Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартира [ADDRESS], та має наступні характеристики: загальна площа: 74,7 кв. м. ; житлова площа: 25,5 кв.м.; кількість житлових кімнат:1 , на належить на праві власності [PERSON] і яка знаходиться в іпотеці АТ "Ощадбанк" згідно договору іпотеки № 973 від 27.07.2007 року, накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №40002819 від 18.09.2013 р., ІІ Київського ВДВС ОМУЮ, згідно якої накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON], та заборонено здійснювати відчуження зазначеного майна; скасувати Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 40002819 від 18.09.2013 р., ІІ Київського ВДВС ОМУЮ згідно якої накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON], та заборонено здійснювати відчуження зазначеного майна, в тому числі на квартиру [ADDRESS], та має наступні характеристики: загальна площа: 74,7 кв. м. ; житлова площа: 25,5 кв.м.; кількість житлових кімнат:1, і яка знаходиться в іпотеці АТ "Ощадбанк" згідно договору іпотеки № 973 від 27.07.2007 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні ІІ Київського ВДВС ОМУЮ перебуває виконавче провадження № 40002819, про стягнення грошових сум з [PERSON], а рамках якого державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. 27.07.2007 року ВАТ « Державний ощадний банк України» в особі філії ООУ ВАТ « Ощадбанк» уклало кредитний договір № 1776-н з [PERSON] на одержання кредиту в сумі 140 000, 00 дол. США під 12% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 27.07.2037 року, який був забезпечений договором іпотеки, укладеним між тими самими сторонами. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2011 року з [PERSON] на користь АТ « Ощадбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 157 976,07 дол. США, що еквівалентно 1263808, 56 грн. Позивач посилається на те, що на даний час банком проводяться дії щодо реалізації іпотечного нерухомого майна у добровільному порядку в рахунок погашення заборгованості за згодою іпотекодавця. Таким чином, наявність арешту накладеного на предмет іпотеки перешкоджає іпотеко держателю - банку реалізувати право на задоволення кредиторських вимог, шляхом його реалізації, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував з приводу його задоволення. Третя особа до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає за необхідне позовні вимоги залишити без задоволення. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та Законом України « Про виконавче провадження». По справі встановлені наступні фактичні обставини. 27.07.2007 року між ВАТ « Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ « Ощадбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1776-н на отримання кредиту в сумі 140 000,00 дол. США, під 12% річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 27.07.2037 року, копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с. 6-11). Для забезпечення виконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS], загальною площею 74, 7 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м., що складається з 1 житлової кімнати та належить [PERSON] ( іпотекодавцю) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 27.07.2007 року, копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с. 12-17). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2011 року по справі № 1512/2-208/11 за позовом ВАТ « Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ « Ощадбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, позовні вимоги банку задоволені, в задоволенні зустрічного позову відмовлено ( а.с. 29-31). 18.09.2013 року головним державним виконавцем ІІ Київського ВДВС ОМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 40002819 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-208/11, виданого 11.02.2013 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ « Державний ощадний банк України» в особі філії - ООУ АТ « Ощадбанк» грошової суми у розмірі 1263808, 56 грн.( а.с. 63). В рамках вищезазначеного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.09.2013 року, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - [PERSON] ( а.с. 64) та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.03.2-14 року у сумі 126380, 86 грн. ( а.с. 65). Постановою державного виконавця від 27.06.2014 року повернуто виконавчий документ стягувачу , з можливістю повторного пред'явлення для виконання в строк до 27.06.2015 року, оскільки відповідно до Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.. 4 Закону України « Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.. 5 Закону України « Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України ( позичальником або майновим поручителем) за споживчим кредитом, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті (а.с. 66). Позивач посилається на те, що на даний час банком проводяться дії щодо реалізації іпотечного нерухомого майна у добровільному порядку в рахунок погашення заборгованості за згодою іпотекодавця та зазначає, що наявність арешту, накладеного постановою про накладення арешту на все нерухоме майно [PERSON] перешкоджає банку ( іпотеко держателю) реалізувати право на задоволення кредиторських вимог, шляхом реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Відповідно до ст..15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспарювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України « про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках не завершенного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст.. 54 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно до ч.1 ст. 54 Закону України « Про виконавче провадження» встановлено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- заставодержателя. Судом приймається до уваги, що державним виконавцем ІІ Приморського ВДВС була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» ( а.с. 66). Банк- стягував не звертався до державного виконавця з заявою про повернення йому виконавчого документа на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження». Суд не приймає посилання позивача на ст.. 60 Закону України « Про виконавче провадження» так як банк не є власником спірної квартири. Також в матеріалах справи відсутні підтвердження сплати боржником суми виконавчого збору в розмірі 126380, 86, згідно постанови держаного виконавця від 27.03.2014 року. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed