Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів і просить звільнити з - під арештів квартиру [ADDRESS] , а саме: 1)Реєстраційний номер обтяження: 2364133, підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39614314, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 2)Реєстраційний номер обтяження: 2362345, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39614994, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 3)Реєстраційний номер обтяження: 2361178, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39631768, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 4)Реєстраційний номер обтяження: 2362041, Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та № 39632299, 04.09.2013, Орджонікідзевський ВДВС Харківського міського управління юстиції, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 07 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11248197000, за яким останній отримав кредит в сумі 37000 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 13,4 % річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 07 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] . 12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладений Договір факторингу № 1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки. Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора та іпотекодержателя за вказаним договором. Позивачу, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладені арешти. Станом на дату звернення з позовною заявою майно перебуває під арештами, що порушує права позивача, який є іпотекодержателем. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачі надали до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект», посилаючись на те, що позивачем не доведено факт невиконання боржниками грошового зобов`язання, не надано відомостей щодо розміру заборгованості перед банком. Вказують, що у позовній заяві відсутні дані про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… 07 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11248197000, за умовами якого [PERSON] надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 37 000 доларів США з відсотковою ставкою 13,4% річних, в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором укладено Договір Іпотеки від 07 листопада 2007 року, за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладені Договір факторингу № 2 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 07 листопада 2007 року, згідно з якими право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект». Зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 11248197000 [PERSON] не виконані. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладено арешти: постановами головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області від 04 вересня 2013 року, реєстраційні номери обтяжень № 39614314; № 39614994, № 39631768, № 39632299. Згідно ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку', встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. З ст. З ЗУ «Про іпотеку»). Суть порушеного права Позивача полягає в тому, що Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Боржник належним чином не виконував взяте на себе зобов`язання, а саме, обов`язок сплачувати грошові кошти, відповідно до умов Кредитного договору. За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору- заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Положеннями статті 16 Закону України "Про заставу" передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Положеннями ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на задоволення кредиторських вимог в позасудовому порядку за умови наявності окремого договору про задоволення вимог або застереження, що міститься в іпотечному договорі та прирівнюється до окремого договору. Проте наявний арешт на іпотечному майні фактично не дає можливості іпотекодержателю скористатись своїм правом на позасудове врегулювання, гарантованим законодавством. Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що іпотекодержатель, у разі виникнення підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, визначених статті 33 Закону України «Про іпотеку» наділений правом на звернення до суду з позовом про зняття арешту з-майна. За повідомленням Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавчі провадження № 39614314; № 39614994, № 39631768, № 39632299 на виконанні не перебувають, постановами про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25 лютого 2015 року повернуті ТОВ «Кей-Колект» разом з оригіналами виконавчих документів. Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Згідно з ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, який був чинний на час завершення виконавчих проваджень, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Тобто статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), якою врегульовані питання зняття державним виконавцем арешту з майна, також не передбачено право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу. У інших випадках арешт знімається за рішенням суду. Крім того, виконавчі провадження № 39614314; № 39614994, № 39631768, № 39632299 завершено 25 лютого 2015 року на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній станом на день її постановлення) шляхом повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, стягувач мав право у визначені законодавством строки повторно пред`явити виконавчий лист до виконання. Аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що завершення виконавчого провадження з цих підстав не передбачає можливості зняття арешту з майна боржника, оскільки рішення суду не виконано. Виконавчий лист можливо було пред`явити повторно до виконання до 25 лютого 2016 року, проте станом на день розгляду вказаної справи стягувачем пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, дані про наявність відкритого виконавчого провадження відсутні, стягувач до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не звертався. Враховуючи вищенаведене, державний виконавець не мав повноважень щодо зняття арешту з майна боржника при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки вказаний механізм стосується лише тих випадків, коли відбувається повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Іпотекодержатель нерухомого майна, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення з позовом про скасування заборони на нерухоме майно, якщо вважає, що такими діями порушені його права, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16-ц. Забороною відчуження нерухомого майна, на користь особи, що не є іпотекодержателем, порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Такий правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 31.10.2018 у справі №923/1105/17 (ЄДРСРУ № 77586100), від 19 червня 2019 року у справі №825/1764/16 (ЄДРСРУ №82473109), від 17.10.2019 у справі №822/1426/16 (ЄДРСРУ № 84987811). Оскільки арешт нерухомого майна, що є предметом іпотеки, є заходом забезпечення виконання постанов державного виконавця в межах виконавчих проваджень № 39614314; № 39614994, № 39631768, № 39632299, завершених 25 лютого 2015 року, подальше існування зазначеного обтяження обмежує права позивача, як іпотекодержателя, і тому накладений на майно арешт підлягає скасуванню судом. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 549, 1049, 1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України, суд -

Outcome: approved