Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач по справі, який являється онуком позивача, зареєстрований у спірній квартирі, але фактично не проживає в ній 7 років, не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі не має. Відповідач проживає в іншому місці та не заперечує проти зняття його з реєстрації в квартирі, частка якої належить йому на праві приватної власності. Зняття з реєстрації відповідача ніяким чином не позбавляє його права володіти своїм майном. Позивач є пенсіонеркою, проживає вданій квартирі з донькою, яка являється особою з інвалідністю І групи, її доходів не вистачає на сплату комунальних послуг. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає отриманню субсидії. На підставі вищевикладеного, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі просили їх задовольнити, згодна на проведення заочного розгляду справи. Вказала, що з відповідачем по справі [PERSON] не спілкується, та де він перебуває їй не відомо. Вона змушена сплачувати за відповідача комунальні послуги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, судовою повісткою про виклик, причину неявки суду не повідомив. Згідно до положення ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.12.2005 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.02.2006, квартира [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с. 8, 9/. Як вбачається з довідки Комунального підприємства "Житлова управляюча компанія" від 21.05.2021 року відповідач [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою з 30.10.1996 по теперішній час /а.с. 14/. \~ \~ \~ \~За\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В справі відсутні докази домовленості між співвласниками в порядку ст. 369 ЦК України. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. Враховуючи, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] , а не наймачем, членом сім`ї наймача або членом сім`ї власника, він має право вільно користуватись квартирою та, незалежно від факту проживання у спірній квартирі, не може бути визнаний таким, що втратив право користування нею. \~ \~ \~ \~ Щодо аргументів позивача щодо несплати відповідачем комунальних платежів, тощо, то згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У приватизованій квартирі частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

Outcome: dismissed