Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачкою має сина [PERSON], [INFO]. У 2011р. шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає з відповідачкою,він в свою чергу намагається більше часу проводити з сином,приймати участь у його вихованні та розвитку,регулярно сплачує аліменти.Мати не цікавиться сином,не забезпечує належих умов його виховання ,однак і йому чинить в цьому перешкоди. Оскільки,їх син часто хворіє гострими респіраторними захворюваннями,йому рекомендовано санаторно-курортне лікування та відпочинок в умовах морського клімату.У зв»язку з чим він вважає за необхідне забезпечити йому відпочинок у морській кліматичній зоні за межами України. Між ним та відповідачкою склались недоброзичливі відносини,вони майже не спілкуються , відповідачка чинить перешкоди у тимчасовому виїзді дитини за кордон та безпідставно не надає відповідного дозволу.Просить надати дозвіл на тимчасові виїзди дитини за кордон без згоди матері терміном з 01.06.14р.по 01.09.14р.включно,а також надати йому дозвіл самостійно або через уповноважену ним особу,без згоди [PERSON]здійснювати оформлення проїзних документів на право виїзду за межі України неповнолітнього [PERSON],2005р.н. 03.07.14р.позивач подав уточнення позовної вимоги та просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди матері з 01.08.14р.по 30.08.14р. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та пояснили,що позивач має намір їхати з сином відпочивати у Грецію і в Карпати,путівки на даний час не має, ніяких попередніх договорів про надання туристичних послуг не укладав,так як раніше відповідачка відмовляла у наданні дозволу на виїзд дитини. У зв»язку з неприязними стосунками та неможливістю спілкування, безпосередньо до відповідачки щодо надання в даний час згоди на виїзд сина з ним на відпочинок за кордон не звертався.У 2013р. у зв»язку з відмовою [PERSON], звернувся у Личаківський районний суд м.Львова з позовом, однак в ході розгляду було з»ясовано,що відповідачка зареєстрована у Франківському районі,тому подано даний позов. Кошти на поїздку разом з сином за кордон у нього є,оскільки ,йому матеріального допомагають родичі та має власні заощадження. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив,що позивачем не надано доказів про матеріальну можливість влаштувати виїзд разом з дитиною за кордон, оскільки, одночасно ним подано позов про зменшення розміру аліментів, у зв»язку з істотним погіршенням матеріального становища, який перебуває у провадженні суду.Крім того, позивач не надав договору на туристичне обслуговування, доказів перевірки умов медичного забезпечення,не вказав ні в позові, ні в поясненнях у судовому засіданні місце та назву готелю,куди планує їхати.А також не довів наявність предмету спору,оскільки,відповідачка не заперечує щодо виготовлення документів, про що нею подана заява, однак позивач до неї не звертався. Представники 3 осіб Франківського та Личаківського органів опіки та піклування позовні вимоги підтримали та пояснили,що батьки мають рівні права по вихованні дитини.В інтересах неповнолітньої дитини просять позов задоволити. Представник Франківського районного відділу у м.Львів Головного управління ДМС у Львівській області у судове засідання не з»явився,хоч належно увідомлений про час та місце слухання справи,надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності.Суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності,згідно ст..169 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 13.09.2003р.,згідно з рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 4.10.11р. шлюб розірвано. Від перебування у шлюбі сторони мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], який проживає з матір»ю. Згідно ч.2 ст.313 ЦК України,фізична особа,яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі або у супроводі осіб,які ними уповноважені. Статтею2 Закону України"Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України”передбачено,що документами,які дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами,є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 Закону України"Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України”оформлення проїзного докумету дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників , за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїзних документів дитини,їх тимчасового затримання та вилучення,затверджених постановою КМ України №231 від 31.03.1995р.передбачено,що оформлення паспорта,проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків,справжність підпису яких засвідчено нотаріально.За наявності заперечень одного з них документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України,виїзд з України громадян,які не досягли 16 річного віку,в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою,здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі,якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску,а у разі відсутності такої згоди-у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину,який не досяг 16річного віку,без згоди та супроводу другого з батьків. У судовому засіданні встановлено,що позивач не звертався до відповідачки щодо отримання дозволу на виїзд дитини,про що він ствердив у судовому засіданні. Окрім того,в матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 02.07.14р.про відсутність заперечень з її боку щодо виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон її сину [PERSON], у зв»язку з чим дає згоду на оформлення необхідних документів. Судом за клопотанням представника відповідачки оголошувалась перерва для мирного врегулювання спору, однак, в подальшому позивач від такого вирішення питання відмовився і в наданий судом термін до [PERSON].з приводу дачі дозволу на виїзд дитини за кордон не звернувся. Як вбачається з виписки з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON],2005р.н.,останній хворіє гострими респіраторними захворюваннями,у зв»язку з чим йому,крім іншого, рекомендовано санаторно-курортне лікування та відпочинок в умовах морського та гірського клімату. Однак, позивачем,в порушення вимог ст..60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження реальності бажання та можливості ,в тому числі і матеріальної, виїзду разом із сином за кордон на відпочинок в умовах,рекомендованих лікуючим лікарем дитини-зокрема,-запрошення, візи, договору про надання туристичних послуг, тощо. Крім цього,судом встановлено,що у провадженні Франківського районного суду м.Львова з 20.03.14р.перебуває справа за позовом [PERSON]до [PERSON]про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON],2005р.н.,у зв»язку з погіршенням його матеріального становища та народженням [INFO] дочки [PERSON],яка перебуває на його утриманні. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги до задоволення не підлягають, у зв»язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed