Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом 10.04.2014 року про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. За рішенням Совєтського районного суду м. Макіївки від 05.11.2013 року за нею визнано право власності на вказану квартиру загальною площею 31,73 кв.м. в тому числі житловою 16,71 кв.м. 11.01.2014 року вона зареєструвала право власності належним чином. Згідно листа ТОВ « Міське БТІ» м. Макіївка від 13.09.2013 року їй стало відомо, що на земельній ділянці, де розташована її квартира самовільно збудовано сарай літ.Х, сарай літ.Ч, вбиральня літ.Щ, душ літ.У, прибудова літ а7, сарай літ.З та прибудова літ а1 перебудовані в жилу прибудову літА1, прибудова літ.а2 збільшена і перебудована в житлову прибудову літ А2.. Крім того, перебудовані допоміжні приміщення в житлові- кімната № 1 і № 2. В зв»язку з чим, збільшилась загальна площа квартири і складає 66,70 кв.м. в тому числі житлова - 40,30 кв.м. Зазначені перебудови зроблені самочинно. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і пояснила, що самочинно збудовані споруди на земельній ділянці, яка не перебуває у неї ні в користуванні, ні у власності. Для вирішення питання про прийняття до експлуатації самочинно побудованих споруд не зверталась. Просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Згідно рішення Совєтського районного суду м. Макіївки від 05.11.2013 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS], та господарчі споруди сарай літЗ-1, огорожа №1 в порядку набувальної давності. Додатковим рішенням від 27.11.2013 року право власності визнано на вищезазначену квартиру загальною площею 31,73 кв.м., в тому числі житловою 16.71 кв.м. та вищезазначені господарчі споруди. Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.01.2014 року [PERSON] зареєструвала право власності на вказану квартиру загальною площею 31,73 кв.м , житловою 16.71 кв.м. З акту ТОВ « Міське БТІ» від 13.09.2013 року вбачається, що при проведені інвентаризації квартири [ADDRESS] встановлено, що к жилому будинку літ.А-1 добудовані прибудови літ.»а6», літ.»а». Згідно технічного паспорта, виготовленого при проведенні інвентаризації квартири від 05.09.2013 року в вищезазначеній квартирі самочинно збудовані сарай літ.Х, сарай літ.Ч, вбиральня літ Щ, душ літ.У, прибудова літ а7, сарай літ З та прибудова літ а1, переобладнані в житлову прибудову літ А1, прибудова літ а2 збільшена у зовнішніх розмірах та переобладнана у житлову прибудову літ А2, переобладнані у житлові - кімната № 1 та № 2. Дозвіл на реконструкцію , будівництво та проект не надавався. При цьому площа квартира збільшилась і складає загальна - 66,70 кв.м., житлова 40,30 кв.м. Судом встановлено, що [PERSON]побудовано без відповідного проекту сарай літХ, сарай літ.Ч, вбиральня літ. Щ, душ літ.У, прибудова літ а7 та проведено реконструкцію без належного дозволу за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. У зв'язку із цим, норми ч. 3 ст. 376 ЦК можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості лише тоді, коли при відсутності права на забудову земельної ділянки на момент подання позову позивачем було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил. Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS]. у встановленому законом порядку у власність або користування під уже самочинно збудовані господарчі споруди [PERSON] належним чином передана не була. Відповідно до ст. 301 Закону від 20 квітня 2000 р. N 1699-III "Про планування і забудову територій" та ст. 18 Закону від 16 листопада 1992 р. N 2780-XII "Про основи містобудування", в редакції які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснювалося з дозволу відповідних рад, які могли делегувати це право відповідним виконавчим органам; та закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 р. N 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Судом встановлено, що позивач не зверталась до належних органів і не отримувала дозвіл на будівництво господарчих споруд та реконструкцію житлового будинку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Проте судом встановлено, що порушене позивачем у суді питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, та відсутні обставини, які б давали підставу вважати про наявність спору про право. Отже, визнання в судовому порядку права власності на річ за загальним правилом є способом захисту наявного цивільного права,а не підставою його виникнення. За таких обставин суд в задоволені позову відмовляє.

Outcome: dismissed