Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 квітня 2012 року у розмірі 19332.34 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 26 квітня 2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків у строки встановлені договором не виконує, внаслідок чого станом на 31 травня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 19332.34 грн., яка включає: 224.39 грн. - заборгованість за кредитом; 14711.17 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3000.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 896.78 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання, в якому представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився. У наданому відзиві вказує, що сума заборгованості не відповідає принципам розумності та адекватності, є явно завищеною. Також просив застосувати до заявлених вимог строки позовної давності. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що 26 квітня 2012 року [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк" уклали договір б/н, за яким відповідач отримав кредит у виді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 2000.00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом за період з 14 травня 2012 року по 31 серпня 2014 року у розмірі 30 % на рік, за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року у розмірі 34,80 % на рік, за період 01 квітня 2015 року по 31 березня 2019 року 43,20 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 6-33). Договір складає анкета-заява [PERSON] , Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи банку. (а.с. 6-33). Відповідно до частини першої статті 626, статей 627 та 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Статтями 526 та 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. За несвоєчасність виконання зобов`язань Тарифами передбачено сплату пені, штрафів. Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до з частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частинами позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З розрахунку заборгованості (а.с. 6-7), який не оспорений відповідачем вбачається, що відповідач не вносив у встановленому договором розмірі кошти на погашення боргу по кредиту, станом на 31 травня 2019 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 224.39 грн. штраф: 500 грн. фіксована частина та 896.78 грн. процентна складова. Вказані суми боргу підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Суд частково стягує борг за відсотками, оскільки розрахунок боргу, наведений позивачем в цій частині, не узгоджується з умовами договору. За період з 14 травня 2012 року до 31 серпня 2014 року слід стягнути 156.89 грн. (224.39 грн. * 30,00 * 839 :360:100); за період з 01 вересня 2014 до 31 березня 2015 року підлягають стягненню відсотки в розмірі - 45.98 грн. (224.39 грн. * 34,80 * 212 :360:100); за період з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2019 року слід стягнути відсотки у розмірі 392.59 грн (224.39 грн. * 43,20 * 1458 :360:100). Всього за період з 01 травня 2012 року до 31 березня 2019 слід стягнути 595.46 грн. відсотків. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З матеріалів справи вбачається, що підставами стягнення як штрафу, так і пені як різновидів неустойки є порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Отже, по суті таке стягнення є подвійною цивільно-правовою відповідальністю одного й того ж виду за одне й теж порушення договірного зобов`язання. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. На підставі викладеного, враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені є необґрунтованими, суперечать вимогам розумності та справедливості, тому не підлягають задоволенню. Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За витягом з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" погашення кредиту мало відбуватись щомісячними платежами. (а.с.9) Позивач дізнався, або міг дізнатись про порушення свого цивільного права або інтересу зі спливом наступної дати внесення платежу. Та мав право звернутись до суду протягом трьох років. З розрахунку заборгованості (а.с.6-7) вбачається, що відповідач здійснив останній платіж за кредитним договором 23.12.2016 в сумі 900.00 грн.. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовною заявою про порушення свого цивільного права або інтересу 19.06.2019, тобто в межах строків позовної давності. Аналізуючи вищевикладене, підстав для застосування строків позовної давності не має. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 220.26 гривень (2216.63*1921/19332.34=220.26).

Outcome: partial