Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до територіальної громади м.Канева в особі [PERSON] міської ради, [PERSON] про визнання недійсними і скасування рішення та договору оренди земельної ділянки. Свій позов мотивують тим, що йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.2010р., виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори, належить 1/2 частина будинку по вул..Свердлова, 56 в м. Каневі. Співвласником іншої частини житлового будинку є співвідповідач [PERSON] Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 рішення [PERSON] міської ради від 24.02.2011 співвласнику будинку було надано у спільну сумісну власність земельну ділянку 1000 кв.м. по вул..Свердлова, 56. Зазначена обставина стосовно передачі земельної ділянки у спільну сумісну власність стала перешкодою у подальшій приватизації Позивачем прибудинкової земельної ділянки. До смерті спадкодавця [PERSON], тобто до 27.02.2009р. співвласники користувалися присадибною ділянкою площею 1743 кв.м., з яких умовно двір складав 1000 кв.м. та город 743 кв.м. На даний час в [PERSON] міськрайонному суді знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, під час розгляду справи відповідачу стало відомо, що між [PERSON] та [PERSON] міською радою 29.03.2012 р. на підставі рішення [PERSON] міської ради від 01.03.2012р. №7-41, від 02.06.2011р. №4-60 було укладено договір оренди землі №252г/2012, відповідно до якого [PERSON] міською радою передано у користування [PERSON] земельну ділянку (огород) кадастровий номер 7110300000:01:005:0527 площею 743 кв.м. по вул..Свердлова, 56 в м.Каневі. при цьому про укладення зазначеного Договору співвласник будинку [PERSON] не повідомлявся. Вважає, що оскаржуваним рішенням та договором оренди земельної ділянки фактично здійснено розподіл земельної ділянки без участі іншого співвласника жилого будинку та не враховано його інтереси, як землекористувача, що грубо порушує його право. Позивач не може скористатися своїм правом приватизації земельної ділянки, оскільки земельна ділянка, якою користуються співвласники будинку для обслуговування своєї частини будинку, передана в оренду іншому співвласнику без відповідного погодження і встановлення меж та порядку користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння. Крім цього, вважає, що Договір оренди землі №252г/2012 від 29.03.2012р. укладений між [PERSON] міською радою та [PERSON] не містить у собі усіх істотних умов, передбачених вимогами законодавства, зокрема, акта визначення меж земельної ділянки в натурі, який є невідємною частиною договору, а тому повинен бути визнаний судом недійсним. Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] міської ради №7-41 від 01.03.2012р. «Про передачу земельних ділянок громадянам» в частині щодо передачі в користування на умовах оренди [PERSON] земельної ділянки площею 743 кв.м. по вул..Свердлова, 56 в м.Каневі. Визнати недійсним договір оренди землі від 29.03.2012р. №252г/2012, укладений між [PERSON] міською радою та [PERSON] Судові витрати по справі стягнути з відповідачів на користь Позивача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у ньому просить його задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечують проти заявленого позову, просять відмовити в задоволенні позову, також заявив клопотання про застосування строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с.20,183), позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. У відповідності до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У п.11 Постанови ПВС України «Про судове рішення» 18.12.2009 N 14 розяснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Дослідивши надані сторонами докази у справі, вислухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне: Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен, чиї права чи свободи, вказані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно зі ст. 14 Конституції України- субєктами земельних відносин є особи, які можуть набувати право власності на землю. Це - громадяни, юридичні особи і держава. Частиною 5 статті 158 Земельного кодексу України визначено, що спори у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішуються у судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Свердлова, 56 в м.Канів в порядку спадкування після смерті [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВМТ № 249770, зареєстрованого в реєстрі 1-1502 18.05.2010р. (а.с.9), а також не оспорюється сторонами. Відповідач [PERSON] набула права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по вул..Свердлова, 56 в м. Канів внаслідок придбання цього майна у [PERSON] (а.с.14,16,17), що також не оспорюється сторонами. Згідно ст. 120 Земельного кодексу України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно технічного паспорта на будинковолодіння (а.с. 17-19) по вул..Сведлова, 56 в м.Канів, що розмір прибудинкової території складає 1000 кв.м., а тому суд приходить до висновку, що сторони [PERSON] та [PERSON] як співвласники мають право користування саме цією земельною ділянкою. Крім цього, судом встановлено, що згідно п. 3.10. рішення [PERSON] міської ради № 3-34 від 24.02.2011р. (а.с.11-12) вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передати безоплатно у спільну сумісну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з видачею Державних актів на право власності на земельні ділянки гр.. [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 1000 кв.м. по вул..Свердлова, 56. Судом встановлено, що до даного часу сторони не скористалися своїм правом та не отримали ні Державного акту на право приватної власності на землю, як це було передбачено чинним на момент прийняття рішення міської ради законодавством, ні як на даний час визначено свідоцтва про реєстрацію права власності на землю. Позивач та його представник вважають, таким, що прийняте в порушення вимог чинного земельного законодавства рішення [PERSON] міської ради №7-41 від 01.03.2012р. «Про передачу земельних ділянок громадянам» в частині щодо передачі в користування на умовах оренди [PERSON] земельної ділянки площею 743 кв.м. по вул..Свердлова, 56 в м.Каневі, але такі твердження є помилковими з наступних підстав. Так, рішенням [PERSON] міської ради № 6-23 від 03.11.2011 «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою громадянам» гр.. [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку для ведення городництва терміном на 5 років на земельну ділянку площею 800 кв.м. по вул..Свердлова, 56 за рахунок земель [PERSON] міської ради (п.2) (а.с. 51 на звороті) З витягу протоколу №32 від 22.11.2011р. (а.с.52) засідання комісії по вирішенню земельних спорів вбачається, що комісією розглянуто заяву [PERSON] від 15.11.2011р. (вул..Свердлова, 56) щодо непогодження сусідом [PERSON] акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та вирішено комісією рекомендувати гр..[PERSON] звернутись до [PERSON] міськрайонного відділу ЧРФ ДП «ЦДЗК» для виготовлення технічної документації на земельну ділянку по вул..Свердлова, 56 для подальшої її передачі в оренду без погоджувального підпису гр..[PERSON], оскільки він безпідставно не погоджує акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі. 24.11.2011р. надано акт обстеження використання земельної ділянки ПВП «Канівархбюро» (а.с.54) та висновок по розгляду технічної документації по відведенню земельної ділянки Управління містобудування та архітектури [PERSON] міської ради (а.с.53 на звороті) 01.12.2011р. міськрайонним управлінням Держкомзему у м.Канів та [PERSON] районі Черкаської області (а.с.53) надано висновок про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди на земельну ділянку. Також технічна документація на земельну ділянку по вул..Свердлова, 56 для передачі її в оренду містить план зовнішніх меж землекористування, кадастровий план земельної ділянки з експлікацією угідь та акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 15.11.2011р. (а.с. 56 на звороті) Судом встановлено, що п. 7 рішення [PERSON] міської ради від 01.03.2012р. № 7-41 «Про передачу земельних ділянок громадянам» затверджено гр.. [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку площею 743 кв.м. по вул..Свердлова, 56 для городництва за рахунок земель [PERSON] міської ради та надано в оренду терміном до 01.03.2017р. (а.с.9 на звороті) На підставі вказаного рішення між [PERSON] міською радою та [PERSON] укладено договір оренди землі 252г/2012 від 29.03.2012р. (а.с.13-14) та на виконання Договору оренди підписано акт приймання-передачі земельної ділянки. З акту приймання-передачі земельної ділянки вбачається, що межові знаки, якими закріплена земельна ділянка в кількості 6 шт. показані Орендарю в натурі (на місцевості) (а.с.64 на звороті) Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що рішення [PERSON] міської ради № 7-41 від 01.03.2012р. прийняте в межах діючого на час його прийняття земельного законодавства, зокрема, ст..123-124 ЗК України та не порушує права інших осіб, оскільки передана в оренду гр.. [PERSON] земельна ділянка площею 743 кв.м. не є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] та не перебувала у їх спільному користуванні, а тому доводи позивача та його представника в частині, що оскаржуваним рішенням фактично здійснено розподіл земельної ділянки без участі іншого співвласника жилого будинку та не враховано його інтереси, як землекористувача є безпідставними. Позивач та його представник просять визнати недійсним договір оренди землі від 29.03.2012р. №252г/2012, укладений між [PERSON] міською радою та [PERSON]М, оскільки на їх думку він укладений з порушенням вимог ст.. 15 Закону України «Про оренду землі» та порушує права [PERSON] Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України Про оренду землі. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (яка діяла на час виникнення спірних відносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове тлумачення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Невід'ємними частинами договору оренди землі є: - план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; - кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; - акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); - акт приймання-передачі об'єкта оренди; - проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Проте, оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладений у письмовій формі, орендодавець мав необхідний обсяг цивільної дієздатності і його волевиявлення було спрямоване на укладання такого договору. Договір оренди землі №252г/2012 від 29.03.2012р. містить усі невідємні частини (а.с. 62-65 та 56 на звороті) Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України "Про оренду землі" є укладеним з моменту його державної реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що сторони в належній формі уклали договір, дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору і умови договору сторони погодили підписами. Договір оренди землі від 29.03.2012 року пройшов державну реєстрацію в міськрайонному управлінні Держкомзему у м.Канів та [PERSON] районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 травня 2012 року № 711030004000270. Оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди землі №252г/2012 від 29.03.2012р., який укладений між [PERSON] міською радою та [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки даний договір містить усі істотні умови та невідємні частини, які передбачені ст..15 Закону України «Про оренду». Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачем всупереч вимог вказаних статей Цивільного процесуального кодексу України не надано суду доказів порушення або оспорювання відповідачами прав або охоронюваних законом інтересів позивача. З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] суд відмовляє повністю, то позовні вимоги в частині стягнення судових витрат по справі, також не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи міститься розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу відповідачу по справі [PERSON] та квитанції про оплату витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн. (а.с. 89), а тому суд приходить до висновку про можливість стягнення з позивача на користь відповідача розмір понесених нею витрат при розгляді справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved