Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, який обґрунтував наступним чином. [INFO] в с. Нова Прилука Липовецького району помер [PERSON], який приходився позивачеві батьком. За життя, 16.11.2004 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого заповів йому, [PERSON], та його братові [PERSON], тобто своїм синам, все своє рухоме та нерухоме майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом. Спадкове майно спадкодавця складається із житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], права на майновий пай та земельної ділянки. До кола спадкоємців, поміж них з братом, увійшла дружина померлого [PERSON], яка має право на обов'язкову частку у спадщині. Ураховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] відмовились від своїх часток у спадковому майні, він, [PERSON], є єдиним спадкоємцем на майно померлого. Спадщину він, [PERSON], прийняв шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття протягом 6-ти місяців після відкриття спадщини, а саме 08.10.2013 року. Право на майновий пай та земельну ділянку батька він вже успадкував в нотаріальному порядку, в результаті чого отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування житлового будинку не має можливості, оскільки свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння №19 від 19.07.1989 року, видане на підставі рішення виконкому Липовецької районної ради народних депутатів № 131 від 30.05.1985 року та рішення виконкому Новоприлуцької сільської ради народних депутатів №21 від 15.06.1989 року, зареєстроване в бюро технічної інвентаризації 19.07.1989 року на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON]. А так як майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, нотаріус не в змозі встановити яка частка спадкового будинку належала саме спадкодавцеві. Ураховуючи те, що питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ чи поділ колгоспного двору - ніким не ставились, а також на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглось на 15.04.1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності, [PERSON] на даний житловий будинок не претендує, строк позовної давності пропустила без поважної причини, ніколи не зверталася про витребування частки з майна колгоспного двору і є такою, що втратила право на частку в майні колгоспного двору, відтак єдиним членом колгоспного двору і власником житлового будинку був лише [PERSON], тому позивач просив суд визнати за ним право власності на об'єкт спадкування, оскільки іншого порядку, поміж судового, у разі відмови нотаріуса в оформленні спадкового майна, чинним законодавством не передбачено. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилась, в адресованій суду заяві вказала, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просила суд розгляд справи проводити без її участі. Ураховуючи те, що сторони не з'явились в судове засідання, скориставшись своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі не здійснюючи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст.169, 197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Нова Прилука Липовецького району помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть [NUMBER], який приходився батьком позивачеві, на що вказує свідоцтво про народження [NUMBER]. За життя, 16.11.2004 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого заповів своїм синам: [PERSON] та [PERSON] все своє рухоме та нерухоме майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося. Вказаний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області та зареєстрований в Реєстрі за № 574. Даний заповіт, при житті спадкодавця не змінювався та не скасовувався. Ураховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась після 01.01.2004 року, відтак до правовідносин про спадкування застосовуються відповідні правила ЦК України в редакції 2003 року. На виконання вимог п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування", судом було витребувано з нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини Спадкову справу до майна померлого [PERSON] №143/2013 заведеної приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] 08.10.2013 року. Як убачається із матеріалів Спадкової справи, своїм правом на прийняття спадщини після смерті [PERSON], скористався син [PERSON], який є позивачем у справі, та спадкоємцем за заповітом. Інший спадкоємець за заповітом [PERSON] надав нотаріусу заяву посвідчену нотаріально, що внесена до реєстру за №671, про відмову від своєї частки у спадковому майні після смерті [PERSON] на користь позивача у справі [PERSON] Інший спадкоємець, який має право на обов'язкову частку у спадковому майні, згідно правил ст.1241 ЦК України - дружина спадкодавця [PERSON], яка є відповідачем у справі від своєї частки відмовилась також, надавши нотаріусу заяву, що посвідчена секретарем сільської ради та зареєстрована в реєстрі за №48, у якій беззаперечно висловила свій намір про неприйняття спадщини після смерті чоловіка. За наведених обставин, слід констатувати, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно померлого [PERSON] Спадкове майно спадкодавця складається: із житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], що належав [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння №19 від 19.07.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Липовецької районної ради народних депутатів №131 від 30.05.1985 року та рішення виконкому Новоприлуцької сільської ради народних депутатів №21 від 15.06.1989 року, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 19.07.1989 року на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого зазначено [PERSON]; земельного та майнового паю. Право на майновий пай та земельну ділянку належну спадкодавцеві, позивач успадкував в нотаріальному порядку, в результаті чого отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які були видані приватним нотаріусом 20.02.2014 року та зареєстровані в реєстрі відповідно за №248 та №249. Вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування житлового будинку, що став об'єктом спадкування, позивач не має можливості, оскільки постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] від 20.02.2014 року йому було відмовлено у вчинені нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як вищевказаний житловий будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого є померлий [PERSON], та частки його членів неможливо визначити. Зі змісту ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та ст. 123 ЦК (в редакції 1963 року) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року N 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. Згідно наданих виконавчим комітетом Новоприлуцької сільської ради Липовецького району довідок констатовано: від 07.04.2014 року за №220, відповідно до записів погосподарських книг Новоприлуцької сільської ради №3, №2, №6 за 1966-2013 роки, власником домогосподарства [ADDRESS], починаючи з 1964 року був [PERSON] до дня своєї смерті 27.05.2013 року; від 24.03.2014 року за №183 - житловий будинок [ADDRESS], Липовецького району мав статус майна, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: голова колгоспного двору [PERSON], 1935 р.н. та член колгоспного двору [PERSON], 1927 р.н. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що житловий будинок в [ADDRESS] входив до суспільної групи - колгоспний двір, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: головою померлий [PERSON], членом відповідач у справі [PERSON], відтак вказане майно належало їм на праві спільної сумісної власності, в якому частки його членів є рівними, тобто по 1/2 кожному та таке право збереглося після припинення його існування. Питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ чи поділ колгоспного двору - ніким не ставились. В силу ст.. 4 Постанови Верховної ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглось на 15.04.1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. В силу ст.. 71 Цивільного кодексу Української PCP 1964 p., загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, а також те, що [PERSON] на даний житловий будинок не претендує, строк позовної давності пропустила без поважної причини, ніколи не зверталася про витребування частки з майна колгоспного двору і є такою, що втратила право на частку в майні колгоспного двору, відтак слід констатувати, що єдиним членом колгоспного двору в [ADDRESS] і власником житлового будинку був лише [PERSON] За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки доведені належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкодавця права на спадщину. Тому суд, виходячи з вищевказаного, а також з положень ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", якою передбачено, що рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, з метою захисту порушених прав позивача, задовольняє позовні вимоги про визнання за позивачем права на спадкове майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved