Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 05 січня 1995 року. По даним житлово-експлуатаційної дільниці №1 у вказаній квартирі прописана колишня дружина квартиронаймача [PERSON] - [PERSON]. Однак, позивач вказує, що відповідач в травні 2012 року зі своєї ініціативи виїхала із квартири [ADDRESS], а в жовтні того ж року вона виїхала за межі України, з того часу не сплачує комунальні платежі та платежі, пов'язані з утримання квартири, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих його речей в квартирі відсутні, і взагалі. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не чинив, [PERSON] виїхала добровільно та причин своєї відсутності за місцем реєстрації не повідомляє. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заявлені позивачем підтримала на наполягала на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також пояснила, що відповідач проживала у вказаній квартирі, як член сім'ї, але потім добровільно виїхала. Відповідач [PERSON] належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав. За таких обставин, зі згоди представника позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Свідок, зі сторони позивача, [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що колишня дружина позивача - [PERSON] проживала у квартирі [PERSON] до 2012 року, однак після того як почала зловживати спиртними напоями вона виїхала з квартири і вже більше двох років там не проживає. З матеріалів справи випливає, що відповідно до довідки № 78 від 14 квітня 2014 року КП «Шосткинського МБТІ» (а.с.10) квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], на підставі договору дарування. Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, на даний час у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] при цьому остання фактично не проживає за місцем своєї реєстрації. Вказана обставина підтверджується актом від 28 квітня 2014 року затвердженим директором ПП «ЖЕД-1» (а.с.15). Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеній квартирі, доказів про вселення її у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування нею суду не представлено. Крім того, встановлено, що відповідач [PERSON] не являється членом сім'ї позивача, а також, суд бере до уваги свідчення [PERSON] При цьому, слід зазначити, що довготривалість користування зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, незалежно від того, що в окремих випадках особи, які самоуправно вселилися на жилу площу фактично вступають у договірні відносини, відкривають особистий рахунок, сплачують комунальні послуги тощо. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До порушень права користування відносяться, наприклад, випадки самоуправного заняття приміщення в будинку власника, що належить йому на праві приватної власності. За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією відповідача в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні позивачем право власності, розпорядження нерухомим майном, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованими і такими, що підлягає задоволенню. Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, позивачем не ставилося. На підставі наведеного,

Outcome: approved