Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю, площею 8,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю. Позов мотивує тим, що 01.05.2001 він придбав у [PERSON] нежитлову будівлю, площею 8,8 кв.м., яка знаходиться у [ADDRESS]. Про купівлю цього приміщення домовлялись усно, а згодом уклали письмовий договір. Після підписання договору, передавши кошти за придбання спірної будівлі, отримав ключі від такої. З цього часу постійно і самостійно користується придбаним майном, неодноразово проводив поточний ремонт такого, доглядав за ним. Вважає, що добросовісно заволодів майном, а тому, з метою реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав, звернувся з даним позовом до суду, так як реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково пояснив, що спірним приміщенням користується з 2001 року, тобто, з дня підписання договору, термін користування таким перевищує 10 років. На час придбання будівлі продавець не мав належно оформлених документів на неї, а тому, у зв'язку з їх відсутністю, не могли посвідчити договір нотаріально, хоча і укладали його в присутності нотаріуса Лаганяк. [PERSON] обіцяв виготовити документи. З часу користування будівлею жодних претензій від сусідів не поступало. У спірному приміщенні поміняв дах, зберігає там свої речі. У 2014 [PERSON] помер, однак жодних документів так і не виготовив. Згодом звернувся з питанням виготовлення технічної документації на будівлю. Зазначає, що приміщення є одноповерхове, побудоване приблизно у 1980 році, розташоване позаду будинку [ADDRESS]. На відстані близько 10 м знаходиться житловий будинок; таке розташування нікому не чинить незручностей. З питанням узаконення вказаного приміщення в компетентні органи не звертався, так як не мав жодних документів і чекав, коли [PERSON] їх виготовить. У будинку по [ADDRESS] не зареєстрований і у такому не має жодного житла. Документів, що стосуються земельної ділянки, на якій розташоване спірне приміщення, також немає, спірній будівлі номер не присвоювався. Розумів, що володільцем майна є [PERSON], знав, що у останнього є син, який пізніше продав батьківську квартиру третій особі - [PERSON] Просить суд позов задоволити. Представник позивача - адвокат Шулак О.І. у судовому засідання позов підтримала. Пояснила, що її довіритель у 2001 році придбав за 5000 гривень у [PERSON] спірне приміщення. З цього часу добросовісно, відкрито та безперервно користувався ним. Позивач вважає себе власником будівлі, однак, підтверджуючих документів не має, оскільки [PERSON] обіцяв їх виготовити і цього не зробив. Позивач довідався, що [PERSON] помер, а тому звернувся в МБТІ з питанням виготовлення документів, які б слугували підставою визнання права власності. Зазначає, що з 2001 року ніхто не звертався з претензією про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою чи іншим майном. Третя особа придбала у сина [PERSON] квартиру, однак, до такої не входило нежитлове приміщення і таке не є комунальною власністю. Факт існування нерухомого майна підтверджується технічним паспортом. Позивач не мав жодних сумнівів щодо належності саме йому майна, оскільки придбав таке за гроші. Іншої особи, яка б користувалась спірним майном, немає, жодних перешкод у користуванні прибудинковою територією позивач не чинить, користується придбаним майном відкрито більше 15 років. Представник відповідача Жук М.В. у судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Доповнила, що позов про визнання права власності не може пред'являти особа, яка володіє майном тільки за згодою власника. Вважає спірну будівлю самочинним будівництвом, оскільки така не зареєстрована в законному порядку і земельна ділянка під її будівництво не виділялась. Позивач не є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки таке фактично не має власника. При укладенні договору між позивачем та [PERSON] не було дотримано істотних умов, так як продавець не був фактичним власником майна, а відтак, не мав права ним розпоряджатись. На даний час спірне майно не має власника. Позивач жодним чином не підтвердив факту користування таким та проведення власними коштами ремонтних робіт. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечила. Пояснила, що у жовтні 2018 року придбала квартиру [ADDRESS]. Від сусідів довідалась, що позивач, який не має жодного відношення до будинку [ADDRESS], намагається визнати право власності на приміщення, розташоване на подвір'ї будинку. Вважає, що останній порушує її право на користування прибудинковою територією. Коли [PERSON] продавав їй квартиру у згаданому будинку, він вказав на спірне приміщення як підсобне і таке, що має відношення до придбаної квартири, та надав їй ключі від цього приміщення. Представник третьої особи - адвокат Хамандяк Б.С. у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] 14.11.2018 придбала квартиру [ADDRESS]. На даний час позивач їй створює перешкоди в користуванні прибудинковою територією. Останній не має права власності на квартиру вказаному у будинку, користується приміщенням, розташованим на прибудинковій території та має намір визнати право власності на нього. Визнання права власності на спірне приміщення може призвести до визнання права власності і на земельну ділянку, на якій розміщена будівля, а це порушить право третьої особи на користування прибудинковою територією. Зазначає, що так як позивач не є власником будь-якої квартири у будинку [ADDRESS], то, відповідно, не має жодного відношення до прибудинкової території, на якій розташоване спірне приміщення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що знав [PERSON], який мав намір продати спірне приміщення. Про це він розповів своєму сину (позивачу у справі). Останній виявив бажання купити таке приміщення. Він, у свою чергу, був проти такої купівлі, тому в подробиці не вникав. Свідок [PERSON] суду показав, що від позивача довідався, що той купив приміщення, розташоване позаду будинку [ADDRESS]. Це було більше десяти років тому. Останній з того часу таким користується, завозив туди будівельні матеріали. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] придбав приміщення по [ADDRESS] і просив допомогти перекрити дах. Вони завозили до приміщення будівельні матеріали та прибирали в ньому. Приблизно два роки назад він допомагав там у проведенні ремонту. Сам проживає в Самбірському районі, а тому, щоб не їхати додому, часто залишався на ночівлю у спірному приміщенні. Згодом попросився пожити у цій будівлі, оскільки у нього згоріло помешкання. Він проживав там приблизно три місяці. Свідок [PERSON] суду показав, що з 1991 року він був знайомий із [PERSON], оскільки проживали в одному будинку на [ADDRESS]. Що стосується спірного приміщення (сарая) зазначив, що біля такого був збудований ще гараж. [PERSON] користувався саме сараєм і зберігав там інструменти та городній інвентар. Наскільки йому відомо, ніхто цього приміщення не продавав. [PERSON] зловживав алкоголем, відповідно, йому необхідні були кошти, а позивач, на його думку, скористався такою ситуацією. Вважає, що якщо позивач стане власником вказаного нежитлового приміщення, то захопить частину двору (прибудинкової території), що буде створювати певні незручності власникам будинку. На даний час ніхто спірним приміщенням не користується. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З копії договору купівлі-продажу, складеного 01.05.2001 вбачається, що [PERSON], мешканець [ADDRESS], продав [PERSON], мешканцю [ADDRESS], нежитлову будівлю (приміщення) в [ADDRESS] за ціну і на умовах, визначених цим договором. Продаж вчинено за 5000 гривень. Вказаний договір нотаріально не посвідчувався. З довідки КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вбачається, що така видана [PERSON] про те, що нежитлова будівля по [ADDRESS] в КП ЛОР ДМБТІ не зареєстрована. Інвентаризаційна вартість нежитлової будівлі становить 7132 грн. З технічного паспорта на нежитлову будівлю по [ADDRESS], виготовленого станом на 23.10.2018 вбачається, що нежитлова будівля, позначена «Г-1», по [ADDRESS] самочинно збудована, будівля цегляна, одноповерхова, рік побудови 1982, площа 8,8 кв.м., відстань до будинку «А-2» №25 становить 8,84 м. З копії схем-плану земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS], вбачається, що житловий будинок, позначенй літерою «А-ІІ», розташований на земельній ділянці, загальною площею 1416 кв.м., яка межує із землями міськземфонду, сусідньою земельною ділянкою, [ADDRESS] та рікою. Зі звіту про проведення технічного обстеження, затвердженого 01.04.2019 ФОП [PERSON], та інформації щодо відповідності місця розташування об'єкта вимогам державних будівельних норм від 02.04.2019 вбачається, що нежитлова будівля, яка згідно технічного паспорту позначена літ. «Г-1», що по [ADDRESS], розташована в житловій зоні Ж-5 - зона змішаної забудови (садибної та квартирної до 3-х поверхів, дозволений певний спектр послуг місцевого значення і окремих об'єктів загальноміського значення). Для забезпечення надійної та безпечної експлуатації об'єкта необхідно усунути виявлені під час його технічного обстеження недоліки, зазначені в рекомендаціях. З договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 14.11.2018 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легедою М.М., реєстраційний номер1281 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права, відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Принцип рівноправ'я є також одним із основних у Загальній декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року, в якій зазначено, що всі люди рівні перед законом і мають право, незважаючи ні на що, на рівний захист. Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, позивач має довестиобставини, на які посилається належними і допустимими доказами, неспростованими відповідачем, а суд - перевірити такі обставини та надати їм належну правову оцінку. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до приписів статті 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майо через п'ятнадцять, а на рухоме майно- через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явленні протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У розумінні наведених положень володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Тобто, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Як вбачається з постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 922/1574/17, суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне); обставини, за яких виникло володіння спірним майном та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння; юридичний статус спірного майна. При цьому, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підставу для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків, володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Враховуючи пояснення третьої особи та аналізуючи питання про користування прибудинковою територією, суд виходить з того, що прибудинкова територія - це встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов'язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд. Прибудинкова територія встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, секцій квартир тощо). Згідно ст. 42 Земельного Кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Згідно Рішення Конституційного Суду від 09.11.2011 N 14-рп/2011 допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення, як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку, має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку. Поряд з тим, позивач посилається на договір купівлі-продажу, укладений із [PERSON], мешканцем та власником квартири в будинку [ADDRESS], як на підставу добросовісного користування спірним приміщенням. Проте, у судовому засіданні встановлено і не заперечується позивачем, що вказане приміщення не було зареєстроване на праві власності за [PERSON], зокрема, в останнього не було жодних документів на спірне приміщення, в тому числі, дозволу на його будівництво. З огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню. Позивачу було відомо, що [PERSON] володів спірним приміщенням фактично. Фактичне володіння не є підставою для законного володіння. Крім цього, позивач не є мешканцем будинку, на території якого знаходиться спірна будівля, а відтак не належить до кола суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення. Територія, на якій розміщене спірне приміщення, є прибудинковою і призначена для обслуговування житлового будинку. Судом також встановлено, що у вищезазначеному будинку третя особа придбала квартиру у [PERSON] - сина (спадкоємця) [PERSON], який претендував на спірне приміщення, оскільки передав ключі від такого третій особі, продаючи житло. Таким чином, позивач не міг не знати про сина [PERSON], який претендував на це майно. Відтак, беручи до уваги викладене та оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що [PERSON] отримав спірне майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього за набувальною давністю.

Outcome: dismissed