Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивачка по справі, [PERSON], заявила клопотання про звільнення її від судових витрат, свої вимоги обґрунтовувала тим, що не має матеріальної можливості на оплату судових витрат, а саме: проведення медичної експертизи, проїзд до місця проведення експертизи (м. Київ), направлення кореспонденції, залучення спеціалістів, адвоката тощо. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти клопотання, вказала, що звільнення від судових витрат це тільки звільнення від сплати судового збору. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~(РИМ, 4.XI.1950),\~Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення\~пункту 1\~статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема,\~рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі"\~(Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до\~Цивільного процесуального кодексу України\~(далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року\~№ 3674-VI\~"Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку. Згідно із\~главою 8\~розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно\~ЦПК.\~ Судом було враховано, що згідно зі\~статтею 5\~Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. При поданні позову, позивачку, за її клопотанням, було звільнено від сплати судового збору відповідно до вимог ЦПК та Закону України «Про судовий збір». Позивачка наполягала на звільненні її повністю від оплати судових витрат, у тому числі на проведення експертизи, наполягаючи на тому, що ч.2 ст. 88 ЦПК України містить положення, яким закріплено «якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати….». Суд, дійшов до висновку, що зазначене положення стосується саме звільненню від сплати судового збору у справах позовного провадження, а не всіх судових витрат. Можливість звільнення від сплати судових витрат, в тому числі й на проведення експертизи, передбачено тільки для справ окремого провадження згідно з ч. 4 ст. 86 ЦПК України. Також, згідно п.2 Постанови КМУ від 27.04.2006 № 509 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільної та адміністративної справи і порядок їх компенсації за рахунок держави» закріплено, що коли виклик свідків, призначення експертизи, залучення перекладачів, спеціалістів у адміністративній справі здійснюється з ініціативи суду або у разі звільнення від сплати судових витрат чи зменшення їх розміру, такі витрати компенсуються за рахунок держави Державною судовою адміністрацією у їх фактичному розмірі, але не більше від граничних розмірів компенсації таких витрат. Суд вважає, що слід керуватись положенням ст. 88 ЦПК України. Тобто, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення\~статті 88\~ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Відповідно, при винесенні рішення по справі, суд вирішить питання щодо розподілу судових витрат згідно вимог ст. 88 ЦПК України. Наразі відсутні підстави, на думку суду, що звільнення позивачки від сплати судових витрат, у тому числі на проведення експертизи. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed