Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач в особі представника - адвоката Майко Марини Валентинівни, звернувся до суду із скаргою у якій просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, яка була винесена державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві Мироновим Дмитром Андрійовичем від 25.06.2019 року в межах виконавчого провадження № 56383696. Мотивуючи тим, що постановою державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мироновим Дмитром Андрійовичем від 25.06.2019, на підставі виконавчого листа № 2-3385/1 виданого 06.12.2013 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.09.2005 року і до досягнення дитиною 18-річного віку, було накладено арешт на самохідну вітрильну яхту з бортовим номером [NUMBER] під назвою «[INFO]», що належить [PERSON] на праві особистої приватної власності. Боржник не погоджується з даною постановою оскільки вважає, що остання винесена з грубим порушенням п.3 ч.5 ст. 56 Закону України « Про виконавче провадження», оскільки в постанові про арешт майна були не вірно зазначені розпізнавальні знаки та технічні характеристики вітрильної яхти. А копія постанови була направлена на іншу адресу державним виконавцем, а не за місцем його фактичного проживання. З огляду на що про оспорювану постанову боржник дізнався тільки 26.06.2019 року. Крім того, постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, яка була винесена державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві Мироновим Д.А. була приведена до виконання за відсутності [PERSON] та без попереднього повідомлення про факт та підстави прийняття даної постанови і про подальші дії державного виконавця відносно майна, що належить скаржнику на праві приватної власності. З огляду на означене, оспорювану постанову [PERSON] вважає протиправною та просить суд її скасувати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Витребувано у державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Миронова Дмитра Андрійовича, місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Юри, 9, належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 56383696, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-3385/1, виданого 06.12.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва. Роз`яснено право особи, дії якої оскаржуються та стягувача у строк, який не може перевищувати 15 днів з дня вручення даної ухвали, направити до суду відзив на скаргу, заперечення або пояснення щодо скарги з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. (а.с.36). 16.08.2019 року [PERSON] подала письмові заперечення на скаргу в яких зазначила, що [PERSON] знав про виконавче провадження та борг по сплаті аліментів, що підтверджується відповідним листуванням. Державний виконавець, в межах здійснення примусового виконання у виконавчому провадженні № 56383696 зв`язувався з [PERSON] як засобами зв`язку так письмовими викликами і запрошував на прийом, проте боржник ігнорував дані повідомлення. У 2013 році [PERSON] змінив адресу місця свого проживання та не повідомив про це ВДВС. Станом на день подання заперечень у боржника міститься заборгованість по аліментах, яку він не сплачує. З огляду на означене, вважала, що державний виконавець діяв у межах і в спосіб визначений законом і просила відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі. На виконання Ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Мироновим Дмитром Андрійовичем надано до Дніпровського районного суду м. Києва належним чином завірені копіі матеріалів виконавчого провадження № 56383696. У судовому засіданні стягувач заперечувала проти скарги та просила відмовмти у її задоволенні з підстав викладених у запереченнях. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили із клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертались. Від заінтересованої особи Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення скарги заперечив з огляду на її необгрунтованість. Оскільки за положенням ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду скарги не перешкоджають її розгляду, то суд приходить до висновку про розгляд справи у відсутність нез`явившихся осіб. Суд, заслухавши пояснення заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України). Згідно із пунктом а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Зі змісту скарги убачається, що скаржник оскаржує дії державного виконавця, які полягають у винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, яка була винесена державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві Мироновим Дмитром Андрійовичем 25.06.2019 року в межах виконавчого провадження № 56383696. Як убачається із матеріалів справи, про оспорювану постанову [PERSON] дізнався 26.06.2019 року. Зі скаргою до суду звернувся 03.07.2019 року. Тобто, у строки встановлені ст. 449 ЦПК України. Судом встановлено, 15.05.2018 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Мироновим Дмитром Андрійовичем відкрито виконавче провадження № 56383696 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.09.2005 року і до досягнення дитиною 18-річного віку, що підтверджується відповідною постановою. Станом на 29.05.2018 року заборгованість по аліментам [PERSON] склала 77 013,25 грн., що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості по аліментам Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 29.05.2018 року. В ході примусового виконання, державним виконавцем було здійснено ряд запитів до Пенсійних органів, банківських установ, державного реєстру для встановлення майна боржника, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження дослідженого судом. Було здійснено неодноразові виклики боржника до органів ВДВС. Проте, як убачається із матеріалів справи та не спростовано боржником, на виклики до державного виконавця Недужий В.В. не з`являвся і заборгованість по сплаті аліментів не сплачував. Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. \Абзац перший частини першої статті 28 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018\ Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Як убачається із дубліката виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва 06.12.2013 року, адреса місця проживання боржника значиться: [ADDRESS] . У матеріалах виконавчого провадження № 56383696 відсутня заява [PERSON] , якою він повідомляв державного виконавця про зміну місця свого проживання. Таких доказів не надав суду і боржник. А тому суд відхиляє твердження боржника, як підстави для скасування оспорюваної постанови про неповідомлення боржника про її винесення належним чином. Відповідно до ч. 1,2,ст. 56, п. 3 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження. Постановою державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мироновим Дмитром Андрійовичем від 25.06.2019 року в межах виконавчого провадження № 56383696 було накладено арешт на майно, що належить на праві власності [PERSON] , а саме: самохідну вітрильну яхту (ТП-890) з бортовим реєстраційним номером [NUMBER], 2015 року побудови, під назвою «[INFO]». Відповідальним зберігачем призначеного [PERSON] (а.с. 14-15). При винесенні оспорюваної постанови і боржник і стягувач були відсутні. Копія постанови була направлена боржнику та стягувачу, що підтверджується належними доказами, дослідженими судом. Як убачається зі змісту оспорюваної постанови державним виконавцем зазначені марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, комплектація самохідної вітрильної яхти на яку накладено арешт. А тому суд не погоджується із твердженнями боржника про невідповідність оспорюваної постанови вимогам п. 3 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 14.08.2019 р. заборгованість [PERSON] становить в сумі 128 452,42 грн.. ( а.с.28 -30). Суд відхиляє твердження боржника, що на його утриманні фактично перебувають три дитини, що не було враховано державним виконавцем при винесенні оспорюваної постанови, оскільки порядок виконання рішень судів про стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5. За положеннями ч 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». За положеннями ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Таким чином, державний виконавець, прийнявши до примусового виконання судове рішення від 15 листопада 2005 року, на підставі якого було видано Дніпровським районним судом міста Києва 06.12.2013 виконавчий лист № 2-3385/1 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.09.2005 року і до досягнення дитиною 18-річного віку, при винесенні оспорюваної постанови вжив передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинив виконавчі дії. Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами скарги учасника виконавчого провадження, поданої в порядку ст.447 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). З огляду на означене, під час судового розгляду твердження боржника не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги. При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Outcome: dismissed