Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 16.01.2021 року, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ, яка на 16.01.2021 року становить 6126,34 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. В обгрунтування позовних вимог вказано, що [PERSON] є побутовим споживачем природного газу, який постачається за адресою: [ADDRESS] . Підтвердженням здійснення приєднання відповідача до умов публічного договору на постачання природного газу є відкриття Оператором ГРМ (АТ «Житомиргаз») особового рахунку № [NUMBER] та присвоєння коду об`єкту споживача на ім`я [PERSON] , що зазначено у витягу з особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . На підставі чого, позивач стверджує, що правовідносини між сторонами врегульовані шляхом укладання типового публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам природного газу. Однак, всупереч вищезазначеним вимогам, в період з 01.02.2016 року по 31.10.2020 року оплата за надання послуги з газопостачання здійснювалась відповідачем несвоєчасно, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 6126,34 грн. Позивач зауважив, що оскільки споживач періодично здійснював платежі за спожитий природний газ, має місце переривання строків позовної давності. 11.01.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де вказується, що заборгованість нараховано безпідставно оскільки більше п`яти років він не проживає за адресою: [ADDRESS] , а мешкає в с. Великі Кошарища Коростишівського району Житомирської області. Інших мешканців в цій квартирі немає, а тому споживання газу майже не відбувається взагалі. В середньому, у вказаний період, відбувалося споживання газу в об`ємі не більше 4 кубів в місяць, а взагалому за останні 3 роки біля 144 кубів. Відповідач вказує про відсутність заборгованості за 2016-2017 роки, оскільки в цей період він я отримував субсидію на сплату отриманих комунальних платежів. Оплата ж за поточне споживання жодним чином не є обставиною визнання боргу, про яке вказується позивачем у позовній заяві. Відповідач стверджує, що між ним і ПАТ « Житомиргаз збут» не укладався договір на газопостачання, а також договір у вигляді заяви-приєднання, що передбачає письмову форму, з підписом споживача або іншого відповідального квартиронаймача мені не надсилався позивачем взагалі. [PERSON] вказав, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення (а.с. 40-43). Одночасно [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності, на думку відповідача строки позовної давності почали спливати з липня 2015 року та закінчились у серпні 2019 року. Посилання позивача на факти оплати поточного споживання газу не є визнанням боргу за несплату у попередні роки, а тому не може трактуватись як визнання боргу, часткове погашення і перерив строків позовної давності. Газопостачання у кв. [ADDRESS] не припинено, хоча в невеликій кількості, проте здійснюється його споживання, і саме ці гроші у невеликій кількості є платою за поточне споживання. [PERSON] вказав, що борг не визнає, а тому посилання преривання строку давності є невірним (а.с. 44). 19.01.2021 року від ТОВ "Житомиргаз збут" надійшла відповідь на відзив, позивачем зазначено, що витягом із системного комплексу по особовому рахунку, який відкритий на відповідача, вбачається, що відповідач (за поданою заявою) частково та неодноразово сплачував за поставлений природний газ, що свідчить про приєднання ( як споживача) до умов договору постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . Споживач не повідомляв про відмову від отримання послуг з газопостачання. Позивач зауважив, що у витязі з фінансового стану відображається врахування субсидії, що мав [PERSON] , яка нараховувалась в період з грудня 2016 року по травень 2017 року та її розмір не перекривав суму, нараховану за споживання природного газу у відповідному місяці (а.с. 89-97). В судовому засіданні представники позивача - Козир В.К. , Василькова М.В. підтримали уточнені позовні вимоги та просили задовольнити. Зазначили, що в зв"язку з тим, що позивач вчасно не передавав показники лічильника, нарахування вартості послуг проводилось за прогнозованим ( плановим) споживанням газу. У випадку не повідомлення споживачем фактичного показника, нарахування за газ проводиться згідно авансових платежів. Проведення корекції можливе після створення доступу до помешкання для зняття фактичних показників лічильника. У грудні 2020 року споживач забезпечив доступ до лічильника та було знято фактичні показники та проведено перерахунок вартості отриманих послуг з постачання газу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, зазначив, що в квартирі він тривалий час не проживає, а тому сплживання газу майже не проводиться. Просив врахувати на довідку від 01.04.2019 року, зі змісту якої вбачається, що заборгованість станом на 01.09.2016 року становить 998,75 грн. Проте зі змісту розрахунку долученого до позову вбачається нарахування в вересні 2016 року було проведено на суму 6518,46 грн., що є надмірним нарахуванням. Відповідач подав заяву в якій просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що ТОВ «Житомиргаз Збут» надає послуги з постачання природного газу споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На вказану квартиру оформлено особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно розрахунку споживання природного газу, за споживачем [PERSON] обліковується заборгованість з оплати спожитого природного газу становить 6126,34 грн (а.с. 109-110). Зі змісту указаного розрахунку встановлено, що в період з грудня 2016 року по травень 2017 року було враховано субсидію, що співпадає із повідомленнями про надання субсидій [PERSON] , що долучені до відзиву (а.с. 54-57). Відповідачем надано фотознімок з газового лічильника, де показники щодо використаного об"єму газу становлять 2889,51 ( Т. 2 а.с. 11), що відповідає показникам які визначені в розрахунку, який приєднаний до матеріалів справи позивачем ( Т 1 а.с. 222-223) Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. За змістом статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. Згідно статті 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, що передбачено ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За умовами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам підтвердженням приєднання до умов договору є підписана та повернута заява-приєднання, та/або сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ, та/або фактичне споживання природного газу. Згідно п. 13 розділу ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть поводитись на підставі даних про об`єм (обсяг) газу визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний період. Відповідно до п. 30 розділу ІІІ Правил в разі коли між побутовим споживачем і постачальником не досягнуто згоди про надання послуг з газопостачання, розмір їх оплати, відшкодування збитків, спірні питання вирішуються в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За правилами статей 253-254, 260 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Поряд з викладеним, стаття 264 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частини 1, 3). Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості ( Т. 1 а.с. 222-223) [PERSON] здійснювалось часткова оплата заборгованості за спожитий природний газ, а саме у жовтні 2016 року, у квітні, липні, жовтні, грудні 2018 року, у липні, листопаді 2019 року, у січні, лютому 2020 року в розмірі, що перевищував суму нарахованої плати за споживання газу. Із позовною заявою ТОВ «Житомиргаз» звернулось до суду 26.11.2020 року. З чого вбачається, що у розумінні ст. 264 ЦК України, відповідачем було перервано строк позовної давності та позивач в межах трирічного строку звернувся до суду за захистом свої прав. Тобто, строк позовної давності не пропущено та клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до задоволення не підлягає. З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано розміру заборгованості, що утворилась у зв`язку з неналежною оплатою послуг з постачання природного газу, позивачем доведено наявність заборгованості відповідача за надання послуг з постачання природного газу, суд вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2102 грн.

Outcome: approved