Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом і просять суд усунути їм перешкоди в користуванні власністю, а саме, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 32 в будинку № 84 по проспекту Гагаріна в місті Дніпро(колишня назва Дніпропетровськ). Позивачі в судове засідання не зявилися, але їх представник, адвокат [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій підтримує позов у повному обсязі, просить розглянути справу за їх відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність та ухвалення рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено,\~що квартира\~[ADDRESS] відповідно\~до свідоцтва\~про право\~власності на\~житло від\~10\~жовтня 1994\~року належить\~саме [PERSON]\~та [PERSON]\~і вони\~є його\~власниками.\~Таким чином,\~з цього\~часу позивачі набули право володіння, користування та розпорядження належним їм майном. Відповідач є сином [PERSON] та онуком [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження Відповідача, свідоцтв про народження та одруження [PERSON], паспорту [PERSON] та [PERSON] Відповідач не має жодних законних прав на вказану квартиру, в тому числі права користування та розпорядження, оскільки відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 жовтня 1994 року квартира є особистою приватною власністю позивачів. Факт реєстрації відповідача у ній порушує права позивачів як власників та це створює для них відповідні незручності, які обмежують їх права вільного володіння, користування та розпорядження належним їм майном. Зокрема, позивачі не можуть з цієї підстави здійснити відчуження квартири, поки в ній зареєстрований відповідач. Судом встановлено,\~що на\~момент звернення\~позивачів до\~нього з\~даним позовом\~відповідач фактично\~не проживає\~в квартирі,\~встановити його\~дійсне місцезнаходження не видається за можливе Відповідно до Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~Цивільного кодексу\~України та ст.\~150\~Житлового кодексу Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386\~Цивільного кодексу\~України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання втратившим права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Відповідно до ст. 7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст.7\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні" є підставою для подальшого зняття відповідача з реєстрації в цій квартирі. Тому позивачам потрібно усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування ним. В зв'язку з чим позивачі змушені звернутися до суду з цим позовом. Нормами ст. 2, 3\~ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а тому суд вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що є належним і достатнім способом усунення перешкод для позивачі в користуванні власністю. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 704,8 грн.

Outcome: approved