Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року в розмірі 58921,44 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 12 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено кредитний договір № НАЕ5RX12610126, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3150,40 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов`язався повернути кредит та щомісяця в період сплати надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, відповідач грошові кошти отримав, але свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, в результаті чого, станом на 10 грудня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 94462,29 гривень. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено вимоги позивача та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року в загальному розмірі 41263,96 гривень. Заборгованість за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року у розмірі 58921,44 гривень відповідачем не сплачена, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2019 року відкрито провадження по справі. 25 жовтня 2019 року відповідач подав суду відзив, в якому проти вимог позивача заперечував, просив відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову, посилаючись на наступне. Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2014 року по цивільній справі №638/12696/14-ц з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року в розмірі 41263,96 гривень. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 33582,43 гривень, проте за умовами договору № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців, а саме до 11 грудня 2007 року. Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов`язався повертати позивачу, в межах строку кредитування, кредит та сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 10 до 15 числа кожного місяця. З 11 грудня 2007 року, відповідач мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані в межах строку кредитування. На думку відповідача, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу, визначеного договором, строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Вимога про стягнення суми пені та суми штрафів за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором також є безпідставною, оскільки їх нарахування можливе лише за період до 11 грудня 2010 року. Кріт того, на думку відповідача, позивачем пропущено термін позовної давності, адже після пред`явлення позову до Дзержинського районного суду міста Харкова пройшло більше ніж 4 роки, між сторонами не має письмової згоди щодо продовження строку позовної давності до п`яти років. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечував, просив відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника [PERSON] № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року, позивач надав відповідачу строковий кредит в розмірі 3150,40 гривень на строк 12 місяців з 12 грудня 2006 року до 11 грудня 2007 року, включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 42,53 гривень та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 286,40 гривень, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, у визначених в заяві та Умовах надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Відповідач надав згоду на те, що підписана заява № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року. В якості доказів позивач надав суду умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), відповідно до яких відповідач зобов`язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви; сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви, Умов та Тарифів; повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році, щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно; повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «10» до «15» числа кожного місяця сплачувати щомісячний платіж в розмірі 340,94 гривень, який складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Відповідно до п. 4.2 Умов, про порушення позичальником зобов`язань із погашення кредиту, відповідач зобов`язався сплатити банку відсотки за відсотковою ставкою за кредитом в розмірі 11,01% в місяць, розрахованої від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відсоткова ставка за кредитом може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках, передбачених умовами. За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобов`язався сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день його прострочки. Відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року станом на 10 грудня 2018 року складає 94462,29 гривень з яких: - заборгованість за кредитом в розмірі 3150,40 гривень; - заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 48670,62 гривень; - заборгованість по комісії за користування кредитом 510,36 гривень; - заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 42130,91 гривень. Також судом встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове агентство «Верус», в особі філії ТОВ «Українське Фінансове агентство «Верус» у Дзержинському районі міста Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено вимоги позивача в повному обсязі та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року в загальному розмірі 31263,96 гривень, з яких заборгованість за кредитом в розмірі 3150,40 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 15088,19 гривень; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 20073,87 гривень; штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 гривень; штраф (процентна складова) в розмірі 1941,14 гривень; стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року в розмірі 10000,00 гривень та суму судового збору в розмірі 206,32 гривень з кожного. Несплаченою є заборгованість за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року у розмірі 58921,44 гривень з яких: - заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 33582,43 гривень; - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 22057,04 гривень; - штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 гривень; - штраф (процентна складова) в розмірі 2781,97 гривень. Також судом встановлено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера АТ КБ «ПриватБанк» від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що свідчать Загальні положення Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в новій редакції, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України (рішенням єдиного акціонера) № 519 від 21 травня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинний на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів; встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За ч. 1, ч. 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Надані банком умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року, оскільки з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, пенею та суми штрафів в загальному розмірі 58921,44 гривень задоволенню не підлягають, при цьому виходить з того, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2014 року з відповідача на користь позивача вже стягнуто заборгованість за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року, а саме за тілом кредиту, відсотками, пенею та суму штрафів; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України та у заяві № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року відсутня домовленість сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту; матеріали справи не містять жодних даних на підтвердження того, що саме умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які надані позивачем в якості доказів, відповідач зрозумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року, як не доведено і те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у вказаних позивачем розмірах і порядку нарахування. Таким чином, суд повністю відмовляє в задоволенні вимог позивача та понесені ним судові витрати відносить за його рахунок.

Outcome: dismissed