Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Представник позивача - адвокат Драченко В.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої в результаті вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 31.10.2020 о 13-20 в м. Черкаси на перехресті вул. Пастерівської та Чайковського [PERSON] , керуючи автомобілем AUDI А4, д.н.з. [NUMBER] , не надав переваги в русі автомобілю SKODA SUPERB, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно полісу № 201641541 в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», а цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована згідно полісу № ЕР-151226490 в ТДВ «СК «ГАРДІАН». 10 та 11 листопада 2020 року на замовлення ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» за № 22826 представником ТОВ «ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» Озераном Сергієм було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу, заповнено акт огляду автомобіля та зроблені відповідні фото. Після огляду автомобіля 24.11.2020 для страхової справи «20.201641541-7791 ТОВ «ЕАК «ФАВОРИТ» було виготовлено ремонтну калькуляцію. Згідно обрахунків вартість матеріального збитку, що завдана власнику автомобіля SKODA SUPERB, д.н.з. [NUMBER] , становить 83 245,72 грн., вартість деталей з урахуванням коефіцієнту зносу - 39 570,61 грн., до виплати страховою компанією - 43 675,11 грн. Натомість згодом 24.12.2020 від страхової компанії позивачем був отриманий лист № 51-8123 про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки, на їх думку, подія, яка мала місце 31.10.2020, не є страховим випадком. Тому просив суд стягнути з [PERSON] , як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, матеріальну шкоду в сумі 83 845,72 грн. та відшкодувати понесені позивачем судові витрати. Ухвалою від 19.04.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Одночасно з поданням до суду позовної заяви представником позивача - адвокатом Драченко В.В. була подана заява про забезпечення доказів, яка ухвалою від 08.04.2021 задоволена. Представник відповідача - адвокат Семенов О.М. подав до суду відзив на позов, у якому навів свої заперечення проти позовних вимог. Загалом проти позову заперечив та вважав, що він не підлягає до задоволення. В обґрунтування зазначив, що факт дорожньо-транспортної пригоди підтверджено лише повідомленням про ДТП від 31.10.2020, який підписано учасниками цієї пригоди [PERSON] та [PERSON] . З наданого документа вбачається, що зазначені особи прийшли до висновку про факт дорожньо-транспортної пригоди між автомобілями та встановили тип ушкоджень транспортних засобів. Не надана відмова від компенсації вартості завданої шкоди відповідачем, натомість надана відмова від компенсації страховою компанією, яка обґрунтована тим, що [PERSON] не є законним володільцем транспортного засобу. Відповідно, якщо позивачем не буде доведено, що відповідач користувався транспортним засобом на відповідній правовій підставі, позов не може бути задоволений. Також представник не погодився із наданими на обґрунтування розміру завданих збитків розрахунками, оскільки така вартість була визначена без урахування зношення деталей. Крім того, разом із відзивом подана заява про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката, відповідно до якої адвокат Семенов О.М. зазначив, що навіть за умови повного задоволення позовних вимог правова допомога у заявленому розмірі не підлягає відшкодуванню позивачу, а може бути стягнута в сумі не більше 100 грн. Під час підготовчого провадження суд ухвалою від 07.07.2021 задовольнив клопотання представника позивача - адвоката Драченка В.В. та призначив по справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи було зупинено. Після отримання висновку експерта ухвалою від 01.10.2021 провадження у справі поновлено. Під час підготовчого провадження представником позивача - адвокатом Драченко В.В., з урахуванням наданого експертом висновку та проведеної відповідачем [PERSON] часткової оплати у рахунок погашення завданих збитків, подана заява про зменшення позовних вимог. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що на проведення фактичних відновлювальних робіт позивачем були сплачені грошові кошти в сумі 79 330,00 грн., у свою чергу відповідач добровільно відшкодував 31 000,00 грн., тому просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 48 330,00 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені позивачем судові витрати, які складаються з витрат по оплаті судового збору в сумі 1 362,00 грн., 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 3 500,00 грн. витрат пов`язаних з проведенням експертизи та 611,03 витрат, які пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту представника позивача. Представник позивача - адвокат Семенов О.М. у підготовчому засіданні позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог не визнав. Ухвалою від 12.10.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Драченко В.В. в судовому засіданні у режимі відеоконференції позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх зменшення, підтримав та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що 31.10.2020 мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний позивачці автомобіль. Учасники ДТП, а саме [PERSON] та [PERSON] , на місці пригоди прийняли спільне рішення про складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без виклику працівників поліції. Відповідач [PERSON] визнав свою винуватість та не заперечував, що ДТП сталося саме з його вини. Була подана відповідна заява до страхової компанії ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», оскільки цивільна відповідальність відповідача була застрахована цією компанією. Натомість позивачеві було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки, на думку страхової компанії, водій транспортного засобу [PERSON] не був законним володільцем та користувачем транспортного засобу, тому він не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу. Наразі ліцензія вказаного страховика взагалі призупинена, тому позивач ініціює стягнення завданих збитків безпосередньо з винуватця. Загальна вартість відновлювального ремонту, визначена експертом, становить 148 009,96 грн., Натомість ціна позову визначена виходячи із фактичної вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, який склав 79 330 грн. У свою чергу відповідачем у рахунок часткового відшкодування завданих збитків добровільно відшкодовано 31 000 грн. та сплачені витрати на оплату послу евакуатора, які до розрахунку не брались. Відповідно залишок становить 48 330 грн., які представник позивача просив стягнути та відшкодувати понесені позивачем судові витрати. Представник відповідача - адвокат Семенов О.М. позов не визнав та пояснив суду, що на його переконання вказаний позов не підлягає до задоволення. Суду додатково пояснив, що він та його довіритель не спростовують факт самої дорожньо-транспортної пригоди та завдання внаслідок цього матеріальної шкоди позивачеві. Також він визнає наявність обов`язку у відповідача [PERSON] відшкодувати завдану матеріальну шкоду та наявність у позивача права ініціювати її стягнення безпосередньо з відповідача. Крім того зазначив, що відповідач [PERSON] намагався її відшкодувати добровільно. Проте сума відшкодування є спірною. Зазначене пояснюється тим, що авто було у використанні, відповідно всі пошкоджені деталі та запасні частини мають знос, який має бути врахований при визначенні остаточної суми відшкодування. Визначений експертом розмір шкоди становить 62 464,71 грн., відповідно саме цю суму необхідно враховувати при розгляді справи. Оскільки частина визначеної суми була відшкодована відповідачем самостійно у розмірі 31 000 грн., вказана сума має бути зменшена на суму такого відшкодування, тому задоволено може бути не більше ніж 31 464,71 грн. Також зазначив, що стягнення будь-якої суми з відповідача можливе лише за умови встановлення факту користування транспортним засобом на відповідній правовій підставі, оскільки страхова компанія вказану обставину не визнає, хоча на момент укладення договору страхування щодо вказаного автомобіля вона визнавала цю обставину, крім того, докази протилежного суду не надані. Щодо витрат на професійну правничу допомогу представник зазначив, що на його переконання у випадку прийняття відповідного рішення про часткове задоволення позовних вимог мають бути задоволені пропорційно понесені позивачем судові витрати, виходячи із заявленої первинно ціни позову та фактично задоволеного розміру позовних вимог. На обґрунтування своєї позиції представником відповідача суду були надані власні письмові розрахунки. Щодо поданого суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката від 05.07.2021 просив суд його не враховувати, оскільки наразі воно не є актуальним. Заслухавши учасників, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Загальні положення про відшкодування шкоди регламентовані Главою 82 Цивільного кодексу України. У свою чергу загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені частиною 1 статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Обов`язки і права водіїв транспортних засобів регламентовані Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 № 1306. У свою чергу зі змісту п. 2.1. ПДР вбачається, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Відповідно до п. 2.2. власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Зі змісту пункту 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. З урахуванням наведеного судом встановлено, що 31.10.2020 о 13:20 год. в м. Черкаси на перехресті вулиць Пастерівської та Чайковського [PERSON] , який керував транспортним засобом автомобілем AUDI А4, д.н.з. [NUMBER] , не надав переваги в русі автомобілю SKODA SUPERB, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України. Винуватість [PERSON] підтверджено повідомленням про дорожньо-транспортну подію від 31.10.2020 (а.с. 9), та визнано під час розгляду справи представником відповідача. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», що підтверджено полісом № 201641541 від 23.10.2020 (а.с. 8). Маючи намір врегулювати питання про відшкодування завданої шкоди позасудовим шляхом власник пошкодженого автомобіля [PERSON] звернулась до страховика із відповідною заявою, на яку отримала відповідь від 24.12.2020 за вих. № 51-8123. У вказаному листі позивачеві було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. На обґрунтування такої відмови ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» зазначило, що у результаті здійснення пошуку даних транспортного засобу AUDI А4, д.н.з. [NUMBER] , в реєстрі дорожніх транспортних засобів Литовської Республіки (за допомогою електронного ресурсу Державного підприємства «Регітра»), страховику стало відомо, що участь у громадському трафіку вказаному транспортному засобу заборонено (а.с. 10). Тому ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» прийшло до висновку, що ДТП, яка сталася 31.10.2020, не є страховим випадком. Такі висновки страхової компанії є сумнівними, оскільки відповідного підтвердження суду не надано, інформації про наявність у електронного ресурсу Державного підприємства «Регітра» статусу офіційного джерела не доведено. Крім того, суд приходить до переконання, що за умови дійсної наявності заборони для участі у громадському трафіку такий автомобіль не мав би можливості виїхати за межі Литовської Республіки та перебувати на території нашої держави. Також, на момент укладення договору страхування 23.10.2020 (тобто за 8 днів до ДТП) у страховика жодних сумнівів щодо наявності у [PERSON] права користування цим транспортним засобом не виникало, відповідний договір був укладений, страхові платежі отримані. Також суд ураховує, що відповідно до національного законодавства для набуття права користування індивідуально визначеним транспортним засобом водієві достатньо мати при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на цей транспортний засіб та чинний страховий поліс. Інших вимог Правила дорожнього руху наразі не містять. У свою чергу суд не оцінює правомірність відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки це питання виходить за межі позовних вимог та висловлених заперечень. Отже, дорожньо-транспортна пригода між автомобілем, який належить [PERSON] , та автомобілем, яким керував відповідач [PERSON] , мала місце 31.10.2020, винним у скоєнні цієї ДТП є відповідач по справі, автомобілю позивача завдана матеріальна шкода внаслідок його пошкодження, страхова компанія ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» відмовила власнику пошкодженого транспортного засобу у виплаті страхового відшкодування, обов`язок відшкодувати завдану шкоду законом покладено на відповідача. Вказані факти та обставини підтверджені наданими суду доказами, крім того, визнані представниками сторін, відповідно в силу ст. 82 ЦПК України звільнені від доказування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З питань правозастосування вказаної норми закону та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц зробила наступні висновки, зокрема у п. 56 вказаної постанови зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. (Абзац перший частини першої статті 1192 в редакції Закону № 590-IX від 13.05.2020). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підставі ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), що встановлено пунктом 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Під час розгляду справи судом встановлено, що з метою відновлення пошкодженого транспортного засобу позивач [PERSON] звернулась до СТО «Кузовний ремонт» ФОП [PERSON] , у зв`язку з чим для проведення визначеного переліку відновлювальних робіт та здійснення заміни пошкоджених запасних частин власного транспортного засобу сплатила грошові кошти в сумі 79 330,00 грн. Вказані обставини підтверджені квитанцією про оплату від 03.02.2021 (а.с. 133) та актом виконаних робіт від 05.04.2021 (а.с. 132). За таких обставин суд приходить до переконання, що розмір збитків, завданих [PERSON] відповідачем [PERSON] слід визначати виходячи із загальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, яка становить 79 330,00 грн. Оскільки частина завданої шкоди на суму 31 000,00 грн. відшкодована відповідачем добровільно, розмір шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 48 330,00 грн. (79 330,00 грн. - 31 000,00 грн. = 48 330,00 грн.). Твердження представника позивача про необхідність проведення розрахунку виходячи із визначеної експертом вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей суд оцінює критично, оскільки можливість такого розрахунку чинним законодавством передбачена у правовідносинах зі страховою компанією, яка має обов`язок здійснити страхове відшкодування. У свою чергу власник пошкодженого транспортного засобу має право вимагати відшкодування завданих збитків винуватцем у повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку, що під час розгляду справи доведені всі складові цивільної відповідальності за завдану шкоду (належність пошкодженого автоомбіля, подія ДТП, вина, факт завдання шкоди та її розмір, причинно - наслідковий зв`язок), тому позов підлягає до задоволення. Щодо розміру понесених позивачем судових витрат. Судовими витратами у розумінні статті 133 Цивільного процесуального кодексу України є судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать такі витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підставі ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). У свою чергу частиною 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналізуючи вказані норми чинного законодавства суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 362 грн. (908 грн. за подання позовної заяви та 454 грн. за подання заяви про забезпечення доказів); та витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 3 500 грн. Під час судового розгляду представником відповідача - адвокатом Семеновим О.М. суду наданий алтернативний розрахунок можливого розміру витрат на професійну правничу допомогу, яка може бути покладена на відповідача. При проведенні таких розрахунків адвокат Семенов О.М. взяв до уваги можливу до відшкодування суму збитків, визначену експертом з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, та вважав за можливе провести зменшення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до первинно заявлених позовних вимог. Як зазначено вище, такі твердження адвоката Семенова О.М. при прийнятті рішення по суті позовних вимог судом не взято до уваги, відповідно не можуть бути враховані надані розрахунки при вирішенні питання про розподіл судових витрат. У свою чергу надані представником позивача письмові докази на підтвердження розміру цього виду витрат є достатніми, заявлена до відшкодування сума відповідає складності справи та виконаним адвокатом роботам, обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу на виконання відповідних робіт. Твердження представника відповідача про відсутність детального опису робіт та визначення вартості однієї години роботи адвоката не відповідає фактичним обставинам справи. Оскільки детальний опис робіт наведено у акті наданих послуг від 07.10.2021 (а.с. 151), у свою чергу загальна вартість цих робіт визначена сторонами договору у п. 2 акту від 07.10.2021, відповідно наявні підстави стверджувати, що надані адвокатом послуги у повному обсязі погоджені, прийняті та оплачені позивачкою. Тому ці витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Щодо заявлених до відшкодування витрат, що пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту представника позивача на суму 611,03 грн. суд зазначає, що наданий на їх обґрунтування розрахунок не підтверджено належними та допустимими доказами, відповідно суд позбавлений можливості визначити скільки, по якій вартості та яке саме пальне було придбано представником позивача, яка кількість палива була використана та яка його вартість. Тому вказані витрати не підлягають до відшкодування. З урахуванням наведеного при проведенні розподілу судових витрат суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті судового збору в сумі 1 362 грн., 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 3 500 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, а всього 9 862 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved