Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] зареєстрованого за [PERSON]; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] зареєстрованого за [PERSON]; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 15782297 про право власності [PERSON] на нерухоме майно - житловий будинок, об'єкт житлової нерухомості (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 993218980000; загальна площа об'єкта 449,90 кв.м., житлова площа 169,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; скасувати запис про реєстрацію права власності [PERSON] (номер запису про право (в державному реєстрі прав) 15783006) в Державному земельному кадастрі України на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; скасувати запис про реєстрацію права власності [PERSON] (номер запису про право (в державному реєстрі прав) 15783006) в Державному земельному кадастрі України на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. В обґрунтування позову позивачка вказує, що 26 жовтня 2016 року їй стало відомо, що земельні ділянки, які належали їй на праві власності, вибули з її володіння на підставі Договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 22.09.2003 року посвідчених приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мельниченко Т.Б. та без її відома та участі були продані [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 травня 2012 року посвідченого нотаріусом Матвєєвим О.А. та зареєстровані за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі. 15 травня 2017 року Голосіївським районним судом міста Києва винесено рішення, яке набрало законної сили 24 липня 2017 року, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено та визнано Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03 травня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Матвєєвим О.А. зареєстрованого в реєстрі за № 824 недійсним. Визнано за [PERSON] право приватної власності на земельні ділянки та об'єкт незавершеного будівництва. До початку розгляду справи по суті позивачем було замінено Відповідача, у зв'язку з чим подано позовну заяву в новій редакції та заяву про уточнення позовних вимог. Сторона позивача подала до суду клопотання про розгляді справи за їх відсутності та просили позов задовольнити в повному обсязі за вищевикладеними обставинами. Відповідачі до суду повторно не з"явилися. Судом про дату судового розгляду повідомлені належним чином та у встановлений законом термін . Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру у м. Києві також просила слухати справу за її відсутності. третя особа : [PERSON] до суду повторно не з"явився. Судом про дату судового розгляду повідомлявся належним чином. Причина його неявки суду невідома.. На підставі наявних в справі доказах суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У відпповідності до рішення Голосіївським районним судом міста Києва від 15 травня 2017 року, яке набрало законної сили 24 липня 2017 року, копія якого надавалась Позивачем до позовної заяви, та з'ясовано, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено та визнано Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03 травня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Матвєєвим О.А. зареєстрованого в реєстрі за № 824 недійсним. Визнано за [PERSON] право приватної власності на: - земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; - земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; - об'єкт незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Проте застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК України, а саме реституції як способу захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Як зазначено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Враховуючи наявність встановлених судовим рішенням, яке набрало законної сили, обставин щодо недійсності Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 травня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Матвєєвим О.А. зареєстрованого в реєстрі за № 824, а також про задоволення позовних вимог щодо повернення майна, а саме: земельних ділянок та об'єкту незавершеного будівництва, переданого за недійсним правочином та витребування майна із чужого незаконного володіння, у Позивача є достатньо підстав для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року та вимог статей 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суб'єктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.. 82 ЦПК України). Судом встановлено та не заперечено стороною Відповідача, що Позивачка [PERSON] зверталась до державного реєстратора з метою внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак їй з такій реєстраційній дії було відмовлено. Судом встановлено, що на дату розгляду справи у судовому засіданні, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься інформація про право власності на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] за [PERSON]. Згідно з вимогами ст.ст., 76, 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Засобами доказуванняв цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду, лише ті докази, які мають значення для розгляду справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які він посилається ,як на підставу своїх вимог і заперечень . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зазначена інформація відносно власника нерухомого майна, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, суперечить рішенню Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2017 року, тому запис щодо права власності зареєстрованого за [PERSON] підлягає вилученню з відповідних державних реєстрів, а позовні вимоги підлягають задоволенню як обгрунтованію

Outcome: approved