від 12.04.1977 серія [NUMBER] (а.с.6), а також не оспорюється сторонам. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, яка складається із житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 2,7342 в межах згідно з планом, розташованої на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, що підтверджується копією довідки виданої виконкомом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 31.08.2017 №1634 (а.с.31). 06.11.2017 позивач звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на все майно [PERSON], однак йому листом від 14.11.2017 №1088/02-14 державний нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом в цілому на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], померлого [INFO] неможливо та повідомлено останнього, що 01.09.2017 [PERSON] подала до Тульчинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини матері [PERSON], померлої [INFO] -дружини померлого [INFO] [PERSON], надавши довідку Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 31.08.2017 №1634, в якій вказується, що на час відкриття спадщини [PERSON] спільно проживала його дружина [PERSON], тобто фактично спадщину після смерті свого чоловіка та довідку Журавлівської сільської ради від 28.08.2017 №786, в якій вказується, що на час відкриття спадщини [PERSON] з нею спільно проживала її донька [PERSON], тобто фактично спадщину після смерті матері прийняла. Данні факти підтверджуються відповідною копією відповідді державного нотаріуса на заяву від 06.11.2017 (а.с.9) та копією спадкової справи №632/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.29-35). Заперечуючи факт прийняття спадщини відповідачем, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз'яснень викладених у п.п.2,23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Натомість, позивач звернувся до суду з позовом не про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а про неприйняття спадщини його сестрою, факт прийняття якої, як вбачається із спадкової справи №632/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.29-35), вже встановлений нотаріусом. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки вважає, що позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, а тому, відповідно, інші докази надані позивачем, суд не розглядає. Окрім цього, позивач звернувся до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилось після смерті його батька [PERSON], а як встановлено в судовому засіданні дану спадщину прийняла його матір [PERSON], однак не оформила в зв'язку зі смертю, а тому йому необхідно було звернутися до нотаріуса із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилось після смерті його матрері. В свою чергу, суд вважає необхідним роз'яснити позивачу, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ст.4 ч.1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ч.1, 6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, покази свідка, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги, що позивач вибрав невірний спосіб захисту, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. Оскільки в задоволення позову відовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed