Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] . В обґрунтування позову, зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 січня 2003 року їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані вона та відповідачка. Однак [PERSON] в квартирі не проживає з 2008 року, жодних стосунків вони не підтримують. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача в квартирі немає. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає їй як власнику розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. В зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач надала суду заяву відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відзив на позов не надала. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гупал Н.О. - в судове засідання не з`явилась, надала пояснення в яких зазначила, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили. У зв`язку з цим, рішення суду, яке набрало законної сили та подане до Департаменту реєстрації Харківської міської ради як підстава проведення реєстраційної дії є обов`язковим для виконання. Просила рішення прийняти відповідно до норм матеріального та процесуального права. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 січня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Свирид Н.О. за реєстровим № 836, а також зареєстрованого за № п-3-2570 від 07.02.2003 року в Харківському міському бюро технічної інвентаризації, на праві приватної власності позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Мешканці будинку [ADDRESS] склали акт, яким підтвердили факт, що [PERSON] за спірної адресою не проживає з лютого 2008 року. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст. 391 ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошеною померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. При таких обставинах суд вважає, що позовна вимога [PERSON] щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням заявлена обґрунтовано, знайшла підтвердження в судовому засіданні і підлягає задоволенню. Позовна вимога щодо зобов`язання Департаменту реєстрації Харківської міської ради зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили та подане до Департаменту реєстрації Харківської міської ради як підстава проведення реєстраційної дії є обов`язковим для виконання. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір, пов`язаний з розглядом справи, стягується з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial