Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем на посаді електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування, 20 листопада 2006 року внаслідок нещасного випадку на виробництві отримав тілесні ушкодження у вигляді «закритий перелом багатооскольчатий зі зміщенням, метафаза лівої гомілки». Складено Акт форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом». Відповідно до п.10 Акту нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника ПрАТ «ІНГЗК» - машиніста екскаватора [PERSON] , який порушив пункти 3.32 з) і 3.32 і) «Інструкції з охорони праці №29 для машиністів та помічників машиністів екскаваторів кар`єру». Висновком МСЕК від 07.03.2007 позивачу визначено первинно 70 % втрати професійної працездатності та встановлено другу групу інвалідності. Позивач щороку проходив переогляди. 30.03.2011 йому встановлено 30 % встрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 01 квітня 2010 року- безстроково. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 330610 грн. У зв`язку з нещасним випадком порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з відчуттям болю в лівому гомілковому суглобі, обмеженням рухів в ньому, посилення болю при ходьбі та фізичному навантаженню, судоми в лівій ступні. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання трудового каліцтва позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок отриманого трудового каліцтва, позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, що позначається на його душевному та фізичному станах. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 330610 грн. Представник ПРАТ «ІНГЗК» надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що вина підприємства в отриманні позивачем тілесних ушкоджень на виробництві не доведена. В п. 7 Акту №13 про нещасний випадок, причиною нещасного випадку зазначено «порушення трудової та виробничої дисципліни». Жодних доказів щодо дії (бездіяльності) з боку відповідача, які призвели до нещасного випадку позивачем не надано. В п. 10 Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом «особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці» вказано «…електрослюсар черговий та з ремонту устаткування екскаваторної дільниці №1 [PERSON] , порушив п. 3.3 в) та п. 3.4 «Типової інструкції з охорони праці №54 для електрослюсарів ВАТ «ІНГЗК». Вважають, що в тому, що стався нещасний випадок є вина тільки позивача. Акт про нещасний випадок не підтверджує наявність моральних страждань позивача. В довідці МСЕК відсутні дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнач потерпілий внаслідок нещасного випадку, а тому не є доказом заподіяння позивачу моральних страждань. Встановлена позивачу 30 % втрати професійної працездатності це зниження здатності виконувати трудові обов`язки за професією, за якою він працював, а не втрата здатності вести звичний спосіб життя. Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку визначеного розміру моральної шкоди. Вважають, що зазначена позивачем сума моральної шкоди не є а ні розумною, ні виваженою та є необґрунтовано завищеною. Просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] 22.01.1996 прийнятий на роботу в Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на Рудник електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в кар`єрі 4 розряду; 06.09.2006 переведений в кар`єрі електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в кар`єрі 5 розряду; 16.03.2007 переведений в цех рекультивації та благоустрою сторожем -вахтером; 17.06.2009 переведений в енергетичному цеху підсобним робітником на дільниці реабілітації інвалідів. 09.08.2010 дільниця реабілітації інвалідів виключена із штатного розпису енергоцеху і включена до штатного розпису ЦПП. Працює на даний час (а.с. 25-28). 20 листопада 2006 року з позивачем стався нещасний випадок. Комісією ВАТ «ІНГЗК» проведено розслідування нещасного випадку, за результатами якого складено акт від 23.11.2006. Розслідуванням встановлено, що нещасний випадок стався за таких обставин: «Згідно з нарядом, який видав майстер гірничій екскаваторної дільниці №1 [PERSON] , машиніст екскаватора [PERSON] та машиніст самохідного кабелепересувача [PERSON] виконували перегін екскаватора ЕКГ-5А за допомогою дизель-генераторної установки, яка живила електроенергією електродвигун привода руху екскаватора. На шляху руху екскаватора на з`їзду з горизонту - 255м на горизонт - 270м кар`єру технологічний автошлях перетинала повітряна лінія електропередач «Західна- 2». Для виконання демонтажу проводів лінії електропередачі прибула бригада електрослюсарів чергових та з ремонту устаткування дільниці у складі: керівника робіт [PERSON] та члена бригади [PERSON] . При спробі [PERSON] подати заявку енергодиспетчеру кар`єру на вимкнення лінії «Західна -2» він виявив, що вона не працює. У цей час перегін екскаватора припинили, щоб забрати кабель, який був навантажений на причепний пристрій дизель-генераторної установки. [PERSON] піднявся на екскаватор, щоб скористатися радіостанцією, яка встановлена в його кабіні. Про свої дії він нікого не попередив. О 10 годині 25 хвилин перегін екскаватора був поновлений і через кілька хвилин сталось роз`єднання муфт перемикання механізму руху. Після чого екскаватор почав набирати швидкість руху. [PERSON] в цей час вийшов на зв`язок з енергодиспетчером та коли відчув, що рух ексикатора прискорюється, вибіг на вхідну площадку машинного відділення, проліз між перильними огорожами і стрибнув на поверхню автошляху. При приземленні він травмував ліву ногу. Після цього екскаватор рухався ще 60 метрів і зупинився, як тільки з`їхав з автошляху». Комісія дійшла висновку, що нещасний випадок з електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування кар`єру [PERSON] вважається пов`язаний з виробництвом, підлягає обліку та на нього складається акт форми Н-1 (а.с.20-22). 23 листопада 2006 року складено акт №13 Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» форми Н-1. Відповідно до п. 10 акту особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці визнані: - машиніст екскаватора [PERSON] , порушив пункти 3.32 з) і 3.32 і) «Інструкції з охорони праці №29 для машиністів та помічників машиністів екскаваторів кар`єру»; - електрослюсар черговий та з ремонту устаткування екскаваторної дільниці №1 [PERSON] порушив п. 3.3 в) та п. 3.4 «Інструкції з охорони праці №54 для електрослюсарів ВАТ «ІНГЗК» (а.с.15-19). При огляді МСЕК 07.03.2007 [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 70 % у зв`язку з трудовим каліцтвом. Встановлена ІІ група інвалідності (а.с.10). Позивач щороку періодично проходив огляди МСЕК та оглядом 30.03.2011 йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 30 % у зв`язку з трудовим каліцтвом з 01 квітня 2011 року - безстроково. Встановлена ІІІ група інвалідності (а.с.11-14). Із виписки з медичної карти № 20 стаціонарного хворого вбачається, що [PERSON] в період з 17.01.2014 по 04.02.2014 проходив лікування в КЗ «Криворізька міська лікарня №11» у зв`язку з погіршенням стану здоров`я через загострення наслідків виробничої травми (а.с.24). Внаслідок трудового каліцтва позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через перенесення больових відчуттів, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності. Факт отримання трудового каліцтва, встановлення ступеню втрати професійної працездатності та 3 групи інвалідності свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок трудового каліцтва позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт отримання трудового каліцтва, встановлення стійкої втрати працездатності та групи інвалідності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, а також суд враховує, що основною причиною нещасного випадку є порушення позивачем вимог з охорони праці, які призвели до нещасного випадку, що було встановлено актом про розслідування нещасного випадку від 23.11.2006. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 80000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з трудовим каліцтвом. В стягненні з відповідача решти позовних вимог в розмірі 250610 грн. слід відмовити. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial