Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , кошти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення сином [PERSON] , 2017 року народження, трирічного віку, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць, судові витрати по справі стягнути з відповідача, обґрунтовуючи позов наступним. Вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28 січня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 28 січня 2017 року, актовий запис № 14 від 28 січня 2017 року, зареєстрованим Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції у Київській області. Вони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , повністю перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від її утримання, чим порушує її права, передбачені ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. На підставі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру частки (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на її утримання, просить суд взяти до уваги наступні обставини: вона хоч і працює, але її заробітку не вистачає для належного утримання дітей та її, в неї на утриманні знаходиться двоє дітей: спільний син з відповідачем та син [PERSON] , 2012 року, отримує допомогу в розмірі 860 гривень, що в теперішній час зовсім недостатньо для свого існування та ще й утримання двох дітей, відповідач працює, має задовільний стан здоров`я, інших осіб на утриманні не має, тому має реальну змогу сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення сином [PERSON] , 2017 року народження, трьох років. Заходи досудового врегулювання спору нею не проводились, законом не визначено обов`язкового порядку проведення таких заходів. Відповідач [PERSON] вважає, якщо законом передбачено утримувати дружину, то він погоджується. Суд, вислухавши сторони та вивчивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глави 15 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 вище вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч.ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до свідоцтву про шлюб серії [NUMBER] , позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбу з 28 січня 2017 року (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Батьком у свідоцтві про народження дитини зазначений відповідач [PERSON] , а матір`ю зазначена позивач [PERSON] (а.с. 8). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 Сімейного кодексу України). У відповідності зі ст. 84 ч.ч. 2, 4 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною 3-х років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи працює вона і незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджено позивачем, шлюбні стосунки між ними припинені і спільне господарство не ведеться. Їх спільна малолітня дитина [PERSON] на даний час знаходиться на утриманні позивачки [PERSON] та проживає разом із нею, що підтверджується довідкою, виданою Черняхівською сільською радою Кагарлицького району (а.с. 9). З довідки про доходи, наданої позивачем встановлено, що дохід [PERSON] складається з щомісячної допомоги при народженні дитини, розмір якої за період з січня 2019 року по листопад 2019 року включно складає 860,00 грн. щомісяця (а.с. 13). Іншими даними суд не володіє. Відповідач [PERSON] надав довідку про його доходи, з якої вбачається, що він дійсно працює в Товариство з обмеженою відповідальністю "КЛЕЙ АДГЕЗИВ МАШИНЕРІ" з 08.12.2017р. На даний момент займає посаду слюсар з механоскладальних робіт. Дохід за період з 01.06.2019 р. по 30.11.2019р. склав 31 111,59 грн. Отже, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, як непрацездатної дружини, та при вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 80 Сімейного кодексу України, на підставі наданих та оцінених доказів, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісяця, з урахуванням того, що в судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дружині, та суттєво не погіршить матеріальне становище відповідача. При цьому суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, на підставі наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимогу у повному обсязі. Разом з тим, згідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн., оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved