Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], за участю третьої особи- органу опіки та піклування Личаківської районної державної адміністрації ЛМР про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову вказує, що 17 липня 2004 р. міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1140, був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем. В сім'ї у шлюбі народився син- [PERSON], [INFO]. 14 грудня 2011 р. рішенням Сихівського районного суду м.Львова шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбі позивач уклала шлюб з [PERSON]. Від цього шлюбу у позивачки дітей немає. Відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу має другу сім'ю, у якій народилася донька [PERSON]. [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] без реєстрації відповідно до акту від 10.02.2016 р. затвердженого директором ЛКП "Господар". Позивач звернулась з заявою до голови Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки батько не виконує покладених на нього батьківських обов'язків. 02.03.2016 року органом опіки та піклування ЛРА ЛМР позивачу надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина- [PERSON], [INFO]. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивач- [PERSON] позовну заяву підтримав пояснив, що позивач бажає дати дитині освіту і добробут. Син також хоче жити з матір'ю. Для прийняття об'єктивного рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], на засіданні комісії органу опіки та піклування було також заслухано думку малолітнього [PERSON], який повідомив, що протягом тривалого часу він не бачив батька. Батько не вітає зі святами, не телефонує, не відвідує вдома. Відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дитини умов проживання. Просив позов задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти проведення судового засідання в порядку заочного розгляду з постановленням заочного рішення. Позивач 20 квітня 2016 року подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач- [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду та долученим до матеріалів справи оголошенням в газеті «Високий Замок» від 05.07.2016 року, де міститься оголошення про виклик відповідача в судове засідання. Заперечень на позовну заяву відповідачкою суду подано не було. На підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування Личаківської районної державної адміністрації ЛМР- Лотоцька О.П. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], від 06 березня 2007 року, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Дитина проживає разом з матір'ю. 14 грудня 2011 р. згідно рішення Сихівського районного суду м.Львова шлюб між сторонами був розірваний. На сьогоднішній день дитина - [PERSON] проживає разом з позивачем. Відповідно до Довідки про неотримання аліментів від 17.02.2016 р. №2896 виданої начальником Сихівського відділу ДВС Львівського МУЮ, встановлено, що [PERSON] не отримувала аліментів від [PERSON] на утримання дитини [PERSON], 2005 р.н. в період з 01.01.2014 р. по 01.02.2016 р. згідно з виконавчим листом №1319/1731/2012, який видано Сихівським районним судом м.Львова. Згідно до Висновку органу опіки та піклування від 02.03.2016 року, встановлено, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON]. У висновку значиться, що мати дитини повністю займається вихованням та утриманням сина. Батько, [PERSON], на засідання комісії не прибув. Відповідно до інформації наданої директором середньої загальноосвітньої школи №95 м.Львова, встановлено, [PERSON], 2005 р.н., навчається у 5-Б класі СЗШ №95 м.Львова. Навчанням та вихованням дитини цікавиться і займається мати і бабуся. Батько школу не відвідує. Для прийняття об'єктивного рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], на засіданні комісії було також заслухано думку малолітнього [PERSON], який повідомив, що протягом тривалого часу він не бачив батька. Батько не вітає зі святами, не телефонує, не відвідує вдома. Факт ухилення батька від виконання батьківського обов'язку підтверджується свідченнями - [PERSON], [PERSON]. Як стверджують вищеназвані заявники, батько вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує, не дбає про його стан здоров'я і не цікавиться успіхами сина у навчанні. Дані покази в судовому засіданні підтвердила представник Органу опіки та піклування в особі Личаківської районної державної адміністрації м.Львова, позовні вимоги підтримала. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008р.) визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Прийшовши до переконання про те, що відповідач [PERSON] протягом декількох останніх років явно недостатньо приділяє уваги участі у вихованні сина [PERSON], у його духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не звертався до органів опіки та піклування за сприянням у здійсненні своїх батьківських прав і виконанні батьківських обов'язків, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, виходить із інтересів дітей. Однак сформована судова практика при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини в першу чергу керується принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959. Згідно з цим принципом, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Конвенція є міжнародним договором, приєднавшись до якого в 1991 році, Україна взяла на себе зобов'язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов'язкове. При винесенні рішення суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є з одного боку - захистом прав дитини, а з другого - крайнім заходом впливу на батька, який неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Судом було встановлено факт порушення прав дитини. Крім того, орган опіки та піклування в особі Личаківської районної державної адміністрації ЛМР, прийшла до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача доцільно. Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини, а тому приходить висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, дитиною не займався, не піклувався про нього, матеріально не утримував, на даний час не проявляє інтересу до стану його здоров'я та навчання, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком. А тому суд вважає, що позов є підставний, у зв'язку з чим [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO].

Outcome: approved