Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2020 відкрито провадження по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.09.2018 на автодорозі Київ-Одеса в с.Краснопілці, Уманкського району Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Toyota Соrola», державний номер [NUMBER] , що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів [PERSON] та автомобіля «DAF», державний номер [NUMBER] , з на пів причепом BRIAB TRB3P 2-35, державний номер [NUMBER] . За наслідками допущених розбіжностей в прізвищі [PERSON] ,(відповідно паспортних даних) та [PERSON] (відповідно посвідчення водія ), останнього не було притягнуто до відповідальності в зв`язку з розбіжностями, та в протоколі про адміністративне правопорушення, яке складалося на підставі посвідчення водія (відповідно постанови від 06.11.2018 адміністративні матеріали були повернуті до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту поліції). В наслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як власнику транспортного засобу, було завдано матеріальної шкоди, в розмірі 48 694,67грн, що підтверджується висновком судового експерта «Петрушанко В.Ф.» №157 автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу. 05 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася з заявою до страхової компанії «Євроінс Україна». Про страхове відшкодування, та отримала відмову у виплаті страхового відшкодування за завдану шкоду, [PERSON] не визнано винним. Даний транспортний засіб використовується позивачем в комерційних цілях з метою отримання прибутку в зв`язку з тим, що відповідачем вчинялися маніпуляції з його прізвищем суд не мав можливості притягнути до адміністративної відповідальності винуватця ДТП, так як неодноразово повертав матеріали поліції на доопрацювання і це в свою чергу призводило до того, що страхова компанія не мала можливості здійснити страхове відшкодування. З цього приводу було подано до Українського бюро лінгвістичних експертиз НПН України заяву, щодо підтвердження ідентичності записів прізвища [PERSON] та [PERSON] та отримано експертний висновок №056/709-m-2, який було долучено до матеріалів адміністративної справи з метою притягнення останнього до адміністративної відповідальності. І лише після цього, матеріали повторно (в четверте) були направленні до суду 11 жовтня 2019 року, судом винесена постанова по справі №705/4349/18, яка набрала законної сили 22.10.2019 року про визнання винним і притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. 26 вересня 2019 року [PERSON] (який був водієм вантажівки) повідомив Страхову компанію про постанову про визнання [PERSON] , винним у ДТП та просив здійснити страхове відшкодування. 08.05.2020 Страхова компанія повідомила про прийняте рішення здійснити виплату в сумі 23 151, 67грн, разом з цим повідомила про зменшення виплати на розмір франшизи у розмірі 1000грн. 22.05.2020 [PERSON] знову було направлено лист до Страхової компанії щодо узгодження суми страхового відшкодування і лише після того Страховою компанією було здійснено доплати. На даний час страхове відшкодування згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АМ/3968800, було здійснено виплати на погашення шкоди, за результатами ДТП - в розмірі 29 421,53грн. Однак страхова виплата не покриває завдані збитки повністю. У зв`язку з викладеним позивача просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в сумі 19 273,14грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10 000грн та судові витрати. 01.12.2020 до суду надійшов відзив від [PERSON] відповідно до якого зазначено, що позивачкою не надано суду матеріали за результатами оформлення ДТП поліцейськими де конкретно описано яких конкретно пошкоджень зазнав автомобіль під час ДТП 25.09.2018. Експертом не вказано, що абсолютно всі пошкодження, що ним виявлені мають відношення до одного ДТП, яке сталося 25.09.2018. Більше того, абревіатура ДТП викликає питання. Таким чином висновок фактично фіксує матеріальний збиток абсолютно всіх пошкоджень, які має автомобіль на момент його огляду експертом без уточнення, що могло мати відношення до ДТП 25.09.2018, а що не могло. Страхова компанія прийняла рішення про виплату значно меншої суми - 23 151,67грн. При цьому, як вбачається з наданого позивачем «повідомлення про прийняття рішення по справі №29 870», сума страхового відшкодування зменшено всього на суму франшизи, у розмірі 1000грн. Звідси слідує, що страхова чітко оцінила, що сума завданої шкоди складає 24 151,67грн, а не 48 649,67грн. Огляд транспортного засобу експертом відбувся без запрошення відповідача на дану процедуру та надання відповідачу можливості зафіксувати в протоколі огляду, які пошкодження мають відношення до мене, а які не мають. У зв`язку з викладеним відповідач [PERSON] заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні повністю. Представник позивача - адвокат Кузьменко Є.А., 01.06.2021 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 18.08.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про місце, день та час судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. 01.12.2020 до суду надійшов відзив від відповідача, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа ПрАТ «СК «Євроніс Україна представник» в судові засідання свого представника не направив, про місце, день та час судових засідань повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. ПрАТ «СК «Євроніс Україна» у встановлений законом строк до суду не подано заперечень, пояснень на позовну заяву. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини 25.09.2018 [PERSON] на автодорозі Київ-Одеса, с. Краснопільці Уманського району Черкаської області керував транспорт засобом «Toyota Соrola», державний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не впорався з керуванням, будучи в алкогольному сп`янінні, скоїв зіткнення з автомобілем «DAF», державний номер [NUMBER] , з на пів причепом BRIAB TRB3P 2-35, державний номер [NUMBER] , який рухався попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2019, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Toyota Соrola», державний номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «Євроніс Україна»на підставі страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3968800 від 10.05.2018. [PERSON] , як власник автомобіля «DAF», державний номер [NUMBER] , з на пів причепом BRIAB TRB3P 2-35, державний номер [NUMBER] , звернулась до ПрАТ «СК «Євроніс Україна»з заявою на виплату страхового відшкодування з додатком всіх необхідних документів, з огляду на те, що саме у даного страховика відповідно до поліса була застрахована цивільно-правова відповідальність перед третіми особами. ПрАТ «СК «Євроніс Україна»виплатили страхове відшкодування [PERSON] , як власнику автомобіля «DAF», державний номер [NUMBER] в розмірі 23151,67грн, що підтверджується страховим актом №29870/20 від 15.05.2020, розрахунком №29870/20 суми страхового відшкодування від 07.05.2020. Згідно зазначеного полісу, розмір страхового відшкодування було зменшено на розмір франшизи 1000,00грн, що передбачено п. 5 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Однак на звернення [PERSON] до ПрАТ «СК «Євроніс Україна»про узгодження суми страхового відшкодування, страхова компані здійснила доплату на погашення шкоди, що загалом становить 29 421,53грн отриманного страхового відшкодування. Крім того, з листа ПрАТ «СК «Євроніс Україна» убачається, що страхова компанія направила копію адвокату Рудніцкої Т.П. Висновок №157 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісноо транспортного засобу «DAF», державний номер [NUMBER] , підготовленого 03.10.2018 судовим експертом Петрушанко В.Ф., на 16 аркушах. Відповідно до Висновку №157 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу «DAF», державний номер [NUMBER] , складеного судовим експертом Петрушанком Вадимом Федоровичем (свідоцтво №996 від 09.06.2006, видане на підставі рішення Центральної експертно - кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) від 03.10.2018, зазначено, що матеріальний збиток, завданий автомобілю «DAF», державний номер [NUMBER] від пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, складає 48694,67грн. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Так, у ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховий випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтями 7, 8 Закону України «Про страхування» визначено, що до видів обов`язкового страхування відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Цим Законом визначено порядок та строки звернення до страховика з заявою про страхове відшкодування (ст.35 Закону), окрім того, Законом визначені дії страховика та потерпілого щодо визначення розміру шкоди для здійснення страхового відшкодування ( ст.34 Закону), і такі дії є обмежені певним проміжком часу. Зокрема, як видно з матеріалів справи, страхова компанія виконала всі дії для здійснення страхового відшкодування, на підставі документів, покладених в основу страхового відшкодування (страхова справа), відповідно до калькуляції «Audatex», та виплатила позивачу визначену вартість відновлювального ремонту зі зменшенням франшизи, відповідно до Висновку №157 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу «DAF», державний номер [NUMBER] , складеного судовим експертом Петрушанком Вадимом Федоровичем. Позивач [PERSON] зазначила, що матеріальний збиток, завданий автомобілю «DAF», державний номер [NUMBER] від пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, відповідно до Висновку №157 становить 48 694,67грн, ПрАТ «СК «Євроніс України» здійснили страхове відшкодування [PERSON] , як власнику автомобіля «DAF» в розмірі 29421,53грн, отже залишилась сума збитків, які не покриті, а саме в розмірі 19 273,14грн. Відповідач [PERSON] зазначив у відзиві, що заперечує щодо до Висновку №157 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу «DAF», державний номер [NUMBER] , складеного судовим експертом Петрушанком Вадимом Федоровичем, обґрунтовуючи тим, що експертом не вказано, що абсолютно всі пошкодження, що ним виявлені мають відношення до одного ДТП 25.09.2018, оскільки зазначена загальна фраза ДТП. Цивільний процесуальний кодекс України регламентує, щодо права звернення до суду з клопотання про призначення експертизи, відповідно до статті 103 ЦПК України. Однак, процесуальні права та вимоги Цивільного процесуального кодексу України про призначення експертизи, були проігноровані відповідачем по справі. Відповідачем не надано суду жодних належних доказів на спростування Висновку №157 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, не надано інший розрахунок розміру шкоди, не надано документів якіб спростовували дослідження та визначення пошкоджень транспортного засобу «DAF», державний номер [NUMBER] експертом, що є процесуальним обо`язком відповідача, а тому суд приймає та визнає, що Висновк №157 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу «DAF», д/н [NUMBER] , складений судовим експертом Петрушанком Вадимом Федоровичем є належним та допустимим доказом щодо визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику автомобіля DAF», державний номер [NUMBER] , оскільки не викликає сумнівів щодо правильного використання нормативно-правових актів та інформаційних джерел із застосування Методики товарознавчої експертизи. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Виходячи із аналізу зазначених вище норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (висновком) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N1074/8395 (з відповідним змінами). Отже згідно Висновку №157 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу «DAF», д/н [NUMBER] , варість відновлювального ремонту без урахуванн значення коефіценту фізичного зносу становить 84045,66грн; коефіцієнт фізичного зносу - 0,70; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зноса становить 40578,89грн, матеріальний збиток спричинений власнику транспортного засобу становить 48694,67грн; виличина втрати товарної вартості (ВТВ) за умови доцільності відновлювального ремонту становить 48694,67грн. У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження№ 61-10773св20). Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Таким чином, аналізуючи встановлене вище, суд вважає що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає виплата в якості відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 19273,14грн = 48694,67грн - 29421,53грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже суд приходить до висновку, що позивачу дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок ДТП, однак, стороною позивача не було доведено обсягу моральних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 10000грн, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості є наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000грн. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення управах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково судовий збір в розмірі 1681,60грн покладається на відповідача.

Outcome: partial