Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приват банк» звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що між сторонами 18.05.2010 року укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Разом з тим, відповідач, скориставшись кредитними коштами, свої зобов»язання по поверненню не виконує, у зв'язку з чим, станом на 17.04.2018 року заборгованість складає 12910,99 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 866,61 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 7733,76 грн., заборгованості за пенею та комісією 3219,62 грн., та штрафів відповідно до умов договору: 500 грн. штраф (фіксована частина), 591,00 грн. - штраф (процентна складова). На підставі ст.ст.526, 530, 631, 1049, 1054 ЦК України просять стягнути із [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 12910,99 грн. та судовий збір 1762,00 грн. Представник позивача подав заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, підтримує розмір позовних вимог та просить суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували та просили застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 18.05.2010 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, який складається із анкети-заяви, умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі Умов). На підставі вказаного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку №5577212914163590 зі строком дії до березня місяця 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згодом відповідач [PERSON] отримала нову кредитну картку №4149437104859564 зі строком дії до вересня місяця 2014 року. Згідно Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Відповідно до довідки ПАТ КБ ПриватБанк строк дії кредитної картки, згідно договору від 18.05. 2010 року, закінчився у вересні 2014 року. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Скориставшись кредитними коштами, відповідач свого зобов'язання щодо їх повернення, а також повернення процентів не виконав. Враховуючи те,що позичальник брав на себе обов»язок виконувати кредитні зобов»язання на час дії картки, тобто до вересня 2014 року, а саме узгоджував і підписував умови щодо розміру щомісячного платежу, розміру процентів за користування кредитом та пені,штрафу,комісії за несвоєчасне погашення заборгованості, а.с.8/ слід прийти до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом,процентами за користування кредитом і комісії, однак, оскільки суд встановив, що строк дії кредитної картки сплив з жовтня 2014 року, то заборгованість підлягає стягненню відповідно до наданого банком розрахунку по вересень 2014 року/ а.с.7/ сальдо поточної заборгованості за кредитом 115,35 грн., процентна ставка поточної заборгованості 30,00 грн., по комісії і пені 1200,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 92,00 грн. Таким чином доводи позивача, про те, що відповідач порушив зобов'язання є обґрунтованими. Разом з цим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Зі змісту ст. 257 ЦК України вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12, 2.1.1.5.5 Умов, строк дії карти (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. З кредитної карти №4149437104859564 вбачається, що строк її дії - до вересня місяця 2014 року. Останній платіж відповідач зробив у листопада місяці 2014 року, після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, при цьому банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише 03.05.2018 року (згідно реєстру поштового відправлення), тобто із пропуском строку позовної давності. Враховуючи, що відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності, у задоволенні позову має бути відмовлено. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14цс, яка відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов'язковою для суду першої інстанції.

Outcome: dismissed