Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 02 квітня 2015 року звернулися в суд з позовом до [PERSON] про виділ частини домоволодіння в самостійний об'єкт права власності, визнання права власності, виділ в користування земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності на домоволодіння. Посилалися на те, що в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] стали власниками 13/25 частин житлового будинку з частиною господарських споруд в [ADDRESS] в рівних частках. Відповідач [PERSON] є власником інших 12/25 частин даного домоволодіння. Також вказували, що між співвласниками склався фактичний порядок користування домоволодінням, але виникають непорозуміння з приводу користування, утримання та збереження майна. В позовній заяві просили суд виділити їм та визнати за ними право власності як на самостійний об'єкт нерухомого майна 13/25 частин домоволодіння по [ADDRESS], що складає одиницю з одночасним відкриттям нового розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і нової реєстрації справи з присвоєнням нового кадастрового номеру. Просили виділити в користування земельну ділянку розміром 642 кв.м. та припинити право спільної часткової власності на домоволодіння по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі та їх представник повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо виділення частки позивачів. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 22 липня 2013 року є власниками в рівних частках 13/25 частин житлового будинку з частиною господарських споруд в [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтв та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно домоволодіння в цілому складається з: А-1-житловий будинок, Б-літня кухня, Н-сарай, Н1-сарай, Б3-сарай, г-погріб, б2-погріб, к-погріб, П-літній душ, С-навіс, О-навіс, г1-навіс, Н2-навіс, К3-навіс, И1-оглядова яма, № 9-11-огорожа, № 12-трудопровід, № 13 - вигрібна яма. Відповідачу [PERSON] відповідно до свідоцтва [NUMBER] на право особистої власності на житловий будинок від 05 грудня 1992 року належить на праві власності 12/25 частин житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Судом встановлено, що відповідно до правовстановлюючих документів на житловий будинок по [ADDRESS] перехід прав на земельну ділянку за вказаною адресою не визначався. Земельна ділянка по [ADDRESS] знаходиться в користуванні співвласників, державний акт на право власності чи користування не видавався. В судовому засіданні сторонами не оспорювалося, що позивачі [PERSON], [PERSON], а також відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку не зверталися до уповноважених органів з питанням надання земельної ділянки по [ADDRESS] у власність чи в користування. Право на земельну ділянку по [ADDRESS] співвласниками домоволодіння відповідно до норм Земельного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не оформлено. Також дослідженими в справі доказами встановлено, що згідно з даними технічного паспорта, виготовленого станом на 04 червня 2013 року, фактична площа земельної ділянки в межах домоволодіння по вул. Новозіньківська, 30 складає 1107 кв.м. Відповідно до даних кадастрового плану площа ділянки складає 1137 кв.м. А згідно з висновком експертного дослідження розглянута площа 1037 кв.м. Таким чином, площа земельної ділянки по [ADDRESS] не є визначеною. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 4 ст. 60 ЦПК - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовними вимогами про виділ в окрему одиницю частини нерухомого майна, позивачі документів, які б підтверджували право власності чи користування земельною ділянкою по вул. Новозіньківська, 30 в місті Полтаві не надали, державна реєстрація прав на земельну ділянку по [ADDRESS] не здійснювалася. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р. N 55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Крім того, згідно з п. 2.6. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, документ, що підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою є обов'язковим при вирішенні даного питання. А висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна в обов'язковому порядку має містити посилання на документи, якими підтверджується право власності (користування) земельною ділянкою (додаток 2 до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна). Позивачами [PERSON] та [PERSON] зазначений вище порядок дотримано не було. Відсутність документів, що підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою є безумовною перешкодою для виділу частки домоволодіння в окремий об'єкт нерухомого майна. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] про виділ нерухомого майна в самостійний об'єкт права власності, визнання права власності, виділ в користування земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності на домоволодіння є безпідставними та не підлягають задоволенню. При вирішенні справи судом також враховується, що відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормами ст. 16 ЦК України передбаченоспособи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідач [PERSON], що якого пред'явлено даний позов, жодним чином не порушував прав позивачів. Висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 20 від 10 грудня 2014 року щодо технічної можливості виділу у самостійний об'єкт нерухомого майна 13/25 частини домоволодіння не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки такий висновок про існування технічної можливості виділення частини майна в окремий об'єкт здійснений за відсутності документів, які підтверджують право на земельну ділянку та за відсутності інформації про надання виділеному об'єкту поштової адреси. Крім того, додатковою перешкодою для вирішення питання про виділення частини домоволодіння в окремий об'єкт нерухомого майна є наявність в межах домоволодіння не зареєстрованих споруд. Твердження представника позивачів на те, що такі споруди не є власністю позивачів, тому не є перешкодою для виділу частини майна в окремий об'єкт, не заслуговують на увагу. Як встановлено судом, спірне домоволодіння є спільною частковою власністю, реально частки співвласників не виділені, тому в силу норм ст. 358 ЦК України питання реєстрації права власності на споруди має вирішуватися співвласниками за взаємною згодою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed