Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим,що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], який народився [INFO]. Шлюб між батьками дитини не склався. У 2008 мати дитини виїхала до м. Тернополя і з того часу батько [PERSON] припинив будь-яке спілкування з сином, не приймав участі у його утриманні, не цікавився життям та здоров'ям свого сина [PERSON]. [INFO] мати дитини [PERSON] померла. Після смерті матері дитини батько [PERSON] не виявив бажання забрати малолітнього на виховання в свою родину, свідомо ухиляється від спілкування з сином, не опікується ним взагалі. Хлопчик перебуває на вихованні та утриманні у позивачки, яка є його бабусєю по материнській лінії. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, хоча зобов»язаний це роботи та має таку можливість Вищевикладене змушує позивачку звертатися до суду з даним позовом, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та повідомила, що вона є бабою [PERSON] по материнській лінії. Відповідач - це батько хлопчика. Шлюб між батьками дитини не склався. Підставами для розірвання шлюбу стало те, що відповідач не цікавився родиною, не утримував дружину та сина матеріально, застосовував до її доньки фізичну силу на очах у дитини, взагалі принижував її як матір та жінку. У 2008 році донька захворіла на "рак", після чого шлюбні стосунки з відповідачем припинилися. Після операції донька виїхала на реабілітацію до м. Тернополя і з того часу батько [PERSON] припинив будь-яке спілкування з сином, не приймав участі у його утриманні не цікавився життям та здоров'ям свого сина [PERSON]. У 2010році шлюб між батьками малолітнього офіційно розірвано. Онук [PERSON] залишився проживати з онкохворою матір'ю. Знаючи про проблеми із здоров'ям колишньої дружини відповідач [PERSON] не виявив бажання допомагати матеріально утримувати сина. З 2010 році відповідач не надав матеріальної допомоги для розвитку сина. [INFO] мати дитини [PERSON] померла. Після смерті матері дитини, відповідач [PERSON] не виявив бажання забрати малолітнього на виховання в свою родину, свідомо ухиляється від спілкування з сином, не опікується ним взагалі. Лише після того, як відповідач дізнався, що може мати матеріальний зиск від ситуації, що склалася, він зателефонував та повідомив, що хоче забрати сина. Під час спілкування з онуком, [PERSON], останній висловив своє небажання спілкуватися з батьком та проживати з ним, натомість, має бажання проживати з позивачкою. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову. Суду пояснив, що у 2008 році були припинені подружні стосунки між ним та дружиною [PERSON] У 2010 році його дружина [PERSON] разом із сином виїхала до м.Тернопіль, де в подальшому створила іншу сім»ю та не бажала, що б він спілкувався із сином. Вона всіляко перешкоджала спілкуванню батька з сином, не кликала дитину до телефону, не повідомляла адреси свого проживання. Таким чином, він, як батько дитини, був позбавлений можливості бачитися та спілкуватися із сином. Щодо сплати аліментів суду пояснив, що на час припинення подружніх стосунків з матір»ю його сина у них існувала усна домовленість про те, що він сплачує всі кредитні зобов»язання, які виникли під час їх спільного проживання, а [PERSON] не вимагає від нього сплати аліментів. У 2010 році вони розлучилися і припинилося будь-яке спілкування з дитиною, оскільки мати дитини заперечувала їхньому спілкуванню та ховала сина. Вважає, що колишня дружина створювала перешкоди щодо його спілкування з сином. Не звертався до органів опіки та піклування чи суду з заявою щодо визначення способів участі батька у вихованні дитини, оскільки не знав адреси проживання колишньої дружини та сина. Протягом 2010-2013 років [PERSON] тричі приїздили до м.Черкаси і у цей час він спілкувався із сином, робив йому подарунки, купував речі, про які просила [PERSON] У 2011 році подарував сину мобільний телефон, але був позбавлений можливості спілкуватися за його допомогою із сином, так як телефон був постійно вимкнений. На даний час він проживає у винайманому житлі, куди планує забрати сина, позитивно характеризується за місцем роботи, має постійний дохід, бажає особисто виховувати свого сина, матеріально його забезпечувати, піклуватися про нього. При цьому, суду повідомив, що він вже почав збирати документи для оформлення для дитини пенсій по втраті годувальника. Бажання надавати матеріальну допомогу громадянці [PERSON] на утримання малолітнього немає, так як заперечує проти того, щоб його син проживав з бабою. Представник третьої особи за дорученням Молчанович Н.О. пояснила, що 30.07.2014 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини, де розглядалося питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] Члени комісії заслухавши громадян [PERSON] та [PERSON] встановили наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], який народився [INFO]. У 2010 році [PERSON] разом з малолітнім виїхала на проживання до м. Тернопіль. Знаючи про проблеми із здоров'ям [PERSON], батько не виявив бажання допомагати матеріально утримувати сина. З того часу [PERSON] припинив будь-яке спілкування з сином, не приймав участі у його утриманні, не цікавився життям, здоров'ям, фізичним та моральним розвитком дитини. За інформацією Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 26, батько малолітнього жодного разу не приходив до школи, не відвідував сина, не був присутній на батьківських зборах, не телефонував до вчителів, не цікавився станом навчання, виховання та здоров'я дитини. Члени комісії розглянули письмові пояснення друзів громадянки [PERSON]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та зясували, що [PERSON] протягом тривалого часу не цікавився сином, не опікувався ним, знаючи про хворобу матері дитини не допомагав матеріально. З пояснень [PERSON], вітчима малолітнього [PERSON], з серпня 2011 року він утримував, виховував та лікував сина своєї дружини. Протягом всього часу батько дитини [PERSON] проблемами дитини не переймався. [INFO] мати дитини [PERSON], померла. [PERSON] пояснила, що після смерті матері дитини, батько [PERSON] не виявив бажання забрати малолітнього на виховання в свою родину, лише після того, як дізнався, що може мати матеріальний зиск від ситуації, що склалася, [PERSON] повідомив їй, що хоче забрати сина. Малолітній [PERSON] надав пояснення, що не бажає спілкуватися з батьком та проживати з ним, натомість, має бажання проживати з бабою [PERSON] та вітчимом [PERSON] На засіданні комісії [PERSON], підтвердив, що з 2008 року з сином не проживає, матеріально його не утримує. З 2010 року припинив будь-яке спілкування з дитиною, у зв'язку з тим, що син виїхав разом з матір'ю на проживання до м.Тернополя. З того часу [PERSON] не переймається життям та здоров'ям сина. При цьому, він вважає, що колишня дружина створювала перешкоди щодо його спілкування з сином, та додав що не звертався до органів опіки та піклування з заявою щодо визначення способів участі батька у вихованні дитини. У даний час [PERSON] проживає в винайманому житлі, позитивно характеризується за місцем роботи, має дохід. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради, яке відбулося 31.07.2014 року, [PERSON] повідомив, що не має бажання надавати матеріальну допомогу [PERSON] на утримання малолітнього. Станом на 30.07.2014 року, громадянин [PERSON] не звернувся до відповідних органів з заявою щодо оформлення допомоги на дитину, яка передбачена нормами чинного законодавства. Таким чином, протягом тривалого часу [PERSON] діє всупереч інтересам сина, тим самим позбавив його права на належне батьківське виховання та утримання, беручи до уваги думку малолітнього [PERSON], щодо небажання проживати разом з батьком, члени комісії, одноголосно прийняли рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON]. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Прокурор м. Черкаси підтримала позовні вимоги та просила заяву задовольнити, оскільки це відповідає найвищим інтересам дитини. Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, думку прокурора, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 Конвенція про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року у ч. 2 п. 16 вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, як підстава для позбавлення батьків батьківських пав, має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ч. 2 ст.166 Сімейного кодексу України, вказує на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку утримувати дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд на вимогу позивача вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER]. У 2008 році у [PERSON] було діагностовано онкологічне захворювання і у цьому ж році батьки дитини припинили подружні стосунки. У 2010 році [PERSON] разом з малолітнім виїхала на проживання до м. Тернопіль. 09.06.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, актовий запис № 260, що підтверджується свідоцтвом про розлучення серії [NUMBER]. З 2010 року відповідач припинив будь-яке спілкування з сином, не приймав участі у його утриманні, не цікавився життям, здоров'ям, фізичним та моральним розвитком дитини. Матеріальної допомоги на утримання сина не надавав. З інформації Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 26 вбачається, що батько малолітнього жодного разу не приходив до школи, не відвідував сина, не був присутній на батьківських зборах, не телефонував до вчителів, не цікавився станом навчання, виховання та здоров'я дитини. [INFO] мати дитини [PERSON], померла. Після смерті матері дитини батько [PERSON] не виявив бажання забрати малолітнього на виховання в свою родину. Малолітній [PERSON] 28.05.2014р. надав письмові пояснення, що не бажає спілкуватися з батьком та проживати з ним, натомість, має бажання проживати з бабою [PERSON] та вітчимом [PERSON] Згідно з довідкою Тернопільського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді № 751 від 07.08.2014р. встановлено, що [PERSON] (2004р.н.) пройшов курс психодіагностики, за результатами якої зроблені висновки, що психоемоційний розвиток дитини відповідає віковій нормі; його фізичний розвиток підтримується на достатньому рівні; рівень забезпечення основних потреб - чудовий; соціальна ситуація в сім», в якій на даний час перебуває дитина, стабільна та благополучна. Неповнолітній має продуктивні стосунки з усіма найближчими родичами по материнській лінії. Зауважено, що дитина уникає розмов про біологічного батька. Неповнолітній не дав жодної позитивної реакції на моделювання ситуації з включенням біологічного батька в існуючу структуру взаємостосунків із найближчими родичами. Спогади хлопчика про період проведений з біологічним батьком несуть у своїй більшості негативний характер. Відсутність тривалого контакту з біологічним батьком у минулому, в подальшому може спричинити неможливість психологічної адаптації дитини до батька. З показів свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що під час спільного проживання подружжя [PERSON] відповідач виконував свої батьківські обов»язки щодо сина. Після переїзду [PERSON] з сином до м.Тернопіль всі обставини щодо взаємовідносин колишнього подружжя з приводу сина відомі свідками лише зі слів відповідача, тому суд критично оцінює їх покази щодо створення перешкод у спілкування з дитиною з боку [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що до розлучення подружжя [PERSON] відповідач був гарним батьком. Після переїзду [PERSON] із сином до м.Тернопіль він спілкувався з сином тричі - під час приїзду [PERSON] з дитиною до м.Черкаси, робив сину подарунки та купував речі. [PERSON] страждала на онкозахворювання і періодично приїздила до м.Черкаси на лікування і у такі приїзди сина не привозила. Матеріальної допомоги відповідач їй не надавав, хоча вона її потребувала, оскільки на лікування необхідні були значні кошти. У ході розгляду справи достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування чи суду з заявами щодо визначення йому порядку спілкування з малолітнім, а також до правоохоронних органів щодо розшуку сина. Таким чином, суд критично оцінює позицію відповідача про його щире бажання спілкуватися з сином, піклуватися про нього і виховувати, а також щодо неможливості реалізації свого права на виховання сина в зв»язку із створення з боку матері дитини перешкод у спілкуванні з сином та переховування дитини. Станом на 30.07.2014 року [PERSON] не звернувся до відповідних органів з заявою щодо оформлення допомоги на дитину, яка передбачена нормами чинного законодавства. Відповідачем не надано суду доказів про створення ним належних умов для проживання та розвитку дитини, чітко не визначено де і в яких умовах він має намір виховувати сина. Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідач протягом тривалого часу (з 2010 року) діє всупереч інтересам дитини, позбавивши його права на належне батьківське виховання та утримання. Статтею 12 Конвенція про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Виходячи із засад захисту найвищих інтересів дитини, враховуючи отримання [PERSON] глибокої психо-емоційної травми в зв»язку із смерті найближчої людини - матері, суд не проводив опитування малолітнього в судовому засіданні. При цьому, суд приймає до уваги думку малолітнього [PERSON], висловлену у письмовому поясненні від 28.05.2014р. щодо небажання проживати разом з біологічним батьком. Крім того, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування м.Черкаси від 06.08.2014 № 330-03-03 "Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] щодо малолітнього [PERSON], який народився [INFO]". Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає, що оскільки з 2010 року малолітній [PERSON] не проживає з відповідачем, останній не цікавиться його життям і не піклується про нього, враховуючи інтереси дитини, а також життєвий порядок дитини, який фактично склався та зберігається тривалий час, є звичним для дитини, негативно не впливає на його нормальний розвиток, позивачка турбується про стан здоров'я та розвиток онука, має власне житло, відсутня прихильність дитини до свого біологічного батька, суд вважає, що позовні вимоги позивачки відповідають інтересам дитини. На підставі викладено, суд доходить до висновку, що наявні всі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина та стягнення аліментів на його утримання, з урахуванням положень ст. 182 СК України. Позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved