Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування квартирою №75 в будинку №16 по вул. Незалежності у м. Чернігові (а.с.3-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Її колишній чоловік - відповідач по справі не проживає у вказаній квартирі з квітня 2015 року, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до вказаного житла. Фактично відповідач мешкає за іншою адресою: с.Березанка вул.Радянська, 30. Посилаючись на ст. 71, 72 ЖК України та ст.405 ЦК України, вважає, що відповідач втратив право користування спірною квартирою. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні з позовом не погодились, просять у задоволенні позову відмовити на підставі письмових заперечень, які долучено до матеріалів справи (а.с.41-42). Відповідач зазначив, що з квартири не виїжджав, там знаходяться всі його особисті речі. Треті особи в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити. Вказали, що коли відповідач приходить до квартири, то постійно влаштовує сварки. В квартирі знаходяться деякі його речі. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків. дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач з серпня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі і рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.05.2015 року шлюб між ними було розірвано (а.с.8-9). Згідно договору дарування від 05.08.2002 року позивач [PERSON].М. є власником трикімнатної квартири №75 в будинку№16 по вул. Незалежності у м. Чернігові (а.с.5). Відповідно довідки №2653 від 16.08.2016 року КП "ЖЕК 13" Чернігівської міської ради у даній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їх діти: [PERSON], [PERSON] (а.с.6). Положення ст. 71 ЖК України, на яку посилається позивач, не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки вказаною нормою врегульовано збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем жилого приміщення та членом його сімї. Враховуючи положення, передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. ст. 9, 156, 157 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається із копії акту КП "ЖЕК 13" Чернігівської міської ради від 09.08.2016 року, [PERSON] не проживає у квартирі з квітня 2015 року (а.с.7). Разом з тим, суд критично відноситься до даного доказу з огляду на його суперечливість. Так, допитана як свідок позивач по справі [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач не проживає у квартирі, але один-два рази в місяць він приходить до спірної квартири, інколи ночує. Вказала, що відповідач останній раз був 02.01.2016 року та проживав у квартирі три дні. Під час його перебування в сімї відбуваються сутички. У період з 22.06.2016 року по 03.08.2016 року вона разом з донькою перебували за кордоном, в цей час син знаходився в АТО. Під час її перебування за кордоном відповідач приходив до спірної квартири. Свідок [PERSON] - відповідач по справі, в судовому засіданні пояснив, що мешкає у селі, періодично проживає у спірній квартирі. Його речі знаходяться у квартирі. Зазначив, що останній раз був у квартирі три тижні тому назад. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є сусідом колишніх подружжя Барбаш. Зазначив, що відповідача бачить 3-4 рази на місяць. З квітня 2015 року часто зустрічав його біля будинку. У квартирі №75 ніколи не був і хто там проживає він не знає. Також, треті особи в судовому засіданні вказували, що відповідач періодично приходить до спірної квартирі, у квартирі знаходяться деякі його речі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що позивач в обґрунтування своїх вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №75 по вул. Незалежності, 16 у м. Чернігові, не надала переконливих доказів того, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити повністю саме з наведених вище мотивів. Згідно ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою в позові, не підлягають відшкодуванню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed