Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі - продажу частини будинку, а саме 13/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 12 по вул. Новослободській в місті Кіровограді, укладений 06 квітня 1999 року на Універсальній товарній біржі «ІНКОПМАРК-КОНТРАКТ», між [PERSON] та Територіальною громадою м.Кіровограда в особі міської Ради народних депутатів, реєстраційний номер 207. В обґрунтування позову зазначено, що 06.04.1999 року [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу частини будинку придбала 13/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель за №12, що знаходиться по вул. Новослободській в місті Кіровограді. Вказана відчужувана частина жилого будинку належала Територіальній громаді м.Кіровограда в особі міської Ради народних депутатів на підставі Свідоцтва про власника, виданого Кіровоградським виконкомом міської Ради народних депутатів 15 березня 1999 року за № 75 згідно рішення Кіровоградського міськвиконкому № 158 від 03.10.1999 року та зареєстрованого Кіровоградським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 15 березня 1999 року, за реєстровим номером 2184/6. Нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався, а угода ніде не реєструвалася, окрім Кіровоградського обласного об»єднаного бюро технічної інвентаризації 06.04.1999 року за № 9327/33. Продавець, відповідач надав згоду на продаж зазначеної частини житлового будинку. Ціна за домовленістю склала 3000 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень). Оформленням вказаної угоди займалась Універсальна товарна біржа ІНКОПМАРК-КОНТРАКТ». 06.04.1999 року договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений в письмовій формі, та відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" зареєстрований на біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 207 від 13 січня 1999 року. З того часу по теперішній день вказаний будинок використовується для постійного проживання, зареєстрована за вказаною адресою, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує в належному санітарно - технічному стані. Весь час виконувались вимоги статті 182 ЦК України щодо несення тягаря утримання майна. На час укладення договору між сторонами не виникало питання, що правочин у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Зазначається, що має намір подарувати частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель за №12 (дванадцять), що знаходиться по вул. Новослободській в місті Кіровограді своєму сину, але прийшовши до нотаріуса дізналася, про необхідність звернення до суду з даним позовом , а тому просить задовільнити позов повністю . До судового засідання позивачем надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 40 ). Представник відповідача в судове засідання не з»явився, суду надано заяву про розгляд справи у їх відсутність без зазначення правової позиції щодо позову( а.с. 33). Згідно ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. 06.04.1999 року [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу частини будинку придбала 13/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель за №12, що знаходиться по вул. Новослободській в місті Кіровограді (а. с. 6). Вказана відчужувана частина жилого будинку належала Територіальній громаді м.Кіровограда в особі міської Ради народних депутатів на підставі Свідоцтва про власника, виданого Кіровоградським виконкомом міської Ради народних депутатів 15 березня 1999 року за № 75 згідно рішення Кіровоградського міськвиконкому № 158 від 03.10.1999 року та зареєстрованого Кіровоградським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 15 березня 1999 року, за реєстровим номером 2184/6. Нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався, а угода ніде не реєструвалася, окрім Кіровоградського обласного об»єднаного бюро технічної інвентаризації 06.04.1999 року за № 9327/33. Продавець, відповідач надав згоду на продаж зазначеної частини житлового будинку. Ціна за домовленістю склала 3000 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень). Оформленням вказаної угоди займалась Універсальна товарна біржа ІНКОПМАРК-КОНТРАКТ». 06.04.1999 року договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений в письмовій формі, та відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" зареєстрований на біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 207 від 13 січня 1999 року. Згідно вимог ст.227 ЦК України 1963 року встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги, згідно ст.47 ЦК України, тягне за собою недійсність договору. Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зазначає, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов»язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах. В 1999 році діяльність товарних бірж, пов'язаних з операціями з нерухомістю були легалізовані і регулювались, у тому числі п. 6-р Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» № 43-93 від 30.04.1993 року, на підставі якого з громадян утримувалось державне мито при реєстрації договорів відчуження житлових будинків, квартир, кімнат, садових будинків та інших об'єктів нерухомого майна, що перебували у їх власності, окрім операцій пов'язаних з примусовим відчуженням такого майна, у передбачених законами України окремих випадках. Тобто, квартири, житлові будинки та інші об'єкти нерухомого майна були товаром, допущеним законодавством України до товарообігу на товарній біржі. У відповідності до ч. 4 прикінцевих положень Цивільного кодексу України, до -тг правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України застосовуються положення Цивільного кодексу У РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно до ст. 227 ЦК України договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений. Виходячи з положень ч.2 ст. 47 ЦК України (в редак. 1963 року), ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 16 ЦК України єдиним правовим способом захисту моїх прав буде визнання в судовому порядку укладеної угоди з продавцем дійсною, оскільки всі умови договору купівлі- продажу сторонами були виконані в повному обсязі. Зазначений житловий будинок під арештом та забороною не перебуває. Оскільки Територіальна громада М.Кіровограда в особі міської Ради народних депутатів являлася законним власником частини будинку №12 (дванадцять), що знаходиться по вул, Нонослободській в місті Кіровограді, ніяких перешкод в розпорядженні майном не було, то відповідач мав право його відчужувати, тобто продавати. Фактично всі істотні умови договору купівлі-продажу між покупцем, та продавцем, Територіальною громадою м.Кіровограда в особі міської Ради народних депутатів були виконані. За домовленістю житловий будинок продавцем був проданий, продавцю були переданні гроші. Продавцем передано та покупцем прийнято частину житлового будинку №12 (дванадцять), що знаходиться по вул. Новослободській в місті Кіровограді. Зазначені дії як з сторонни позивача, так і зі сторони відповідача свідчать про те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, та у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки позивач на сьогоднішній день має намір розпорядитися належною їй квартирою, але не має такої можливості, оскільки договір підлягає нотаріальному посвідченню. На момент укладання договору і його реєстрації як у продавця так і у покупців не було жодних застережень і підозр відносно нечинності укладеної угоди. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судові витрати залишити по фактичному їх понесенні згідно ст.. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved