Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач звернувся у суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що наказом Прикарпатського юридичного інституту Львівського ДУВС № 249 від 28.07.2008 р. [PERSON] було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання та 31.08.2008 р. укладено з ним договір про його підготовку як фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. 30.08.2011 р. ПЮІ ЛьвДУВС було видано наказ № 109 о/с про зарахування відповідача на четвертий курс факультету громадської безпеки та соціальної роботи та відряджено на навчання у ЛьвДУВС, де з [PERSON] було повторно укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, терміном до 30.06.2017 р. Згідно п.п. 2.3.6. та 3.2. цього договору відповідач був зобов'язаний у випадку звільнення з органів внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, затрачені на його утримання у вищому навчальному закладу МВС України. 26.12.2013 р. [PERSON] був звільнений з ОВС за власним бажанням. Отже, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором та порушив п.п. 2.3.6. договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Згідно проведеного розрахунку, сума фактичних витрат пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] у ПЮІ ЛьвДУВС за період з 01.09.2008 р. по 29.06.2011 р. становить 7746.45 грв., а в ЛьвДУВС за період з вересня 2011 року по червень 2012 року - 5876.01 грв. Просить стягнути відповідача на користь ЛьвДУВС 13622.46 грв. та розглянути справу у їх відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився і не повідомив суду причини неявки про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28.07.2008 р. наказом ПЮІ ЛьвДУВС № 249 [PERSON] було зараховано на перший курс факультету громадської безпеки та соціальної роботи Прикарпатського юридичного інституту ЛьвДУВС на навчання, терміном на 4 роки, з 10.08.2008 р. 31.08.2008 р. між сторонами був укладений договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. ПЮІ ЛьвДУВС 30.08.2011 р. було видано наказ № 109 о/с про відрядження курсанта четвертого курсу [PERSON] до Львівського державного університету внутрішніх справ для подальшого проходження служби та навчання. На підстав вищевказаного наказу між виконавцем Львівським державним університетом внутрішніх справ, з одного боку, замовником Головним управління МВС України з другого боку, та [PERSON] було укладено договір про підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр, терміном до 30.06.2017 року. Частиною 2 ст. 56 Закону України "Про вищу освіту" визначено, що випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. На виконання вимог закону та договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, відповідач після закінчення навчання приступив до виконання службових обов'язків у Тячівському РВ УМВС України у Закарпатській області, де відповідно до п.п. 2.3.5. вищевказаного договору мав відпрацювати не менше трьох років. Однак, [PERSON] не виконав умови договору та 26.12.2013 р. наказом Управління МВС України в Закарпатській області був звільнений за власним бажанням з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області. Пунктом 14 постанови Кабінету міністрів України № 992 від 22.08.1996 р. "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" передбачено, що разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Дана вимога міститься також в підпункті 2.3.6. договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, зокрема, нею визначається, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктами цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Відповідно до приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. По справі встановлено, що [PERSON], після закінчення навчання працював в органах внутрішніх справ менше трьох років та звільнився за власним бажанням. При цьому, відповідач, у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України на надав суду належних та допустимих доказів того, що його було звільнено з поважних причин, також не навів підстав звільнення від доказування, що є його процесуальним обов'язком. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем на користь позивача фактичних витрат на підготовку. З довідок-розрахунків витрат № 87 від 06.02.2014 р. та № 36 від 06.03.2016 р., пов'язаних з утриманням [PERSON] у ПЮІ ЛьвДУВС та у Львівському державному університеті внутрішніх справ, за період з 01.09.2008 р. по 29.06.2011 р. убачається, що витрати складають 7746.45 грв., а за період з вересня 2011 р. по червень 2012 р. - 5876.51 грв. (а. с. 10, 12). [PERSON] не надано доказів на спростування зазначеного розміру витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі. Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи суд приходить до висновку, що позов Львівського державного університету внутрішніх справ підлягає задоволенню та з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати за навчання у розмірі 13622.46 грв. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 1378 грв. За таких обставин,

Outcome: approved