Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між позивачем та позичальником - третьою особою [PERSON] був укладений кредитний договір № 10/08/254 МБ від 08.10.2008 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 30000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.10.2013 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави автотранспорту, від 08.10..2008 р. згідно якого в заставу надається автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO », рік випуску: 2005 р., тип ТЗ:, легковий універсал - В, № кузов-шасі: [NUMBER]; реєстраційний номер [NUMBER], що належав йому праві власності. Позивачем зазначено, що в звязку із невиконанням Позичальником вищевказаних Умов надання кредиту, у останнього станом на 19.09.2014 року утворилась заборгованість у сумі 97464,96 доларів США. Дана сума заборгованості складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2848177доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 41867,84 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі27115,35доларів США; штраф фіксована частина- 250доларів США; 4873, 25доларів США штраф відсоток від суми заборгованості В порушення вимог договору, позичальник [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконала, предмет застави в заклад банку не передала. В ході здійснення моніторингу даного кредиту було встановлено, що в порушення умов ст.17.7 Договору застави [PERSON] без згоди позивача реалізувала заставний автомобіль відповідачу [PERSON] Позивач просить суд вилучити у відповідача [PERSON] та передати в заклад позивачу предмет застави, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та звернути стягнення на предмет застави автомобіль «MITSUBISHI PAJERO », реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог та зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відповідач є добросовісним набувачем, договір купівлі-продажу автомобіля недійсним визнаний не був, право власності на автомобіль пройшло належну державну реєстрацію. Банк в порушення вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не повідомив відповідний відділ Державтоінспеції УМВС України про обтяження, що виникли внаслідок укладення договору застави. З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що в цей реєстр відомості про обєкт обтяження були внесені в жовтні 2014 року, тобто після нотаріального посвідчення договору застави від 03.10.2014 року, але оскільки автомобіль підлягає зняттю і постановці на реєстрацію органами МРЕВ ДАІ, тому дані про обтяження банк зобовязаний був повідомити і цю інспекцію, але безпідставно цього не зробив, саме з вини банку стало можливим зняття з реєстрації вказаного автомобіля та його подальший продаж. Укладення договору купівлі-продажу автомобіля не передбачає для добросовісного набувача обов'язкових наслідків обтяження які були у первинного власника цього транспортного засобу і це не унеможливлює реєстрацію автомашини у відповідності з «Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів…». Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк»не визнав посив в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк»відмовити з підстав, які зазначено у його дебатах . Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, при цьому вказав що йому, як позичальникові надано кредит в сумі 30000,00 доларів США та у забезпечення виконання умов кредитного договору по поверненню отриманих кредитних коштів, він передав у заставу банку належне йому на праві власності майно: автомобіль марки«MITSUBISHI PAJERO », реєстраційний номер: [NUMBER]. Про заборону відчуження вказаного рухомого майна він не знав. В 2009 році заставний автомобіль ним продано [PERSON] . Проте, він не повідомляв позивача та не отримував згоди останнього на відчуження предмета застави. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON], в наступне судове засідання не з'явилась, хоча належно оповіщений, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та проти задоволення позову . Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з»явились. Оцінюючи пояснення сторін, дослідженні надані в справі докази, встановленні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08.10.2008 між позивачем та третьою особою у справі [PERSON] був укладений кредитний договір № 10/08/254 МБ, та заставу транспортного засобу, відповідно до якого банк надав позичальникові [PERSON] кредит в розмірі 30000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.10.2013 року. У забезпечення виконання грошових зобов'язань в повному обсязі позичальник передав в заставу банкові рухоме майно, а саме: вищезазначений транспортний засіб, «MITSUBISHI PAJERO », рік випуску: 2005 р., тип ТЗ:, легковий універсал - В, № кузов-шасі: [NUMBER]; реєстраційний номер [NUMBER], Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відомості про заставу рухомого майна внесені до даного Держреєстру 16.10.2008 року 11:39:30 за № 8078019 на підставі договору застави автотранспорта № 10/08/254 МБ від 08.10.2008 року( а.с.37) Згідно довідкиУправління МВС України в Тернопільській області,Підгаєцький центр ДАІ автомобіль «MITSUBISHI PAJERO », рік випуску: 2005 р., тип ТЗ:, легковий універсал - В, № кузов-шасі: [NUMBER]; реєстраційний номер [NUMBER], 04.12.2013 року зареєстровано за гр.[PERSON] (а.с.30). Умови кредитного договору [PERSON] не виконав в повному обсязі. Станом на 19.09.2014 року має непогашену суму за кредитом у розмірі 102338,21доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 2848177доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 41867,84 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 27115,35доларів США; штраф фіксована частина- 250доларів США; 4873, 25доларів США штраф відсоток від суми заборгованості , що за курсом 13489709 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.09.2014 року складає 138051268 грн..(а.с. 6-11). Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами та не спростовані третьою особою позичальником [PERSON] і представником відповідача.. Відповідно до вимог ст.ст. 526,527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель у відповідності зі ст.589 ЦК України набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якої він має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на і підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», чинним з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобовязань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Стаття 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Отже, Закон України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за виплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Системний аналіз вищевказаних правових норм свідчить про те, що підставою звернення стягнення на предмет застави може бути як порушення боржником кредитного договору, так і порушення заставодавцем в період дії кредитних правовідносин договору застави, зокрема передачу у власність предмета застави без згоди заставодержателя іншій особі. Судом встановлено, що [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна на автомобіль «MITSUBISHI PAJERO », рік випуску: 2005 р., тип ТЗ, легковий універсал - В, № кузов-шасі: [NUMBER]; реєстраційний номер [NUMBER], з метою забезпечений боргових зобов'язань перед Банком та відомості про обтяження рухомого майна були внесені до Державного реєстру обтяжень, що підтверджується матеріалами справи. За таких обставин суд не приймає доводи третьої особи- позичальника [PERSON] проте. що на час реалізації заставного майна не були внесені відомості в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна як такі що спростовані в судовому засіданні витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна . Відповідно до запису за №6 договір- застава рухомого майна № 10/08/254 МБ від 08.10.2008 року зареєстровано 16.10.2008 року. Також не заслуговує на увагу суду доводи [PERSON] про його необізнаності щодо неможливості реалізовувати заставне майно без належного дозволу банку, та неповідомлення останнього про продаж заставного майна, оскільки такі умови були оговорені в договорі застави з яким обізнаний позичальник [PERSON] і таке посиланння суперечать нормам вищезазначеного законодавства. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет застави у випадку порушення Позичальником або заставодавцем умов договорів, укладених із Заставодержателем, предявлення іншими особами вимог щодо предмета застави в інших випадках, передбачених законодавством або кредитними договорами (п.15.7. Договору). Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про заставу», заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Відповідно до ст.586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п.13 Договору застави автотранспорту № 10/08/254 МБ від 08.10.2008, заставодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг у спільну діяльність, наступну заставу, позичку іншим особам предмет застави або іншим чином розпоряджатися ним тільки за письмовою згодою заставодержателя. З умовами даного договору третя особа був обізнаний та погодився про що свідчить його особистий підпис у договорі. На порушення умов договору застави від 08.10.2008 року, [PERSON] без згоди заставодержателя зняв з обліку заставлений транспортний засіб для реалізації, який в подальшому 31.10. 2009 р.перейшов у власність [PERSON], а з 06 березня 2013 року власником став [PERSON], не зважаючи на наявність обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.37; ). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, тобто сам по собі факт реалізації предмета застави не припиняє зобовязання боржника перед кредитором. У відповідності до положень ст. 572 ЦК України, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави, кредитор - (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Посилання представника відповідача, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу та на підставі договору позики і договору застави даний спірний автомобіль в реєстр відомості про обєкт обтяження був внесений 03.10. 2014 року, після нотаріального посвідчення договору застави від 03.10. 2014 року, та після зняття та постановки на облік в органах ДАІ, спростовується копією витягу з реєстру , за №6, договір- застава рухомого майна № 10/08/254 МБ від 08.10.2008 року, відповідно до якого, відомості за вказаним договором застави внесені 16.10.2008 року. Зважаючи, що [PERSON] придбавши автомобіль, який був внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна як предмет застави, набув права власності на цей автомобіль з обтяженнями, на автомобіль може бути звернено стягнення як на предмет застави згідно з договором застави транспортного засобу від 08.10.2008 року. Ч. 5 ст. 18 Закону України "Про заставу" встановлено, що якщо предметом застави є рухомим майном, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та із заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Переважне право заставодержателів одного й того ж майна, що зареєстровані в один і той же день, визначається моментом реєстрації застави. Переважне право у задоволенні вимог із заставленого рухомого майна визначається на підставі моменту реєстрації застави та моменту реєстрації змін щодо предмета застави в частині цих змін. Таким чином, відповідно до даних про вищезазначене запис про реєстрацію в Держреєстрі обтяжень рухомого майна відповідного запису щодо підстав та об'єкту обтяження банком мав місце раніше, ніж відповідача, а саме: 16.10.2008 р.. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, що визначається в порядку, встановленому цим Законом. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Судом встановлено, що наступна зазстава на зазначене рухоме майно, що передане в заставу банкові, порушує право позивача як заставодержателя на переважне перед іншими кредиторами право, встановлене ст. 1 Закону України "Про заставу", ст. ст. 572, 575 ЦК України, на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет застави . Представник позивача довів суду, що обтяження на спірне майно накладено раніше, ніж відповідачем. Третя особа зобов`язання за Кредитним договором не виконав, предмет застави в заклад банку не передав, а в порушенні договірних зобов'язань, а саме ст. 17.7 договору застави, ч.2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу», без згоди банку, в 2009 реалізував заставний автомобіль .Останнє порушує його як заставодержателя на переважне перед іншими кредиторами право, встановлене ст. 1 Закону України «Про заставу», ст. ст. 572, 575 ЦК України, на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави при судовому врегулюванні. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Порушене право відповідача [PERSON], який придбав автомобіль з обтяженням може бути захищене у інший спосіб, передбачений ст.16 ЦК України. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які підтверджені платіжним дорученням.

Outcome: approved