Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення нарахованої заробітної плати за виконану роботу, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за незаконне звільнення, посилаючись на те, що відповідно до наказу № 02.12.2013 від 02.12.2013 року він працював водієм у фізичної особи-підприємця [PERSON]. Відповідно до усного договору до його обов`язків входив перевіз вантажу по республікам СНД на автомобілі, який на праві власності належить відповідачці. З 02.12.2013 року позивач здійснював рейс на вантажному автомобілі Вольво реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом. Він об`їхав усі пункти призначення згідно дорожньої карти рейсу, але по дорозі до останнього місця призначення в Казахстані він відчув болі в області серця та 03.01.2014 року в м. Жолтир Акмолінської області Казахстану звернувся за медичною допомогою до місцевої поліклініки. Після проведення обстеження лікар порадив йому пройти курс стаціонарного лікування, але він відмовився за браком коштів. Після цього позивач зателефонував відповідачці з проханням прислати йому заміну або напарника, але вона відмовилась і наказала позивачу продовжити рейс. Але позивач з огляду на стан свого здоров`я відмовився, комісійно за участю працівника місцевої міліції передав автомобіль з вантажем, опломбований належним чином, до платної стоянки під охорону, про що був складений відповідний акт, і попутнім транспортом виїхав до України, повідомивши про своє рішення відповідачку. По приїзді додому у м. Батурин Бахмацького району позивач одразу ж був госпіталізований та проходив лікування до 31.01.2014 року. Після одужання позивач зателефонував позивачці, щоб повідомити про готовність приступити до роботи, але відповідачка повідомила йому, що він звільнений з роботи, хоча причин звільнення не навела. Також відповідачка відмовилась розрахуватись з позивачем за виконану роботу. Позивач кілька разів намагався зв`язатись з відповідачкою, але вона уникала зустрічей з ним і лише наприкінці березня 2014 року листом вислала йому трудову книжку, але не ту, якою він володів і яку здавав їй при працевлаштуванні, де містяться записи щодо його трудового стажу, а нову з записом про прийом на роботу та звільнення, а також копію наказу про звільнення № 06/01-2014 за п. 2 ст. 41 та п. 3 ст. 40 КЗпП України, де у мотивації вказано, що він 01.01.2014 року покинув ввірений йому транспортний засіб з вантажем, на яких виявились значні пошкодження, не повернув залишок грошових коштів, наданих йому на оплату транспортних зборів та обов`язкових платежів та не надав підтверджуючих документів про цільове використання грошових коштів, наданих на відрядження. Крім того, причинами звільнення є відмова виконувати роботу водія-експедитора посеред маршруту, несвоєчасне доставлення вантажу та залишення несплачених рахунків у мотелі, що призвело до додаткових витрат. Позивач вважає, що звільнений незаконно, оскільки, знаходячись у відрядженні, захворів і не міг виконувати свої професійні обов`язки. Також зазначив, що для звільнення з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України на нього раніше мали бути накладені заходи дисциплінарного стягнення, чого в дійсності не було. Звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України є також недоречним, оскільки підстав для втрати довіри з боку власника він не надавав - не розкрадав її майно, не здійснив розтрати її майна, не допустив його нестачі. Як автомобіль, так і вантаж були повернуті відповідачці цілі та неушкоджені. Позивач також зазначив, що незаконними діями відповідачки йому завдано моральну шкоду, оскільки незаконне звільнення з роботи потягло за собою позбавлення спокою, порушило нормальний уклад життя, внаслідок чого погіршився його стан здоров`я. Позивач просить поновити його на роботі у ФОП [PERSON], стягнути з відповідачки на його користь невиплачену йому заробітну плату за здійснене ним відрядження та перевіз вантажу в одну сторону в оговореній договором сумі 5330 грн, а також витрати на закупівлю палива для автомобіля в сумі 1000 грн. та сплату страхового внеску в сумі 400 грн.; стягнути з ФОП [PERSON] на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.01.2014 року по день поновлення на роботі в розмірі суми середнього заробітку та стягнути моральну шкоду у сумі 4000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги зменшив і просить поновити його на роботі у ФОП [PERSON] та стягнути моральну шкоду у сумі 4000 грн. Виклав обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Судова повістка про виклик до суду повернулась без вручення з відміткою „за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка фізичним особам надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Судова повістка була направлена за місцем реєстрації відповідача - [ADDRESS], а тому вона вважається повідомленою належним чином. Розглянувши матеріали справи, заслухавши осіб, які беруть участь по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав: 02.12.2013 року [PERSON] на підставі наказу № 02-12-2013 був прийнятий на роботу на посаду водія-експедитора на міжнародні перевезення, що підтверджується копією трудової книжки. Наказом № 06/01-2014 від 06.01.2014 року про припинення трудового договору [PERSON] звільнений з посади водія-експедитора за ст. 41 п. 2 КЗпП України, ст. 40 п. 3 КЗпП України. Підстави припинення трудового договору викладені у такій редакції: „Враховуючи, що [PERSON], 01.01.2014 року покинув на станції Жолтир, Акмолінської області Республіки Казахстан ввірений йому транспортний засіб автомобіль Вольво [NUMBER] / [NUMBER] з вантажем під митними печатками та пломбами, при цьому як пізніше виявилося значні пошкодження автотранспортного засобу (автомобіля Вольво [NUMBER] та напівпричепу [NUMBER]) та пошкодження вантажу (залишив в нетоварному вигляді вантаж меблі) не повернув залишок грошових коштів наданих на оплату транспортних зборів та обов`язкових платежів та не надав підтверджуючих документів про цільове використання грошових коштів, наданих на відрядження, пошкодив нову шину на автомобілі Вольво [NUMBER], яка не підлягає ремонту за період з 02.12.2013 р.-01.01.2014 р. не повернув корпоративну карту Приватбанку [NUMBER], що належить [PERSON], не надав авансового звіту про відрядження. Враховуючи, що: - порушення трудової дисципліни (відмова виконувати роботу водія-експедитора посеред маршруту Україна - Казахстан, за 3400 км від Києва, несвоєчасне доставлення вантажу під митними печатками та пломбами до м. Алмати Алмаатинської області Республіки Казахстан); - відмовившись від виконування своїх обов`язків працівника згідно трудового договору з 02.01.2014 року залишив у мотелі, де проживав з 02-06.01.2014 року несплачені рахунки за проживання, харчування інші надані послуги в місті перебування та не повернув ключ від номеру в мотелі що призвело до додаткових витрат по встановленню нового замка в двері та сплати додаткових рахунків по зберіганню транспортного засобу з вантажем під митними печатками та пломбами - до великих матеріальних збитків ФОП [PERSON]." Згідно п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно ж до п.2 ст.41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвано також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно до ч.1 ст.149 КЗПП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що звільнення позивача було проведено з порушенням вимог норм трудового законодавства. Як вбачається з матеріалів справи до позивача відповідачем раніше ніяких заходів дисциплінарного чи громадського стягнення не застосовувалось.Ніякого письмового пояснення від позивача при застосуванні дисциплінарного стягнення відповідач не відбирав. Також згідно довідки №1 лікаря-терапевта поліклініки м. Жолтир Акмолінської області Республіки Казахстан від 03.01.2014 року позивач звернувся за медичною допомогою до місцевої поліклініки і в нього була виявлена виразкова хвороба шлунку.10.01.2014 року позивач звернувся на території Російської Федерації до лікаря-терапевта поліклініки селища Свердловськ, де також було підтверджено попередній діагноз врача від 03.01.2014 року(а.с.9-11). Згідно довідки головного лікаря Бахмацької ЦРЛ Чернігівської області від 13.02.2014 року №47 [PERSON] знаходився на лікуванні в терапевтичному відділенні №2 м.Батурин Бахмацької ЦРЛ №2 з 13 січня 2014 року по 31 січня 2014 року (а.с.14-15). А ч.3 ст.40 КЗпП України передбачає, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Також, згідно ч.3 ст.41КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3частини першої цієї статті - також вимог статті 43 цього Кодексу. Крім цього, частина друга ст.149 КЗпП України дозволяє за одне порушення трудової дисципліни застосовувати одне дисциплінарне стягнення. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для поновлення позивача на роботі у відповідача. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 4000 гривень, то суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON] після звільнення залишився без роботи, має сім"ю, а отже порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому, суд вважає, що на його користь повинно бути стягнено 2000 грн. моральної шкоди.

Outcome: partial