Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу торговельного павільйону (кіоску) площею 7,8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], який укладений 16 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований на Товарній біржі «Українська товарна біржа», реєстраційний номер № [NUMBER] від 16 лютого 2005 року, дійсним з моменту укладення. В обґрунтування позову зазначено, що 16 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено біржовий договір купівлі-продажу, який зареєстрований на Українській товарній біржі за-реєстраційним номером № [NUMBER] від 16 лютого 2005 року. Предметом Договору є торговельний павільйон по [ADDRESS] площею 7,8 кв.м. В момент підписання договору позивачем було передані грошові кошти відповідачу, що підтверджується пунктами 1.4 та 3 Договору та розпискою відповідача про отримання коштів. Після укладення та реєстрації Договору та на виконання умов договору між позивачем і відповідачем було укладено акт приймання-передачі від 16 лютого 2005 року на виконання якого відповідач звільнила та передала торгівельне приміщення (кіоск) для вільного та безперешкодного користування позивача, передавши йому у власність вищезазначений торговельний павільйон визначений в Договорі та Акті. Жодних претензій один до одного сторони Договору після його укладання та реєстрації не мали. Від моменту купівлі та по даний час торговельний павільйон (кіоск) розташований на земельній ділянці по [ADDRESS], площею 0,0008 га, яка надана Кіровоградською міською радою мені в оренду, що підтверджується договором оренди землі № 26 від 31.03.2015 року. На даний час виникла необхідність в реалізації права власності на придбаний за Договором торгівельний павільйон, однак, в березні 2016 року за усної консультації приватного нотаріуса позивачу стало відомо, що даний договір, який було укладено на товарній біржі, не був посвідчений нотаріально, а лише зареєстрований на біржі, що є порушенням законодавства України, та не дає право власнику майна на його реалізацію. Відповідно приватний нотаріус відмовився від посвідчення правочину. Незважаючи на те, що угода купівлі продажу торгівельного приміщення (кіоск) між сторонами здійснилася і це майно вважається проданим, фактичним власником даного нерухомого майна залишається відповідач [PERSON], так як вона відмовилися від нотаріального посвідчення договору, тому позивач не має змоги зареєструвати право власності на нерухоме майно, а тому просить задовільнити позов повністю та стягнути сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн. До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 33 ). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с.32), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення біржового договору купівлі-продажу, який зареєстрований на Українській товарній біржі за-реєстраційним номером № [NUMBER] від 16 лютого 2005 року (а. с. 4). Предметом Договору є торговельний павільйон по вул. Яновського, біля входу в Колгоспний ринок м. Кіровограда площею 7,8 кв.м. В момент підписання договору позивачем були передані грошові кошти відповідачу, що підтверджується пунктами 1.4 та 3 Договору та розпискою відповідача про отримання коштів ( а. с. 6). Після укладення та реєстрації Договору та на виконання умов договору між позивачем і відповідачем було укладено акт приймання-передачі від 16 лютого 2005 року ( а. с. 5), на виконання якого відповідач звільнила та передала торгівельне приміщення (кіоск) для вільного та безперешкодного користування позивача, передавши йому у власність вищезазначений торговельний павільйон визначений в Договорі та Акті. Жодних претензій один до одного сторони Договору після його укладання та реєстрації не мали. Від моменту купівлі та по даний час торговельний павільйон (кіоск) розташований на земельній ділянці по [ADDRESS], площею 0,0008 га, яка надана Кіровоградською міською радою мені в оренду, що підтверджується договором оренди землі № 26 від 31.03.2015 року (а. с. 7-9). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В статті 202 ЦК України дано поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В частині четвертій цієї статті визначено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Згідно статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Зазначена позиція висловлена і в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», де відповідно зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до статті 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року, який діяв на час укладення Договору у 2003 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. У відповідності до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму . Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки з моменту здійснення правочину та до теперішнього часу відповідачем не прийнято жодного заходу для своєчасного нотаріального посвідчення здійсненої міме нею і позивачем угоди купівлі-продажу торгівельного приміщення (кіоску), натомість відповідач змінила місце проживання та контактні номери телефонів, то в свою чергу свідчить тільки про її небажання вчинити цю нотаріальну дію. Недотримання відповідачем передбаченої законом нотаріальної форми договору призводить до його нікчемності. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного комплексу, житлового будинку (квартири), або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що дії сторін по справі свідчать про укладення ними договору купівлі-продажу торгівельного приміщення (кіоску) та є докази, які підтверджують сплату позивачем обумовленої сторонами суми грошових коштів за купівлю цього майна. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд визнає такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Згідно ч. З ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі - продажу майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини 2 статті 220 ЦК України (в редакції 2003 року), частини 2 статті 47 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З огляду на те, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, який укладений відповідно до Закону України "Про товарну біржу", умови Договору сторонами виконані повністю, а тому позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню . Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача в розмірі 551,20 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved