Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач ПАТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.05.2011 року між ПАТ «Плюс Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 910.77457, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 72 755,42 грн. зі сплатою процентної ставки 15,9% річних для придбання автомобіля, марки «ЗАЗ», 2011 року випуску, колір не визначений, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], строком користування кредитними коштами до 19.05.2018 року. Відповідач зобов'язувалась сплачувати кредит та проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни встановлені вказаним договором. Позичальник своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами кредитного договору, підтвердила свої права та обов'язки за цим договором і погодилась з ними, підтвердила свою здатність виконувати умови цього договору, а також те, що всі умови договору їй цілком зрозумілі та вважала їх справедливими по відношенню до себе. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком і позичальником було укладено договір застави вказаного транспортного засобу, який належить відповідачу на праві власності. Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 06.08.2018 року утворилась заборгованість у сумі 42 436,46 грн., з яких: прострочений борг в сумі 11 223,92 грн., прострочені проценти в сумі 9246,25 грн., строкові проценти в сумі 111,70 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань у сумі 21 855,08 грн. Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов'язань по поверненню кредиту, відсотків та інших платежів за користування ним не виконує, позивач просить вилучити у [PERSON], транспортний засіб, який є предметом застави за договором № 910.77457 від 19.05.2011 року, а саме: автомобіль, марки марки «ЗАЗ», 2011 року випуску, колір не визначений, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], та передати його в управління ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації. Крім того, позивач просить в рахунок погашення кредитних зобов'язань [PERSON] перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.77457 від 19.05.2011 року в сумі 42 436,46 коп. звернути стягнення на предмет застави, а саме: на автомобіль марки «ЗАЗ», 2011 року випуску, колір не визначений, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, за наявних у справі матеріалів. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.05.2011 року між ПАТ «Плюс Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 910.77457, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 72 755,42 грн., строком до 19.05.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15,9% річних, строком користування. Умовами кредитного договору визначено, що кредит надається для фінансування купівлі відповідачем [PERSON] транспортного засобу, марки «ЗАЗ», 2011 року випуску, колір не визначений, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], в сумі 70 704,00 грн., а також для фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 2051,42 грн., всього - в сумі 72 755,42 грн. Параграф 3 договору вказує на те, що забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором, є застава транспортного засобу, вказаного в п.2 параграфу 1 договору. Згідно умов параграфу 4 договору, відповідач зобов'язалась отримати кредит і погашати заборгованість за договором у вигляді ануїтентних платежів на рахунок № 29099491012307.980 відповідно до графіку щомісячних платежів, який є додатком № 1 до договору. Як вбачається з меморіального ордеру № 910.77457 від 23.05.2011 року, меморіального ордеру № 910.77457 від 23.05.2011.2011 року відповідачем були отримані грошові кошти в загальному розмірі 72 755,42 грн., отже, банком було виконано свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Крім того, судом встановлено, що 19.05.2011 року між ПАТ «Плюс Банк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 910.77457, відповідно до умов параграфу 1 якого для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 910.77457 від 19.05.2011 року заставодавець [PERSON] передала у заставу заставодержателю ПАТ «Плюс Банк» транспортний засіб марки «ЗАЗ», 2011 року випуску, колір не визначений, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ 643801. Предмет застави зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За згодою сторін заставна вартість предмету застави встановлена в сумі 78 560,00 грн. Відповідно до Змін до Статуту ПАТ «Плюс Банк», затверджених загальними зборами акціонерів (протокол №35 від 11.08.2011 року), ПАТ «Ідея Банк» виникло внаслідок зміни назви ПАТ «Плюс Банк» і є правонаступником всіх його прав та обов'язків. Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 910.77457 від 19.05.2011 року, станом на 06.08.2018 року відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором кредиту в сумі 42 436,46 грн., з яких: прострочений борг в сумі 11 223,92 грн., прострочені проценти в сумі 9246,25 грн., строкові проценти в сумі 111,70 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань у сумі 21 855,08 грн. Відповідно до п. 1 параграфу 5 договору застави транспортного засобу заставодержатель, зокрема, має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором та/або договором застави. А п. 2 параграфу 5 передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 591 ЦК України визначено, що реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається у порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч.6 ст. 20 цього Закону, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно з ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Таким чином, із зазначених правових норм вбачається, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-10цс13 від 06.03.2013 року. Зважаючи на викладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку у частині звернення стягнення на предмет застави є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Крім того, статтею 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Заставодавець продовжує експлуатувати предмет застави, що призводить до його зносу та зменшення вартості; предмет застави (автомобіль) належить до джерела підвищеної небезпеки, отже існують підвищені ризики його пошкодження або знищення; заставодавець не виконує свої обов'язки щодо страхування предмета застави. З урахуванням того, що вказані обставини становлять суттєву загрозу інтересам заставодержателя щодо погашення заборгованості третьої особи за рахунок предмета застави, суд вважає позовні вимоги у частині вжиття заходів забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження та передачі його в управління Банку на період до його реалізації підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав, зазначених вище. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved