Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 16035,17 грн. та судового збору у розмірі 2270,00 грн. На підтвердження позовних вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 08.09.2011 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки відповідачу [PERSON] в установі позивача було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 12000,00. Позивач зазначив, що відповідач дав згоду на те, що підписана ним Заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складають між ним і банком кредитний договір. 13.03.2015 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Ленінський районний суд м. Миколаєва з позовною заявою про стягнення заборгованості з Відповідача Рішенням Ленінський районний суд м. Миколаєва від 09.06.2015року була задоволено стягнути заборгованість в розмірі 17470,56 грн. нараховану станом на 24.02.2015року. Відповідно до ст. 526 ЦК України: Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України: зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. Таким чином, винесення рішення Ленінський районний суд м. Миколаєва від 09.06.2015року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду від 09.06.2015 р., тобто за період з 08.09.2011 по 24.02.2015 рр., то за період після подання позовної заяви від 13.036.2015 р., з 14.03.2015 по 26.07.2021 р. відповідач має заборгованість у розмірі - 16035,17 грн, яка складається з 13751,16 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язаня4 2284,01 грн - 3% річних від простроченої суми. 20.08.2021 р. була внесена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутності відповідача. Просив задовольнити позов з урахуванням відзиву. У відзиві просив задовольнити позов частково з урахуванням перерахунку боргу, який також виклав у відзиві. У відповідності з вимогами ст.ст. 223 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, доказів, наданих позивачем, [PERSON] отримав споживчий кредит, шляхом підписання анкети-заяви від 08.09.2011. Позивачем здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням ч.2 ст. 625 ЦК України з 14.03.2015 по 26.07.2021. Проте, фактично 13.06.2019 відповідач повністю виконав зобов`язання за заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.06.2015 у справі № 489/1328/15, що підтверджується доказами - постановою про закриття виконавчого провадження № 50456495, листом до ТОВ ТД «Морепродкут» за підписом заступника начальника Інгульського ВДВС м. Миколаєва. Стаховський А.Л. дізнався про наявність вказаного рішення лише в травні 2019 року, коли державним виконавцем за місцем роботи було надіслано постанову про звернення стягнення на заробітну плату. Позивач просить стягнути 3% відсотки річних та інфляційні втрати по день подання вказаної позовної заяви, а не по день зарахування коштів на рахунок виконавчої служби. Позовну заяву датовано 28.07.2021. До суду вона надійшла 16.08.2021. Розрахунок здійснено станом на 26.07.2021. До вимоги про стягнення заборгованості слід застосувати позовну давність, про що просить відповідач. Так, відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Позивач знав про порушення свого права від дня ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.06.2015 у справі № 489/1328/15. Позивач мав можливість пред`явити позов про стягнення заборгованості з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України увесь період з моменту набуття рішенням законної сили. Заборгованість з урахуванням ч.2 ст. 625 ЦК України може бути стягнута в межах трирічного строку до дня пред`явлення позовної заяви (16.08.2021) і до дня повного виконання зобов`язання (13.06.2019) року. Таким чином, позивач має право стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України у період часу з 16.08.2018 по 13.06.2019 року (день повного виконання зобов`язання за рішенням суду у справі № 489/1328/15), що становить 301 день. Для розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми використовуємо формулу: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. За ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України та публікується в газеті «Урядовий кур`єр». Детальні роз`яснення для розрахунку інфляційних витрат містяться у Листі Верховного суду України №62-97р. від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Коефіцієнт інфляції за період з 16.08.2018 по 13.06.2019 складає 1,09785794. Втрати від інфляції складають 1169,61 грн. Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 295,7 грн. - 3 % річних, 1169,61 грн. - втрати від інфляції. На підставі наведеного, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 1465 грн. 31 коп., яка складається із: 295,7 грн - 3 % річних, 1169,61 грн - втрати від інфляції. Щодо розподілу судових витрат Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 1465,31 грн., а також сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 207,43 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial