Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 30 листопада 2002 року в Черкаському міськвідділі РАЦС вона зареєструвала шлюб з відповідачем по даній справі. В період шлюбу у них 25.06.2003 року народився син [PERSON]. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.07.2015 року шлюб розірвано. В період шлюбу з відповідачем ними було придбано автомобіль [NUMBER], який зареєстровано на ім'я відповідача в Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням м. Черкаси, Черкаського та Чигиринського районів. Позивачка бажає в судовому порядку провести розподіл спільного майна подружжя. Вважає що даний автомобіль є їх спільним майном і вона має право на 1/2 частину вказаного автомобіля. Так як автомобіль є річчю неподільною вона бажає, щоб він залишився у відповідача, а з відповідача на її користь було стягнуто 1/2 частину його вартості. У судовому засіданні позивачка та її адвокат [PERSON] заявлені вимоги підтримали. Просили поділити спільне майно подружжя та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля та судові витрати, понесені нею при сплаті судового збору . Відповідач та його адвокат [PERSON] вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні, оскільки вважають, що спірний автомобіль не входить до складу майна, набутого під час шлюбу, є його особистим майном, оскільки був придбаний ним за власні кошти, які залишились від продажу квартири, яка була йому подарована . Суд, вислухавши сторони, думку адвокатів, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення.. У судовому засіданні достеменно встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 30.11.2002року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.07.2015 року шлюб розірвано. Спірне майно, а саме: автомобіль [NUMBER], було придбано 27.01.2015року та зареєстровано на ім'я відповідача в Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням м. Черкаси, Черкаського та Чигиринського районів, тобто, під час перебування сторін у шлюбі. Таким чином, незважаючи на те, що власником автомобіля являється відповідач [PERSON] , суд вважає, що спірний автомобіль [NUMBER], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Поскільки ніяких домовленостей або шлюбного договору щодо визначення часток чоловіка та дружини між сторонами немає то поділ спірного майна підлягає поділу між подружжям [PERSON] та [PERSON] в рівних частках . Позицію відповідача [PERSON] що спірний автомобіль не входить до складу майна, набутого під час шлюбу, а є його особистим майном, оскільки був придбаний ним за власні кошти, які залишились від продажу квартири, яка була йому подарована суд оцінює критично, оскільки як встановлено в судовому засіданні дійсно 16.02.2007 року брат відповідача [PERSON], подарував йому квартиру №69 в м Новомосковськ Дніпропетровської області по вул Шевченко в будинку №8а. Вказану квартиру відповідач продав в січні 2011 року. За кошти, виручені від продажу подарованої відповідачу квартири, перебуваючи у шлюбі з позивачкою сторони придбали земельну ділянку в м. Черкаси по вул Добровольського, 152. 05.06.2013 року відповідно до договору купівлі-продажу було продано незавершений будівництвом об'єкт (недобудований будинок, гараж, свердловину) . Як зазначено в п.14 даного договору позивачка надавала як дружина свою згоду на продаж даного об»єкта незавершеного будівництва. Спірний атомобіль було придбано 27.01.2015року, що на думку суду спростовує позицію відповідача, що спірнй автомобіль не є майном, набутим під час шлюбу, а є його особистим майном. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року "про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, поділ спільного майна подружжя", що вартість майна що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи для призначення якої при необхідності призначається експертиза. В судовому засіданні адвокатом позивачки [PERSON] зазначено що вартість автомобіля складає 72000грн, що не оспорювалось відповідачем також. За таких обставин, суд вважає, що вартість майна що підлягає поділу визначена за погодженням між подружжям, а тому висновку експертного дослідження не потребує. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спіольною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Відповідно до ст.. 63 Сімейного кодексу України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень Сімейного кодексу України у випадку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 ч.1 СК України майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Суд вважає, що спірний автомобіль є річчю неподільною, а тому поділ майна подружжя підлягає до розподілу за варіантом запропонованим позивачкою, а саме визнати за [PERSON] право власності на автомобіль ВАЗ 21124, 2007 року випуску, чорний, № куз. ХТА 21124070478872, д.н.з. [NUMBER], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину вартості атомобіля в розмірі 38\~000 грн. Відповідно до ч.1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підству своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає , що позивачка довела в судовому засіданні обставини , на які посилалася як на підставу своїх позовних вимог і позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалено рішення, пропорційно задоволеним частинам позовних вимог, а тому до стягнення з відповідача на користь [PERSON] підлягає сплачений нею судовий збір в розмірі 460грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved