Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

покликаючись на несплату відповідачем аліментів на утримання їх сина, позивач у поданій до суду 28 грудня 2020 року позовній заяві просить стягнути з батька дитини неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з 01 жовтня 2017 року по 20 квітня 2019 року в сумі 29 663,06 гривень та покласти на відповідача судові витрати. У поданій заяві позивач позов підтримує. Відповідач відзиву на позов не подав. Сторін відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. Позивач у поданій до суду заяві просить справу слухати у її відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутності в порядку заочного розгляду і у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Встановлено, що згідно виконавчого листа № 2-870, виданого 23 серпня 2001 року Рівненським районним судом Рівненської області з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 03 липня 2001 року і до його повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 11600179, наведеному у листі Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 27 січня 2020 року № 12797 за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року заборгованість відповідача по аліментах станом на 20 квітня 2019 року становить 29 663,06 грн. Позивач здійснила розрахунок неустойки (пені) за несплату аліментів за період з 01 жовтня 2017 року по 20 квітня 2019 року у сумі 96 024,00 грн. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому аліменти відповідач повинен сплачувати від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст.191 СК України). Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України "Про виконавче провадження". У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Виходячи з аналізу норм ст.549 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. При розрахунку пені за заборгованістю за аліментами необхідно виходити із положень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Так, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Застосований позивачем спосіб нарахування розміру неустойки відповідає наведеній правовій позиції. Всього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2017 року по 20 квітня 2019 року, як це просить позивач і надала відповідний розрахунок, становить 96 024 грн. 00 коп. Як встановлено судом, відповідач протягом тривалого часу не сплачував аліменти, які присуджені рішенням суду. Після проголошення та набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, коли відповідачу стало відомо про наявність у нього обов`язку по сплаті аліментів, відповідач зобов`язаний був вжити дії щодо сплати аліментів у розмірі визначеному рішенням суду. Заборгованість зі сплати аліментів утворилася з вини відповідача у зв`язку небажанням сплачувати аліменти, він не погашав заборгованість добровільно, що встановлено рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2018 року у справі № 570/4703/17. Відповідачем не надано жодного доказу поважності причин несплати аліментів своєчасно, тому відповідно до ч.1 ст.196 СК України позивач має право на стягнення пені. Правильність розрахунку пені, який наведений у позові, відповідачем не спростований. Він не покликався на обставини, що дають можливість суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, такої вимоги до суду не заявляв, тому в силу диспозитивності цивільного процесу, передбаченого у ст.11 ЦПК України це питання не було предметом розгляду. Отже, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати сплати неустойки (пені). Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за аліментами, а його дії та наміри до подачі даного позову не свідчили про виконання аліментних зобов`язань за рішенням суду. Таким чином, позов підставний і підлягає до задоволення. Враховуючи положення ч.1 ст.196 СК України, яке містить визначення максимальної суми пені у розмірі 100 відсотків заборгованості, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у межах суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто у сумі 29 663 грн. 06 коп. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню у дохід держави судові витрати у виді судового збору у розмірі на день подачі позову - 840 грн. 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved