Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири загальною площею 69,0 кв. метрів, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Незалежності України, 3/51, що підтверджується копією договору про задоволення вимогт іпотеко держателя, посвідченого приватним нотаріусом Крвиорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 2026 від 25.11.2013 року та витягом № 14303378 з Реєстру про державну реєстрацію прав, виданим 25.11.2013 року Відповідачі обіцяли виїхати з придбаної квартири і знятися з реєстрації, проте до теперішнього часу залишаються проживати у неї в житлі та зареєстровані в ньому, чим чинияь перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною позивачу нерухомістю, через що позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що не мають права на виселення відповідача. Позивач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, надав суду заяву (а.с.28 заява), позовні вимоги підтримав, просить задовольнити позов у повному обсязі, засідання провести без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про розгляд справи були повідомлені у встановленому законом порядку (а.с. 18,26 - повідомлення), заяв не надали. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутністю або якщо повідомлені ним причини не явки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази наявні у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивачу, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.11.2013 року квартира за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, 3/51 (а.с.5,6 копія договору задоволення вимог іпотекодержателя ). Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 25.11.2013 року. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 221825012110 (а.с. 7 - копія витягу). Відповідно до довідки Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби "Новаком" № 8 від 04.02.2015 року (а.с.8 довідка) відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в квартирі, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Незалежності України, 3/51. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області (а.с.10,12) відповідачі значаться зареєстрованими в квартирі, за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Незалежності України, 3/51. Відповідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року та Закону № 475/97 - ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який гарантує право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які надають власнику право використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися ним на власний розсуд. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Крім того, ст.391 ЦК України надає власнику квартири право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися і розпоряджатися своїм майном. Згідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно із ст.157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином суд вважає, що фактичним проживанням відповідачі чинять перешкоди позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною йому нерухомістю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved