Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з даним позовом, мотивуючи тим, що 04 березня 1997 року померла її мати - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема право на земельну частку (пай), на яке вона являється спадкоємцем за законом, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті власника. Спадщину прийняла в установленому законом порядку, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї, немає, а тому і звернулася до суду. До судового засідання позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області в судове засідання не з'явився, суду наданий заява про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи - Дунаєвецької районної державної адміністрації також подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи та заяви сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення, а розгляд справи слід провести в порядку ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] народилась у 1950 році, її мати - [PERSON], що підтверджується рішенням Дунаєвецького районного суду від 26 березня 2018 року. Також встановлено, що 04 березня 1997 року мати позивачки [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БВ №045605, після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема право на земельну частку (пай) розміром 1,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності спілки селян "Паризька комуна" с.Морозів Дунаєвецького району Хмельницької області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0302706, який виданий 18 квітня 1997 року на підставі рішення Дунаєвецької районної державної адміністрації №88-р. від 11 лютого 1997 року. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], як дочка померлої, спадщину прийняла у встановленому законом порядку, оскільки відповідно до довідки Дунаєвецької селищної ради №508/5 від 03 липня 2017 року проживала з померлою на час відкриття спадщини, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї, немає, з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса більше ніхто не звертався, заповіту померла не складала, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 24 травня 2018 року. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON] від 17 січня 2018 року позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), яке залишилося після смерті [PERSON], померлої 04 березня 1997 року, відмовлено, оскільки сертифікат який посвідчує дане право серії ХМ №0302706 виданий Дунаєвецькою районною державною адміністрацією 18 квітня 1997 року, тобто після смерті спадкодавця. Відповідно до довідки Дунаєвецької селищної ради №24/5 від 18 січня 2018 року померла [PERSON], дійсно мала право на земельну частку (пай) в розмірі 1,32 умовних га на території сіл Морозів, Гута Морозівська, Гамарня згідно списків осіб включених на розпаювання, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0302706 від 18 квітня 1997 року. Те, що дана земельна частка (пай) дійсно належить померлій [PERSON] також підтверджується копією розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації №88-р. від 11 лютого 1997 року. Відповідно до довідки Дунаєвецької селищної ради №25/5 від 18 січня 2018 року нерозподілена земельна частка (пай) за №417 розміром 1,1686 га, що розташована за межами населених пунктів території сіл Морозів, Гута Морозівська, Гамарня є вільною і може бути оформлена за [PERSON], що є спадкоємцем померлої 04 березня 1997 року [PERSON] Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); о складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. ст.1296,1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст.16 ЦК України способом захистом свого права є визнання права. Згідно п.3 Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати за [PERSON], як спадкоємцем за законом, право на земельну частку (пай), як на спадкове майно, яке належало [PERSON]

Outcome: approved