Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що на підставі кредитного договору б/н від 02.09.2011 відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач за кредитним договором свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 05.10.2020 має заборгованість за договором в сумі 37781,60грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 25369,03грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 5901,32грн, пені - 6511,25грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Представник позивача підтримав вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі, про що надав суду заяву. Представник відповідачки - адвокат Ковтун М.В. у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги відповідачка визнає частково в розмірі фактично отриманої суми кредиту 5000грн, оскільки Умови та Правила банківських послуг вона не підписувала, позивачем не надано доказів, що саме ці Умови та Правила, які додані до позову, розуміла відповідачка, підписуючи анкету-заяву, тому вважати, що саме надані позивачем Умови та Правила були додатком до підписаної нею анкети-заяви немає підстав, як і те, що вони є складовою частиною укладеного між нею та банком кредитного договору. Крім того укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви не містить строку повернення кредиту. В ньому також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки. Також представник відповідачки вважає, що позивач має право на стягнення з відповідачки відсотків, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому зазначає, що у позивача виникло право вимоги стягнення заборгованості після закінчення терміну дії картки (січень 2020 року), для розрахунку відсотків згідно ч.2 ст.625 ЦК України необхідно взяти період з 01.02.2020 по 05.10.2020 (кінцева дата, зазначена позивачем у розрахунку). За таких обставин уважає, що з відповідачки слід стягнути три відсотки річних за вказаний період у сумі 101,90грн з розрахунку: 5000грн / 365 х 248 х 3% = 101,90грн. Представник просив позов задовольнити частково в сумі 5101,90грн та судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 283,85грн. Суд, вислухавши доводи представника відповідача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02.09.2011 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.14). У заяві зазначено, що відповідачка згодна із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.15-39). Згідно наданого банком розрахунку заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 05.10.2020 становить 37781,60грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 25369,03грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 5901,32грн, пені - 6511,25грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Отже, дослідивши анкету-заяву позичальника від 02.09.2011 суд констатує, що процентна ставка за позиченими коштами в цій заяві не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.09.2011, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача www/privatbank.ua, як невід`ємні частини договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: www/privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що саме цей Витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках їх нарахування. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в період з часу виникнення спірних правовідносин 02.09.2011 до моменту звернення до суду із вказаним позовом 11.11.2020, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Саме такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в подібних правовідносинах у справі №342/180/17 (Постанова від 03.07.2019). При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 02.09.2011 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Підсумовуючи вище викладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є такими, що ґрунтуються на законі та договорі (анкеті-заяві). При цьому вирішуючи питання щодо розміру такої заборгованості (тіла кредиту) суд уважає, що вона становить 5000грн. Саме такий розмір кредиту був наданий позичальнику [PERSON] 26.06.2015 шляхом зміни кредитного ліміту на виконання умов кредитного договору, що підтверджено довідкою про зміну умов кредитування (а.с.12), а також отримання кредиту саме у такому розмірі не заперечується і відповідачкою. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання позичальнику кредиту у розмірі 25369,03грн чи будь-якому іншому розмірі, ніж 5000грн, позивачем суду не надано. Крім того підписана сторонами анкета-заява від 02.09.2011 не містить в собі умов про те, що банк має право збільшувати розмір тіла кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, а Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Вирішуючи питання щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, нарахованими згідно ч.2 ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне. У статті 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У позові позивач зазначає, що відповідно до п.2.1.1.2.12 Договору, в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язуються сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого кредиту в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84% - для картки «Універсальна голд». Враховуючи вище зазначені висновки суду про те, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою кредитного договору, не підписані та не визнаються позичальником, а анкета-заява не містить у собі умов щодо нарахування процентів згідно ч.2 ст.625 ЦК у розмірі 86,4% (84%), тому до спірних правовідносин щодо нарахування процентів у розмірі 86,4% (84%) положення п.2.1.1.2.12 Умов та Правил не підлягають застосуванню. Однак, з огляду на те, що позичальник [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, взятого на себе договором від 02.09.2011, тому в силу ч.2 ст.625 ЦК України останній повинен нести цивільну відповідальність за невиконання ним грошового зобов`язання. При цьому враховуючи, що у позивача право вимоги в частині нарахування відсотків в порядку ч.2 ст.625 ЦК України виникло після закінчення строку дії картки (строк дії картки до 01/20), то для розрахунку відсотків по ч.2 ст.625 ЦК слід взяти період з 01.02.2020 по 05.10.2020 (дату звернення позивача до суду). За таких обставин суд уважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають три відсотки річних саме за вказаний період у сумі 101,90грн. Такий розрахунок зроблений судом з урахуванням того, що тіло кредиту становить 5000грн та період - з 01.02.2020 по 05.10.2020 (5000грн / 365 х 248 х 3% = 101,90грн). Таким чином з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 5000грн та відсотки за користування кредитними коштами, нарахованими згідно ч.2 ст.625 ЦК України, в сумі 101,90грн, а всього до стягнення 5101,90грн. Щодо вимог позивача в частині стягнення пені в сумі 6511,25грн, суд зазначає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю таких позовних вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу в анкеті-заяві від 02.09.2011, оскільки, як зазначив суд у своїх висновках вище, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором в наступному розмірі: 5000грн - заборгованість за тілом кредиту, 101,90грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з указаних вище підстав. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 283,85грн з розрахунку: 5101,90грн х 2102грн / 37781,60грн = 283,85грн.

Outcome: partial