Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення пені при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду в розмірі 8563,74 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням місцевого суду Братського району, Миколаївської області від 06.11.1998 року, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином повноліття. За рішенням суду було видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у ВДВС Чигиринського РУЮ. Відповідач ухилявся від сплати аліментів, у зв"язку з цим виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 14.06.2011 року складає 6470,05 грн. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 8563 грн 74 коп. Так як заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, оскільки він має роботу та про обов"язок сплачувати аліменти на утримання сина знав, тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила стягнути з відповідача пеню по сплаті аліментів сумі 8563 грн 74 коп. за період з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року, поскільки відповідач, маючи постійне місце праці, умисно ухилявся від сплатип аліментів на утримання дитини Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, подавши заперечення на позов в якому зазначили, що позовні вимоги не визнають та посилаючись на відсутність умислу щодо несвоєчасної сплати аліментів пояснюючи, що заборгованість він погашав. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою місцевого суду Братського району, Миколаївської області від 06.11.1998 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше мінімального розміру встановленого законодавством, до повноліття дитини. Відповідач ухилявся від виконання обов'язків по утриманню дитини, аліменти сплачував не регулярно та не в повному обсязі, тому заборгованість по аліментах за період перебування виконавчого документа на виконанні за пред"явлений період з 01.10.2004 року по 31.12.2005 року становить 6470,05 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах проведеним 14.02.2014 року ст. державним виконавцем ВДВС Чигиринського районного управління юстиції Лобур Г.П. Ст. 196 Сімейного кодексу України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене статтею 196 Сімейного кодексу України, не пов'язується з обов'язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення. За положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Оскільки, згідно з положеннями Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81 цс 13 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція «Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму». Матеріалами справи підтверджується, що з січня 2004 року відповідач несвоєчасно або не в повному розмірі сплачував аліменти на утримання сина, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах. Так, станом на 14.02.2014 року, заборгованість по аліментах за період з січня 2004 року по грудень 2005 року, становить 6470,05 грн. Відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти й періодично сплачував аліменти, але не в повному обсязі, що утворювало заборгованість. Як вбачається з наданих в судовому засіданні наказів № 58-к від 05.09.2003 року, № 147-к від 27.11.2012 року та довідки про нараховану зарплату, відповідач, маючи протягом 2003-2012 років постійне місце праці та отримуючи заробітну плату, нне повідомив виконасчу службу про місце праці, не повідомив бухгалтерію по місцю праці про необхідність стягнення з нього аліментів, що свідчить про його ухилення від сплати аліментів, тобто, суд вважає встановленою наявність вини [PERSON] у простроченні сплати аліментів. Суд також погоджується з розрахунком неустойки (пені) позивача в сумі 8563,74 грн., оскільки розрахунок здійснено за правилами ст. 196 Сімейного кодексу України та з урахуванням правової позиції, сформованої в постанові Пленуму Верховного суду України від 11 вересня 2013 року. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України зобов'язують кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають статті 58 ,59 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Всупереч зазначеним нормам, відповідачем не доведено відсутності його вини у простроченні сплати аліментів. Розмір заборгованості по аліментах відповідачем в судовому порядку не оспорено. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідач є працездатним, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобов'язаний був утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обставини, на які посилався відповідач, заперечуючи проти позову, не можна визнати достатніми для висновку про наявність правових підстав для звільнення його як платника аліментів від передбаченої ст. 196 Сімейного кодексу відповідальності. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне покласти на відповідача. Також, стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають і витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн., які підтверджені в судовому засіданні договором про надання правової допомоги № 035205 від 12.02.2014 року та квитанцією № 12/02 від 12.02.2014 року.

Outcome: approved