Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з уточненою позовною заявою до суду до [PERSON] загальноосвітньої санаторної школи інтернат №6 1-11 ступенів про визнання наказу директора КУ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 I- II ступенів» [PERSON] №47 к/тр. від 12.12.16 р. про звільнення [PERSON] за скоєння аморального вчинку несумісного із продовженням роботи» (п.3 ст.41 КЗпП України), незаконним та протиправним, про скасування наказу директора КУ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 І-ІІ ступенів» [PERSON] №9 к/тр. від 14.02.17 р. про звільнення [PERSON] за скоєння аморального вчинку несумісного із продовженням роботи» (п.3 ст.41 КЗпП України), як незаконний та протиправний, про поновлення [PERSON] на роботі на посаді вчителя КУ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 І-ІІ ступенів» з 12.12.2016 р., про стягнення з [PERSON] загальноосвітньої санаторної школи-інтернату №6 І-ІІ ступенів на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 12.12.2016 р. по день відновлення на роботі, про стягнення з [PERSON] загальноосвітньої санаторної школи-інтернату №6 І-ІІ ступенів на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 130000 (сто тридцять тисяч)гривень, про стягнення з [PERSON] загальноосвітньої санаторної школи-інтернату №6 І-И ступенів на користь держави судовий збір. Позивачка в уточненій позовній заяві вказує про те, що її незаконному звільненню передував тривалий конфлікт між нею та директором на ґрунті порушення з його боку її прав на працю (позбавлення її викладацьких часів за фахом та за кількістю), а також зловживання, на її думку, директором школи-інтернату [PERSON] його службовим становищем. У звязку з вищезазначеним конфліктом директор [PERSON] примушував позивачку звільнитися «за власним бажанням», а в іншому випадку, він погрожував звільнити її «за статтею». Так як вона не погоджувалася звільнитися «за власним бажанням», то директор [PERSON] придумав «привід» для звільнення її «за статтею», використавши одного з учнів та його мати. Так, 15 листопада 2016р. позивачка вела урок «Основи здоровя». Учень на прізвище [PERSON] весь урок заважав всім учням своєю поведінкою, голосно співаючи пісні, розгойдуючись на стільці. Вона весь час робила йому зауваження, вимагаючи додержуватись правил поведінки у школі, але, так як весь урок він на це не зважав уваги, позивачці довелось спинити його одним смиком. Після уроку наодинці вона пояснила учню про недопустимість такої поведінки, він вибачився, а також сказав, що на позивачку не ображається. Але, 16 листопада 2016р. директор [PERSON] видав наказ про дисциплінарне розслідування по факту застосування фізичного насильства, в якому вказав, що нібито до нього 16 листопада 2016 р. звернулась мати учня [PERSON] В уточненій позовній заяві позивачка вказує про те, що на вх.№ заяви [PERSON] стоїть дата 17 листопада 2016 р. Це свідчить про те, що спочатку зявився наказ директора, а тільки наступного дня (мабуть на вимогу директора) - заява [PERSON] Також позивачка вказує про те, що, якби було фізичне насильство, [PERSON] звернулась би у судово-медичну експертизу для зняття «побоїв», а також до правоохоронних органів, чого вона не робила. Продовжуючи фальсифікування її звільнення, директор дав завдання вчителям та психологу провести анкетування учнів, де їм всім диктували одне й те ж (не розібравшись із датою того, що відбулося) - на всіх анкетах дітей стоїть дата - 16.11.16р. (хоча в дійсності все відбувалося 15.11.16 р.) та текст у всіх однаковий. 12 грудня 2016 року директор [PERSON] наказом №47 к/тр звільнив позивачку [PERSON] за ст.41 п.3 КЗпП України, назвавши цей нібито інцедент «аморальним вчинком». Позивачка вказує про те, що вона не погоджується з цією статтею, так як вона ніякого аморального вчинку не здійснювала. Мати учня ні до судово-медичної експертизи про зняття побоїв, ні до правоохоронних органів не зверталась, до директора її заява надійшла наступного дня після того, як в наказі було вказано, що вона нібито звернулась до директора із заявою про застосування фізичного насильства над її сином. При всіх умовах здійснення аморальних вчинків повинно бути доказано. Неприпустимо звільнення на підставі загальної оцінки поведінки або на підставі недостатньо перевірених фактів, чуток та іншого. Тому після незаконного звільнення позивачки 12 червня 2016 р. Вона звернулась зі скаргами до обкому профсоюзу освіти та науки, до Департаменту освіти та науки [PERSON] обласної державної адміністрації. Після цього співробітники школи-інтернату кожного дня дзвонили позивачці на домашній телефон та запрошували на засідання профкому. Вона пояснювала, про те, що її звільнили, тому вона не повинна відвідувати засідання профкому. Також позивачка в уточненій позовній заяві вказує про те, що 20 грудня 2016 року вона звернулася до суду з письмовою заявою про поновлення на роботі і після цього вона отримала листа від директора школи-інтернату та голови профкому, де вони зазначали, що її звільнили незаконно (без погодження із профкомом) та вибачалися за це. Але ніхто не вибачався, що її незаконно звільнили за нібито «аморальний вчинок», якого вона не здійснювала. Наказ №51 к/тр від 16.12.16 р. про скасування наказу №47 к/тр від 16.12.16 р. про звільнення позивачки їй ніхто не надавав для ознайомлення. Позивачка вказує про те, що вищевказаний наказ вона отримала лише 05 січня 2017 р. від юриста обкому профсоюзу освіти та науки. У цьому наказі нічого не було вказано про їїє поновлення на роботі та не висвітлювалося питання стосовно заробітної плати. Позивачка вважає про те, що протиправні дії відносно неї продовжуються, наказ №51 к/тр від 16 грудня 2016 року виданий тільки з метою вимусити її прийти на засідання профкому, щоб придати її попередньому звільненню вигляд законності, тому вирішила всі ці питання вирішити в суді. 18 лютого 2017 року позивачка отримала поштою наказ №9 к/тр від 14.02.2017року «Про звільнення [PERSON] за скоєння аморального вчинку несумісного із продовженням роботи» (п.3ст.41 КЗпП України). Позивачка не погоджується з цим наказом від 14.02.17 р. про її звільнення у звязку з тим, що вона в період з 12.12.16 р. по 14.02.17 р. в школі-інтернаті не перебувала і ніяких аморальних вчинків не здійснювала, а за попередній нібито «аморальний вчинок», на думку директора [PERSON], на мене вже накладали стягнення у вигляді звільнення з роботи (що потім було скасовано). В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги позивачки [PERSON] підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити з наведених у позові підстав. Під час розгляду справи у судове засідання, 08.06.2017року, зявилася позивачка [PERSON] та пояснила суду про те, що дійсно вона смикнула учня [INFO], який заважав проведенню уроку, розкачуючись на стільці, при цьому співав та свістів пісні, заважаючи всім учням у класі. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] загальноосвітньої санаторної школи інтернат №6 1-11 ступенів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позову у повному обсязі. Звернулися до суду з письмовими запереченнями, обґрунтовують заперечення тим, що уточнені позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі, оплату праці за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди Комунального закладу «[PERSON] загальноосвітрія санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» вважають безпідставними, незаконними, необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Що стосується вимоги позивачки про скасування наказу № 47 к/тр від 12 грудня 2016 року «Про звільнення [PERSON]А.» за скоєння аморального вчинку несумісного із продовженням роботи, вважаємо за необхідне надати наступні пояснення. 16 листопада 2016 року на адресу КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» надійшла заява від матері учня [INFO], (наявна в матеріалах справи). 16 листопада 2016 року директором КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» видано наказ № 41 к/тр від 16.11.2016 р. про дисциплінарне розслідування по застосування фізичного насильства стосовно учня [INFO], (наявна шатеріалах справи). Слід відмітити, що 18.11.2016 р. на адресу Відповідача надійшла заява від батьків учнів 5-А класу заява щодо відсторонення позивачки [PERSON] від учбового процесу на час проведення службового розслідування та від контактування із їх дітьми, у звязку із отриманням дітьми стресу, (наявна в матеріалах справи). 24 листопада 2016 року директором КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 -11 ступенів» видано наказ № 42 к/тр «Про внесення змін до наказу № 41 к/тр від 16 листопада 2016 року», яким розслідування із дисциплінарного» змінено на «службове»; відсторонено [PERSON] від викладацької діяльності до закінчення службового І розслідування і кваліфікації дій вчителя [PERSON] щодо учня [INFO], (наявний в матеріалах справи). Під час проведення службового розслідування, було проведено опитування учнів 5-А класу за згодою батьків і у присутності психолога школи [PERSON], яке підтвердило факт фізичного насилля зі сторони [PERSON] до [PERSON], (копія доповідної практичного психолога наявна в матеріалах справи). Результати проведеного службового розслідування комісії по факту застосування фізичного насильства учителем [PERSON] до учня [INFO], також комісією зроблено висновок, яким дії Позивача кваліфікуються як жорстоке поводження з дитиною та порушено п. 1 ст. 51, ст. 56 Закону України «Про освіту», ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», п. 86 Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 778 від 27.08.2010 р., п. 2.2.5 «Посадової інструкції», п. 5.22 розділу 5 Статуту школи, принцип 9 Декларації прав дитини, (копія акту наявна в матеріалах справи). На позачергове засідання педагогічної ради 02.12.2016 р. [PERSON] не зявилась, хоча попереджалась про її проведення особисто заступником директора з навчально-виховної роботи [PERSON] На вищевказаному засіданні дії Позивача «як вчителя» осуджено, а вчинок відносно учня [INFO], несумісним із продовженням роботи. Слід відмітити, що 08.12.2016 р. на загальних зборах колективу, на яких вже була присутня [PERSON] трудовим колективом осуджено факт фізичного насильства вчителя [PERSON] до учня [INFO], а вчинок визнано аморальним. У присутності трудового колективу Позивачу було запропоновано компромісне рішення, яке передбачало в першу чергу вибачення перед матірю учня якого Позивач ударила - [PERSON], проте Позивач зазначила, що батьки [PERSON] не займаються його вихованням. В особистій бесіді директор школи [PERSON] В.1. запропонував Позивачу знову таки вибачатися перед матірю, проте позивачка [PERSON] відмовилась. Вказане також підтверджується доповідною № 63 від 14.03.2017 року, (копія додається). 12 грудня 2016 року відповідач звернувся до Профспілкового комітету КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» із поданням № 182 щодо надання згоди на звільнення позивачка [PERSON] за ч. З ст. 41 КЗпП України, (наявне в матеріалах справи). Того ж дня, комісією профспілкового комітету КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» надано згоду на звільнення позивачки [PERSON] з посади вчителя КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» за аморальний вчинок, несумісний з продовженням педагогічної діяльності (п. З ст. 41 КЗпП України). 12 грудня 2016 року відповідачем видано наказ № 47 к/тр «Про звільнення [PERSON]А.» за скоєння аморального вчинку несумісного із продовженням роботи, (наказ наявний в матеріалах справи). Проте, у звязку із порушенням профспілковим комітетом КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» процедури надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, а саме ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права і гарантії діяльності». Відповідачем видано наказ № 51 к/тр від 16 грудня 2016 року про скасування наказу № 47 к/тр від 12.12.2016 р, про що позивачка [PERSON] булла повідомлена належним чином, (копія наказів та повідомлення наявні в матеріалах справи). Водночас, звертаємо увагу суду на ту обставину, що 04.01.2017 р. під час ознайомлення адвокатом позивачки [PERSON] із матеріалами службового розслідування, було надано наручно копію наказу № 51 к/тр від 16.12.2016 р. «Про скасування наказу 47 к/тр від 12.12.2016 р. «Про звільнення [PERSON]А.» (копія опису наявна в матеріалах справи). Таким чином. Позивачу відомо, що на теперішній час наказ № 47 к/тр від 12 грудня 2016 р. «Про звільнення [PERSON]А.» за скоєння аморального вчинку несумісного (продовженням роботи - скасовано. У звязку з наведеним та враховуючи, що станом на теперішній час наказ № 47 р від 12.12.2016 р. «Про звільнення [PERSON]А.» за скоєння аморального вчинку несумісного із продовженням роботи скасовано, вимога позивачки про скасування вищезазначеного наказу, поновлення [PERSON] на посаді вчителя «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню. Що стосується тверджень позивачки про тривалий конфлікт з директором КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-II ступенів», про відсутність конфлікту учнями та педагогічним колективом та стосовно сумлінної роботи вчителя [PERSON], вважаємо за необхідне надати наступні пояснення. 12.02.2015 р. із заявою щодо непедагогічного поводження вчителя [PERSON] до її доньки звернулась [PERSON], за результатами роботи комісії було встановлено факт непедагогічного поводження вчителя [PERSON] відносно учнів 6-Б класу та висловлена догана. Дана обставина підтверджується наказом КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» № 16 від 06.03.2015 р. «Про низький стан виконавчої дисципліни педагогами і порушення вимог МОН України до організації і проведення сучасного уроку» (наявний в матеріалах справи). Крім того згідно протоколу № 2 від 22.09.2016 р. на засіданні батьківського комітету 6-А класу батьки вирішили звернутися до адміністрації школи з проханням перевірити методику викладання вчителя [PERSON], тому як даний вчитель на уроках розповідає «басні», дозволяє займатися чим завгодно, головне «не заважати уроку», (копія протоколу є в .матеріалах справи). Вважаємо за необхідне повідомити суд, що у 1992 р. [PERSON] спільно із [PERSON] зверталась із скаргою до мера міста [PERSON] стосовно неправомірних дій директора [PERSON], однак протоколом № З від 25.09.1997 р. загальних зборів трудового колективу школи-інтернату № 6 за участі начальника відділу МУО та начальника відділу кадрів МУО, медико-педагогічної ради ухвалено вважати заяву [PERSON] безпідставною, необгрунтованою та такою, що ображає директора [PERSON] та педагогічний колектив школи, (копія вказаного протоколу наявний в матеріалах справи). Крім того слід відмітити, що наведені у позові факти щодо нагородження, виступів у конференціях та проведення відкритих уроків зі зніманням по телебаченню є недоречними, тому як на протязі 20 років роботи в КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» Позивач жодних подяк, нагород не отримувала та участі в конференціях та відкритих уроках не приймала (довідка наявна в матеріалах справи). Відповідно до характеристики професійних та особистих якостей вчителя [PERSON] від 14.03.2017 року. Позивач зарекомендувала себе як людина зверхня, з чітко визначеною для себе позицією, яка суперечить маральним нормам оточуючого суспільства, своєю зухвалою та нешанобливою поведінкою створює несприятливий морально- психологічний клімат у колективі, про це свідчить її висловлювання в присутності учнів на адресу колег та вчинки, (копія характеристики додається). Також вважаю за необхідне повідомити суд, що педагогічний колектив КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» звернувся до т.в.о. голови [PERSON] обласної державної адміністрації із заявою в якій вказав, що вчитель [PERSON] особистим прикладом порушила основні правила та обовязки працівників школи по іошенню до принципів загальнолюдської моралі; вдаривши [PERSON] та ще й під уроку та й в присутності всього класу, не дотрималась педагогічної етики та моралі, як гель; така поведінка являється неадекватною та такою що ганьбить посаду вчителя, шія заяви наявна в матеріалах справи). Також, педагогічний колектив звернувся із зверненням до профспілкового комітету «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» із зверненням в юму вказав, що [PERSON] зарекомендувала себе як людина зверхня, з чітко Ішраженою для себе позицією, яка суперечить моральним нормам оточ\чочого суспільства. Дозволяє собі на роботі поводитись некоректно як по відношенню до педагогічних працівників школи так і по відношенню до учнів та їх батьків. Таким чином, з вишевикладеного вбачається, що позивачка характеризується незадовільно, постійно зводить наклепи на оточуючих людей в трудовому колективі характеризується негативно. Щодо тверджень позивачки, стосовно проведеного уроку 15.11.2016 р., наказу від 16.11.2016 р. та щодо заяви матері учня [INFO], вважаємо за необхідне надати наступні пояснення. Відповідно до доповідної № 64 від 14.03.2017 року розклад на І семестр 2016 - 2017 року навчального року затверджений директором КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» [PERSON] згідно з яким урок з «Основ здоровя» проводився у середу 16.11.2016 року вчителем [PERSON], (копія довідки та плану додаємо). Вказане також підтверджується заявою [PERSON], що зареєстрована за № 62 від 14.03.2017 року, (копія додається). У звязку з наведеним твердження позивача, щодо проведення нею уроку 15 листопада 2016 року, спростовуються та є недоречними, що підтверджується вишенаведеним. Що стосується заяви матері учня 5-А класу [PERSON] яка зареєстрована від 17 листопада 2016 року слід вказати наступне. Дійсно, заява матері учня 5-А класу [PERSON] щодо застосування до її сина [PERSON] фізичного насильства зі сторони вчителя основ здоровя та трудового навчання [PERSON] від 16.11.2016 року зареєстрована за вх. № 166 від 17.11.2016 року в Книзі вхідної документації. Однак необхідно звернути увагу суду на той факт, що заява матері учня 5-А класу [PERSON] від 16.11.2016 року була зареєстрована директором КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» [PERSON] у Журналі обліку звернень і повідомлень про жорстоке поводження з дітьми або загрозу його вчинення» за № 1 від 16.11.2017 року і підготовлено наказ Ж» 41 к/тр «Про дисииплінарне розслідування по Факту застосування фізичного насильства», а вже потім зареєстрована секретарем КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» [PERSON] у Книзі вхідної кореспонденції за № 166 від 17.11.2017 року, так як робочий день у секретаря КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» закінчується о 16:00 годині, а заява була подана приблизно о 16:20 годині, вказане підтверджується поясненнями зареєстрованими за № 66, № 67 від 14.03.2017 року та журналом обліку звернень і повідомлень про жорстоке поводження з дітьми або загрозу його вчинення, (копію вказаних документів додаємо). Таким чином, твердження позивачки стосовно виданого наказу від 16.11.2016 р. та щодо заяви матері учня [INFO], що підтверджується вишенаведеним. Щодо твердження позивачки, стосовно відсутності звернення до правоохоронних органів, вважаємо за необхідне надати наступні пояснення. 28 листопада 2016 року директор КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» звернувся до Портофранківського відділу поліції Приморського району Одеси із заявою щодо факту який трапився 16.11.2016 р. на уроці основ здоровя, що проводився вчителем [PERSON], (копія звернення наявна в матеріалах справи). 01.02.2017 р. Портофранківським відділом поліції Приморського відділу поліції в Одесі надано відповідь в якій вказується, що в ході розгляду звернення КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» щодо прийняття заходів до [PERSON] було проведено профілактичну бесіду та з її слів стало відомо, що вона має намір звільнитися з посади за власним бажанням, (копія відповіді наявна в матеріалах І справи). Таким чином, твердження позивачки стосовно відсутності звернення до правоохоронних органів є недоречним. Що стосується вимоги позивачки про скасування наказу № 9 к/тр від 14 лютого 2017 р. «Про звільнення [PERSON]А.» за скоєння аморального вчинку несумісного їз продовженням роботи, поновлення [PERSON] на посаді вчителя Комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вважаємо за необхідне надати наступні пояснення. У звязку із порушенням Профспілковим комітетом КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» процедури надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, а саме ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права і гарантії діяльності». Відповідач повторно звернувся до вищезазначеного профспілкового комітету школи із поданням № 208 від 28.12.2016 р. щодо надання згоди на звільнення [PERSON] за ч. З ст. 41 КЗпП України, (копію подання додаємо). Розгляд Профспілковим комітетом КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа- інтернат № 6 І-ІІ ступенів» вищезазначеного подання було призначено на 05.01.2017 р. о 10:00 годині. На засідання профспілкового комітету школи 05.01.2017 р. о 10:00 годині [PERSON] не зявилась, хоча повідомлялась належним чином, (копію повідомлення з повідомленням про вручення додаємо). Крім того слід відмітити, що 04.01.2017 р. адвокат [PERSON], що надає правову допомогу [PERSON] ознайомлювався з матеріалами службового розслідування та отримав копії із даних матеріалів. Під час ознайомлення з матеріалами ним було отримано копію повідомлення про засідання профспілкового комітету 05.01.2017 року о 10 годині 00 хвилин, (копія опису наявна в матеріалах справи). Однак, а ні адвокат [PERSON], що надає правову допомогу [PERSON], а ні сама [PERSON] на засідання профспілкового комітету, що відбулось 05.01.2017 р. о 10:00 годині не зявились. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» № 1045-ХІУ від 15.09.1999 р. подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі незявлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному незявленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У звязку з неявкою Позивача та її адвоката [PERSON] розгляд подання директора КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» профспілковим комітетом школи було перенесено на 14.02.2017 р. об 11:00 годині. До моменту розгляду подання, а саме до 14.02.2017 р. профспілковим комітетом КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» було вжито всіх можливих заходів по встановленню обставин відсутності [PERSON] на засіданні профспілкового комітету, що відбулось 05.01.2017 р. о 10:00 годині, а саме: лист вих. № 41 від 13.01.2017 р. адвокату [PERSON] щодо надання інформації стосовно поважності причин неявки Позивача на засідання профспілкового комітету, що відбулось 05.01.2017 р. о 10:00 годині; заява вих. № 19 від 25.01.2017 р. до міської лікарні № 11, щодо надання інформації; заява вих. № 19 від 25.01.2017 р. до міської лікарні № 7, щодо надання інформації; заява вих. № 40 від 13.01.2017 р. [PERSON], щодо надання інформації стосовно поважності її неявки на засідання профспілкового комітету, що відбулось 05.01.2017р. об 10 год; Вищезазначені листи та заяви отримані адресатами, що підтверджується поштовими повідомленнями, (копія листів і поштових повідомлень про вручення додаються). Жодної відповіді від адвоката [PERSON], що надає правову допомогу [PERSON] та від самої позивачка на адресу КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа- інтернат № 6 І-ІІ ступенів» не надходило. 2 лютого 2017 року на адресу Відповідача надійшла відповідь № 01-83/160 від міської арні № 11, в якій зазначено що [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: 65006, [ADDRESS]) не зверталась до зазначеної медичної установи щодо погіршення свого стану здоровя, (копія відповіді вдається). 27 січня 2017 року на адресу Відповідача надійшла відповідь № 01/06-14/18 від міської карні № 7, в якій зазначено що [PERSON] [INFO] ( зареєстрована за адресою: 65006, [ADDRESS]) не зверталась до вищезазначеної медичної установи щодо погіршення свого стану здоровя, (копія відповіді додається). Таким чином, профспілковим комітетом КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна жпсола-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» вжито заходи, щодо встановлення поважності причин неявки позивачки на засідання профспілкового комітету. 14 лютого 2017 року об 11:00 годині відбулось засідання профспілкового комітету КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» на якому розглядалось подання Відповідача, щодо надання згоди на звільнення позивачки за ч. З ст. 41 КЗпП України. Однак, а ні адвокат [PERSON], що надає правову допомогу [PERSON], а ні сама [PERSON] на засідання профспілкового комітету , що відбулось 14 лютого 2017 року об 11:00 годині не зявились, хоча повідомлялась належним чином. Комісією профспілкового комітету КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа- інтернат № 6 І-ІІ ступенів» надано згоду на звільнення позивачки з посади вчителя КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» за аморальний вчинок, несумісний з продовженням педагогічної діяльності (п. З ст. 41 КЗпП України), (копія додається). 14 лютого 2017 року Відповідачем видано наказ № 9 к/тр від 14.02.2017 р. «Про звільнення [PERSON]А.» за скоєння аморального вчинку несумісного із продовженням роботи, (копія додається). Проаналізувавши вищезазначені норми, можна зробити виеновок, що Позивач зарекомендував себе як людина конфліктна, зверхня, з чітко вираженою для себе позицією суперечить моральним нормам оточуючого суспільства. Використовує в своїх інтересах і працівників для досягнення задуманої мети. Представники відповідача вважають, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, незаконними, необгрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вважає про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що 01 вересня 1956 року на імя позивачки [PERSON], [INFO] видана трудова книжка серії БТ-І №388490 від 01.09.1956 року (а.с.8); Відповідно до письмової довідки сер.МСЕ №024067 ( дата огляду) від 07.05.1997 року, позивачка [PERSON], [INFO], є інвалідом першої групи безстроково, потребує постійної сторонньої допомоги (а.с.14); Відповідно до протоколу №3 загальних зборів трудового колективу школи-інтернату №6 від 25.09.1997 року, заяву [PERSON] визнано безпідставною, необґрунтованою, яка ображає не тільки директора [PERSON], а й весь колектив СШ №6. Роботу директора школи-інтерната №6 [PERSON] визнано задовільною, направленою на зміцнення морально-психологічного клімату в колективі зміцненню матеріальної бази інтернату. Створено комісію для підготування заяви в юридичний відділ міського виконавчого комітету з проханням не розглядати заяви [PERSON] та колишнього співробітника інтернату [PERSON] по відношенню до адміністрації і колективу інтернату, так як багато численні перевірки інтернату відривають колектив співпрацівників від основної роботи, завдаючи шкоду в справі виховання і оздоровлення дітей, хворих на скаліоз. Направлено заяву колективу інтернату в генеральну прокуратуру, Міністерство освіти, обласні, міські, районні правоохоронні органи, профспілкові структури, управління освіти області та міста, федерацію профспілок з проханням не розглядати листи [PERSON] та [PERSON], які самовільно взяли на себе відповідальність писати від імені колективу інтернату. Направлено заяву на імя начальника управління міського відділу освіти [PERSON] з проханням створити компетентну комісію для виявлення профпридатності [PERSON] як педагога та вчителя. Засуджено дії пенсіонера [PERSON] і колишнього співпрацівника інтернату №6 [PERSON], які всіляко намагаються внести моральний розлад в колектив, ґанджують директора і окремо взятих членів колективу, використовуючи перекручені факти та відверту неправду (а.с.65-73); 16 листопада 2016 року на адресу КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» надійшла заява від матері учня 5-А класу [PERSON] щодо застосування до її сина [PERSON] фізичного насильства зі сторони вчителя основ здоровя та трудового навчання [PERSON] ( арк.сп.57); 16 листопада 2016 року директором КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» видано наказ № 41 к/тр від 16.11.2016 р. про дисциплінарне розслідування по застосування фізичного насильства стосовно учня [INFO], (наявна шатеріалах справи). Відповідно до акту про проведення службового розслідування по факту застосування фізичного насильства учителем [PERSON] до учня [INFO], комісією зроблено висновок про підтвердження факту нанесення удару долонею по обличчю учня 5-А класу [PERSON] вчителем [PERSON]; своїми діями, які кваліфікуються як жорстоке поводження з дитиною, вчителем [PERSON] порушено ст.51 п.1, ст.56 Закону України «Про освіту», ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», п.86 Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року №778, «Посадову інструкцію» вчителя п.2.2.5, Статут школи розділ 5, п.5.22, принцип 9 Декларації прав дитини (а.с.62-63); 18.11.2016 р. на адресу директора КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» надійшла заява від батьків учнів 5-А класу, щодо відсторонення позивачки [PERSON] від учбового процесу на час проведення службового розслідування та від контактування із їх дітьми, у звязку із отриманням дітьми стресу ( арк.сп.59); 24 листопада 2016 року директором КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 -11 ступенів» видано наказ № 42 к/тр «Про внесення змін до наказу № 41 к/тр від 16 листопада 2016 року», яким розслідування із дисциплінарного» змінено на «службове»; відсторонено [PERSON] від викладацької діяльності до закінчення службового розслідування і кваліфікації дій вчителя [PERSON] щодо учня [INFO], (наявний в матеріалах справи). Із матеріалів справи вбачається про те, що під час проведення службового розслідування, було проведено опитування учнів 5-А класу за згодою батьків і у присутності психолога школи [PERSON], яке підтвердило факт фізичного насилля зі сторони [PERSON] до [PERSON], (копія доповідної практичного психолога наявна в матеріалах справи). Результати проведеного службового розслідування комісії по факту застосування фізичного насильства учителем [PERSON] до учня [INFO], також комісією зроблено висновок, яким дії позивачки [PERSON] кваліфікуються як жорстоке поводження з дитиною та порушено п. 1 ст. 51, ст. 56 Закону України «Про освіту», ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», п. 86 Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 778 від 27.08.2010 р., п. 2.2.5 «Посадової інструкції», п. 5.22 розділу 5 Статуту школи, принцип 9 Декларації прав дитини, (копія акту наявна в матеріалах справи). 12 грудня 2016 року директор КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 І-ІІ ступенів» [PERSON] звернувся з письмовим поданням №182 від 12.12.2016 року, до профспілки трудового колективу про надання згоди на звільнення з роботи вчителя [PERSON] за скоєння аморального вчинку несумісного із продовженням роботи (п.3 ст.41 КЗпП України) (а.с.74); Відповідно до Наказу КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 І-ІІ ступенів» №47 к/тр від 12.12.2016 року, [PERSON] звільнено з посади вчителя з 12.12.2016 року за скоєння аморального вчинку несумісного із продовженням роботи (а.с.78); Відповідно до Наказу КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 І-ІІ ступенів» №48 к/тр від 12.12.2016 року, внесено зміни до Наказу КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 І-ІІ ступенів» №47 к/тр від 12.12.2016 року, п.1 викладено в такій редакції: «Звільнити [PERSON], вчителя 12.12.2016 року за скоєння аморального вчинку несумісного із продовженням роботи». У розділі «Підстава» п.1 викладено в такій редакції «1 п.3 ст.41 КЗпП України» (а.с.79); Відповідно до Наказу КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 І-ІІ ступенів» №51 к/тр від 16.12.2016 року, скасовано наказ КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 І-ІІ ступенів» №47 к/тр від 12.12.2016 року, про звільнення [PERSON] (а.с.80); 19.12.2016 року на адресу позивачки [PERSON] направлено запрошення, у звязку зі скасуванням наказу КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 І-ІІ ступенів» №47 к/тр від 12.12.2016 року, про звільнення [PERSON], її запрошено зявитися до школи для здійснення змін до запису у трудовій книжці (а.с.81); Відповідно до поштового повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, 20.12.2016 року позивачка [PERSON] отримала запрошення від 19.12.2016 року (а.с.82); 26 грудня 2016 року Листом КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 І-ІІ ступенів» №12 від 18.01.2017 року, [PERSON] надано відповідь на заяву від 21.12.2016 року. 26.12.2016 р. (вх. № 199) на адресу КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна шкрла-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» надійшла заява [PERSON] від 21.12.2016 р. щодо надання інформації та копії документів. Інформація та копії документів про які йдеться у заяві [PERSON] від 09.12.2016 р. (вх. № 185) були направлені на адресу [PERSON] (відповідь на заяву [PERSON] від 09.12.2016 р. копія додається). Наказ № 47 к/тр від 12.12.2016 р. про звільнення [PERSON] виданий директором КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів», [PERSON] скасовано наказом № 51 к/тр від 16.12.2016 р. про скасування вищезазначеного наказу (Наказ № 51 к/тр від 16.12.2016 р. копія додається). Повідомлено, що наказ № 48 к/тр від 12.12.2016 р. про внесення змін до наказу № 47 к/тр скасовано. Для ознайомлення з наказом № 51 к/тр від 16.12.2016 р. про скасування наказу № 47 к/тр про звільнення [PERSON] та внесення змін до трудової книжки, [PERSON] було запрошено листом № 193 від 19.12.2016 р. Вказаний лист був отриманий [PERSON], однак в зазначений у листі термін [PERSON] не зявилася. 04.01.2017 р. під час ознайомлення із матеріалами службового розслідування адвокат [PERSON], який надає правову допомогу [PERSON] на підставі ордеру серії ОД № 106088 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 685 від 12.12.1997 р. на його адвокатський запит від 29.12.2016 р. отримав наказ № 51 к/тр від 16.12.2016 року є рішення засідання комісії профспілкового комітету КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» від 15.12.2016 року про скасування рішення від 12.12.2016 року про надання згоди щодо звільнення вчителя [PERSON], прийняте з процесуальними порушеннями ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» ([PERSON] з протоколу № 40 від 15.12.2016 р. копія додається). Засідання комісії профспілкового комітету КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» відбулося 12.12.2016 р. об 11:00 год. в кабінеті інспектора з охорони праці. 12.12.2016 року засідання комісії профспілкового комітету КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» не було розширене. Порядком денним на засіданні комісії профспілкового комітету КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» 12.12.2016 р. було питання: звернення до профспілкового комітету директора КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» [PERSON] щодо надання згоди на звільнення [PERSON] з посади вчителя за скоєння аморального вчинку, несумісного з продовженням педагогічної діяльності (п. 3, ст. 41 КЗпП України) ([PERSON] з протоко від 12.12.2016 р. копія додається) (а.с.83); Відповідно до поштового повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, 23.01.2017 року позивачка [PERSON] отримала з відповідь від 18.01.2017 року - 23.01.2017 року (а.с.84); Відповідно до протоколу №6 розширеного засідання комісії профспілкового комітету КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» від 14.02.2017 року, вирішено рекомендувати адміністрації розірвати трудовий договір з вчителем [PERSON] у звязку зі скоєнням аморального вчинку, надати згоду на звільнення згідно з п.3 ст.41 КЗпП України (а.с.165-169); Відповідно до [PERSON] з протоколу №6 розширеного засідання комісії профспілкового комітету КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» від 14.02.2017 року,вирішено рекомендувати адміністрації розірвати трудовий договір з вчителем [PERSON] у звязку зі скоєнням аморального вчинку, надати згоду на звільнення згідно з п.3 ст.41 КЗпП України (а.с.170); Відповідно до Наказу КЗ «[PERSON] загальноосвітня санаторна школа-інтернат №6 І-ІІ ступенів» №9 к/тр від 14.02.2017 року, [PERSON] звільнено з посади вчителя з 14.02.2017 року зі згоди профспілкового комітету (протокол №6 від 14.02.2017 року) за скоєння аморального вчинку несумісного із продовженням роботи (п.3 ст.41 КЗпП України»(а.с.78); Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п. 3 ст. 41 КЗпП України), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, непідтвердженої конкретними фактами. Відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником. Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Зокрема, аморальним слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність, тощо. Аналіз положень п. 3 ст. 41 КЗпП України та Закону України «Про освіту» дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов'язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п. 3 ст. 41 КЗпП України. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 11 лютого 2015р. у справі №6-248цс14. Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і субєктів господарювання. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи. До субєктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у ста.50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти. Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обовязків, так і не повязаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Визначення аморального проступку в законі не надається і належить до категорії оціночних понять. Трудове законодавство не дає поняття аморального проступку. Поняття аморального співвідноситься з антигромадським як частина і ціле. Тому аморальним проступком слід вважати винні дії чи бездіяльність, що порушують моральні норми, притаманні даному суспільству, суперечать змісту трудової функції працівників і тим самим дискредитують виховні, службові повноваження певного кола людей. У широкому значенні аморальний проступок - це діяння, що порушує моральні підвалини суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві. Під аморальним проступком підпадають таки вчинки: поява у громадських місцях у нетверезому стані; неправомірна поведінка у побуті; приниження та образа дитини (учня) чи колег тощо. Відповідно до ч.3 ст.41 КЗпП України встановлено, що додатковими підставами розірвання трудового договору з ініціативи власника є вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Поняття аморального проступку повністю не розкривається в чинному законодавстві, воно належить до категорії оціночних понять. Як зазначила Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 05.08.2009 р., аморальний проступок -це винна дія або бездіяльність, що порушує основні моральні норми суспільства та суперечить змісту трудової функції і тим самим дискредитує службо-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Відповідно до вимог ст. 56 Закону країни «Про освіту» педагогічні та науково- педагогічні працівники зобовязані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культ\фу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі: правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей; додержувати педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, студента; захищати дітей, молодь від будь-яких форм Фізичного або психічного насильства. Приписами ч.1 ст.24 Закону України «Про загальну середню освіту» визначено, що гогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має іовідну педагогічну оевіту, належний рівень профееійної підготовки, здійснює гогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та іічний стан здоровя якої дозволяє виконувати професійні обовязки в навчальних иадах системи загальної еередньої освіти. Зазначені норми кореспондуються з вимогами пункту 78 Положення «Про загальноосвітній навчальний заклад», затвердженого постановою Кабінету Міністрів аїни від 27.08.2010 р. № 778. Отже, зміст вищевказаних вимог законодаветва дає підстави для висновку, що педагог винен володіти арсеналом якостей, навичок, умінь, а також вимогами й нормами, якими іиканий керуватися у своїй практичній діяльності. Особа, яка виконує виховні функції в одному випадку не повинна спотворювати образ педагога, який створений традицією та утверджений у нормах моралі. Педагог повинен бути не тільки висококваліфікованим спеціалістом своєї справи, а й людиною високої духовності та моральних переконань, доганної поведінки в громадських місцях, на роботі і в побуті. Працівник, який ігнорує виховні функції, повинен постійно слідкувати за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під жорстким контролем тих, кого він виховує. Внаслідок цього якщо педагог застосовує антипедагогічні засоби впливу до учнів, або недостойною поведінкою в навчальних закладах чи в побуті скомпрометував себе перед учнями, батьками, порушив моральні норми, втратив тим еамим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Поряд із обовязками педагогічного працівника законодавством гарантовані й права учня, до яких відноситься право на безпечні і нешкідливі умови навчання; повагу людської гідності; захист від будь-яких форм експлуатації, психічного і фізичного насильства, від дій педагогічних та інших працівників, які порушують їх права, принижують честь і гідність, вказане передбачено п. 74 Положення «Про загальноосвітній навчальний заклад», ст. 51 Закону України «Про освіту». Окрім цього, положення ст. 28 Конституції України закріплюють право кожної особи, у тому числі дитини, на повагу до її гідності та вказують, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню. Стаття 52 Конституції України, яка безпосередньо спрямована на попередження насильетва над дітьми, прямо вказує, що будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються законом. Відповідно до положень ст. ст. 28, 34, 37 Конвенції Організації Обєднаних Націй «Про права дітей», ратифікованої Україною 27.02.1991 р., держави - учасниці зобовязані вживати уеіх необхідних заходів, щоб шкільна дисципліна була забезпечена методами, які грунтуються на повазі до людської гідності дитини; захищати дитину від усіх форм насильства; держави-учасниці повинні забезпечити, щоб жодна дитина не піддавалась катуванням та іншим жорстоким, нелюдським або принижуючим гідність видам поводження чи покарання. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у навчальних закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образ, недбалого і жорстокого поводження з нею. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 54 Закону України "Про освіту" передбачено, що педагогічною діяльністю можуть займатись особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки. Відповідно до ст. 24 Закону "Про освіту" педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров'я якої дозволяє виконувати професійні обов'язки в навчальних закладах системи загальної середньої освіти. Перелік посад педагогічних працівників системи загальної середньої освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суд, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги пояснення позивачки [PERSON] у судовому засіданні, а також приймаючи до уваги, що матеріалами справи достовірно встановлено, про те, що позивачка [PERSON], працюючи вчителем під час виконання своїх виховних функцій, вчинила дії відносно учня [INFO], які кваліфікуються як жорстоке поводження з дитиною, що на думку суду є порушенням основних моральних норм суспільства, та суперечить змісту трудової функції позивачки [PERSON], і тим самим вона дискредитував свої службово - виховні, посадові повноваження, чим вчинила аморальний проступок, несумісний з продовженням даної роботи, чим порушила п. 1 ст. 51, ст. 56 Закону України «Про освіту», ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», п. 86 Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 778 від 27.08.2010 р., п. 2.2.5 «Посадової інструкції», п. 5.22 розділу 5 Статуту школи, принцип 9 Декларації прав дитини. При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] загальноосвітньої санаторної школи інтернат №6 1-11 ступенів про визнання наказу незаконним та протиправним, про скасування наказу, про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди, про стягнення судового збору задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed