Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 17 листопада 2001 року. Від шлюбу мають доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюб носить формальний характер. Наміру зберігати сім'ю не має, а тому просила розірвати укладений шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач має складний характер, пиячить, критикує та ображає її. Під час строку, наданого судом для примирення, відповідач зраджував їй та в даний час мешкає з іншою жінкою. Відповідач в ході судового розгляду справи неодноразово змінював позицію щодо визнання позову, надав пояснення, з яких вбачається, що він приймав міри для примирення, дружині не зраджував, збереження сім»ї неможливе з її вини, в судових дебатах вказав, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з"ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 листопада 2001 року. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 31 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. З травня 2013 року сторони шлюбних відносин не підтримують. Сімейні відносини між подружжям розладились через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, що призводить до постійних суперечок. Сторони не змогли створити в сім"ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 06 грудня 2013 року сторонам надавався тримісячний строк для можливого примирення. Протягом вказаного строку примирення не відбулося. Сторони звинувачують один одного у зраді та наявності вини у розпаді сім»ї. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Додаткові заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу не має. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач вказала, що після реєстрації розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Частина 1 статті 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатив 229 гривень 40 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 68 від 30 жовтня 2013 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved