Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним правочину, в якому зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 7,08 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. 24.07.2013 року [PERSON] надала довіреність на ім'я [PERSON] на представництво її інтересів у справах , щодо вказаної земельної ділянки для виконання дій укладати (розривати) договори оренди земельної ділянки, передавати земельну ділянку в оренду з отриманням грошових коштів, одержувати дивіденти, виплати в грошовому виразі, або натуральному, в одержанні розписуватись за неї , а також виконувати всі інші дії в межах та обсязі, передбачених для такого роду уповноважень. Строк дії вказаної довіреності на 10 років. 04.12.2017 року з інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 106115931 [PERSON] дізналася про реєстрацію 24.10.2017 року права [PERSON] на користування належною позивачеві земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) строком дії на 96 років, ціна продажу права 10 000 гривень. Підставою для виникнення такого права зазначено договір від 20.10.2017 року, який нібито укладений між нею та відповідачем. Оскільки [PERSON] не мала волевиявлення на укладення вказаного правочину, його не підписувала та не уповноважувала на його укладання інших осіб, вважає, що є підстави для визнання договору на право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ) недійсним . Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві . Стверджувала, що спірний договір [PERSON] не підписувала. Викладені у вказаному правочині умови не відповідають волевиявленню позивача. Повноважень на укладення та підписання оспорюваного правочину іншим особам вона не надавала. Представник позивача звернула увагу на те, що видана Шемчук А.В. 24.07.2013 року довіреність на ім'я [PERSON] не містить відомостей щодо уповноваження устанньої укладати від імені позивача договора емфітевзису, а також будь-які правочини у власних інтересах. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, мотивуючи тим, що спірний договір укладений з дотриманням вимог діючого законодавства та підписаний обома сторонами. Просив суд не приймати до уваги висновок ХНДІСЕ ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса № 8717/18659 від 14.08.2018 року з тих підстав, що сторона позивача могла вплинути на експертів. Також, заявив, що підписати оспорюваний правочин могли близькі родичі позивача. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,08 гектара, з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 914 від 06.06.2013 року, виданого Добровеличківською державною нотаріальною конторою ( а.с.8-9 ). З договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20.10.2017 року, укладеного між [PERSON] (власник) до [PERSON] (землекориствач), речове право на підставі якого зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2017 року за № 22993640, встановлено, що власник надає в користування землекористувачу, а землекористувач приймає в користування від власника земельну ділянку площею 7,08 га, яка розташована на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, з кадастровим номером [NUMBER], цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою використання її для сільськогосподарських потреб. За весь період користування земельною ділянкою землекористувач сплачує власнику плату в розмірі 10000 гривень 00 копійок. Строк дії договору емфітевзису становить 96 років (а.с. 31-32) Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею. Згідно ч.1 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Згідно ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації Згідно ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). Відповідно до ч.2,3,4,5 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом . Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним . Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третью, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З пояснень сторони позивача встановлено, що спірний договір суперечить волі [PERSON] та нею не підписувався . Будь-яких доказів, які б підтверджували факт надання [PERSON] в установленому законом порядку повноважень іншій особі на укладення та підписання оспорюваного правочину стороною відповідача не надано . З висновку судової почеркознавчої експертизи № 8717/18659 від 14.08.2018 року, встановлено, що підпис від імені [PERSON] у договорі від 20.10.2017 року про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) , укладеному між [PERSON] та [PERSON], речове право на підставі якого зареєстровано 24.10.2017 рок уза № 22993640, на лицьовій стороні другого аркуша документа, в графі "Підписи", в рядку "Підпис ___[PERSON]" - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON], а іншою особою ( т.2 а.с. 66-70). Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що спірний договір має бути визнаний недійсним, оскільки він не підписаний позивачем та не відповідає її внутрішній волі . Суд не приймає як доказ висновок судової почеркознавчої експертизи №43 від 12.03.2018 року, оскільки він не містить категоричної відповіді на поставлене експерту питання ( т.1 а.с.148-151). Висновок спеціаліста № 4 від 06.02.2018 року суд вважає недопустимим доказом, оскільки вказаний документ не є висновком експерта ( т.1 а.с.91-98 ) Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача . На підставі викладеного, ст.ст.182,203,206,207,215 ЦК України,

Outcome: approved