Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька, в якому зазначила, що в період з 27.08.2010 року по 01.12.2017 року проживала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від сумісного проживання сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 01.12.2017 року шлюб між сторонами розірвано і з вказаного проміжку часу малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем. На період літніх канікул 2019 року [PERSON] планує поїхати на відпочинок за кордон та планує поїздку до Королівства Іспанії. Однак, відповідач категорично заперечує проти виїзду дитини за межі України та відмовляється надати відповідну письмову згоду, що спонукало [PERSON] звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві. В порядку уточнення позовних вимог просила надати одноразовий дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за межі України в її супроводі в державу Королівство Іспанія в період з 08.06.2019 року по 18.06.2019 року без письмової згоди та супроводу батька - [PERSON] Долучила до матеріалів справи електронні авіаквитки до місця запланованого відпочинку та в зворотньому напрямку, підтвердження бронювання отелів у місцях зупинки та план відпочинку на весь період. Додала, що вказану поїздку частково фінансують її близькі родичі. Відповідач в судовому засіданні заявлених вимог не визнав повністю, мотивуючи тим, що не довіряє позивачеві. Вважає, що остання неспроможна профінансувати поїздку самостійно та забезпечити безпечне перебування їх доньки за межами України. На обґрунтування своїх доводів подав негативну характеристику на [PERSON] за місцем її роботи, а також акт обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача. Також звернув увагу суду на ті обставини, що в 2018 році [PERSON] не дозволила йому взяти їх спільну доньку на відпочинок. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні подала лист служби у справах дітей про недоцільність виїзду малолітньої дитини разом з мамою за кордон. Однак, під час розгляду справи по суті, після подання позивачем додаткових письмових доказів, змінила свою позицію та зазначила, що зібрані матеріали не містять даних про те, що поїздка дитини разом з матір'ю за кордон на відпочинок несе загрозу для життя чи здоров'я малолітньої [PERSON], а навпаки сприятиме її розвитку. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.07.2011 року, виданого Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, про що 12.07.2011 року було вчинено актовий запис за № 56. Матір'ю дитини записана [PERSON]. Батьком дитини записаний [PERSON] (а.с.7) . Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 01.12.2017 року по справі № 387/1039/17 номер провадження по справі 2/387/523/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с.11-12). З довідки № 7 від 22.01.2019 року, виданої директором Помічнянської ЗШ І-ІІІ ступенів № 3, встановлено, що [PERSON] дійсно навчається у Помічнянській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 3 Помічнянської міської ради Кіровоградської області у 1-Б класі. Літні канікули з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року ( а.с.13 ). Згідно ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII. Частина 2 статті 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зазначені правила затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Згідно п. 3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв'язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 зазначила, що положення про рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. З договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 26.07.2013 року, встановлено, що [PERSON] є власницею житлового будинку № 108, що розташований по вулиці Степовій у місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с. 30); З пояснень позивача встановлено, що короткострокова поїздка на відпочинок в Королівство Іспанія планувалася нею спільно з донькою та виключно в інтересах останньої, з метою оздоровлення дитини, а також забезпеченння її духовного, морального і соціального розвитку. В судовому засіданні [PERSON] надала електронні авіаквитки до місця запланованого відпочинку та в зворотньому напрямку, підтвердження бронювання отелів у місцях зупинки та план відпочинку на весь період ( а.с.54-68). Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач послався на наступні докази : - акт обстеження умов проживання сім'ї позивача від 06.03.2019 року, згідно якого житлово-побутові умови та санітарний стан в кімнатах на незадовільному рівні. Для доньки не створені умови для всебічного та гармонійного розвитку. Мати вихованням, навчанням та доглядом за дитиною не займається ( а.с. 33); - довідку № 107 від 05.03.2019 року та харектеристику № 108 від 06.03.2019 року , виданої директором Помічнянського "Міського Палацу Культури ", згідно яких [PERSON] працює в Помічнянському міському Палаці Культуріи на посаді художника з 2015 року . За час роботи проявила себе, як досить безвідповідальний працівник, який неналежним чином виконує свої посадові обов'язки. Авторитетом в колективі не користується . Систематично спізнюється на роботу без поважних причин. Не приймає участі в громадському житті трудового колективу (а.с.31, 36); - характеристику від 06.03.2019 року, видану начальником "Центру надання соціальних послуг населенню" виконавчого комітету Помічнянської міської ради, згідно якої [PERSON], за час проживання у місті Помічна зарекомендувана себе посередньо. В характері проявляється байдужість, безтурботність, недостатньо сформовані навички відповідального батьківства. Нехтує рекомендаціями фахівців із соціальної роботи конфліктує з членами громади, не розуміючи своїх проблем та не має бажання задовольнити потреби дитини. Дитина часто залишається без нагляду дорослих (а.с. 37). На спростування доводів відповідача [PERSON] подала наступні докази : - акт обстеження її умов проживання від 21.03.2019 року, згідно якого санітарний стан в будинку задовільний. Зроблений ремонт, в наявності є всі необхідні меблі та побутова техніка. Дитина забезпечена одягом відповідно віку та сезону, харчуванням, іграшками та книжками. Через напружені стосунки між батьками в дитини погіршився емоційний стан. Рекомендовано підвищити виховний потенціал батьків та допомогти у вирішенні конфліктних ситуацій між членами сім'ї ( а.с.52); - характеристику від сусідів, згідно якої позивач характеризується з позитивної сторони, як добра сусідка та любляча матір ( а.с. 53). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак позивачем не надано доказів, які б підтверджували необхідність виїзду дитини за кордон. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами існування обставин які б перешкоджали наданню малолітній [PERSON] дозволу на одноразовий короткостроковий виїзд за межі України в супроводі матері для відпочинку. Натомість надання такого дозволу відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки відпочинок малолітньої [PERSON] сприятиме її оздоровленню, а також духовному, моральному і соціальному розвитку. Отже, позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989року, ст.51 Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 141, 150,155, 157, 161, Сімейного кодексу України, ст. 313 ЦК України,

Outcome: approved