Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача обґрунтовуючи його таким. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина. За життя, 01.07.2013 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого усе належне йому майно заповів позивачу, [PERSON]. Позивач, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, за відсутності інших спадкоємців за законом, спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту. Проте нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я позивача щодо житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO], оскільки на даний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи, які виготовити на даний час неможливо, оскільки на померлого даний документ відповідні органи не видають. Ураховуючи зазначене, а також те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а таке право позивача оспорюється, позивач просив суд здійснити захист його порушених прав у спосіб шляхом визнання за ним права власності на майно, що увійшло до спадкової маси у вигляді житлового будинку. В судове засідання позивач не з'явився, однак в адресованій суду заяві зазначив про підтримання вимог за позовом, просив суд його задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути за його відсутності. Представник Війтовецької сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання також не з'явився. Сільський голова в заяві, що надав суду зазначив про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, просив суд розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні, в загальному порядку, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. [INFO] в смт. Тиврів Тиврівського району Вінницької області, помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], а.с. 5. Як вбачається із заповіту вчиненого 01.07.2013 року, посвідченого цього ж дня секретарем Війтовецької сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за №8, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого заповів усе своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось - [PERSON]. Вказаний заповіт не змінено та не скасовано спадкодавцем за життя, про що свідчить запис на зворотній сторінці заповіту вчинений секретарем сільської ради від 21.10.2013 року. Згідно матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON], судом встановлено, що своїм правом на спадкування за заповітом скористався позивач у справі [PERSON], подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини в межах шестимісячного строку заяву відповідного змісту. Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно померлого [PERSON], оскільки інші спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині відсутні. 17.11.2015 року Державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі нотаріального акту на ім'я [PERSON] на житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Вказана відмова нотаріуса мотивована тим, що заявником не було надано правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності спадкодавця на це майно. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилась після 01.01.2004 року. Згідно довідок № 356, 358 від 15.12.2016 року, виданої виконкомом Війтовецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, судом встановлено, що власником житлового будинку [ADDRESS], був [PERSON], який був один у ньому зареєстрований та проживав. Вказані відомості мають відображення у погосподарських книгах виконавчого комітету Війтовецької сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с.12). Зазначені обставини судом встановлені також відповідно до технічного паспорта виготовленого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 21.05.2013 року, де зазначено, що користувачем житлового будинку по [ADDRESS] був [PERSON] Інвентаризаційна вартість житлового будинку та господарських будівель і споруд складає 70 839 грн. (а.с.11-14). Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. п. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Матеріали справи свідчать, що власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS], був [PERSON]. . Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, спадщину у визначеному порядку та строки прийняв. Крім цього, відповідач позов визнав. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. На підставі глави 84, ст.ст. 1258, 1261,1268,1270,1274, 1275, 1296,1297,1298 ЦК України,

Outcome: approved