Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вільнянської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому вимагає скасувати розпорядження Вільнянської райдержадміністрації № 1309 від 23.12.2008 року щодо передачі у власність земельних ділянок відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та визнати недійсними видані на підставі цього розпорядження Державні акти на право власності на земельну ділянку. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.01.2005 року був визнаний дійсним договір міни, укладений між [PERSON] з одного боку, та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - з іншого; згідно цього рішення, відповідачі здійснили відчуження земельної частки (паю), що належала [PERSON] На підставі оспорюваного розпорядження Вільнянської райдержадміністрації відповідачі виділили зазначений земельний пай в натурі,та отримали правовстановлюючі документи на 3 земельні ділянки. Разом з цим, як зазначила позивачка, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.10.2009 року рішення щодо договору міни було скасовано, а у подальшому позовна заява з цього приводу була залишена без розгляду; тобто, за думкою відповідачки, відпали правові підстави для виділення земельних ділянок відповідачам. Позивачка також зазначила у позовній заяві, що [PERSON], від якої було здійснено відчуження земельної частки (паю), є її матір'ю; позивачка є пенсіонером за віком, а отже, згідно положень ст.1216 ЦК України, має право на обов'язкову частку у спадщині, проте виділення в натурі земельної частки (паю) було проведено без її відома. Враховуючи наведене, позивачка вважає свої права порушеними, у зв'язку з чим й звернулася до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав заявлений позов, просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, наполягаючи на тому, що на даний момент відпали правові підстави для виділення земельних ділянок. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнав, вказавши, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту права, оскільки діюче законодавство, за його думкою, не передбачає таких способів, як скасування розпорядження райдержадміністрації та визнання недійсними державних актів про право власності на земельну ділянку. При цьому звертає увагу, що право власності на земельні ділянки відповідачі оформили у грудні 2008 року, коли судове рішення, на яке посилається позивачка, ще було чинним. Крім того, представник відповідачів вказує, що позивачка не може вважатися особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 року було визначено, що таке право мають лише інваліди. Також представник відповідачів просить застосувати наслідки пропуску позовної давності, так як позивачка звернулася до суду після спливу трирічного терміну після видачі розпорядження та державних актів. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.01.2005 року, був визнаний дійсним договір міни, укладений між [PERSON] з одного боку, та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - з іншого. Згідно цього рішення, за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на земельну частку (пай), що раніше належало [PERSON] Розпорядженням Вільнянської райдержадміністрації № 1309 від 23.12.2008 року, відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в порядку, визначеному Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", були передані у власність 3 земельні ділянки. На підставі цього розпорядження [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали відповідні Державні акти на право власності на земельні ділянки. До моменту виділення земельної частки (паю) в натурі - [INFO] - померла [PERSON], якій належало право на земельну частку (пай), відчужене відповідачам. Позивачка [PERSON], яка є донькою померлої, своєчасно подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, при цьому заявила про прийняття обов'язкової частки у спадщині згідно положень ст.1241 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). На момент відкриття спадщини [PERSON] була непрацездатною, оскільки досягла пенсійного віку, отже, має право на обов'язкову частку згідно зазначених положень закону. Посилання представника відповідачів на рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2014 від 11.02.2014 року суд вважає некоректним, оскільки цим рішенням встановлювалося право інвалідів отримати обов'язкову частку незалежно від групи інвалідності, але про обмеження кола обов'язкових спадкоємців тільки цією категорією мова не йшла. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.10.2009 року, рішення цього ж суду від 06.01.2005 року щодо передачі права на земельну частку (пай) відповідачам було скасовано заново виявленими обставинами, а у подальшому позовна заява з цього приводу ухвалою суду від 19.10.2009 року була залишена без розгляду. Таким чином, правові підстави для набуття [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права на земельну частку (пай) відпали, а так само відпали права на виділення її в натурі згідно Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Тобто, передача Вільнянською райдержадміністрацією земельних ділянок відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за рахунок паю, що мав входити до спадкової маси померлої [PERSON], є таким, що зроблено без достатніх правових підстав. Та обставина, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] рішення суду від 06.01.2005 року було чинним, не перешкоджає позивачці [PERSON] захищати свої права на земельну частку, оскільки вона, як спадкоємець певної частки майнових прав та обов'язків померлої, має право вимагати усунення порушень цих прав, у т.ч. вимагати приведення у належний правовий стан майна, щодо якого відпали підстави для відчуження. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачкою обраний вірний спосіб захисту права, який відповідає ст.16 ЦК України. Суд наголошує, що оскільки згідно положень ст.ст.125, 126 Земельного Кодексу України, які діяли в момент виникнення спірних правовідносин, встановлювався нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку та одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то вимоги про визнання цього акта недійсним не суперечать положенням ст.16 ЦК України. Доводи представника відповідача про пропуск позивачкою позовної давності суд також не приймає. З поданих доказів вбачається, що про існування оспорюваних розпорядження та державних актів позивачці стало відомо лише у лютому 2013 року, при підготовці позову до Запорізького окружного адміністративного суду, а саме - з листа відділу Держземагенства у Вільнянському районі Запорізької області № 518 від 19.02.2013 року. Відомостей про те, що це сталося або могло статися раніше, суду не подано. Враховуючи наведене, наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved