Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на реєстраційному обліку у кімнаті [ADDRESS] , знаходиться відповідач [PERSON] . Відповідач тривалий час (приблизно з 2010 року) у кімнаті фактично не мешкає, місцезнаходження його не відоме, оплату за комунальні послуги в повному обсязі не здійснює. Тому позивач просить суд, визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням кімнатою [ADDRESS] . В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідачем було надано відзив, згідно якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог через те, що він був затриманий правоохоронними органами за підозрою у скоєнні особливо тяжкого злочину 02 листопада 2000 року. Саме з цієї дати знаходився під вартою і, відповідно, ніяк не міг проживати за зареєстрованим місцем проживання. Про те, що він знаходився під вартою було відомо тодішньому керівництву гуртожитку це видно з матеріалів кримінальної справи, згідно з якою відповідача було засуджено до довічного позбавлення волі. Прокуратура Довгинцівського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області проводила слідчі дії в гуртожитку і залучала до цього керівництво гуртожитку. Оскільки він\~був затриманий\~02\~листопада 2000\~року,\~про що\~було відомо\~тодішньому керівництву\~гуртожитку,\~то ніяк\~не міг\~користуватися житлово-комунальними\~послугами до01.09.2017 року, а тому ніякої заборгованості з його сторони за спожиті енергоносії не могло бути в принципі. Отже, органам державної влади і місцевого самоврядування, в тому числі керівництву гуртожитку, було відомо про те, що відповідач був затриманий 02 листопада 2000 року та пізніше засуджений до довічного позбавлення волі, і що початок строку відбування покарання в його випадку згідно з вироком Судової палати з кримінальних справ Дніпропетровського апеляційного суду від 19 березня 2002 року починається з 02 листопада 2000 року. Відбування покарання являється поважною причиною щодо тимчасового непроживання у спірній квартирі. Сторона позивача надали заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. "12" лютого 2018 р. судом було ухвалено заочне рішення, згідно з яким позовні вимоги Виконкому Металургійної районної у місті ради до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вирішено задовольнити; вирішено визнати [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування жилим приміщенням\~кімнатою [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , на користь Виконкому Металургійної районної у місті ради суму сплаченого судового збору в розмірі 1600, 00 /одна тисяча шістсот/ гривень. Відповідачем [PERSON] було подано до суду заяву про перегляд заочного рішення від 12.02.2018 року. Ухвалою суду від "16" листопада 2021 р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 12.02.2018 року у цивільній справі за позовом Виконкому Металургійної районної у місті ради до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вирішено задовольнити; заочне рішення від 12.02.2018 року у\~цивільній справі\~за позовом\~Виконкому Металургійної\~районної у\~місті ради\~до [PERSON] \~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням вирішено скасувати; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано строки для подачі процесуальних заяв по суті справи. Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що [PERSON] зареєстрований у гуртожитку на [ADDRESS] , участь у приватизації даної кімнати не приймав (а.с. 4, 5). Згідно діючого законодавства до компетенції органів місцевого самоврядування належить управління житловим фондом комунальної власності. У відповідності до положень\~ст. 47 Конституції України\~ кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Також, згідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 71 ЖК Української РСР\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, перелік яких наведений у частині 3 цієї статті. Так, в матеріалах позову наявна інформація про те, що відповідач [PERSON] за зареєстрованою адресою не мешкає приблизно з 07.2010 року, що підтверджується актом у складі мешканців будинку від 22.06.2017 року (а.с.6). Водночас, відповідач має заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 01.09.2017 року в розмірі 8131,73 грн., що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду та збільшення заборгованості за спожиті енергоносії (а.с. 7). Водночас, матеріалами справи встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, а позиваче в свою чергу не спростовано, що відповідач [PERSON] з 02 листопада 2000 року відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі згідно з вироком Судової палати з кримінальних справ Дніпропетровського апеляційного суду від 19 березня 2002 року. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та\~інтересу. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За змістом ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально - профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. Докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, не є, на думку суду, достатніми у своєму взаємозв`язку і сукупності для висновку суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог і втручання держави у гарантоване Конституцією України та\~п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод\~право кожної особи,\~окрім інших прав, на повагу до її житла. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання\~«вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав»\~(рішення від 21.02.90 р. у справі «Powell and Rayner v. the U.K.»). При прийнятті рішення по суті справи, суд також керується роз`ясненнями, даних в п. 10Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, де зазначено, що у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Під час розгляду справи судом здобуто докази, що свідчать про поважність причин непроживання відповідача у спірній квартирі. Позивачем не наведено обставин, які мають істотне значення, для припинення сервітуту та не надано доказів, які спростовують право відповідача на збереження за ним права користування житлом при відсутності за місцем проживання з поважної причини. З огляду на викладене, позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не підлягає задоволенню. Зважаючи на відмову в задоволенні позову відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати залишаються за позивачем. Також, суд зауважує, що стороною відповідача у відзиві заявлено клопотання про надання доручення відповідному підрозділу прокуратури Дніпропетровської області щодо проведення розслідування та встановлення особи або осіб, які на протязі дуже тривалого часу користувалися житлово-комунальними послугами та споживали енергоносії, через що виникла заборгованість в розмірі 8131,73 грн. Так, суд дане клопотання по суті не вирішує, оскільки воно не стосується суті позовних вимог та не становить предмет доказування, при цьому відповідач має право самостійно звернутись до органів досудового розслідування з відповідною заявою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed