Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукове виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» про захист честі гідності та ділової репутації. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] на веб-сайті інтернет видання «Народный Корреспондент» за наступним посиланням: [INFO] були розміщені цитати висловлювань [PERSON] , які містять недостовірну інформацію про позивача, а саме: «На днях к моей физической ликвидации призвал глава партии «Братство» [PERSON]. Ранее подобные угрозы звучали из уст украинских парламентариев - представителей партии «Народный фронт» [PERSON] , [PERSON], [PERSON] …». Вважає вказану інформацію недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права позивача і підлягає спростуванню. Відповідальність за дані порушення мають нести відповідачі [PERSON] та ТОВ «Наукове виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» як автор оспорюваного матеріалу та власник веб-сайту, на якому він розміщений (відповідно). Вказує на те, що поширена інформація є твердженням про факти, які не відповідають дійсності, вводять суспільство в оману щодо особи позивача, принижують його ділову репутацію. Висловлювання про те, що від позивача фактично лунали «погрози фізичної ліквідації» - містить звинувачення у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена КК України. Ствердний характер викладу інформації вказує саме на те, що позивачем вчинено злочин, не допускаючи припущень щодо цього. Поширена інформація є негативною, оскільки створює негативну оцінку позивача в очах необмеженого кола осіб, завдаючи шкоди його репутації. Декларування таких тверджень підриває довіру виборців до позивача як народного депутата України, дискредитує його, руйнує багаторічний позитивний імідж позивача як добросовісного громадянина. Так, позивач є громадським діячем, народним депутатом, Головою Комітету Верховної Ради України з питань культури і духовності. З цих підстав просив визнати недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність, ділову репутацію інформацію, поширену [PERSON] та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» на веб-сайті nk.org.ua за адресою: [INFO], а саме, що [PERSON] погрожував фізичною ліквідацією [PERSON] , а також зобов`язати ТОВ «Наукове виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням в даній справі законної сили розмістити в мережі Інтернет на веб-сайті nk.org.ua під заголовком «Спростування недостовірної інформації» текст судового рішення у цій справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.09.2018 року було відкрито провадження у справі. 07.11.2018 від відповідача ТОВ Науково-виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» на адресу суду найшов лист, в якому повідомлено суд про те, що вказане товариство не є власником веб-ресурсу http://nk.org.ua/. Дане товариство є реєстратором доменних імен та в інтересах [PERSON] на підставі договору №864.18/DOMAIN зареєструвало доменне ім`я nk.org.ua. Також вказує на те, що не має технічної можливості здійснювати будь-які дії стосовно веб-сервера, даний сервер не є його власністю, не обслуговується ним та не розміщений в адресному просторі товариства. Вважає себе неналежним відповідачем в даній справі. В судовому засіданні 28.03.2019 судом прийнято відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, поданий його представником - адвокатом Кириленком І.І., в якому він просить ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Так, представник відповідача посилається на те, що в оригіналі публікації мало місце наступне висловлювання: «На днях к моей физической ликвидации призвал глава партии «Братсотво» [PERSON]. Ранее подобные угрозы звучали из уст украинских парламентариев - представителей партии «Народный фронт» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] …», а спростувати позивач просить інформацію наступного змісту: « [PERSON] погрожував фізичною ліквідацією [PERSON] », тобто вдавшись до власної інтерпретації висловлювань відповідача [PERSON] . Окрім цього, зазначено, що твердження відповідача, висловлені у інтерв`ю є припущеннями, які мають під собою певну основу. Так, 22.02.2016 відповідач [PERSON] отримав від невідомої особи повідомлення на мобільний телефон наступного змісту: «Обращаюсь к Вам как человек, благодарный за освобождение из плена близких мне людей. Прошу отнестись максимально серьезно к следующей информации. [INFO] г. в 10:00 в Доме офицеров состоялась закрытое совещание руководителей различных украинских организаций, в том числе представителей «боевого крыла Майдана» и тер.батальйонов. Среди прочих присутствовали [PERSON] [INFO] [PERSON] [INFO]., [PERSON] [INFO]. Эти особы настаивали на немедленной физической ликвидации [PERSON] как представляющего угрозу для национально-демократической Украины». Після отримання даного повідомлення народним депутатом [PERSON] 04.10.2016 направлено депутатське звернення №113/04-10 на адресу Голови Національної поліції України [PERSON] - заяву про вчинення кримінального правопорушення, в якому зокрема зазначено, що про реальність сприйняття повідомлення про підготовку вбивства [PERSON] свідчить та обставина, що [INFO] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було організовано так званий «антиокупаційний форум» та марш, учасники яких звинуватили відповідача [PERSON] у діях щодо дестабілізації ситуації в Україні та вимагали його арешту. [PERSON] на особистій сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» розмістив анонс проведення вищевказаних заходів: [INFO] в Центральному будинку офіцерів за адресю.: [ADDRESS] . Печерським УП ГУНП у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016100060008203, відкритому 24.12.2016 за фактом висловлювання погроз фізичною розправою відповідачу [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. До закінчення кримінального провадження і ухвалення вироку у ній, відповідач [PERSON] не заявляв та не мав наміру заявляти у стверджувальній формі про те, що [PERSON] погрожував йому фізичною ліквідацією, а лише висловив припущення щодо небезпеки, що існує для нього. Також у відзиві зазначено, про недоведеність позивачем того факту, що поширена інформація порушила його особисті немайнові права. В судовому засіданні 10.05.2019 судом прийнято заяву про зміну предмету позову, в якій представник позивача просить визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» на веб-сайті nk.org.ua за адресою: [INFO], а саме, що подібні (до фізичної ліквідації [PERSON] ) погрози звучали з вуст українського парламентаря - представника партії «Народний фронт» [PERSON] . Крім того, просить суд зобов`язати ТОВ Науково-виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили розмістити в мережі інтернет на вебсайті nk.org.ua під заголовком «Спростування недостовірної інформації» текст судового рішення у цій справі. Представник позивача - адвокат Кучерук Н.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кириленко І.І. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що зазначені у відзиві. Представник відповідача ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТРАЙФЛ Ко., ЛТД» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] о 10:07 годині на веб-сайті інтернет видання «Народный Корреспондент» за наступним посиланням: [INFO] було опубліковано інтерв`ю [PERSON] під назвою «Возвращать нужно не территории, а людей». В даному інтерв`ю зазначено наступне: «На днях к моей физической ликвидации призвал глава партии «Братство» [PERSON] Корчинский. Ранее подобные угрозы звучали из уст украинских парламентариев - представителей партии «Народный фронт» [PERSON] , [PERSON], [PERSON] …». Позивач просить суд визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача інформацію про те, що подібні (до фізичної ліквідації [PERSON] ) погрози звучали з вуст українського парламентаря - представника партії «Народний фронт» [PERSON] і спростувати її у спосіб, що визначений позивачем. Частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або покарання, які встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для захисту здоров`я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Lingens v. Austria» підкреслив, що свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. У цьому ж рішенні, Суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. При цьому Європейський суд з прав людини вказує, що різниця між оціночними судженнями і фактичними твердженнями може бути розпливчастою, і розмежування повинно проводитись з урахуванням певного ступеня фактичних доказів. Оцінивши зміст публікації, поширення якої, на думку позивача, порушує його особисті немайнові права, суд вважає, що вона не містить посилань на дату, час та місце, способу дій позивача [PERSON] , які б можна було б визначати як фактичне твердження про певні факти, що могли б бути перевірені судом з точки зору їх достовірності. Крім того, у висловлюванні: «На днях к моей физической ликвидации призвал глава партии «Братство» [PERSON]. Ранее подобные угрозы звучали из уст украинских парламентариев - представителей партии «Народный фронт» [PERSON] , [PERSON], [PERSON] …», відповідачем [PERSON] міститься слово «подібні (погрози)». Відповідно до Академічного тлумачного словника української мови, слово подібний - той, який має спільні риси з ким-, чим-небудь, схожий на когось, щось. Тобто, не можна ототожнювати між собою речення «На днях к моей физической ликвидации призвал глава партии «Братство» [PERSON]» і «Ранее подобные угрозы звучали из уст украинских парламентариев - представителей партии «Народный фронт» [PERSON] , [PERSON], [PERSON] …». Матеріали справи не містять доказів того як, коли у який час і спосіб висловлювання щодо фізичної ліквідації В.Медведчука висловив [PERSON] , що також не дозволяє суду співставити схожість чи встановити відмінність його висловлювань та «подібних погроз» з боку позивача [PERSON] . За цих обставин, суд констатує, що у спірній публікації відповідачем [PERSON] висловлено оціночні судження щодо загроз для його фізичної безпеки зі сторони, в тому числі, позивача [PERSON] . Для висловлення таких суджень, відповідачем [PERSON] представлено суду ряд доказів, що надають йому особисто змогу робити висновки щодо подій, які зумовлювали наявність у нього суб`єктивної підозри з приводу висловлювань позивача [PERSON] , однак такі підозри в сукупності з твердженнями про певні факти у оспорюваній публікації відображення не знайшли. Будь-яких фактичних даних, які б дозволяли суду кваліфікувати висловлювання відповідача [PERSON] як твердження про факти, оспорюване інтерв`ю не містить. Слід зазначити, що норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема стаття 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.. При поширенні недостовірної інформації стосовно життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Відповідно до положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Саме публічною особою є позивач [PERSON] , який на момент публікації оспорюваного інтерв`ю був народним депутатом України, Головою Комітету Верховної Ради України з питань культури та духовності. З урахуванням викладених обставин та висновків суду щодо предмету доказування в даній справі, що зазначені вище, суд вважає правильним позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення.

Outcome: dismissed