Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та зазначає про наступне . Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 17.05.2001 року виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровській області про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено актовий запис № 40. На час відкриття спадщини ( час смерті спадкодавця ) [PERSON] належали: - право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «40 років Жовтня» розміром 6,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджено було сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДП [NUMBER] від 10.06.1997 року; - житловий будинок із господарчими спорудами розташований за адресою : [ADDRESS] . Заповіт за життя [PERSON] не посвідчувала, а отже спадкування після її смерті повинно відбуватись за законом та відповідно до цивільного кодексу УРСР (України) в редакції від 18.07.1963 року. Згідно п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 суди по різному тлумачать пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз`яснення, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Згідно п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР). Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав. Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз`ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування". Також на обгрунтування своєї правової позиції позивач посилається на норми ст. 524, 525,527 , 548 , 549 ЦК УРСР та Інструкцію " Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затверд. Наказазом МЮУ від 18.07.1963 р.н. , яка була чинною на час відкриття спадщини. А саме зазначає , що на час відкриття спадщини після смерті його матері, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої держадміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Єдиним спадкоємцем першої черги на день смерті [PERSON] був її сина [PERSON] . Їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] в якому в графі мати зазначено саме спадкодавця [PERSON] . Згідно довідки Миколаївської сільської ради на день смерті [PERSON] разом із нею проживали та були зареєстровані за місцем проживання четверо осіб: син спадкодавця [PERSON] та його троє дітей, а отже враховуючи вимоги ч. 1 ст.529 та ч. 1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР, і п. 113 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», - саме [PERSON] , - є єдиним спадкоємцем [PERSON] та належним чином прийняв всю масу спадщини, в розумінні вимог законодавства чинного на день смерті спадкодавця. Окрім того саме у нього знаходились на зберіганні оригінали правовстановлюючих документів на всю спадщину. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим повторно Петропавлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено актовий запис № 31. Спадкування після смерті [PERSON] повинно відбуватись за правилами вже Цивільного кодексу України в редакцій що набрала чинності від 01.01.2004 року. Позивач також посилається на норми даного ЦК України , а саме - на норми ст. ст. 1216 -1218 ,1261 , 1268 ЦКУ. Згідно довідки Миколаївської сільської ради [PERSON] заповіт не посвідчував , а отже спадкування після його смерті повинно відбуватись за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його троє рідних дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Миколаївської сільської ради саме всі вищенаведені особи на день смерті [PERSON] були зареєстровані з ним за однією адресою в одному будинку, що згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України свідчить про прийняття ними спадщини. Але, згідно акту обстеження складеного депутатом Миколаївської сільської ради [PERSON] та [PERSON] , за місцем реєстрації свого проживання не проживають більше десяти років. Тобто обох таких спадкоємців за законом не можна вважати особами, що прийняли спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже , умовою прийняття спадщини спадкоємцями є їхнє постійне проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто 26.04.2015 року. Але , як вже вище було зазначено згідно акту обстеження складеного депутатом Миколаївської сільської ради [PERSON] та [PERSON] , за місцем реєстрації свого проживання не проживають більше десяти років, тобто не є спадкоємцями першої черги у відповідності до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Згідно все того ж акту разом зі спадкодавцем [PERSON] на [INFO] року ( на день його смерті ) постійно проживав та до цього часу проживає тільки [PERSON] , тобто я позивач за цим позовом. Він звернувся до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, яка на таке звернення повідомила, що у неї немає жодної підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на всіх трьох осіб, які зареєстровані за адресою місця смерті спадкодавця, їхнього спільного батька та повідомила, що в разі його незгоди з таким розподілом спадщини він має змогу звернутись до суду, що ним і реалізовано шляхом подання цієї заяви. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а відповідно до ч. 2 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже всі викладені факти свідчать про його беззаперечне право одноосібного прийняття спадщини після смерті [INFO] року [PERSON] . Позивач стверджую, що ним не подавалось іншого позову до тих же осіб, з тим же предметом та підставами позову. Ним плануються витрати по справі в розмірі 1932, 71 гривень, що складає розмір сплати судового збору по справі. Інші витрати не плануються. На підставі вищезазначеного, враховуючи лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, ст. ст. 328, 392, 1225, 1216 - 1218, 1223, 1268, 1270 ЦК України та

Outcome: approved