Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області суду з позовом до [PERSON] комітету ВМР, [PERSON], [PERSON] з вимогами скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №206 від 08 лютого 2005 року в частині надання дозволу [PERSON], НабокЛідії Миколаївні, [PERSON] на приватизацію квартири №36 по вулиці Келецька в будинку 132 у м.Вінниці. Скасувати свідоцтво на право власності на житло від 08.02.2005 року на квартиру №36 по вулиці Келецька в будинку 132 у м. Вінниці, видане на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], яке зареєстроване КП ВООБТІ 14.03.2005 р. за реєстровим №1765/68948. Позовні вимоги аргументовані тим, що у вересні 2016 року, під час розмови з батьками позивач випадково дізнався, що квартира № 36 по вулиці Келецька в будинку 132 у м. Вінниці, в якій мешкають батьки позивача, приватизована, та позивач включений до списку осіб на приватизацію. Тому 08 лютого 2005 року рішенням виконкому Вінницької міської ради №206, надано дозвіл на приватизацію квартири № 36 по вулиці Келецька в будинку 132 у м. Вінниці, у складі сім'ї з трьох осіб: батько позивача - [PERSON], мати - [PERSON], та син - [PERSON]. Відповідно до вказаного рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради виконкомом міської ради було видано свідоцтво на право власності на дану квартиру від 08.02.2005 p., яке зареєстроване КП ВООБТІ 14.03.2005 р. за реєстровим №1765/68948 і тому тепер квартира належить позивачу, його батькам на праві спільної часткової власності. Позивач повідомляє, що на час приватизації квартири він жодних документів про приватизацію не підписував, крім того, важливим є те, що в період з 15.07.2002року по 26.06.2007 року позивач навчався у Військовому інституті внутрішніх військ МВС України, протягом навчання у інституті проживав на території навчального закладу. Позивач вказує, що відповідачі провели приватизацію, оскільки вважали, що діють в інтересах позивача та у такий спосіб хотіли забезпечити всіх нас житлом на майбутнє, але положенням п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду не є обов'язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлені законом. Враховуючи те, що приватизація державного житла не є обов'язком, а є правом, волевиявлення яке позивачем не було надане при здійснені приватизації квартири і воно не відповідає дійсній волі позивача та бажанню по накладенню на позивача прав по утриманню нерухомого майна, а також прав менших, ніж зазначено в законі, і тому вважає, що участю без згоди позивача у приватизації квартири порушено цивільні права позивача. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в заяві від 22.12.2016р. уточнив позовні вимоги та просив суд скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №206 від 08 лютого 2005 року в частині надання дозволу [PERSON], [PERSON], [PERSON] на приватизацію квартири №36 по вулиці Келецька в будинку 132 у м. Вінниці. Скасувати свідоцтво на право власності на житло від 08.02.2005 року на квартиру №36 по вулиці Келецька в будинку 132 у м.Вінниці, видане на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], яке зареєстроване КП ВООБТІ 14.03.2005 р. за реєстровим №1765/68948. Представник позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] комітету ВМР надав заяву про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяви про розгляд сприви без їх участі, проти позову не заперечують. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням. (а.с.4) Згідно довідки виданої Національною академією національної гвардії України від 02.11.2016р., №4/1581 вбачається, що в період з 15.07.2002року по 26.06.2007 року позивач навчався у Військовому інституті внутрішніх військ МВС України, протягом навчання у інституті проживав на території навчального закладу. ( а. с. 5) Рішенням виконкому Вінницької міської ради08 лютого 2005 року №206, надано дозвіл на приватизацію квартири № 36 по вулиці Келецька в будинку 132 у м. Вінниці, у складі сім'ї з трьох осіб: [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. (а.с.7) Відповідно до вказаного рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради виконкомом міської ради було видано свідоцтво на право власності на дану квартиру від 08.02.2005 p., яке зареєстроване КП ВООБТІ 14.03.2005 р. за реєстровим №1765/68948, за яким [PERSON], [PERSON], та [PERSON] належить по 1/3 частки квартири. (а.с.6) Ч.1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно п. 1 ст. 7 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 202 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, та враховуючи те, що приватизація державного житла не є обов'язком, а є правом, волевиявлення позивачем не було надане при здійснені приватизації квартири і воно не відповідає дійсній волі позивача та бажанню по накладенню на позивача прав по утриманню нерухомого майна, тому суд вважає, що участь без згоди позивача у приватизації квартири порушено цивільні права позивача, таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved