Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування вимог зазначала, що 22.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/6561/74/110342, відповідно до умов котрого Банк надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 176 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення по 22.07.2028 року. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та гр. [PERSON] 22.07.2008 року було укладено іпотечний договір № 016726/6561/331605, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області за реєстровим № 4392, котрий забезпечує виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 014/6561/74/110342 від 22.07.2008 року. Згідно умов п. 1.1. іпотечного договору, предметом іпотеки являється нерухоме майно котре належить позичальнику на праві приватної власності, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, який складається з житлового будинку А-2, загальною площею 235,4 кв.м., житловою площею 139,9 кв.м., вигреба № 1, огорожі № 2, огорожі № 3, хвіртки № 4, та земельна ділянка площею 0,05 га, кадастровий номер 5324087703:03:001:0185, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказувала, що 23 лютого 2021 року між ТОВ «Універсальна факторингова компанія», котра отримало право вимоги від ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», та гр. [PERSON] було укладено Договір відступлення прав вимоги № 23-02/21-186, посвідчений 23.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 459, відповідно до умов котрого, старий кредитор відступив, а новий кредитор прийняв у власність права вимоги, які виникли та можуть виникнути в майбутньому за кредитним договором № 014/6561/74/110342 від 22.07.2008 року та іпотечним договором № 016726/6561/331605, укладеними 22.07.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та гр. [PERSON] , та всіма іншими додатковими угодами. Зазначала, що вона має першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки перед іншими кредиторами позичальника, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, право вимоги по котрому їх перейшло по договору відступлення. Вказувала, що сторони іпотечного договору звернулися до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу з проханням підготувати та посвідчити Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, оформити таку угоду, здійснити державну реєстрацію права власності за Новим Кредитором, однак приватний нотаріус відмовив у посвідченні, пояснюючи це тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться інші публічні обтяження на все майно боржника, [PERSON] , за боргами перед іншими кредиторами, а тому арешт на все майно, автоматично розповсюджується і на майно предмета іпотеки. Вважає, що її право на добровільне врегулювання спору шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, котрим переходить право власності на предмет іпотеки за кредитором, порушене, так як не може застосувати першочергове право на реалізацію предмета іпотеки, а тому вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримала повністю та просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у ній доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про визнання позову, проти позовних вимог не заперечує, прохав розгляд справи проводити без його участі. Враховуючи подану заяву позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 22.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/6561/74/110342, відповідно до умов котрого Банк надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 176 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення по 22.07.2028 року. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та гр. [PERSON] 22.07.2008 року було укладено іпотечний договір № 016726/6561/331605, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області за реєстровим № 4392 (наді по тексту - Іпотечний договір), котрий забезпечує виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 014/6561/74/110342 від 22.07.2008 року. Згідно умов п. 1.1. іпотечного договору, предметом іпотеки являється нерухоме майно котре належить позичальнику на праві приватної власності, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, який складається з житлового будинку А-2, загальною площею 235,4 кв.м., житловою площею 139,9 кв.м., вигреба № 1, огорожі № 2, огорожі № 3, хвіртки № 4, та земельна ділянка площею 0,05 га, кадастровий номер 5324087703:03:001:0185, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору, предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. 22.07.2008 року за реєстровим № 4387, зареєстрованого в Реєстрі правочинів за № 3036022. Згідно п. 1.3. іпотечного договору, обтяження іпотекою нерухомого майна, визначеного в п. 1.1. цього договору, а також взаємні права і обов`язки сторін за цим Договором виникають з моменту набуття сили цим договором. Пріоритет прав Іпотекодержателя відносно третіх осіб на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою згідно цього договору. Сторони домовляються про накладення заборони на предмет іпотеки. 23 лютого 2021 року між ТОВ «Універсальна факторингова компанія», котра отримало право вимоги від ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», та гр. [PERSON] (надалі по тексту - Позивач, Новий Кредитор, Іпотекодержатель) було укладено Договір відступлення прав вимоги № 23-02/21-186, посвідчений 23.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 459 (надалі по тексту - Договір відступлення). Відповідно до умов даного договору відступлення прав вимоги від 23.02.2021 року, старий кредитор відступив, а новий кредитор прийняв у власність права вимоги, які виникли та можуть виникнути в майбутньому за кредитним договором № 014/6561/74/110342 від 22.07.2008 року та іпотечним договором № 016726/6561/331605, укладеними 22.07.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та гр. [PERSON] , та всіма іншими додатковими угодами. Приватним нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23.02.2021 року були внесені зміни щодо нового іпотекодержателя, котрим став [PERSON] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки за № 245538678 та 245539643 від 23.02.2021 року. Відповідно до умов договору іпотеки, предметом цього договору є надання [PERSON] в іпотеку нерухомого майна зазначеного в цьому договорі в забезпечення виконання власних зобов`язань перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобов`язань, зазначених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами [PERSON] .. Договором іпотеки, передбачено, що Іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за кредитним договором і за цим договором, яке виникає у Іпотекодержателя у випадку невиконання (часткового виконання) [PERSON] своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором, у випадку невиконання (часткового виконання) [PERSON] своїх зобов`язань за даним договором та в інших випадках, передбачених цим договором. Згідно умов Договору іпотеки, предмет іпотеки передається в іпотеку з усіма його приналежностями та складовими частинами. Іпотека поширюється на всі невіддільні від предмета іпотеки поліпшення, внутрішні системи, що існують на момент укладення цього Договору та виникатимуть у майбутньому. Відповідно до п.п. 7.1., 7.3. договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку порушення позичальником будь-яких зобов`язань, що випливають з кредитного договору або порушення іпотекодавцем умов цього договору. Відповідно до пунктів 7.1. - 7.10. Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. Іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 7.4.1. Договору іпотеки, сторони погоджуються з тим, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки його вартість буде визначатися за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства. Відповідно до положень ст. 589 ЦК України у разі не виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Повідомленням про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору в порядку статей 12, 33, 35 ЗУ «Про іпотеку» від 23 лютого 2021 року, Новий Кредитор повідомив позичальника, що станом на 23.02.2021 року за [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором № 014/6561/74/110342 від 22.07.2008 року право вимоги котрого перейшло до Нового Кредитора, [PERSON] . Сторони договору вирішили в позасудовому порядку укласти між собою Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, котрий передбачає, що в рахунок погашення всієї заборгованості котра наявна за кредитним договором, іпотекодавець передає у особисту приватну власність іпотекодержателю нерухоме майно, предмет іпотеки відповідно до п. 1.1. іпотечного договору, а саме житловий будинок та земельну ділянку, а Новий Кредитор набуває право приватної власності на предмет іпотеки, в рахунок погашення боргу. Після укладення такого договору та його державної реєстрації, у Нового Кредитора виникає право власності на нерухоме майно, а у позичальника припиняються зобов`язальні правовідносини за кредитним договором та борг вважається таким, що відсутній. Сторони іпотечного договору звернулися до приватного нотаріуса з проханням підготувати та посвідчити Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, оформити таку угоду, здійснити державну реєстрацію права власності за Новим Кредитором. Однак приватний нотаріус пояснив, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, окрім накладеної 22.07.2008 року заборони на відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку на предмет іпотеки на користь Нового Кредитора, який має першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки перед іншими кредиторами боржника, містяться інші публічні обтяження на все майно боржника, [PERSON] , за боргами перед іншими кредиторами, а тому арешт на все майно, автоматично розповсюджується і на майно предмета іпотеки. У зв`язку з цим, нотаріус не може посвідчити договір про задоволення вимог іпотеко держателя на предмет іпотеки, хоч і у позивача є пріоритет та першочергове право перед іншими кредиторами, одна заборони в державному реєстрі унеможливлюють посвідчити договір за зареєструвати право власності на майно за новим власником. Таким чином, Новий Кредитор котрий отримав право грошової вимоги до боржника, офіційно змінений в ДРРПНМ на нового Іпотекодержателя, має пріоритет та першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки та вправі самостійно обрати спосіб звернення стягнення, однак у зв`язку з накладенням інших публічних обтяжень на все майно боржника, сторони добровільно не можуть укласти такий договір та новий кредитор не в змозі оформити право власності на майно. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Підстави припинення зобов`язань визначені в статтях 599-601, 604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання припиняється: виконанням проведеним належним чином; переданням відступного; зарахуванням; за домовленістю сторін; прощенням боргу; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання; смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до положень ст. 589 ЦК України у разі не виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою;- іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. - іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням. Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Згідно до п. 1 ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, так як позивачка є новим іпотекодержателем та обтяження на предмет іпотеки було зареєстроване раніше ніж інші публічні обтяження, остання має першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, адже через накладені обтяження на майно, котрі були зареєстровані пізніше ніж укладений договір іпотеки, перешкоджає позивачу зареєструвати право власності шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому її права підлягають захисту судом, шляхом задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачка являється інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням з 06.04.2012 року достроково, що підтверджується Довідкою сер. МСЕ № 1393259 від 09.04.2012 року та Пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 14.06.2012 року. У зв`язку з цим судові витрати покладаються на відповідача та стягуються на користь держави. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного та

Outcome: approved