Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Посилалася на те, що вони з відповідачем з 05.10.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. З 2014 року відповідач пішов з сімї та проживає окремо від них з дитиною, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідач працює у ТОВ «Деліжанс» на посаді слюсаря та отримує щомісячний стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Вона працює, однак самостійно не в змозі забезпечити належне утримання дитини, матеріальне становище в них важке. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ? частини від його доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та підтвердили, викладені в ньому обставини, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково. Не заперечували проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частки від його доходу. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 05.10.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. 04.09.2006 року у них народилася донька [PERSON]. (а.с.2, 6). Сторони на даний час спільно не проживають, малолітня донька проживає разом із матірю. Зазначені обставини відповідач не заперечував. [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із пояснень відповідача видно, що він працює у ТОВ «Діліжанс» на посаді слюсаря та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Ця обставина підтверджена, дослідженою в судовому засіданні довідкою №70 від 20.10.2015 року (а.с.7). Суд враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 СК України обовязок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і відповідно до цієї норми на позивачці також лежить обовязок по утриманню дитини. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Так, при визначенні розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], суд враховує, що [PERSON] є працездатною особою, стан його здоровя, а також відсутність у нього інших утриманців. Об'єктивні підстави для зменшення розміру аліментів до 1/6 частки від доходу відповідача, на думку суду відсутні, оскільки вагомих доказів важкого стану здоровя [PERSON] суду надано не було. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.7 Закону України "Продержавний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1167 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 1455 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача інших неповнолітніх дітей немає, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити: стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: approved