Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 22.05.2017 року зареєстрований за №3307, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №HAFCSE00000004\~від 18\~грудня 2006\~року за період з 18.12.2006 року по 30.03.2017 року в розмірі 153973,86 грн., яка складається з: заборгованості за відсотками 30147,76 грн.; заборгованості з комісії 2917,47 грн.; заборгованості з пені 119108,63 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що судовим наказом Печенізького районного суду Харківської області від 22.10.2008 року №2-н-27/2008 з [PERSON] було стягнуто на користь ЗАО КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 06.10 2008 року за кредитним договором № HAFCSE00000004 від 18.12.2006 року в сумі 11157,79 грн. Старшим державним виконавцем ВДВС Печенізького РУЮ [PERSON] була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №29309854 від 07.05.2014 року у звязку з повним виконанням наказу №2-н-27/2008, виданого 22.10.2008 року Печенізьким районним судом Харківської області. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 березня 2014 року у справі №641/1044/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.08.2014 року, позовну заяву Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю „Українське Фінансове Агентство „ВЕРУС" в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю „Українське Фінансове Агентство „ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором - залишено без задоволення. Позивач вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» не мав жодних правових підстав для звернення до нотаріуса та стягнення на свою користь будь-якої заборгованості за кредитним договором №HAFCSE00000004 від 18 грудня 2006 року, а нотаріус відповідно не мав підстав для видачі виконавчого напису. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, але надали письмові заяви, в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Третя\~особа \~приватний нотаріус Київського міського округу [PERSON] в судове засідання не зявився, по час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надійшла заява з прохання розглянути справу за його відсутності. Третя особа представник міжрайонного відділу\~державної виконавчої\~служби по\~Печенізькому,\~Чугуївському районах\~та місту\~Чугуєву Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Харківській областів судове засідання не зявився, по час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надійшла заява представника з проханням розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 жовтня 2017 року позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №54819599 від 05.10.2017 року, відповідно до якої державним виконавцем відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису №3307, виданого [PERSON] 22.06.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 153973,86 грн. ( а.с. 7). Ознайомившись з матеріалами ВП №54819599, позивачеві стало відомо, що 22.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3307 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» несплачену в строк заборгованість за кредитним договором №HAFCSE00000004 від 18 грудня 2006 року . Строк, за який провадиться стягнення 3755 днів, а саме: з 18.12.2006 року по 30.03.2017 року.( а.с. 8). Сума, що підлягає стягненню, складає 152173, 86 грн., з урахуванням: -заборгованість за відсотками у розмірі 30147,76 грн.; -заборгованість з комісії у розмірі 2917,47 грн.; -заборгованість з пені у розмірі 119108,63 грн. За заявою ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.09.2017 року №201707251440 за вказаним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження №54819599.( а.с. 7 ). Відповідно до ст.\~50\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до змісту статті 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як розяснено в п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена [PERSON] 14 Закону України «Про нотаріат» та [PERSON] 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Даний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду України справі №6-158цс15 від 20.05.2015 року. До таких самих висновків прийшов і Верховний суд у постанові від 07 лютого 2018 року у справі №204/4071/14-ц та постанові від 14 лютого 2018 року у справі №760/2193/15-ц. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та [PERSON] (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обовязок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Із тексту виконавчого напису вбачається, що розмір заборгованості визначений в сумі 153973,86 грн. за період 3755 днів, а саме: з 18.12.2006 року по 30.03.2017 року у звязку з несплаченою в строк заборгованістю за кредитним договором №HAFCSE00000004 від 18 грудня 2006 року. ( а.с. 8). Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи за таких умов: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 Порядку). Оскільки на момент звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до нотаріуса з дня виникнення права вимоги у ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] минуло більше трьох років, а нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк», доводи позивача стосовно того, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не мав достатніх підстав для вчинення спірного виконавчого напису є обґрунтованими. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судовим наказом Печенізького районного суду Харківської області від 22.10.2008 року №2-н-27/2008 з [PERSON] було стягнуто на користь ЗАО КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 06.10.2008 року за кредитним договором № HAFCSE00000004 від 18.12.2006 року в сумі 11157,79 грн.( а.с. 43). Старшим державним виконавцем ВДВС Печенізького РУЮ [PERSON] була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №29309854 від 07.05.2014 року у звязку з повним виконанням наказу №2-н-27/2008 виданого 22.10.2008 року Печенізьким районним судом Харківської області.( а.с. 9-10). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 березня 2014 року у справі №641/1044/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.08.2014 року, позовну заяву Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю „Українське Фінансове Агентство „ВЕРУС" в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю „Українське Фінансове Агентство „ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором - залишено без задоволення. ( а.с. 11-13, 38-39). Як встановлено рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 березня 2014 року у справі №641/1044/14-ц 04 лютого 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з вищезазначеним позовом, в обгрунутвання якого зазначив, що відповідно до укладеного договору №HAFCSE00000004 від 18.12.2006 року, [PERSON] отримав кредит\~\~у позивача в розмірі 1200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 16.12.2009 року. В мотивувальній частині рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 березня 2014 року зазначено, що «враховуючи, що позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом 04.02.2014 року, а строк звернення до суду сплинув 01 грудня 2011 року, суд застосовує позовну давність до заявлених вимог та відмовляє в задоволені позову». Вищезазначене свідчить про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не мав жодних правових підстав для звернення до нотаріуса та стягнення на свою користь будь-якої заборгованості за кредитним договором №HAFCSE00000004 від 18 грудня 2006 року, а приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~[PERSON]відповідно не мав підстав для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved