Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що згідно договору оренди від 17.06.2013 року між [PERSON] та ТОВ «ім. Котовського», яке у листопаді 2016 року було перейменоване в ТОВ «Олійникова Слобода», було укладено договір оренди землі № б/н, за яким [PERSON] передала позивачу в оренду свою земельну ділянку площею 2,2801 га з кадастровим номером 3220484400:03:003:0078, розташовану в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на 10 років. 21.11.2014 року відбулася державна реєстрація цього договору оренди. В порушення прав позивача, [PERSON] з 2018 року вчиняє дії спрямовані на позбавлення позивача права користування земельною ділянкою. За скаргою власника земельної ділянки Міністерство юстиції своїм наказом від 15.03.2018 року скасувало державну реєстрацію права оренди на вказану земельну ділянку за позивачем. 05.03.2018 року [PERSON] уклала з іншим орендарем - ТОВ Агрокомплекс «Узин» договір оренди № б/н, за яким передала ту саму земельну ділянку в оренду, після чого державний реєстратор 15.03.2018 року прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТОВ Агрокомплекс «Узин». Позивач оскаржив в судовому порядку укладений з ТОВ Агрокомплекс «Узин» договір оренди земельної ділянки, але [PERSON] з новим орендарем 04.12.2018р. уклали Договір про розірвання Договору оренди земельної ділянки та 22.11.2018 року в нотаріальному порядку була посвідчена заява [PERSON] про розподіл своєї земельної ділянки з кадастровим номером 3220484400:03:003:0078, внаслідок чого, 07.12.2018 року державним кадастровим реєстратором були прийняті рішення про скасування держреєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3220484400:03:003:0078 та рішення про державну реєстрацію вже двох земельних ділянок з кадастровим номером 3220484400:03:003:0089, загальною площею 1,14 га і з кадастровим номером 3220484400:03:003:0088 загальною площею 1,1401 га. 12.12.2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на сформовані внаслідок поділу нові спірні земельні ділянки за [PERSON] .. Не зважаючи на те, що право оренди позивача за Договором оренди залишилось дійсним та продовжує діяти щодо спірних земельних ділянок, 10.12.2018 року [PERSON] уклала з ТОВ Агрокомплекс «Узин» договір оренди землі, за яким в оренду було передано обидві спірні земельні ділянки. Позивач зазначає, що власник земельної ділянки не мав права передавати спірні земельні ділянки в оренду іншим особам. Скасування Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за позивачем права оренди позивача на земельну ділянку, що виникло на підставі договору оренди, не припинило це право і жодним чином не вплинуло на його дійсність, договір оренди є дійсним. Позивач зазначає, що на даний час триває порушення його прав та інтересів, як єдиного законного орендаря спірних земельних ділянок, а тому позивач, уточнивши в суді свої позовні вимоги, просить суд: визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 10.12.2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ Агрокомплекс «Узин» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220484400:03:003:0089 загальною площею 1,14 га та земельної ділянки з кадастровим номером 3220484400:03:003:0088 загальною площею 1,1401 га.; скасувати рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди вказаних земельних ділянок та припинити право оренди ТОВ Агрокомплекс «Узин» на земельну ділянку з кадастровим номером 3220484400:03:003:0089 загальною площею 1,14 га., на земельну ділянку з кадастровим номером 3220484400:03:003:0088 загальною площею 1,1401 га, та припинити право оренди ТОВ Агрокомплекс "Узин"; витребувати із незаконного володіння та користування ТОВ Агрокомплекс «Узин» на користь ТОВ «Олійникова Слобода» зазначені земельні ділянки; внести зміни до Договору оренди землі № 90 від 17.06.2013 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ім. Котовського», правонаступником якого є ТОВ "Олійникова Слобода", шляхом його викладення у новій редакції, тобто із зміною ідентифікації об`єкту оренди, зазначивши, що в оренду передано земельну ділянку з кадастровим номером 3220484400:03:003:0089 загальною площею 1,14 га та земельну ділянку з кадастровим номером 3220484400:03:003:0088 загальною площею 1,1401 га на території Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району, із зазначенням нормативно грошової оцінки цих земельних ділянок; вирішити питання відшкодування судових витрат. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги. Представник відповідачів [PERSON] та ТОВ Агрокомплекс «Узин» в судовому засіданні позов не визнав, суду надано письмово викладена позиція відповідачів по справі (Т.2 а.с. 5-9, 17-21, 60-66) . Відповідач, держреєстратор Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшина М.О. в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була обізнана, 06.09.2019 року подавала письмову заяву та просила надати додатковий строк для подання відзиву (Т.1 а.с.140-141), однак, жодних клопотань, чи відзиву суду так і не направила. Заслухавши пояснення представника позивача, адвоката Тетері С.І,. представника відповідачів [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 2,2801 га з кадастровим номером 3220484400:03:003:0078, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована у межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Наведене підтверджено копією Державного акту на право власності на земельну ділянку (Т.1 а.с. 20). Встановленим є те, що 17.06.2013 року між ТОВ «Олійникова Слобода» та [PERSON] було укладено договір оренди землі №б/н (Т.1 а.с.17-18). За вказаним договором оренди позивач ТОВ «Олійникова Слобода» набуло право оренди земельної ділянки площею 2,2801 га з кадастровим номером 3220484400:03:003:0078, строком на 10 років, зі сплатою орендодавцю орендної плати, яка нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1262,88 грн. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін. Згідно п. 37 договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Встановлено, що 21.11.2014 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за позивачем за індексним номером 17377687 (Т.1 а.с.25). Також, судом встановлено, що наказом Міністерства Юстиції України №727/5 від 15 березня 2018 року була задоволена колективна скарга громадян, в тому числі, й гр. [PERSON] , та було скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Олійникова Слобода» на належну [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3220484400:03:003:0078, яке було зареєстроване на підставі договору оренди від 17.06.2013року (Т.1 а.с. 42). Судом встановлено, що 05.03.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Агрокомплекс Узин» було укладено договір оренди №б/н земельної ділянки з кадастровим номером 3220484400:03:003:0078, після чого, державний реєстратор КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. 15.03.2018 року прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрокомплекс «Узин», з індексним номером 40134104. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторони позивача, ТОВ «Олійникова Слобода» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі №б/н від 05.03.2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ Агрокомплекс «Узин» і скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно (справа №357/9195/18). Після чого, 04.12.2018 року [PERSON] та ТОВ Агрокомплекс «Узин» уклали договір про розірвання укладеного між ними договору оренди землі від 05.03.2018 року. Встановлено, що 07.12.2018 року державним кадастровим реєстратором Відділу у Білоцерківському районі Міськрайонного управління у Білоцерківському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області були прийняті рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3220484400:03:003:0078, шляхом закриття Поземельної книги і скасування кадастрового номера цієї земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Також, було прийнято рішення про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3220484400:03:003:0089, загальною площею 1,14 га та державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3220484400:03:003:0088 загальною площею 1,1401 га, які утворилися внаслідок поділу. 12.12.2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на сформовані внаслідок поділу, спірні земельні ділянки, з площею 1,14 га та - 1,1401 га. Наведене підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Т.1 а.с. 30-32, 51-54). Встановлено, що 10.12.2018 року між [PERSON] та ТОВ Агрокомплекс «Узин» було укладено договір оренди обох своїх земельних ділянок (Т.1 а.с.144-146). 13.12.2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки з кадастровим номером 3220484400:03:003:0089 і кадастровим номером 3220484400:03:003:0088 за ТОВ Агрокомплекс «Узин» (Т.1 а.с.147,148). Встановленим є те, що ТОВ «Олійникова Слобода», дізнавшись про вище викладені обставини поділу земельної ділянки, направило [PERSON] пропозицію (Оферту) про внесення змін до договору оренди землі № б/н від 17.06.2013 року, де виклало, пропозицію та обґрунтувало підстави для внесення змін до договору оренди в частині, що ідентифікують об`єкт оренди, а саме: кадастрових номерів та площі орендованих земельних ділянок, грошової оцінки, сформованих внаслідок поділу земельної ділянки, яка була першочергово передана в оренду позивачу (Т.1 а.с. 56-60). Однак, представник позивача суду повідомив, що власником земельних ділянок було проігноровано пропозицію (оферту). При вирішенні даної справи, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Аналогічні положення містить ст.6 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Також, передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ст.124 ЗК України, ст.13 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 1 Закону України від 06.10.1998 року (№ 161-XIV) «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. За ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Згідно із ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А частиною 4 цієї ж статті, передбачено, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Судом встановлено, що укладений 17.06.2013 року між ТОВ «Олійникова Слобода» та [PERSON] договір оренди землі №б/н було у встановленому законом порядку зареєстровано в листопаді 2014 року, однак наказом МЮ України №727/5 від 15.03.2018 року рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди за позивачем було скасовано. Зазначене підтверджується наданим суду наказом Міністерства юстиції України №727/5 від 15.03.2018 року (Т.1 а.с.42). Зі скасуванням рішення державного реєстратора про реєстрацію за позивачем речового права на нерухоме майно - права оренди на спірну земельну ділянку та внесенням відповідних відомостей до Реєстру, втрачаються ті правові наслідки, які з них випливають, а саме - скасовується державна реєстрація речового права і особа у відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 125 ЗК України вважається такою, що не набула відповідного речового права. Отже, скасувавши рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди позивача, держава офіційно не визнає і не підтверджує факт набуття позивачем права оренди на спірну земельну ділянку, належну відповідачу [PERSON] , оскільки відповідні відомості були виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Доводи сторони позивача в частині незаконності вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України, з огляду на його оскарження в судовому порядку, суд, наразі, не може взяти до уваги, оскільки на момент розгляду справи зазначений наказ є чинним і відповідного судового рішення про його скасування не надано. Крім того, оскарження позивачем в судовому порядку дій чи рішення Міністерства юстиції України не спростовують сам факт існування такого рішення державного реєстратора про скасування реєстрації права оренди позивача, станом на час поділу власником своєї земельної ділянки та на час укладення спірного договору оренди з іншим орендарем. Також, слід зазначити, що у відповідності до п. 37, укладеного між ТОВ «Олійникова Слобода» та [PERSON] , договору оренди, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. А отже, суд критично оцінює позицію сторони позивача, викладену в додаткових поясненнях, щодо набрання чинності Договором оренди від 17.06.2013 року, де орендарем є ТОВ «Олійникова Слобода», - з моменту його підписання сторонами. Позивач вважає, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди за цим договором не впливає на його дійсність. Позивач приводить аналіз трактувань застосування приписів ст. 18 Закону України «Про оренду землі», які були виключені з 01.01.2013 року, аналізує практику Верховного Суду в аналогічних спорах. Однак, в даному випадку, суд вважає за необхідне взяти до уваги, перш за все, саме умови Договору оренди від 17.06.2013р. ( пункт 37). Дані умови визначили й погодили сторони договору та ці умови відповідають нормам ст. 6, 627 ЦК України. Сторони погодили, що цей договір оренди набирає чинності після підписання та його державної реєстрації. За умови відсутності здійснення державної реєстрації договору, як і за умови скасування проведеної реєстрації, зазначений договір оренди землі є таким, що не набрав чинності, а відтак ТОВ «Олійникова Слобода» не набуло (втратило) права орендаря за таким договором. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 13 червня 2016 року у справі 6-643цс16, постанові ВС від 30.07.2020р. у справі №357/7734/18. Отже, наявність договору оренди землі, реєстрація якого була скасована і дію якого заперечує орендодавець, свідчить про те, що орендар не набув прав та обов`язків, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору 17.06.2013р., а відтак не було перешкодою для власника земельної ділянки для її поділу, укладення та державної реєстрації іншого договору оренди землі з іншим орендарем. За таких обставин, поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3220484400:03:003:0078 на дві з кадастровими номерами 3220484400:03:003:0089 та 3220484400:03:003:0088, державна реєстрація цих земельних ділянок за [PERSON] та передача їх в оренду іншому орендарю, після скасування реєстрації права оренди позивача ТОВ «Олійникова Слобода», не порушує прав останнього. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Договір оренди земельної ділянки відповідно до положень ч.1 ст.210 ЦК України, ст.125 ЗК України, ч.5 ст.6, ст.17 Закону України «Про оренду землі», ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є вчиненим з моменту державної реєстрації цих прав, а саме право оренди виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно земельна ділянка за договором оренди вважається переданою орендодавцем орендареві теж з моменту державної реєстрації права оренди (ст.17 Закону України «Про оренду землі»). Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17, де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права, реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору. Крім наведеного вище, сторона відповідача, заперечуючи позов, посилається на норми ст. 79-1 ЗК України. Відповідно до частини дев`ятої статті 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Згідно з частинами першою-другою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Частиною десятою статті 79-1 ЗК України передбачено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера відповідно до частини четвертої статті 79-1 ЗК України. Станом на час розгляду справи земельна ділянка, яка була передана в оренду позивачу, поділена, внаслідок чого сформовано інші земельні ділянки, яким присвоєно інші кадастрові номери. Отже, земельна ділянка площею 2,2801 га не існує як об`єкт цивільних прав, оскільки в її межах шляхом поділу утворені інші земельні ділянки. Об`єктивно відбулась зміна меж земельної ділянки та площі, припинилось існування земельної ділянки площею 2,2801 га, що є перешкодою для ефективного захисту прав позивача шляхом внесення змін до договору оренди. Внесення рішенням суду запропонованих позивачем змін до Договору оренди від 17.06.2013 р. може призвести до порушень позивачем меж здійснення цивільних прав (ст. 13 ЦК України). Щодо позовних вимог до державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О., суд виходить з наступного. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. ТОВ «Олійникова Слобода» в обґрунтування позовних вимог про скасування рішень державного реєстратора щодо державної реєстрації припинення права ТОВ «Олійникова Слобода» оренди та державної реєстрації права ТОВ Агрокомплекс «Узин» оренди спірних земельних ділянок, посилається на порушення його прав як дійсного орендаря зазначених земельних ділянок. Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Проте у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права, також, не є належним способом захисту прав позивача. Зазначеного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі 367/2022/15-ц . Встановленим є те, що спір у даній справі виник між ТОВ «Олійникова Слобода» та [PERSON] , ТОВ Агрокомплекс «Узин», а держреєстратор Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О. є неналежним відповідачем у даній справі, а тому у задоволенні позовних вимог до неї слід відмовити із зазначеної підстави. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), де зокрема, зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Аналогічні правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду 01.04.2020 року в справі № 520/13067/17, постанові Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі № 357/ 7734/18. З огляду наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «Олійникова Слобода» у повному обсязі. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. За ухвалою судді від 12.07.2019 року було забезпечено даний позов ТОВ «Олійникова Слобода» та накладено арешт на спірні земельні ділянки. Оскільки, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, то підлягають до скасування й заходи забезпечення даного позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed