Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS]. Обслуговування та утримання мешканців у вказаному будинку здійснює позивач - ЖБК «Промбудівельник-10» на підставі відповідних договорів із виконавцями та постачальниками житлово-комунальних послуг. Як зазначає позивач, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири в рівних долях по 1/3 частині та відповідальними за її особовим рахунком, а тому у них виник обов'язок своєчасно сплачувати платежі у рахунок покриття витрат на експлуатацію та ремонт будинку, прибудинкової території та плату за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідач [PERSON] є членом сім'ї відповідачів, а тому зобов'язаний брати участь у витратах по утриманню квартири (будинку) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Однак, відповідачі своєчасно та у повному обсязі не сплачують надані їм житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим станом на 01.11.2016 року мають заборгованість у розмірі 18 216,20 грн., 25 385,66 грн. інфляційних нарахувань, 1 629,26 грн. - 3 % річних, а всього 45 231,13 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги, стягнути з відповідачів зазначену суму заборгованості, а також стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2 610,00 грн., витрати на повідомлення відповідачів за допомогою телеграми в розмірі 450,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. В судовому засіданні представник позивача Трамбовецький А.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду судом повідомлені належним чином. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідачі належним чином повідомлені про розгляд справи, причин своєї неявки в судове засідання не повідомили. В зв'язку з цим суд визнав причини їх неявки неповажними та вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях по 1/3 частині на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2000 року та договору дарування частини квартири від 02.11.2000 року (а.с.21-22). Відповідно до довідки Ф-3 від 31.10.2016 року № 16-1031, у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі та неповнолітній [PERSON] Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території укладено з відповідачем [PERSON](а.с.9). Будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі ЖБК «Промбудбудівельник-10», який здійснює обслуговування, ремонт і реконструкцію вказаного будинку та утримання прибудинкової території, забезпечує належне отримання мешканцями будинку житлово-комунальних послуг (а.с.13-20). Як свідчить розрахунок заборгованості по комунальним платежам, борг відповідачів станом на 01.10.2016 року складає 18216,20 грн., інфляційна складова боргу складає 25 385, 66 грн., 3 % річних складають 1 629, 26 грн., а всього 45 231,13 грн. (а.с.10-12). Також, з матеріалів справи вбачається, що 11.09.2015 року Деснянським районним судом м.Києва за заявою ЖБК «Пробудівельник-10» було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 06.10.2016 року зазначений судовий наказ було скасовано (а.с.8). В судовому засіданні представник позивача просив про задоволення вимог, вказуючи на те, що відповідачі своєчасно та у повному обсязі не сплачують за надані комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тобто, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Належні докази на підтвердження того, що житлово-комунальні послуги надавалися позивачем відповідача неякісно або не в повному обсязі відсутні. Також, будь-яких доказів, які б свідчили про оплату відповідачами послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаний період матеріали справи не містять. Таким чином, оскільки відповідачі отримували надані позивачем житлово-комунальні послуги, які своєчасно не оплачували, то порушене право позивача підлягає судовому захисту, а отже підлягає задоволенню позовна вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 18 216,20 грн. Однак, при цьому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, стягнувши вказану суму з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є власниками квартири, пропорційно до їх часток власності, а саме по 6072,07 грн. з кожного, відповідно до положень ст.360 ЦК України. При цьому суд не вбачає правових підстав для стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], який не є співвласником квартири, а тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Що стосується позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, то суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов'язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов'язаннями. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошового зобов'язання, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов'язання, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачами було допущено порушення по оплаті наданих житлово-комунальних послуг, то наявні підстави для стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних пропорційно до розміру заборгованості кожного з відповідачів відповідно до їх часток власності, а тому стягує з кожного з відповідачів інфляційні витрати в розмірі 8461,89 грн., три відсотки річних в розмірі 543,09 грн. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 2 610,00 грн., витрати на повідомлення відповідачів за допомогою телеграми в розмірі 450,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн., а саме стягує з кожного з відповідачів по 1479,33 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial