Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON], третьої особи Бердихівської сільської ради, яким просить зобовязати відповідачку не чинити перешкод у користуванні дорогою загального користування по вулиці Ст. Бандери у с. Молошковичі Яворівського району Львівської області та зобовязати [PERSON] за власний рахунок демонтувати самовільно встановлені споруди (огорожу, браму та хвіртку) з дороги загального користування по вул. Ст. Бандери у с. Молошковичі Яворівського району Львівської області вздовж будинковолодіння [PERSON] відповідно до плану забудови земельної ділянки [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що позивачка проживає [INFO]. По сусідству знаходиться домоволодіння [PERSON], заїзд до якого здійснюється повз заїзд до домоволодіння позивачки. Відповідачка [PERSON] самовільно перенесла заїзд до свого домоволодіння встановивши його на дорозі загального користування та загородивши частину земельної ділянки, що в свою чергу перешкоджає позивачці повноцінно користуватись дорогою загального користування та значно ускладнює маневреність транспортних засобів, які заїжджають до її двору. Вважає, що таке самовільне перенесення заїзду не відповідає забудови земельної ділянки [PERSON], оскільки заїзд до її домоволодіння повинен знаходитись на одній лінії із заїздом до домоволодіння позивачки. Посилаючись на норми матеріального права, зокрема ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Державні будівельні норми: склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження генеральних планів міських населених пунктів» від 25 вересня 1997 року за № 164, просить усунути перешкоди в користуванні дорогою загального користування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що на неодноразові звернення позивачки щодо вирішення питання захоплення відповідачкою земельної ділянки, яка є дорогою загального користування по вул. С. Бандери у с. Молошковичі Яворівського району не було жодної відповіді про прийняті рішення з боку органу місцевого самоврядування, зокрема і при розгляді звернення під час судового спору 02.03.2017 було встановлено комісією, що відповідач захопила, відгородивши огорожею та воротами з хвірткою, земельну ділянку трикутної форми розмірами: 8,50м х8,70м х 6,85м, яка є частиною дороги загального користування, однак зазначене питання залишилось невирішеним, а відтак невирішення питання Бердихівською сільською радою щодо звільнення відповідачем захопленої земельної ділянки є підставою звернення позивачки до суду. Згідно проекту забудови земельної ділянки [PERSON] та абрису земельної ділянки [PERSON] вбачається, що самовільно встановлені огорожа, ворота та хвіртка знаходяться за межами земельної ділянки, тобто на дорозі загального користування, окрім того на проекті забудови земельної ділянки відповідача відображено викопіювання з генплану спірної частини земельної ділянки, яка є дорогою загального користування, з якого вбачається, що вздовж домогосподарства відповідачки [PERSON] має бути вільний проїзд, який продовжується пішохідним проходом, а на даний час такий загороджено відповідачем воротами, хвірткою та огорожею. Вказане відображене у плані території, виконаного спеціалістами ЯРВВ ЛРФ ДП ЦДЗК. Окрім того, як зазначалося, 02.03.2017 комісією було встановлено, що відповідач захопила, відгородивши огорожею та воротами з хвірткою, земельну ділянку трикутної форми розмірами: 8,50м х8,70м х 6,85м, яка є частиною дороги загального користування, однак сільський голова відмовився затвердити акт складений 02.03.2017, хоча представник Бердихівської сільської ради землевпорядник [PERSON], яка була членом комісії факт захоплення дороги підтвердила. Внаслідок самовільного встановлення відповідачем огорожі, воріт і хвіртки на дорозі загального користування та пішохідному проході по вул. С. Бандери у Молошковичах, в порушення ДБН значно звужено майданчик для розвороту, розмір розвороту далекий від нормативів та є критичним для проїзду габаритного транспорту, зокрема спецавтомобілів на випадок пожежі. Враховуючи зазначене, просив позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов заперечив та пояснив, права позивачки не порушені жодним чином, земельна ділянка позивачки не межує з ділянкою відповідачки, позивачкою на надано жодних доказів та підтверджень, що вона позбавлена можливості користуватися дорогою загального користування, не надано доказів, що при русі на вказаній частині дороги загального користування утруднена маневреність транспортних засобів, заїзд між будинковолодіннями сусідів [PERSON] та Гелиш є вільним, до будинковолодіння позивача [PERSON] має можливість заїхати великогабаритний транспорт. Окрім того, Генеральний план с. Молошковичів Яворівського району Львівської області відсутній, а відтак підтвердження факту, що проїзд між будинковолодінням сторін не є вільним, стверджується лише поясненнями позивача. Ширина дороги загального користування є достатньою для заїзду великогабаритного транспорту, позивачем не надано доказів, що проїзд пожежного автотранспорту будь-яким чином утруднений. Позивачем та відповідачем у справі не виготовлялося жодних документів, які б підтверджували місце розташування їх земельних ділянок, зокрема немає технічної документації, не встановлено та не узгоджено меж земельних ділянок, а тому неможливо встановити де саме повинна бути розташована огорожа земельної ділянки [PERSON] і де така повинна межувати з дорогою загального користування, окрім того, через відсутність Генерального плану неможливо встановити в якому місці повинна знаходитися чи проходити дорога загального користування між будинковолодіннями сторін. Також зазначив, якщо б відповідач дійсно захопив земельну ділянку загального користування, у такому випадку були б порушені права місцевої громади, та до суду з позовом мала б звертатися Бердихівська сільська рада Яворівського району. Оскільки позивачем не доведено та не додано жодних доказів порушення її прав внаслідок встановлення огорожі відповідачем на дорозі загального користування, не надано доказів порушення маневреності та проходження великогабаритного транспорту на спірній земельній ділянці, немає технічної документації на земельні ділянки, не надано доказів, що спірна земельна ділянка є дорогою загального користування вважає позовні вимоги безпідставними і необґрунтованими, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, підтримавши пояснення свого представника та пояснила, що права позивача не порушені жодним чином, у позивачів є інший проїзд, будь-який транспорт може заїхати і має можливість для маневрів, в акті від 02.03.2017 заміри зроблені неправильно, зазначила, що частина дороги загального користування є нею загороджена, однак не 25 м, як зазначає позивач, а лише 20 м., зазначила, що загородила кут і поставила огорожу на дорозі загального користування, оскільки позивач теж зайняла частину дороги загального користування. Представник третьої особи Бердихівської сільської ради Яворівського району Львівської області [PERSON] у судових засіданнях 03.02.2017 та 30.03.2017 пояснила, що позивач неодноразово зверталася до сільської ради з приводу захопленої ділянки, Генерального плану с. Молошковичів Яворівського району немає, а відтак беруться до уваги будівельні паспорти, якщо такі є. 02.03.2017 відбулася виїздна комісія з метою встановлення порушень, зазначених у позові, відповідач була присутня, заперечень не подавала. Встановити ширину дороги загального користування неможливо, оскільки немає генерального плану, однак комісією було встановлено, що площа земельної ділянки, яка вказана у заяві становить 25м2 та зафіксовано у акті від 02.03.2017, даний акт сторона відповідачів відмовилася підписувати, в подальшому даний акт сільським головою затверджений не був. В наступні судові засідання представник третьої особи не зявлявся, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вирішення спору поклавши на розгляд суду. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до рішення виконкому Яворівської районної ради народних трудящих № 227 від 07.07.1977 року позивачці [PERSON] виділено під забудову земельну ділянку площею 0,0925 га в с. Молошковичі, згідно з планом відведеної дільниці, затвердженого рішенням виконкому Бердихівської сільської ради трудящих депутатів від 10.05.1977 року № 36 (а.с.50,51). Вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою відповідачки, що надана їй в користування рішенням Виконавчого комітету Бердихівської сільської ради народних депутатів № 55 від 25 вересня 1995 року. Згідно плану забудови земельної ділянки [PERSON] площа такої земельної ділянки становить 668 м.кв. та має наступні геометричні довжини ліній по периметру: 13,4 м, 47,7 м; 8,5 м; 37м. Згідно плану території, складеного Яворівським районним відділом Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» станом на 2017 рік конфігурація земельної ділянки відповідачки змінена, зокрема зі сторони, що згідно будівельного паспорта повинна мати розмір 8,5 м, змінено кут межі земельної ділянки та збільшено земельну ділянку шляхом приєднання частинки клиноподібної форми, яка накладається на дорогу загального користування. Згідно цього ж плану території геометричні розмірі земельної ділянки змінені( а.с.67,96). Ст.\~83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про дорожній рух» автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами. Ст. 16,18 ЗУ «Про автомобільні дороги» визначено, вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів поділяються на магістральні дороги (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці загальноміського значення (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці районного значення, а також вулиці і дороги місцевого значення. Складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається. Відповідно до вимог ст. ст. 4,10,11,60,61,213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Суд не приймає до уваги акт обстеженння земельної ділянки № 1 від 02.03.2017 року (а.с.75) на підтвердження позовних вимог, оскільки такий не є належно оформленим, не підписаний усіма членами комісії, не засвідчений печаткою Бердихівської сільської ради. Суд не приймає до уваги акт № 28 від 22.07.2015 року ( а.с.62) на спростування позову, оскільки такий датований 2015 роком, в той час як позов подано 21.12.2016 року. Враховуючи те, що відповідачкою не спростовано доводи позивача щодо самовільного встановлення огорожі в межах вулиці всупереч вимог законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, а обраний позивачем спосіб захисту цивільного права є вірним та відповідає ст. 16 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами у справі, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином звідповідача також слід стягнути в користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову.

Outcome: approved