Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач АТ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 13.04.2011 року відповідач [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписала Заяву /без номеру/ з позивачем та отримала кредит у розмірі 6\~400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Далі, в позові зазначено, що станом на 25.12.2018 року в результаті не виконання зобовязань за договором кредиту за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 17\~229,91 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 866,63 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10\~219,51 грн., заборгованості за пенею у розмірі 5\~604,21 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 834,52 грн., а тому позивач прохає стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також понесені ним судові витрати в розмірі 1\~921,00 грн. Згідно ухвали суду від 23 січня 2019 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але направила заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає частково. Крім цього, позивач прохає суд, застосувати строк позовної давності до пені та зменшити штрафні санкції. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності\~до ч.\~3\~та ч.\~4\~ст.\~12,\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~13\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 13.04.2011 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON]. підписано заяву /без номеру/ згідно до якої відповідач отримала кредит у розмірі 6\~400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до розрахунку суми заборгованості, яка була надана банком вбачається, що станом на 25.12.2018 року за відповідачем лічиться заборгованість за кредитом у розмірі 866,63 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10\~219,51 грн., заборгованості за пенею у розмірі 5\~604,21 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 834,52 грн., а всього 18\~024,87 грн. Відповідно до ст. 623 ЦК України вбачається, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Далі судом встановлено, що позивачем АТ КБ "ПриватБанк" застосовано до відповідача два види відповідальності за порушення зобов'язань у вигляді пені у розмірі 5\~604,21 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 834,52 грн. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, суд вважає, що вказані санкціє фактично є неустойкою, а тому приходить до висновку, що позивачем неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору. Вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення із відповідача штрафів розміром 500,00 грн. та 834,52 грн. не підлягає задоволенню у зв'язку з її безпідставністю. Така ж правова позиція, висвітлена і в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~вбачається, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5\~ст.261 ЦКУ). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~вбачається, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором в частині позовної вимоги про стягнення пені регулюються, виходячи із спеціальної позовної давності, тривалість якої відповідно до п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України\~складає один рік. Згідно з розрахунку, який наданий позивачем вбачається, що 23.03.2018 року відповідачем здійснено погашення заборгованості у сумі 1\~500,00 грн. Позивач звернувся до суду 18.01.2019 року із розрахунком заборгованості станом на 25.12.2018 року. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені не підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо стягнення пені. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином відповідно до умов договору не виконав зобовязання за кредитним договором, а тому з відповідача потрібно стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 866,63\~грн.,\~заборгованості по\~процентам за\~користування кредитом\~у розмірі\~10\~219,51\~грн.,\~заборгованості за\~пенею у\~розмірі 5\~604,21\~грн., а всього у розмірі 16\~690,35 грн. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 1\~778,71 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial