Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що [INFO] року помер її син [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що спадкова справа, яка була відкрита 27.11.2012 року після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] залишилась на непідконтрольній українській владі території. Просить визнати за нею право власності на ? частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, просили справу слухати без їх участі. ( а.с. 23,38). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2008 року за № [NUMBER] , квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] -1/4 частка; [PERSON]-1/4 частка, [PERSON] ? частка, [PERSON]-1/4 частка квартири ( а. с. 7-8). [INFO] року [PERSON] помер ( а. с. 11). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] .( а.с. 7-9) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.09.2017 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкова справа заведена 27.11.2012 року та залишена на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьк, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. ( а.с.6,33). Згідно звіту про оцінку майна трикімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] вартість об»єкту оцінки становить 77618,75 грн. ( а.с. 5). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При спадкуванні за законом майно переходить до зазначених в законі спадкоємців відповідно до встановленої черговості, яка має суворо дотримуватись. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини. У п»яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, утриманці спадкодавця, які не були членами його сім»ї. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, коли черговість одержання права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеною після відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні позивачка по справі [PERSON] як спадкоємець першої черги звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.( а.с. 6). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.09.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], оскільки спадкова справа знаходиться на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьк. ( а.с. 6). Право власності на ? частину квартири за спадкодавцем [PERSON], що розташована за адресою: [ADDRESS], підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 30.12.2008 року за № [NUMBER], виданою Донецькою міською радою ( а.с. 7). Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Суд вважає за необхідним зазначити, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину. Частиною першою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Згідно ч. 1 ст. 27 зазначеного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; З урахуванням встановленого суд вважає, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON],оскільки звернулась до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, а відсутність реєстрації права власності на спадщину - на ? частини спірної квартири за [PERSON] не є підставою для відмови у визнанні права власності за спадкоємицею на вказане майно в порядку спадкування, при цьому враховуючи, що за іншими співвласниками на зазначений вище об»єкт нерухомості право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. Отже, виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України « Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Відповідно до п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про- живав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 16 ЦК України встановлено,що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК визнання права є одним із способів цивільних прав та інтересів. Позовом про визнання права власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Право особи на звернення до суду за захистом своїх прав також закріплено у ст. 3 ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, зважаючи на наявність перешкод в оформленні свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності спадкодавця на спадкове майно, право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом підлягає визнанню за спадкоємцем [PERSON] в судовому порядку. Як вбачається із вказаної норми ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Матеріали справи не містять належних і допустимих письмових доказів про те, що відповідач [PERSON], спадкоємець першої черги, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або що він вчасно звернувся із заявою до нотаріуса із заявою про її прийняття. Той факт, що реєстрація місця проживання спадкоємця [PERSON] було за адресою будинку, який належав співвласнику, спадкодавцеві по справі [PERSON], відповідно до вказаних норм матеріального права не має значення для встановлення того факту, що позивач прийняв спадщину, що є необхідною передумовою для визнання права власності в порядку спадкування. Інших документів, окрім його заяви із зазначенням місця проживання за адресою місця проживання спадкодавця на момент смерті останнього матеріали справи не містять. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено факту постійного проживання відповідача [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того, в своїй заяві від 11.10.2017 року ( а. с. 38) відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за винятком якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки вимоги, заявлені до [PERSON] як до спадкоємця другої черги, задоволенню не підлягають, так як заявлені як до неналежного відповідача по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed