Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру сплати аліментів на неповнолітню дитину, в якому просилазбільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на її користь на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2018 року та Постанови Полтавського Апеляційного суду від 18.02.2020 по справі № 542/679/18 , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 (шість тисяч гривень) щомісячно, що дорівнює не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до повноліття дитини, а саме до [INFO] . В обґрунтування позовних вимог у позові та у відповіді на відзив зазначала, що 01 серпня 2007 року, між нею та [PERSON] , було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, на підставі актового запису № 1058. 26 травня 2016 року рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області по справі № 542/1707/15-ц шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження яких відповідач вказаний як батько. Відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2018 року та Постанови Полтавського Апеляційного суду від 18.02.2020 по справі № 542/679/18, [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Оскільки її синові [PERSON] , [INFO] , виплата аліментів починаючи з 08.04.2021 не передбачена. Однак її молодший син, є неповнолітнім та перебуває повністю на її утриманні. Зазначила, що з моменту ухвалення Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2018 року, розмір витрат на утримання сина значно виріс. Стан здоров`я [PERSON] потребує постійних звернень до медичних закладів та придбання лікарський препаратів, що потребує значних затрат. Також вказала, що [PERSON] сплачував досить малі суми на утримання сина, які є меншими від прожиткового мінімуму. Посилалась також на те, що, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я сина, зросли витрати на його утримання, з огляду на що погіршилось її матеріальне становище. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 29). Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву та доповнення до відзиву, у яких відповідач зазначив, що він сплачував аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після досягнення повноліття [PERSON] , він продовжував сплачувати аліменти на утримання [PERSON] в сумі, що була встановлена судом на двох дітей, а саме в розмірі 4000, 00 грн, та додатково робив грошові перекази через «ПриватБанк 24» для придбання одягу, ліків, необхідних речей для школи та на оплату репетиторів. У відзиві також вказав, що наразі він не перебуває в офіційному шлюбі, але проживає в фактичних шлюбних відносинах з цивільною дружиною, і повинен забезпечувати і себе і цивільну дружину, однак наразі основний дохід вони отримують із заробітку дружини. Окрім того, вказував, що вони з дружиною неофіційно винаймають квартиру і сплачують орендну плату, оскільки в нього свого власного житла немає. Зазначив, що для своїх батьків він є годувальником, оскільки вони обидва мають другу групу інвалідності та отримують пенсію по інвалідності розмір якої є мінімальний, а тому половина його доходу витрачається на забезпечення належних умов проживання батьків, які утримували його в свій час. Вказував, що у 2018 році під час виконання бойового завдання знаходячись в зоні ООС він отримав контузію та черепно-мозкову травму, після чого стан його здоров`я значно погіршився. В результаті отриманих травм і захворювань він потребує постійного комплексного лікування, проходження медичної та фізичної реабілітації, спрямованих на відновлення здоров`я та працездатності, що потребують значних фінансових витрат. Крім того, просив врахувати той факт, що військово-лікарською комісією було встановлено, що він непридатний до військової служби, обмежено придатний у воєнний час в результаті чого комісований з військової служби та йому встановлено 2 групу інвалідності. З урахуванням стану його здоров`я, доходів та витрат, які він несе по оплаті орендної плати за житло для своєї сім`ї, витрат на утримання батьків з інвалідністю похилого віку, добровільних додаткових виплат на дітей, просив відмовити у позовних вимогах [PERSON] , та стягувати з нього аліменти в розмірі 2 000,00 грн. В судове засідання позивачка, її представник - адвокат Бабіна К.О. не з`явилися. В заяві, поданій представником від імені позивачки, просила справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився. В заяві, що надійшла до суду 06.12.2021, просив справу розглянути за його відсутності, у позовних вимогах відмовити (а.с. 31 том 2). Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні сторони не надавали. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення для справи. Згідно зі статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни сімейного стану. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Сімейний кодекс України, передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Водночас, у правовій позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Судом встановлено, що 26 травня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області по справі № 542/1707/15-ц (а.с. 8). Позивачка та відповідач є батьками дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 6, 7). Відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2018 року (а.с. 9-11) та Постанови Полтавського Апеляційного суду від 18 лютого 2020 року по справі № 542/679/18, [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] , [INFO] виповнилось 18 років, виплата аліментів припинена. [PERSON] проживає разом з матір`ю - [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків. Крім того, суд також враховує стан здоров`я дитини. Так, відповідно до наданих доказів, [PERSON] має діагноз змішаний астегматизм обох очей, неврозоподібний синдром, распіраторний алергоз, алергічний риніт на загостреній стадії, реактивний алергічний артрит суглобів, харчова алергія, атопічний дерматит, ФРБГ за типом ГЕР, присутні ознаки перегину жовчного міхура з наявністю застійної жовчі, збільшення розміру хвоста підшлункової залози, пневматизація кишківника значно виражена (а.с. 15-21, 172-175, том 1). З огляду на викладене, суд вважає доведеною обставину щодо погіршення стану здоров`я дитини. Разом з тим, суд не знаходить підстав для встановлення обставин погіршення матеріального стану позивачки, оскільки на підтвердження цього доводу позивачкою не було надано до суду належних та допустимих доказів. При цьому, погіршення стану здоров`я сина не є достатнім доказом погіршення матеріального становища позивачки та слугувати підставою для врахування цієї обставини при вирішенні питання щодо збільшення розміру аліментів. Разом з тим, недоведеним суд вважає також розмір аліментів, які позивачка просить стягувати з відповідача. Так, виходячи з принципу рівності обов`язків батьків, зокрема, щодо утримання дітей, розмір аліментів, що підлягає стягненню у твердій грошовій сумі повинен становити половину суми щомісячних витрат на дитину, оскільки другу половину таких витрат несе другий з батьків. З огляду на вказане, сума аліментів у розмірі 6000,00 грн, а відтак і витрати на дитину у розмірі 12000,00 грн щомісяця повинні бути обгрунтовані належними та допустимими доказами. При цьому, судом надано належну оцінку всім наданим позивачкою доказам на підтвердження здійснених нею витрат, однак, на переконання суду, такі докази не є достатніми для обгрунтування саме тієї суми аліментів, які вона просить стягувати з відповідача на утримання неповнолітнього сина. Воодночас, суд вважає доведеною обставину, на яку посилався відповідач як на підставу своїх заперечень щодо погіршення його стану здоров`я. Ця обставина підтверджується наданими до суду доказами, а саме: свідоцтвом про хворобу, висновками медичних досліджень, випискою із медичної картки амбулаторного хворого від 16.11.2021, довідкою про результати визначення у застрахованоїї особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 22.11.2021, довідкою до акта огляду медико- соціальною експертною комісією від 22.11.2021 (а.с. 59, 62, 71, 73- том 1, 28-30, том2). Відповідно до вказаних документів, ступінь втрати професійної працездатності відповідача [PERSON] складає 70%, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини. Крім того, з 17.11.2021 [PERSON] встановлено другу групу інвалідності. Водночас, суд вважає недоведеними твердження відповідача щодо перебування на його утриманні непрацездатних батьків, зміни його сімейного стану у зв`язку з перебування у цивільному шлюбі та наявності витрат на сплату орендної плата за житло, оскільки такі доводи жодним чином не підтверджені належними та допустимими доказами. Будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем до суду надано не було. При цьому, надані до суду докази щодо стану здоров`я батьків відповідача не підтверджують факт перебування їх на утриманні у [PERSON] . Водночас, за змістом положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із урахуванням наведеного, з огляду на положення закону щодо обов`язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, враховуючи висновки суду щодо наявності обставини, яка слугує підставою для збільшення розміру аліментів, а саме: погіршення стану здоров`я дитини, з одного боку, наявності обставини, яка повинна бути врахована судом при визначенні розміру аліментів, а саме: погіршення стану здоров`я відповідача- платника аліментів, з другого боку, недоведеність матеріалами справи інших обставин, а саме: погіршення матеріального стану позивачки, перебування на утриманні у відповідача непрацездатних батьків та зміна його сімейного стану, а також з огляду на необгрунтованість заявленої до стягнення суми аліментів, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що для забезпечення потреб дитини, необхідним є стягнення аліментів з відповідача у розмірі 2800,00 грн. щомісяця. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, слід зауважити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).Враховуючи наведене, на підставі внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Водночас, у контексті оцінки доводів сторін суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів учасників справи, суд вважає, що ключові аргументи доводів сторін отримали достатню оцінку. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Оскільки позивачка в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а відповідач має другу групу інвалідності та на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» також звільнений від сплати судового збору, з урахуванням положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial