Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.06.1983 р. по 08.05.2013 р., в цей період ними було придбано садовий будинок, у якому в 2008 році було проведено будівельно-ремонтні роботи з прибудовою приміщення, крім цього було проведено інші роботи з благоустрою прибудинкової території. Позивач посилається на те, що вона сплачує заборгованість за кредитом, а також є опікуном двох неповнолітніх дітей, а тому зазначені обставини мають істотне значення для відступу від рівності часток, у зв'язку з чим просить суд визнати за нею 4/5 частки у спільній сумісній власності подружжя, а відповідачу відповідно - 1/5 частки, а також стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги у частині відступу від рівності часток при поділі нерухомого майна подружжя не визнав, вважає, що частки сторін на житловий будинок можуть бути визначені рівними, свою позицію виклав у письмових запереченнях. В останнє судове засідання сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату та час слухання справи, не з'явилися, причини неявки суду не повідомлялися. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх поданими сторонами доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.06.1983 року, який розірваний рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 08.05.2013 року. У 2004 році відповідач був прийнятий до членів садівничого товариства «Петровець-2» та отримав у користування земельну ділянку площею 0,0608 га по [ADDRESS], що розташована на території Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, на ділянці знаходився невеликий садовий будинок, у якому подружжям були проведені ремонтно-будівельні роботи та прибудовано приміщення 18,7 кв. м. з обладнанням мансардного поверху, а також було побудовано туалет-душ літ. «В», огорожа, помпа, підведене газопостачання. Житловий будинок був прийнятий в експлуатацію та проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, про що 11.12.2008 виконкомом Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області на ім'я [PERSON] видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно. На підставі розпорядження Голопристанської районної державної адміністрації від 26.09.2008 р. за №525 [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0608 га, яка розташована на території Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області у садівничому товаристві «Петровець-2», ділянка №152, кадастровий номер:[NUMBER]. Суд не враховує пояснення свідків [PERSON], [PERSON], надані в судовому засіданні, так як вони не мають значення для вирішення даного спору, а надані ними пояснення підтверджують обставини, які сторонами не заперечуються. З матеріалів справи вбачається, що згідно кредитного договору №01359/RX від 09.07.2008 р., позивач отримала кредитні кошти, а поручителем за даним договором виступає відповідач [PERSON], що підтверджується договором поруки №02157/rX від 09.07.2008 р. Згідно з частиною 3 статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже, за правилами частини 3 статті 70 СК України для збільшення частки майна одного із подружжя, з яким проживають діти, необхідно довести, що одержувані аліменти мають недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей розмір. Разом з тим, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді спору про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Тобто законом передбачено, що у виключних випадках можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна. Однак позивачем не доведено згідно зі ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України наявність підстав для збільшення її частки у спільному майні подружжя, а також не наведено істотних обставин, за наявності яких можливо відступити від рівності часток подружжя. Оскільки позовні вимоги [PERSON] пов'язані зі збільшенням частки у праві спільної сумісної власності, позивачкою не доведений, то в цілому задоволенню не підлягають. Разом з тим, способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено у статті 71 СК України. Згідно з п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК). За правилами ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, припинення права спільної сумісної власності у разі поділу майна презюмується. Таким чином житловий будинок, який розташований в садівничому товаристві житлового типу «Петровець-2» по [ADDRESS], на території Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], а тому виходячи з рівності часток подружжя, підлягає поділу шляхом визначення ідеальних часток домоволодіння на 1/2 частку за кожним, оскільки це відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені у запереченнях та наведені в судовому засіданні про наявність підстав для поділу будинку, придбаного під час шлюбу, в рівних частках, та визнання права власності на ці частки, є такими що ґрунтуються на нормах закону, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На думку суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ? частина суми сплаченого при подачі позовної заяви судового збору - 503,50 грн.

Outcome: partial