Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Посилалася на те, що 07.06.2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них є неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано 29.03.2016 року Хотинським районним судом Чернівецької області. Дитина проживає разом із матір`ю. З моменту розлучення батько дитини жодним чином не допомагає в утриманні дитини. Їй самостійно складно утримувати та виховувати дитину. Відповідач інших утриманців не має, працездатний, його стан здоров`я задовільний, має у власності квартиру [ADDRESS] . Вважає, що він має змогу сплачувати аліменти на утримання сина. Також вказувала на те, що згідно кредитного договору від 11.02.2019 року вона отримала в ПАТ АБ «УкргазБанк» кредит на придбання житлової нерухомості для спільного проживання з дитиною та щомісячно сплачує платежі у розмірі 10124 гривень, що є суттєвими витратами. Зазначила, що згідно договорів про надання спортивно-оздоровчих послуг, нею понесені витрати у сумі 23430 гривень, пов`язані з особливими обставинами на утримання дитини. Крім того, відповідно до договору №188/І/О/1-4 про надання освітніх послуг від 11.08.2020 року та договору №188 про надання послуг з харчування від 11.08.2020 року витрати по навчанню та харчуванню в ліцеї склали: 7000 гривень-щорічний вступний внесок; 6000 гривень - щомісячний внесок за навчання; 2500 гривень - щомісячний внесок за харчування. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 6000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати по сплаті спортивно-оздоровчих послуг для неповнолітньої дитини у розмірі 11715 гривень, а також додаткові витрати по сплаті освітніх послуг та послуг з харчування дитини у розмірі 41750 гривень. Відповідачем було подано відзив на позов, в якому останній позов визнав частково. Зазначив, що постійно надає допомогу на утримання сина як в натуральній, так і в грошовій формі: купує одяг, взуття, продукти харчування, оплачує додаткові заняття сина, надає кошти на дозвілля, купує необхідне техніку для дистанційного навчання. На даний час він працює на підприємстві « Новак Продакшин », його доходи у зв`язку з запровадженням карантинних обмежень низькі. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно. У задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини просив відмовити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Зазначив, що проживав спільно з позивачем до липня 2020 року та самостійно ніс усі витрати по утриманню дитини. Зокрема виключно ним за 2019 рік було оплачено вартість навчання сина в ліцеї. Окрім того, у минулому році він перерахував на ім`я [PERSON] суму коштів у розмірі понад 60000 гривень, що підтверджує квитанціями. Вказані кошти він передав колишній дружині у зв`язку з її перебуванням у скрутному матеріальному становищі, пов`язаної з необхідністю погашення кредиту. На даний час його доходи незначні, у зв`язку з чим він має змогу лише сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі не більше 3000 гривень. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.3). 29.03.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 29.03.2016 року (а.с.5). Від шлюбу у сторін є одна неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Так, судом було досліджену надану відповідачем довідку ТОВ «Новатек Продакшн», з якої вбачається, що він працює на посаді начальника виробництва. За період з 01.08.2020 року по 31.01.2021 року його доходи (відпустка без збереження заробітної плати на період карантину) становить біля 6000 гривень щомісячно. Окрім того, суд враховує, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.40). Останній є одним із засновників ТОВ «Комфортцентр», проте доказів одержання доходів вказаним Товариством суду надано не було. Стан здоров`я дитини [PERSON] задовільний, що підтверджується заключеннями ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» про обстеження дитини, наданими представником позивача. Також, судом встановлено, що відповідач після розірвання шлюбу приймав участь у матеріальному утриманні дитини, що підтверджується наданими суду платіжними дорученням №16715868 від 27.08.2019 року та №1768-5624-8846-9217 від 04.11.2019 року, згідно яких останній сплатив за навчання сина 42000 гривень. Протягом 2020 року [PERSON] неодноразово надав матеріальну допомогу колишній дружині [PERSON] , зокрема ним було перераховано на картку останньої кошти у сумі 64000 гривень, що підтверджується платіжними переказами від 15.05.2020 року та від 02.07.2020 року. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1921 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - 2395 гривень. Одночасно частиною другою статті 182 СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» становить 1197 грн. 50 коп. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, обов`язок позивачки по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 3000 гривень, щомісячно. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей, суд виходить із наступного: Так, відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року, до передбаченої ст.185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до вказаної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Як було встановлено судом, хлопчик [PERSON] навчається в ТОВ «Софіївсько-Борщагівський ліцей «Софія» (а.с.15-18). Зокрема, згідно договору №188/І/О/1-4 від 11.08.2020 року, Ліцей бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснювати навчання учня [PERSON] на першому рівні повної загальної середньої освіти, що передбачає виконання учнем вимог до результатів навчання, визначених Державним стандартом початкової освіти і відповідає 2-А класу закладу середньої загальної освіти. Оплата за освітні послуги складається з щорічного вступного внеску у розмірі 7000 гривень та щомісячного платежу у розмірі 6000 гривень. Також, 11.08.2020 року між ТОВ «Софіївсько-Борщагівський ліцей «Софія» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з харчування, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується організувати гаряче харчування [PERSON] , учню 2-А класу. Оплата раціону харчування становить 2500 гривень щомісячно (а.с.19-20). Звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначила, що вказані витрати є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України, а тому просила стягнути з відповідача додаткові витрати по сплаті освітніх послуг та послуг з харчування дитини у розмірі 41750 гривень. Розглядаючи вказану вимогу, суд зауважує, що ТОВ «Софіївсько-Борщагівський ліцей «Софія» надає послуги по навчанню дитини, що відповідають Державним стандартом початкової освіти та не надає послуг, пов`язаних із розвитком особливих здібностей дитини. Позивач самостійно на власний розсуд обрала платний навчальний заклад для навчання дитини, хоча не була позбавлена можливості віддати хлопчика на навчання до безкоштовного загальноосвітнього державного навчального закладу. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що вказані витрати не є додатковими витратами, згідно вимог ст.185 СК України, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат по сплаті освітніх послуг та послуг з харчування дитини у розмірі 41750 гривень - необґрунтована та задоволенню не підлягає. Крім того, позивач звернулась до суду з позовної вимогою про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат по сплаті спортивно-оздоровчих послуг для неповнолітньої дитини у розмірі 11715 гривень. На підтвердження факту понесення додаткових витрат представником позивача було надано суду копії договорів про надання спортивно-оздоровчих послуг від 16.05.2019 року, від 02.03.2019 року, від 08.10.2019 року, від 16.01.2020 року, від 26.08.2020 року (а.с.10-14). Як видно з умов досліджених судом договорів, клуб «Софія Спорт» зобов`язується надати малолітньому [PERSON] спортивно-оздоровчі послуги, вартість послуг становить: 3500 гривень, 3900 гривень, 5250 гривень, 5250 гривень, 5530 гривень. На підтвердження обґрунтування необхідності зазначених послуг представник позивача зазначила, що у дитини є викривлення хребта, у зв`язку з чим йому рекомендовано заняття плаванням. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти стягнення вказаних витрат з тих підстав, що протягом 2020-2021 року у зв`язку з карантинними обмеження спортивно-оздоровчі клуби переважно не приймали відвідувачів, а тому вважає ці витрати недоведеними. Даючи оцінку аргументам сторін, суд враховує, що у матеріалах справи наявні лише три квитанції на підтвердження понесення витрат по сплаті спортивно-оздоровчих послуг, а саме: квитанція від 16.01.2020 року про сплату 5250 гривень, квитанція від 16.05.2019 року про сплату 3500 гривень та квитанція від 08.10.2019 року про сплату 5250 гривень, а всього на суму 14000 гривень (а.с.21-23). Відповідно до довідки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 17.08.2020 року, неповнолітньому [PERSON] , 2012 року народження у зв`язку з наявністю сколіотичної постави, плоско-вальгусної установки стоп дійсно рекомендовано заняття плаванням. Враховуючи вказані обставини, суд вважає позовні вимоги в цій частині позову частково обґрунтованими і має підстави для їх задоволення, оскільки надані суду фактичні дані, доводять ту обставину, що позивач витрачає, а дитина потребує додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме її хворобою. При цьому суд зауважує, що зазначені витрати повинні нести обоє з батьків у рівній мірі, у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягають кошти у розмірі 7000 гривень. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial