Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Свої вимоги мотивує тим, що з вересня 2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2016 шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач лише час від часу цікавиться станом дитини за допомогою повідомлень та телефонних дзвінків. У дуже рідкі випадки відповідач бере сина на прогулянки, після яких дитина повертається недоглянута та у неохайному стані. Матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина відповідач з травня 2016 року не надає. Позивач має намір разом з дитиною у найближчий час поїхати до Російської Федерації для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. Позивач намагалася у відповідача отримати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон, однак її вимоги залишені без задоволення. Посилаючись на наведене, з урахуванням уточненої позовної заяви від 13.10.2017, позивач просить надати дозвіл малолітньому [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі території України, а саме до Російської Федерації, терміном з 09.12.2017 по 26.01.2018 без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. Позивач подала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, заперечень суду не надав, у зв'язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Від представника третьої особи надійшла зава про розгляд справи без участі її представника, в яких вона просить розглянути справу згідно вимог чинного законодавства України та з урахуванням інтересів дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народився [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.07.2011 (а.с. 38). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2016 розірвано шлюб, укладений між позивачем та відповідачем (а.с. 39). Малолітній син проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44). Згідно з ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У випадку, якщо фізична особа не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів за зарубіжних поїздок. За змістом ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 за №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пп.1 п.4 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], 2011 року народження. Дитина проживає разом з матір'ю. Позивач неодноразово зверталася до відповідача із проханнями надати їй дозвіл на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, однак у позасудовому порядку сторони не можуть дійти обопільної згоди з цього приводу. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із засад рівності прав батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Разом з тим, реалізація особами своїх батьківських прав не може мати наслідком порушення прав дитини на вільний та всебічний розвиток. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З викладеного,

Outcome: approved