Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача [PERSON] на її користь кошти в розмірі 7500грн. як борг на утримання дітей; стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO].н., та [PERSON], [INFO].н., в розмірі по 25% від заробітної плати на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідної категорії населення, до досягнення дітьми повноліття, а у випадку навчання до закінчення навчання, але не більше 23 років. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що в період з 02 серпня 1997 року по 04 липня 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO].н., та [PERSON], [INFO].н. З листопада 2009 року вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільний побут та господарство. Діти залишилися проживати з нею та повністю перебувають на її утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям та здоров'ям, жодної матеріальної допомоги не надає. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати їй хоча б якісь кошти на утримання дітей, однак безрезультатно. Оскільки вона зрозуміла, що її колишній чоловік не має наміру брати участі в утриманні дітей, вона вимушена звернутися до суду. Окрім цього, їх син [PERSON], [INFO].н., є інвалідом, перебуває на обліку у Комунальному закладі «Львівському психоневрологічному диспансері», потребує додаткової уваги, періодичного медичного обстеження та лікування. У зв'язку з наведеним, вона позбавлена можливості працевлаштуватися. Зазначає, що отримує державну соціальну допомогу на дитину - інваліда до 18 років. Однак, цих коштів заледве вистачає на придбання харчів для однієї дитини. Враховуючи те, що протягом тривалого часу відповідач ухиляється від обов'язку з утримання дітей, та усі витрати по їх утриманню несла вона, та її неодноразово довелося позичати кошти у родичів та знайомих, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в розмірі 15000грн., які вона не в змозі повернути. А тому, вважає, що відповідач зобов'язаний повернути половину цієї суми. У зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні до змісту позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, пояснив суду, що твердження позивача про те, що він не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей є надуманими та жодними доказами не підтверджені. Ствердив, що офіційно працює на Державному підприємстві "Львівська залізниця", отримує заробітну плату та надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Однак, якщо позивач бажає офіційно отримувати аліменти, то він не заперечує, та не в такому розмірі, як просить позивач. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив суду, що позивач [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі, неодноразово позичала в нього кошти на утримання дітей та на даний час її сума заборгованості перед ним становить 15000грн. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Судом встановлено, що в період з 02 серпня 1997 року по 04 липня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO].н., та [PERSON], [INFO] (а.с.4, 5, 6). Згідно вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 04 липня 2012 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] встановлено, що з листопада 2009 року сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо (а.с.6). Як вбачається з пояснень сторін, діти залишились з позивачем /а.с.10/, та в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо утримання неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює на Державному підприємстві "Львівська залізниця", стабільно отримує заробітну плату, у нього задовільній стан здоров'я, інших утриманців немає та стягнення за виконавчими листами з нього не проводяться. Неповнолітній син сторін - [PERSON], [INFO].н., страждає органічним психічним розладом з вираженими комітивними, мовними, емоціно-вольовими порушеннями, порушеною соціальною адаптацією (а.с.9), йому встановлено інвалідність до 18 років (а.с.3), та він перебуває на обліку Комунальному закладі «Львівському обласному дитячому психоневрологічному диспансері» (а.с.7). Позивач [PERSON] не працює, здійснює догляд за дітьми, отримує державну соціальну допомогу на дитину - інваліда до 18 років в розмірі 336,70грн. (а.с.3). Як вбачається з ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом досліджені всі докази надані сторонами, однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, чи як зазначає позивач, половини суми заборгованості, яка в неї виникла у зв'язку з ухиленням відповідача від надання коштів на утримання дітей. А відтак, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 7500грн. боргу, який виник на утримання дітей до задоволення не підлягає. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що стягнення за виконавчими листами з відповідача не проводиться, матеріальне становище сторін, стан здоров'я сторін та дітей, зокрема те, що неповнолітній син сторін - [PERSON], [INFO].н., хворіє, є інвалідом, потребує особливого догляду. Однак, суд не приймає покликання позивача на врахування при визначенні розміру аліментів витрат необхідних на обстеження та лікування дитини, оскільки за приписами ст.185 СК України, такі слід віднести до додаткових витрат на дитину, вимоги про стягнення яких позивачем в заявленому позові не ставляться. Так, згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно ж до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. А відтак, при наявності відповідних доказів понесення чи необхідності понесення в майбутньому витрат на обстеження чи лікування неповнолітнього сина сторін, зумовлених його хворобою, позивач вправі звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача половини таких додаткових витрат. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що можливість для відповідача сплачувати аліменти в розмірі по 25% заробітної плати на кожну дитину щомісячно, позивачкою не доведена. Так, відповідно до ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.ст.198, 199 СК України визначені підстави виникнення обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, а саме якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що на час розгляду справи діти сторін - [PERSON], [INFO].н., та [PERSON], [INFO].н., - є неповнолітніми. Як ж вбачається з роз'яснень наданих Пленумом Верховного Суду України в ч.4 п.15 Постанови від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. А відтак, після досягнення дітьми повноліття, в разі продовження ними навчання та необхідності у зв'язку з цим матеріальної допомоги, та за умови наявності у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу, позивач вправі буде звернутися до суду з відповідною новою позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітніх дітей. На даний час вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів до досягнення дітьми двадцяти трьох років є передчасними. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову - 13 вересня 2014р. /стверджується штампом поштового відправлення на конверті а.с.11/, і до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена законом. Таким чином з відповідача потрібно стягнути 243,60грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 183, 185, 191, 198, 199 Сімейного кодексу України, та

Outcome: partial