Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернулася\~\~до суду\~\~з вказаним позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дітей,\~\~мотивуючи його наступним. 26.05.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між\~ [PERSON] \~та\~ [PERSON] актовий запис № 339. За час спільного проживання та шлюбу у сторін народилися діти\~\~-\~\~ [PERSON] , [INFO] \~та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що згідно рішення Шевченківського районного суду міста Києва № 275/609/19 від 03.09.2019 з відповідача було присуджено стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] \~та [PERSON] , [INFO] у розмірі 2500 грн. щомісячно. Позивач вважає, що є підстави для встановлення аліментів у більшому розмірі, оскільки змінився прожитковий мінімум на дітей та сума коштів мінімального розміру аліментів, на даний час діти потребують більше коштів для навчання та придбання підручників, покупки речей, продуктів харчування, лікування. Зазначила, що відповідач має змогу надавати більшу матеріальну допомогу на утримання дітей, так як має заробітки, а коштів позивача недостатньо для утримання дітей, вона працює та отримує мінімальну заробітну плату. Розмір аліментів, які нині сплачує відповідач, є занадто низьким і недостатнім, тому вона змушена звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.\~Також в обґрунтування позову щодо додаткових витрат зазначає, що лікування дитини коли їй потрібна була операція, проводила самостійно, також дітям постійно потрібно розвиватися на гуртках та додаткових заняттях на які позивачка витрачає значні додаткові кошти, також вивозить дітей на відпочинок на море за кордон та в межах України. Просить суд збільшити розмір аліментів на 100 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття та стягнути додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 7000 щомісяця. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22.12.2020 розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10.03.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що особисто у відповідачки є достатньо коштів для повноцінного утримання дітей, в зв`язку з чим вона не працювала та не працює, а має у приватній власності дві квартири в м. Києві які неофіційно здає та отримує кошти в сумі щонайменше 20\~000 гривень щомісячно. Окрім житла в Києві та постійного прибутку, позивачка [PERSON] має у приватній власності: - будинок [ADDRESS] розташованого на земельній ділянці 0,2508 га, частину будинку [ADDRESS] та автомобіль RENAULT SCENIC. Згідно висновку невропатолога станом на 19.02.2021 відповідачу рекомендоване лікування та визначені ліки, які необхідно постійно приймати. Для нормального існування та підтримання більш менш задовільного стану здоров`я він вимушений проходити обов`язковий щорічний лікувальний курс шляхом прийняття таблеток «Премістар», що становить 1080 грн. на місяць, крім того, двічі на рік необхідне стаціонарне лікування з застосуванням крапельниці, кожне з яких становить біля 5000-6000 грн. 26.02.2021 року під час чергового вимушеного звернення до невропатолога (постійні головні болі, нудота), лікарем було рекомендовано негайне стаціонарне лікування , а тому відповідач перебував на денному стаціонарі. Крім того, на утриманні відповідача перебуває ще одна його дитина - [PERSON] [INFO] , а 14-15 тисяч гривень його заробітної плати ледь вистачає на сплату визначених судом аліментів, сплату комунальних послуг, допомогу дочці та придбання необхідних ліків та необхідністю лікування його самого. Також у відзиві надано документи на підтвердження офіційного працевлаштування відповідача та розміру його зарплати. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки [PERSON] в повному обсязі. 16.03.2021 до суду від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву в якій викладено наступне. Відповідач не допомагав у лікуванні дитини у стаціонарі, жодного разу не дзвонив і не приходив до неї, і на даний час не цікавиться життям і розвитком дітей, також не надав жодних доказів що він якось бере участь у вихованні дітей. Зазначає, що своє майно не вказувала оскільки у позові стоїть питання про участь саме відповідача у утриманні дітей, так як, згідно чинного законодавства, батько і мати мають однакові права та обов`язки щодо дітей. Жодних доказів утримання іншої своєї дитини відповідач також не надав. Щодо стану здоров`я зазначає, що бійка в результаті якої у відповідача погіршився стан здоров`я сталася у 2019 році, а на даний час немає доказів того, що його дієздатність чи працездатність обмежена, як немає доказів того, що він на даний час витрачає кошти на своє лікування і в якому розмірі. Крім того, відповідач посилається на те, що працює по скороченому графіку, однак аліменти і додаткові витрати позивачка просить стягувати в майбутньому. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, додатково суду пояснила, що на даний час зросли витрати на дітей, тому коштів, що стягуються за рішенням суду не вистачає, а відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі. Вказала, що після припинення спільного проживання з відповідачем сама утримує дітей, сама забезпечує і фінансує додаткові гуртки та секції для належного розвитку їх здібностей, забезпечує зайняття дітей в різних секціях, самостійно купує речі до школи, одяг, також самостійно оплачувала відпочинок дітей як за кордоном в Єгипті так і в Україні в 2020 році. Вказала, що відпочинок та секції для дітей з відповідачем не погоджувала, регулярно витрачає на це значні суми, так як возить дітей в інші міста на зайняття спортом. Вказала, що у відповідача є високий дохід в новій сім`ї, він забезпечений житлом та автомобілем, тому має змогу платити аліменти в вищому розмірі та мусить платити додаткові витрати їх на дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині позовної вимоги про збільшення розміру аліментів. Вказав, що він самостійно також купує необхідні речі дітям, регулярно сплачує аліменти за рішенням суду, а на даний час має можливість сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно, більшу суму сплатити не може. Наголосив, що з позивачкою мають напружені відносини з приводу виховання та спілкування з дітьми. Вказав, що його дохід на місяць складає близько 15\~000 грн., на які він також утримує іншу неповнолітню дитину від першого шлюбу та нову сім`ю, а також вимушений лікуватись. Вказав, що відпочинок позивачки з дітьми в Єгипті не вважає необхідними чи обов`язковими витратами позивачки на дітей, додаткові зайняття та секції, на які позивачка возить дітей, не є обов`язковими та не погоджені з ним, онлайн зайняття з англійської мови не вважає корисними, також вказав на високі доходи позивачки, в зв`язку з чим вона і витрачає кошти на дітей без його згоди. Відтак, просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання дітей та в частині збільшення розміру аліментів до рівня прожиткового мінімуму на кожну дитину. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог\~ст.81 ЦПК України і\~на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та з`ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] \~на підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 9,10 ). Відповідно до рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.02.2021 шлюб, зареєстрований 26.05.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 339 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розірвано. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 15.12.2020 № 23 [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] \~та [PERSON] , [INFO] постійно проживають без реєстрації за адресою [ADDRESS] . (а.с. 12 ). Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва № 275/609/19 від 03.09.2019 з відповідача було присуджено стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] \~та [PERSON] , [INFO] у розмірі 2500 грн. щомісячно починаючи з 03.06.2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття ( а.с. 11). Вказані вище обставини відповідачем в ході розгляду справи не оспорювались. Згідно довідки № 1250 НДСЛ «Охматдит» [PERSON] , [INFO] перебувала на лікуванні і було придбано ліки для дитини згідно рецепту (а.с. 35, 36-39). Згідно товарних чеків було придбано речі для дітей, а саме: одяг, взуття, канцелярські товари, (а.с. 40-41). Згідно квитанцій Приватбанку, та роздруківок листування позивачкою було здійснено оплату за навчання в школі, здійснено оплату послуг репетитора (а.с. 42-50). Згідно ваучера 124398781, замовлення, копій закордонних паспортів та договору № 124398781 на туристичне обслуговування [PERSON] разом з дочками [PERSON] та [PERSON] отримали туристичні послуги на суму 17800 грн. (а.с. 51-60). Згідно довідки від 28.12.2020 спорт комплексу «Талісман» [PERSON] , [INFO] відвідує заняття з аеробної гімнастики 4 рази на тиждень. Вартість занять 1550 грн. в місяць (а.с. 61). Згідно копії свідоцтва про народження від 29.01.2004 серії [NUMBER] [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 95). Згідно висновку експерта № 682 від 04.10.2019 [PERSON] нанесено тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я, у зв`язку з чим стан здоров`я значно погіршився (а.с. 96-99). Згідно наказів АТ «Елміз» про режим роботи від 30.10.2020 №231, 30.11.2020 № 265, 22.12.2020 № 289, 28.01.2021 № 63 для всіх працівників підприємства у якому згідно копії трудової книжки працює [PERSON] встановлено триденний робочий тиждень (а.с.100-104 ). Згідно довідки АТ «Алміз» № 478 від 25.02.2021 загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.07.2020 по 31.12.2020 становить 96733,89 грн. (а.с. 105). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна одо суб`єкта від 23.02.2021 [PERSON] належать на праві власності 1/3 частини будинку [ADDRESS] , будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці 0,2508 га., квартира [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] та земельна ділянка площею 3,81 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Осівецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області (а.с. 106-110). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст.\~141,\~180 СК України). Згідно ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Закон України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства»\~визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. З огляду на наведене, позовну вимогу про збільшення розміру аліментів на утримання дітей суд вирішує наступним чином. \~ \~ \~ \~У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. В силу ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, в тому числі з новим визначенням розміру аліментів в іншій частці від доходу або в твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13). Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами діючої частини 2\~ст. 182 СК України в\~редакції\~Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до\~ст.7 Закону України" Про Державний бюджет України на 2020 рік"\~прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, а\~ст.\~7\~Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2021\~рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд погоджується з доводами позивачки, що розмір аліментів, які стягнуті з відповідача на утримання дітей відповідно до рішення суду від 03 вересня 2019 - 2500 грн. на даний час є недостатнім для задоволення належних потреб двох неповнолітніх дітей, так як вказаний розмір є значно меншим прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. Оскільки діти постійно проживають з одним із батьків (матір`ю), яка в зв`язку з цим несе всі обов`язки по утриманню двох дітей, то постійний ріст витрат, пов`язаний з дорослішанням дітей, та наявність високого офіційного доходу відповідача дає підстави для перегляду розміру аліментів, стягнутих з відповідача в вересні 2019 року. Крім того, суд враховує те, що в судовому засіданні 18.02.2021 відповідач на запитання суду вказав, що в порівнянні з 2019 роком його матеріальний стан покращився та пояснив суду, що враховуючи свої доходи та витрати, вважає можливим сплачувати аліменти в розмірі 3000 гривень щомісячно, оскільки таку суму він вважає обгрунтованою та посильною для сплати та в цій частині позов визнавав. Водночас, суд вважає необґрунтованим доводи позивача в частині стягнення аліментів в розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, які позивачка просить стягнути з відповідача на утримання дітей щомісячно, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на утримання дітей саме в такому розмірі. Суд враховує, що відповідач має іншого утриманця [PERSON] 2004 р.н., підтверджений розмір його заробітної плати становить близько 15\~000 грн., який, згідно пояснень сторін в судовому засіданні, співрозмірний з доходами позивачки, він проживає в м. Києві в незареєстрованому шлюбі, тому не може забезпечити сплату аліментів у розмірі, який просить позивачка. Суд констатує, що позивачем не надано суду сукупності належних доказів, за допомогою яких можливо встановити дійсну потребу в стягнені заявленого розміру аліментів в розмірах прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину у взаємозв`язку із можливістю відповідача сплачувати аліменти у такому розмірі. Суд зазначає, що аліменти в розмірі прожиткового мінімуму, який просить стягнути позивача згідно ч. 2 ст. 182 СК України є лише рекомендованим їх розміром, а підстав для застосування положень ч. 3 ст. 182 СК України в ході судового розгляду не встановлено. Зокрема, не підтверджено жодним доказом факт придбання у власність відповідачем автомобіля, на що вказувала позивачка, чи наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати Відтак,\~з урахуванням\~всіх обставин\~справи,\~наявних в\~матеріалах справи\~доказів,\~встановленого законом\~розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини, а також матеріального становища позивачки та відповідача, стану здоров`я останнього, визнання в судовому засіданні відповідачем позовних вимог в частині можливості збільшення розміру аліментів до розміру 3000 гривень щомісячно, суд прийшов до висновку про збільшення розміру аліментів на утримання дітей до розміру 3000 грн. щомісячно, що узгоджується з нормами чинного сімейного законодавства та відповідає принципам розумності та справедливості. Змінений розмір аліментів слід стягувати згідно положень п.23 Постанови Пленуму ВСУ "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року з дня набрання рішенням законної сили. Позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання дітей суд вирішує наступним чином. Згідно із вимогами частини першої\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 18\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої\~статтею 185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Однак, позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Відвідування дитиною на час подачі позову занять з гімнастики в м. Києві чи зайняття з педагогом іноземною мовою не свідчать про необхідність і подальшого несення таких витрат, крім того, такі заходи відносяться до забезпечення загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням та витратами одного із батьків, у даному випадку матері, а тому не можуть бути віднесено до додаткових витрат, які підлягають обов`язковому стягненню із відповідача. Крім того, витрати на відпочинок на морях в Україні та за кордоном за відсутності медичних рекомендацій для цього, не вважаються додатковими витратами відповідно до положень ст. 185 СК України, оскільки не викликані особливими обставинами. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] наділена особливими здібностями в заняттях гімнастикою і це потребує подальшого розвитку, в зв`язку з чим є потреба в відвідування занять в СК «Талісман» в м. Києві, на що щомісячно несе витрати позивача в розмірі 1550 грн. (а.с.61). Суд також зауважує, що позивач самостійно, на власний розсуд, обрала заклад в іншому місті, у якому донька сторін відвідує заняття з гімнастики, самостійно обирала куди поїхати з дітьми на вартісний відпочинок в залежності виключно від своїх фінансових можливостей та без погодження вказаних витрат з відповідачем, тому суд не знаходить підстав для стягнення витрат, понесених на відпочинок в Єгипті та в Україні, на зайняття з гімнастики [PERSON] в м. Києві та на зайняття з англійської мови як додаткових витрат на утримання дітей. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, пов`язаних з придбанням канцелярських товарів у школу, одягу, взуття, сплатою за харчування в школі (згідно квитанцій на а.с. 40-43) оскільки ці витрати не є додатковими в розумінні\~ст. 185 СК України, не викликані особливими обставинами в розвитку дітей, а входять до складу регулярних аліментних платежів, які відповідач сплачує згідно рішення суду про стягнення аліментів. Крім того, з квитанцій про придбання товарів, одягу не вбачається, хто саме їх придбав, тобто ці докази не відповідають вимогам належності та достовірності для доведення факту понесення вказаних витрат у вказаному розмірі саме позивачкою. Щодо витрат позивачки на лікування дитини [PERSON] в НДСЛ «Охматдит» 19-20.03.2019, то суд враховує, що з довідки № 1250 (а.с.35) не вбачається ані розміру витрат, ані особи, яка їх понесла в зв`язку з лікуванням дитини. Також позивачкою не надано суду належних розрахункових документів щодо придбання ліків, які були рекомендовані [PERSON] в зв`язку з лікуванням, а лише надано відомості з мережі Інтернет щодо їх вартості (а.с.36-39). Тому суд також не відносить зазначені обставини до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Відтак, позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей не підлягає задоволенню. Інші доводи сторін зводяться до пояснення неприязних відносин між ними, незгодою з способом виховання дітей та спілкування з ними, а тому не входять до предмета доказування у даному спорі. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні справи суд, на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 761/6933/17, від 30.07.2018 року у справі №522/6424/16-ц та 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц. \~ \~ \~ \~Розглядаючи зазначену справу, суд вважає за необхідне звернути увагу на позицію Верховного Суду, висловлену у його постанові від 15 січня 2020 року в справі №554/325/16-ц в частині застосування загальних засад цивільного права\~принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також застосування однієї з аксіом цивільного судочинства: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Враховуючи вказане, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] в частині збільшення розміру аліментів до 3000 гривень щомісячного, в іншій частині в задоволенні позову суд відмовляє. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, суд вирішує питання судових витрат наступним чином. На підставі п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Як вбачається зі змісту позовних вимог [PERSON] заявлено дві вимоги майнового характеру, а саме збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Виходячи з положень ч. 2 ст. 4 та ст. 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» за подання до суду позову фізичною особою майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, з врахуванням наведених вище норм з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. в зв`язку з частковим задоволенням судом однієї майнової вимоги про збільшення розміру аліментів. Судові витрати в розмірі 840,80 грн., від сплати яких позивачка була звільнена, у зв`язку з відмовою в задоволенні її позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утриманні дітей - слід віднести на рахунок держави. З урахуванням викладеного, рекомендацій, викладених у постанові Пленуму Верховного суду України від № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.09.2018 року у справі № 761/6933/17 та від 30.07.2018 року у справі №522/6424/16-ц та 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц,

Outcome: partial