Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 03.08.2018 року о 12 год 00 хв. він разом зі своєю дружиною власним автомобілем заїхав на [ADDRESS] . Вийшовши з машини він пішов до столярного цеху, шукаючи цех з виготовлення меблів, по дорозі до якого на нього раптово накинулася собака, яка не була на прив`язі та перебувала біля приміщення цеху на неогородженій території. На його крик з приміщення цеху вийшла працівниця, яка відкликала собаку та прив`язала її. Внаслідок завданих укусів йому спричинено тілесні ушкодження і він перебував на лікуванні в Богородчанській ЦРЛ. Вважає, що заподіяння шкоди сталося у зв`язку з недотриманням відповідачем [PERSON] , якому належить зазначена собака, правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах, а тому він повинен відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду. Оскільки в добровільному порядку відшкодувати спричинену шкоду відповідач не бажає, просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та пояснив, що як у даний час, так і станом на серпень 2018 року він не є і не був власником чи орендарем земельної ділянки та нежитлового приміщення, на [ADDRESS] Власником приміщення був його батько [PERSON] . Після смерті батька його майно фактично успадкувала сестра, хоча всі необхідні формальності щодо оформлення спадщини вона не вчинила. На прохання сестри він інколи навідується до приміщення столярного цеху, де інколи годує собаку, яка знаходиться на прив`язі біля приміщення. Зазначив, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки він не є власником собаки, яка заподіяла укусів позивачу. За таких обставин вважає, що він не може нести відповідальність за заподіяну позивачу шкоду, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 03.08.2018 року о 12 год. 00 хв. біля столярного цеху на [ADDRESS] [PERSON] покусала собака, що не була на прив`язі та перебувала біля приміщення цеху на неогородженій території. Внаслідок укусів йому завдано тілесні ушкодження і він перебував на лікуванні в Богородчанській ЦРЛ, що підтверджується випискою з історії хвороби (а.с.6). Відповідно до додаткової угоди від 21.12.2016 року (а.с.50) орендарем земельної ділянки на [ADDRESS] є приватний підприємець [PERSON] Листом від 10.07.2019 року № 400/02-34 (а.с.86) Богородчанська селищна рада підтвердила наявність чинного договору оренди земельної ділянки на [ADDRESS] між Богородчанською селищною радою та приватним підприємцем [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що 03.08.2018 року о 12 год. 00 хв. біля столярного цеху на [ADDRESS] її чоловіка покусала собака. Внаслідок отриманих укусів [PERSON] проходив курс лікування в Богородчанській ЦРЛ. Також собака порвала штани її чоловіку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він особисто надавав послуги з охорони приміщення столярного цеху та прилеглої території на [ADDRESS] . Усіма виробничими питаннями, в тому числі виплатою заробітної плати, займався [PERSON] . За вказівкою [PERSON] він та інші охоронці годували та доглядали собаку, яка була вдень прив`язана біля приміщення, а вечором випускалася на територію. Аналогічні пояснення надав свідок [PERSON] , зазначивши, що у 2017 році працював сторожем у підприємця [PERSON] і в його обов`язки також входило годувати та вигулювати собаку, що була на території. Свідок [PERSON] пояснив, що близько 12 години 03.08.2019 року заїхав на територію на [ADDRESS] , де раніше займався виготовленням меблів, і побачив [PERSON] , який повідомив, що його покусала собака. Він запропонував відвезти [PERSON] в лікарню, однак останній вказав, що доїде до лікувального закладу самостійно. Свідок [PERSON] пояснив, що він, як ветеринарний лікар, у 2018 році проводив подворові щеплення собак від сказу. Зайшовши на територію, що на [ADDRESS] , побачив прив`язаного безпородного собаку. З дозволу [PERSON] , якого він сприйняв як господаря собаки, зробив необхідні щеплення собаці. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтями 9 та 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» визначено, що дозволяється утримувати домашніх тварин у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї. Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2002 р. № 944 затверджено Порядок і правила проведення обов`язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам. Власником собаки відповідно до цих Порядку і правил вважається юридична чи фізична особа, яка здійснює догляд за собакою, що належить їй на праві власності або на інших підставах, які не суперечать законодавству (договір оренди, доручення тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених в ході судового розгляду доказів, суд вважає обґрунтованим твердження позивача про те, що відповідач повинен нести відповідальність за спричинену йому шкоду як особа, яка утримувала собаку. Суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення на його користь 800 грн. вартості пошкоджених штанів, оскільки така вимога підтверджується довідкою про їх вартість (а.с.8). Разом з тим необґрунтованою, на думку суду, є вимога про стягнення 1050,05 грн. витрат на лікування, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Подана суду накладна рахунок №112 (а.с.7), відповідно до вимог Закону України від 16.07.1999 року "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 06.07.1995 року "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" є документом первинного обліку, однак не є розрахунковим документом. Також, на обґрунтування понесених матеріальних витрат на проїзд позивачем не надано копії документів чи розрахунків, що підтверджують витрати на пальне, тому у стягненні витрат на поїздки позивачем в лікарню та правоохоронні органи в сумі 340, 49 грн слід відмовити. Обґрунтованою, на думку суду, є вимога про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо) Враховуючи обставини справи, зважаючи на глибину душевних страждань, які виразилися в тому, що позивач відчував фізичний біль, страх, нервові переживання, беручи до уваги вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність відшкодувати [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Суд вважає безпідставним посилання позивача на постанову Богородчанського районного суду від 07.11.2018 року у справі № 338/1346/18 про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ч.2 ст.154 КУпАП, оскільки вона скасована постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.03.2019 року. Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19.03.2019 року у справі № 338/1346/18, якою провадження у справі щодо нього за ч.2 ст.154 КУпАП закритоу зв`язку із закінченням строку давності, оскільки вказаною постановою не була встановлена вина чи невинуватість відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1409,60 грн. та 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Отже позов підлягає до часткового задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 22, 23, 1187, 1167 ЦК України, ст.ст. 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» ,

Outcome: partial