Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06 листопада 1987 року він уклав шлюб з [PERSON], який було розірвано 09 жовтня 2015 року. В період подружнього життя 18.12.1996 року сторонами було придбано двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], житловою площею 33,1 кв.м., загальною площею 53,0 кв.м., яка складається з: 1 коридор, площею 7,7 кв.м., 2 вбудований шкаф, площею 0,6 кв.м., 3 ванна, площею 2,6 кв.м., 4 туалет, площею 1,0 кв.м., 5 кухня, площею 8,0 кв.м., 6 житлова кімната, площею 14,1 кв.м., 7 житлова кімната, площею 19,0 кв.м., балкон, площею 1,4 кв.м. За взаємною згодою подружжя було вирішено юридично оформити придбану квартиру на [PERSON]. У звязку з чим, після розірвання шлюбу виник спіл щодо права власності на вказану квартиру між сторонами. Позивач просить визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши осіб які зявились, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ У відповідності до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засідання, 06 листопада 1987 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано 09 жовтня 2015 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КИ№211171, виданий Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області 09.10.2015 року, актовий запис №135. В період подружнього життя 18.12.1996 року сторонами було придбано двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], житловою площею 33,1 кв.м., загальною площею 53,0 кв.м., яка складається з: 1 коридор, площею 7,7 кв.м., 2 вбудований шкаф, площею 0,6 кв.м., 3 ванна, площею 2,6 кв.м., 4 туалет, площею 1,0 кв.м., 5 кухня, площею 8,0 кв.м., 6 житлова кімната, площею 14,1 кв.м., 7 житлова кімната, площею 19,0 кв.м., балкон, площею 1,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.12.1996 року, укладеного між [PERSON], який діяв від себе та за дорученням від імені [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2-4726. Зареєстрованого КП «Дніпропетровське МБТІ» у реєстрову книгу №288к за реєстровим №45 за гр..[PERSON]. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім»ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. У відповідності до ст. 29 Кодексу про шлюб та сім»ю України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Відповідно до ст.60 СК України придбане під час подружнього життя за спільні кошти вищевказане нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст.60 ч.1 СК України та ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі його поділу визнаються рівними. Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи з урахуванням зносу майна. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, тому відповідно до положень ст. 61 ЦПК України ці визнані відповідачем обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спірного майна, суд вважає за необхідне розділити вказане майно в ідеальних частках, а саме визнати за кожним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], житловою площею 33,1 кв.м., загальною площею 53,0 кв.м., яка складається з: 1 коридор, площею 7,7 кв.м., 2 вбудований шкаф, площею 0,6 кв.м., 3 ванна, площею 2,6 кв.м., 4 туалет, площею 1,0 кв.м., 5 кухня, площею 8,0 кв.м., 6 житлова кімната, площею 14,1 кв.м., 7 житлова кімната, площею 19,0 кв.м., балкон, площею 1,4 кв.м., яка зареєстрована за [PERSON]. Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved