Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом до відповідача, в якому просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . При цьому, позивачі посилалися на те, що відповідач з лютого 2011 року не мешкає за вказаною адресою, комунальні платежі не сплачує, її речі у квартирі відсутні. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі тапризначено справу до судового розгляду по суті Позивачі вимоги позову підтримали, просили про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачів проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Обставини справи, встановлені судом. Позивачі є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.12.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П за р. №8132 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.01.2007 року. У спірній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою ТОВ "Центральний 1" №503 від 09.08.2019 року. Відповідач з лютого 2011 року у квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, її речі у квартирі відсутні. Вказані обставини підтверджуються актом про не проживання від 08.08.2019 року, складеним [PERSON] та [PERSON] та посвідченим ТОВ "Центральний 1". Реєстрація відповідача порушує права позивачів. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства») Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. В силу ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачають право на користування цим житлом при відсутності члена сім`ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла чи законом. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів слід стягнути судовий збір у розмірі по 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved