Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення грошового боргу обґрунтовуючи їх тим, що 28 серпня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, за яким відповідач отримав у борг гроші в сумі 2000 Євро, які зобовязувався повернути до 31 грудня 2014 року, оскільки в добровільному порядку відповідач борг не повертає, тому з останнього позивачка просить стягнути заборгованість, станом на 23.03.2015 року, в загальній сумі 54422,16 грн. (п»ятдесят чотири тисячі чотириста двадцять дві гривні шістнадцять копійок), з яких основна сума боргу - 49521,24 грн. (сорок дев»ять тисяч п»ятсот двадцять одна гривня двадцять чотири копійки), 3% річних від простроченої суми 346,65 грн., відсотки за користування позикою 4015,43 грн. та також просила стягнути 1000 грн. моральної шкоди та судовий збір в сумі 538,84 грн. В судовому засіданні позивачка неодноразово уточнювала та збільшувала позовні вимоги, в останній редакції позову просить стягнути 59965,23 грн. боргу за договором позики від 28.08.2014 року, що еквівалентно 2000 євро, а також 3% річних від простроченої суми 419,76 грн., проценти за користування позикою 4862,28 грн., окрім того позивачка відмовилась від вімог, щодо стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн., й відмова прийнята судом. В іншій частині вимог позов підтримала та просить його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та уточненях до неї. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні пояснюючи, що повністю розрахувався із позивачкою по зобов"язаннях за договором позики від 28.08.2014р. в сумі 2000 євро. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також інших актів законодавства. Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платнжу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частини 2 статті 625 ЦК України, вказує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладений з моменту передачі грошей. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 статті 1048 ЦК України, вказує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем 28 серпня 2014 року було укладено договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] отримав від позивачки [PERSON] в позику гроші в сумі 2000 євро з терміном повернення до 31.12.2014 року, що підтверджується оригіналом письмової розпискою, яку позичальник [PERSON], склав та підписав особисто, що було встановлено в судовому засіданні, та яка міститься в матеріалах справи (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до змісту ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на Території України. Згідно змісту ст.524 ЦК України зобов"язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. З довідки керуючого ТВБВ № 10010/093 ПАТ «Ощадний банк України» від 16.02.2016 року встановлено, що офіційний курс гривні щодо євро станом на 16.02.2016 року складає 2998,2613 грн. за 100 Євро ( а.с.166). Наявність у позивачки розписки про отримання відповідачем позики та відсутність доказів, які б могли свідчити про повне чи часткове виконання останім як позичальником своїх зобов'язань за вказаним договором, є підставою для задоволення судом позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором позики в повному обсязі виходячи з наступного розрахунку 2000 євро х 2998,2613 грн./100 = 59965,23 грн. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що термін прострочення заборгованості почався 01.01.2015 року, тобто відповідач у відповідності до ст. 625 ЦК України, додатково до суми боргу має сплатити 3% річних від простроченої суми, що становить 346,65 грн. з розрахунку: 3% річних: 365 днів року = 0,008% за 1 день; загальний прострочений термін 82 дні х 0,008% за 1 день = 0,7 % усього за час прострочення від суми боргу; 2000 Євро: 100% х 0,7% = 14 євро х 29,982613 грн. за євро = 419,76 грн., а також заборгованість по процентах за користування позикою починаючи з 28.08.2014 року по час звернення позивачем до суду, визначений на рівні облікової ставки Національного банку України,у сумі 162,17 Євро, що згідно офіційного курсу гривні встановленого Національним банком України щодо Євро, становить 4862,28 грн. Обставини щодо права позикодавця на одержання від позичальника процентів у відповідності до ст.1048 ЦК України разом з іншою складовою грошового зобов"язання , передбаченого ст.625 ЦК України, викладені в правовій позиції ВСУ від 02.07.2014р. №6-79 цс 14. Відповідно до змісту ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 11 вказаного Кодексу визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.179 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та те, що факти викладені в позовній заяві щодо невиконання зобов"язання відповідачем за договором позики знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає можливим задовольнити позов, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивачки заборгованість в загальній сумі 59965,23грн., 3% річних від простроченої суми 419,76 грн., відсотки за користування позикою 4862,28 грн., станом на 16.02.2016 року. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати в загальній сумі 657грн. 97 коп.

Outcome: approved