Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, визначення порядку користування спільним сумісним майном подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що з 13 серпня 1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року було розірвано. 12 листопада 2013 року за час перебування у шлюбі за спільні кошти відповідачем придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . У зв`язку з чим просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] ; встановити порядок користування автомобілем марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , а саме: з першого по п`ятнадцяте число кожного місяця користується [PERSON] , з шістнадцятого числа по останній день кожного місяця користується [PERSON] та стягнути витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 17 вересня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 10 лютого 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник позивача Баленко І.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Дав пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що спірний автомобіль потребує ремонту, тому спільне користування неможливе. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 13 серпня 1994 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року було розірвано (а.с. 9, 10-12). 12 листопада 2013 року відповідач придбав автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] (а.с. 13-14). Позивач просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на придбання спірного майна під час перебування у шлюбі. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Між сторонами виник спір з приводу сімейних правовідносин, предметом доказування є доведення, що грошові кошти на придбання спірного майна є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України). Стаття 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою привальною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є особистою приватною власністю. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами придбано марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . За встановлених обставин суд приходить висновку, що спірний автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 даного Закону передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 Сімейного Кодексу України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що з 13 серпня 1994 року по 08 листопада 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . З урахуванням викладеного, засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя та положень ст. 17 Сімейного кодексу України, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя повністю: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . Крім того, позивач просить встановити порядок користування автомобілем марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , а саме: з першого по п`ятнадцяте число кожного місяця користується [PERSON] , з шістнадцятого числа по останній день кожного місяця користується [PERSON] . Відповідно до положень частин 1 та 3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власника забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю (ч. 2 ст.358 ЦК України). Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 3 ст.358 ЦК України). Отже, змістом правовідносин спільної часткової власності є право кожного зі співвласників володіти, користуватись і розпоряджатись спільною річчю, а також обов`язок кожного зі співвласників погодити свою поведінку щодо володіння, користування й розпорядження спільною річчю з іншими співвласниками. Учасники спільної часткової власності вправі визначити порядок користування спільною річчю. У разі, коли співвласники не дійдуть згоди щодо здійснення права спільної часткової власності, а також за умови відсутності між ними добровільної домовленості щодо порядку користування майном, яке перебуває у їхній спільній власності, кожен з них вправі звернутись до суду за захистом порушеного права у спосіб, передбачений ч.3 ст. 358 ЦУ України. Оскільки запропонований позивачем порядок користування автомобілем, який є неподільною річчю, позбавить сторін можливості користуватись та володіти ним протягом певного часу, що не узгоджується з вимогами ч.ч.1,3 ст. 319, 321, 358 ЦК України, тому суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування спільним сумісним майном подружжя. За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, визначення порядку користування спільним сумісним майном подружжя підлягають задоволенню частково: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 190, тип седан-В, сірого кольору, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . В решті позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі по 768,40 грн. за кожну відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial