Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: змінити розмір аліментів, призначених за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 червня 2008 року, які стягуються з [PERSON] на її, [PERSON], користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], збільшивши суму платежу з 700 грн. щомісячно, до 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення сином віку повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що відповідач офіційно працевлаштований, не має інших стягнень та непрацездатних осіб на утриманні. Аліменти в розмірі 700 грн. не забезпечують сина-підлітка всім необхідним для життя та розвитку, син росте і дуже потребує допомоги батька у більшому розмірі. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, зясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Сторони перебували у шлюбі з 19 квітня 2003 року по 02 червня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 8). Після розірвання шлюбу позивач повторно уклала шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). Згідно з рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2008 року, з відповідача на користь позивача, щомісячно, до досягнення сином повноліття, стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 300 гривень (а.с. 10). Згідно з рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.01.2013 року, змінено розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], які стягувалися за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2012 року, шляхом збільшення їх розміру з 300 гривень до 700 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Як вбачається зі змісту позову та наданої відповідачем довідки про доходи, на теперішній час відповідач працює в ТОВ "Атріум-Ком", має регулярний щомісячний дохід, тому позивач вважає необхідним змінити спосіб стягнення аліментів, у зв'язку з тим, що син дорослішає та потребує більшої матеріальної допомоги з боку відповідача. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції Українибатьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1ст. 184 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, у зв'язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів, той з батьків, з ким проживає дитина, може подати до суду позов про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі за № 143 цс 13. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміну розміру, строків платежів або звільнення від них. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивач має право на зміну розміру стягуваних аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, тобто має право на зміну способу стягнення аліментів, оскільки як вбачається з матеріалів справи і визнано сторонами у справі, змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, а саме: у відповідача змінився матеріальний стан, що полягає в тому, що він працює та має регулярний, постійний заробіток, а також не заперечує проти стягнення аліментів у частці від заробітку. Отже, заявлені позовні вимоги в цій частині, суд вважає обґрунтованими та доцільними. В той же час, у новому розмірі, аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням суду законної сили, що узгоджується з положеннями абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а тому позовні вимоги позивача щодо зміни способу стягнення аліментів з дня звернення позивача до суду з позовом, суд вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивач звільнена від оплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, а саме 640,00 грн. судового збору. Крім цього, за надання правової допомоги позивач сплатила 500 гривень, що підтверджується договором про надання правової допомоги укладеного позивачем з адвокатом [PERSON] (а.с. 5), а тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial