Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивував тим, що 06.07.2011 року між ПАТ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, за яким банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300.00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконав в повному обсязі умов договору, через що виникла заборгованість. Станом на 31.05.2017 року сума заборгованості складає 20649 грн 29 коп з яких: 3999 (три тисячі девятсот девяносто девять) грн. 70 коп - заборгованість за кредитом; 13340 ( тринадцять тисяч триста сорок) грн 10 коп - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1850 ( одна тисяча вісімсот пятдесят) грн 00 коп - заборгованість за пенею та комісією ; 500 (пятсот) грн 00 коп - штраф (фіксована частина); 959 (девятсот пятдесят девять) грн 49 коп - штраф (процентна складова). Добровільно відповідачем сума заборгованості не сплачена, а тому позивач вимушений був звернутись до суду. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 20649 грн 29 коп, а також відшкодувати понесені судові витрати в сумі 1600 грн. В поданій суду письмовій заяві представник позивача позовні вимоги повністю підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач та її представник у судове засідання не зявилися, але надали суду заяву про те що позовні вимоги не визнають, просять застосувати до всіх позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк" позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого учасника судового розгляду справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, за змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа вільно, на власний розсуд, обирає способи участі у справі. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши обставини, докази справи, вважає, що в позовних вимогах ПАТ КБ "Приват Банк" слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 06.07.2011 року між ПАТ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 300.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконав в повному обсязі умов договору, через що виникла заборгованість. Станом на 31.05.2017 року сума заборгованості складає 20649 грн 29 коп з яких: 3999 (три тисячі девятсот девяносто девять) грн. 70 коп - заборгованість за кредитом; 13340 ( тринадцять тисяч триста сорок) грн 10 коп - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1850( одна тисяча вісімсот пятдесят) грн 00 коп - заборгованість за пенею та комісією ; 500 (пятсот) грн 00 коп - штраф (фіксована частина); 959 (девятсот пятдесят девять) грн 49 коп - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 77 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. У порушення ст.ст. 526, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим згідно наданого позивачем розхрахунку станом на 31.05.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 20649 грн 29 коп, з яких: 3999( три тисячі девятсот девяносто девять) грн. 70 коп - заборгованість за кредитом; 13340 ( тринадцять тисяч триста сорок) грн 10 коп - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1850( одна тисяча вісімсот пятдесят) грн 00 коп - заборгованість за пенею та комісією ; 500 (пятсот) грн 00 коп - штраф (фіксована частина); 959 (девятсот пятдесят девять) грн 49 коп - штраф (процентна складова). Пунктом 2.1.1.1 Умов передбачено, що правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток банку визначені цими Умовами, Пам'яткою клієнта, Тарифами на випуск та обслуговування банківських карт. За правилами п. 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, вид якої визначено у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписом якої клієнт та банк укладають договір пронадання банківських послуг. Датою укладення такого договору є дата отримання картки, зазначеної у заяві. Строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік), вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), видача картки на новий строк можлива при дотримання клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором (п. п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12). Згідно п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 5.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14). Відповідно до умов договору, укладеного 06.07.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, який відповідно до п.1.1.7.12 встановлено 12 місяців. При цьому, останній платіж відповідачем [PERSON] внесено 16 червня 2014 року в розмірі 100 грн.00 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача за період з 06.07.2011 року по 31.05.2017 року, який булщ долучено до позову (а.с. 4-5). Відповідно до законодавства, що регулює кредитні правовідносини, облік всіх операцій за договором банківського кредиту покладений на кредитора. Отже, саме банк зобов'язаний надати суду документи, в яких встановлено суму кредитного ліміту, підтвердження щодо отримання кредитної картки, строк дії карти, виданої [PERSON], інше. Проте, таких документів позивач суду не надав. У ході розгляду справи представник відповідача подав письмову заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У судовому засіданні встановлено, що у анкеті-заяви від 06.07.2011 року на отримання кредиту [PERSON] відсутні умови щодо збільшення строку позовної давності. Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких, встановлено позовну давність щодо вимог банку з повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку, тривалістю 50 років, відповідачем [PERSON]В не підписані. Таким чином, умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною договору № б/н від 06.07.2011 р. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Відповідач [PERSON] останній платіж за договором здійснила 16 червня 2014 року, тобто з цього часу позивачу стало відомо про порушення умов договору і з цього часу має відраховуватися строк позовної давності, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором № б/н від 06.07.2011 р. 08.09.2017 р., тому позивачем пропущено строк позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки ПАТ «КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом як до основної вимоги так і до додаткової вимоги, то згідно з ч.4 ст.267 ЦК України це є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed