Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що [INFO] помер його батько [PERSON], який постійно проживав і був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 20/100 часток квартири [ADDRESS]. Позивач та [PERSON], [INFO] є рідними дітьми померлого [PERSON], [INFO] [PERSON] відмовилась від прийняття належної їй частки у спадщині на користь позивача [PERSON] 20 червня 2013 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], позивачу було надано письмове роз'яснення щодо неможливості видати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку із неможливістю встановити належність померлому спадкового майна. Посилаючись на наведене, положення Цивільного кодексу України, просив суд визнати за [PERSON], право власності в порядку спадкування на 20/100 часток квартири [ADDRESS], яка складається з: житлової кімнати -16 площею 12,1кв.м, комори -17 площею 0,5 кв.м. В судовому засіданні сторони участі не приймали, позивачем подано заяву про розгляд справи в його відсутність, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений, що підтверджено зворотним повідомленням про вручення судової повістки. Третя особа надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази в сукупності, суд дійшов наступного. Встановлено, що 20/100 частин квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] є батьком позивача [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] помер [INFO], 07 травня 2013 року видане свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 8). Відтак, внаслідок смерті [PERSON], батька позивача, який є спадкоємцем першої черги згідно вимог ст. 1261 ЦК України, відкрилася спадщина на 20/100 частин спірної квартири. За життя [PERSON] право власності на частку квартири в БТІ зареєстроване не було (а.с. 41), в зв`язку з неможливістю встановити належність нерухомого майна померлому, видача свідоцтва про право на спадщину не є можливою. Відповідно до ст. ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №33 „Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За положеннями п.3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії видається на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання врегульовані Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду", відповідно до пункту 5 статті 8 якого (в редакції 1993 р., що діяла на момент приватизації), передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Вимоги щодо обов'язкової державної реєстрацій правочинів відчуження нерухомого майна були встановлені Цивільним кодексом України з 2004 р. та Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". З огляду на вищевикладене, будь яка інша державна реєстрація права власності на приватизоване житло, за винятком реєстрації в органі приватизації, діючим законодавством України на момент здійснення в 2001 році приватизації передбачена не була. Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 20.02.1997 року, воно було зареєстровано у реєстрову книгу № 9/4121 відділу по приватизації житлового фонду Луганської міської ради. Враховуючи, що на момент виникнення у спадкодавця права власності закон не пов'язував це з державною реєстрацією прав власності, а також, що реєстрація права власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, воно (право) визнається дійсним на даний момент. Як встановлено судом, відсутність державної реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і неможливість здійснити таку реєстрацію за померлим, втрата правовстановлюючого документу з незалежних від позивача причин позбавляє її можливості набути право власності на спадкове майно в іншому, ніж судовому порядку. Відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Квартира [ADDRESS], яка складається з: 16 - однієї житлової кімнати -12,1 кв.м; 17 - комори - 0,5 кв.м; 4 - кухні - 10,3 кв.м. в загальному користуванні; 2 - туалет /вбиральня/ - 0,8 кв.м. в загальному користуванні; 3 - душевої кімнати площею - 1,1 кв.м. в загальному користуванні: 1 - коридору - 16,1 кв.м. в загальному користуванні; 5 - вбудованої шафи - 0,5 кв.м. в загальному користуванні; 6 - вбудованої шафи - 0,5 кв.м. в загальному користуванні Загальна площа квартири - 93,6 кв.м., житлова площа - 61,8 кв.м. (а.с. 12-15). Свідоцтвом про право власності на житло від 20.02.1997 року підтверджується, що [PERSON] (батько позивача [PERSON]) є власником 20/100 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Хоча зазначене свідоцтво не є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, однак підтверджує те, що [PERSON] мав право власності на частку спірної квартири, а відтак позивач як спадкоємець першої черги за законом після його смерті має право на частину цієї квартири, а тому є підстави для визнання у судовому порядку права власності за позивачем на 20/100 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] Враховуючи наведене та

Outcome: approved