Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №111 було визнано будинок №8 по вул.Щорса в м.Коростені аварійним. Дане рішення порушує його право на приватизацію квартири №1, розташованої у даному будинку. Підставою для прийняття вказаного рішення послугував акт комісії, яка була не уповноваженою. Рішення про аварійність будинку спростовується актом експертизи, який зазначає про придатність житла до експлуатації. Його звернення на адресу міського голови про виключення житла із статусу аварійного залишено без задоволення, тому просить рішенням суду зобов"язати виконавчий комітет виключити житло, а саме квартиру [ADDRESS] зі статусу аварійного. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала і просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник позивача [PERSON] вказав, що [PERSON] з 1987 року проживає в спірному житлі, однак позбавлений реалізувати своє право на приватизацію житла. Вважає, що реалізація такого права не залежить від зносу будинку. Рішення виконкому про визнання житла аварійним спростовується рішенням суду та звітом про оцінку в якому зазначено його фізичний знос складає 39, 54%, що є недостатнім для визнання такого житла аварійним. Зазначив, що будинок № 8 по вул.Щорса визнавався аварійним в цілому, однак чомусь інші особи змогли відчужити належне їм житло, а його довіритель не має можливості реалізувати своє право. Довідка КП "Водоканал" підтверджує факт надання позивачу послуг з водопостачання , що також є доказом того, що будинок не є аварійним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 14.09.2016 року позовні вимоги не визнала і пояснила, що позивач звернувся до виконавчого комітету зі зверненням про визнання будинку №8 по вул.Щорса в м.Коростені аварійним. Для вирішення даного питання була створена комісія, яка провела обстеження та склала акт про аварійність вказаного житла. На підставі даного акту було прийнято рішення №111 від 19.04.1995 року. Про існування даного рішення позивач знав, звертався з заявою про виділення йому житла, однак в подальшому від отримання запропонованого житла відмовився. Зазначила, що до 2000 року у виконкомі була спеціальна комісія, яка могла визначати віднесення житла до аварійного, однак зараз такої комісії не має, оскільки на проведення таких досліджень необхідно мати ліцензію, тому визначити на даний час, що квартира позивача не є аварійною можливості у виконавчого комітету не має, незважаючи на те, що Порядок щодо визнання жилих будинків і жилих приміщень, який був затверджений постановою №189 від 26.04.1984 року Радою Міністрів УРСР не змінився. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач з 14.08.1987 року зареєстрований в квартирі №1, розташованої в будинку №8 по вул.Щорса в м.Коростені. Дана квартира має загальну площу 29, 8 кв.м. та складається з двох кімнат, житловою площею 18, 9 кв.м, кухні, площею 6, 6 кв.м. , веранди, площею 4, 3 кв.м. Рішенням виконавчого комітету №111 від 19.04.1995 року будинок №8 по вул.Щорса в м.Коростені визнано аварійним. Винесенню даного рішення передувало звернення позивача про визнання будинку аварійним та акт комісії. У зверненні на адресу міського голови [PERSON] від 30.08.1997 року [PERSON] також вказував на аварійність будинку та неможливість проживання у ньому , внаслідок чого просив виділити інше придатне для проживання житло. В судовому засіданні 14.09.2016 року представник позивача подав копію звіту про оцінку технічного стану двокімнатної квартири [ADDRESS], який був проведений на замовлення [PERSON] 01.12.2015 року фізичною особою підприємцем [PERSON], з якого слідує, що станом на 01.12.2015 року величина фізичного зносу вказаного приміщення складає 39, 54%, а загальний технічний стан будівлі вцілому оцінюється як задовільний, елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії. Представник відповідача з даним звітом не погодився . В судовому засіданні як сторона позивача, так і сторона відповідача не заявили клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, за висновком якої можна було з"ясувати обставини, що мають значення для даної справи, і який був би належним та допустимим доказом. Представник позивача зазначив, що вважає, що нікому нічого не повинен доводити, тому не бажає клопотати про проведення відповідної експертизи. Питання щодо стану будинку на час розгляду справи мало бути вирішено лише шляхом проведення будівельно-технічної експертизи, який у розумінні ст.57-59 ЦПК України міг бути належним та допустимим доказом. Надана стороною позивача копія звіту про оцінку технічного стану квартири [ADDRESS] отримана у непередбачений нормами ЦПК спосіб, особа, яка робила даний звіт не була попереджена про кримінальну відповідальність щодо його правдивості, тому не може вважатись належним та допустими доказом. Також не є доказом посилання сторони позивача на наявність висновку експерту щодо стану квартири, який був предметом дослідження судом в іншій справі, оскільки спір, в ході якого проводилась експертиза та досліджувався такий висновок, стосувався інших правовідносин. Статтями ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин та належних та допустимих письмових доказів, які було подано сторонами. З врахуванням наведеного позовні вимоги є необгрунтованими, тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed