Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати її сина [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку в будинку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], де зареєстровані 4 особи, серед яких і відповідач [PERSON], який з 2010 року виїхав та не проживає в ньому, його нове місце проживання їй невідомо. Через реєстрацію останнього вона несе тягар утримання майна, сплачуючи комунальні послуги не лише за себе, а й за відповідача. Позивачка, в своїй заяві позов просила задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом оголошення у пресі "Слобідський край", про причини неявки суд не повідомив. Третя особа Управління Державної міграційної служби України в Харківській області Ленінського району м. Харкова до судового засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву з проханням розглядати справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 07.02.2002 року [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 6). Відповідно до довідки про склад сім'ї № 68 від 18.04.2014 року у будинку [ADDRESS] м. Харкова зареєстровані: [PERSON], яка є власником, [PERSON] - чоловік власника, [PERSON] - донька власника та [PERSON] - син власника. (а.с. 5). Згідно акту, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] м. Харкова [PERSON], [PERSON], де вони зазначили, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає протягом декілька років, його місце проживання невідомо (а.с.25). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 2010 року не проживає за зареєстрованою адресою, витрати за комунальні послуги не сплачує. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). У ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися в розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння - у спосіб, передбачений ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника квартири, житлового будинку визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п.п 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року N 5 застосовуючи положення статті 391 ЦК, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Наведені в позові перешкоди у користуванні як то сплата комунальних платежів у рахунку зареєстрованого за відповідною адресою відповідача, відповідно до статті 391 ЦК є підставами задоволення позову. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, позивач має право звернення до органів реєстрації з рішенням суду, яке набрало законної сили для зняття з реєстрації відповідача. Виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Судові витрати за усною заявою позивача суд залишає за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved