Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач ПрАТ «Страхова група «ТАС» 12.08.2015 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, в порядку регресу, в якому просило стягнути з відповідача 6567,08 грн. збитків у зв'язку із виплатою страхового відшкодування в порядку регресу та 243 грн. 60 коп. судового збору. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що згідно з полісом №АЕ/1168976 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 04.02.2013 року, між позивачем та [PERSON], відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного ТЗ автомобіль «Рено», д.н.з. [NUMBER]. 20.09.2013 року у м. Києві на перехресті вул. Мирошпільська та вул. Малишко відбулася ДТП за участю забезпеченого ТЗ автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON], та ТЗ автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що належить [PERSON] Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2013 року винним у вказаній ДТП визнано [PERSON]. В результаті згаданої ДТП було пошкоджено транспортні засоби. 08.10.2013 року [PERSON] було повідомлено страховика про ДТП та подано до позивача заяву про виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] суб'єктом оціночної діяльності проведено оцінку транспортного засобу 23.09.2013 року проведено його огляд, та складено звіт згідно якого визначено матеріальний збиток пошкодження транспортного засобу. На підставі страхового акту, та відповідно до норм ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 6567,08 грн. Зважаючи на те, що відповідач не повідомив позивача, як того вимагає пп. 33.1.4 п.33.1. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про ДТП, та зважаючи на те, що позивач виплатив потерпілому завдані збитки, посилаючись на ч.1 ст. 1191 ЦК України позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні 14.12.2015 року представник позивача Городецький А.К., позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, згідно поліса № АЕ/1168976 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 04.02.2013 року, між позивачем та [PERSON], відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного ТЗ автомобіль «Рено», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 4). 20.09.2013 у м. Києві на перехресті вул. Мирошпільська та вул. Малишко відбулася ДТП за участю забезпеченого ТЗ автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON], та ТЗ автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. В результаті згаданої ДТП було пошкоджено транспортні засоби (а.с. 5). Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2013 року, винним у вказаній ДТП визнано [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 08.10.2013 року [PERSON] (а.с. 9 - копія свідоцтва про шлюб), було повідомлено страховика про ДТП та подано до позивача заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 7). З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] суб'єктом оціночної діяльності проведено оцінку транспортного засобу та 23.09.2013 року проведено його огляд (а.с. 11), і складено звіт згідно якого визначено матеріальний збиток пошкодження транспортного засобу. На підставі страхового акту, та відповідно до норм ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 6567,08 грн. (а.с. 18). 21.11.2013 року на підставі зазначеного рішення страховик здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 6567,08 грн. шляхом перерахування коштів (а.с .19 - зворот). Представник позивача посилається на те, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» та умов зазначених у полісі не було повідомлено страховика ПрАТ «Страхова група ТАС» про страховий випадок, з посиланням на пп. 33.1.4 п.33.1. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з відповідача в порядку регресу понесені збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Актом цивільного законодавства, що регулює правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у формі полісу) № АЕ/1168976, строк дії якого з 05.02.2013 р. по 04.02.2014 р. є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаний Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, а також, містить виключний перелік підстав, за якими у страховика після виплати страхового відшкодування виникає право подати регресний позов до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до пп. 38.1.1. ґ) п.38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Тобто, зазначена стаття передбачає наявність права у страховика на пред'явлення регресного позову, внаслідок порушення особою обов'язку визначеному у пп. 33.1.2. п. 33.1 ст. 33 Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Частиною 2 ст. 214 ЦПК України встановлено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Так, Верховним Судом України у постанові від 12.02.2014 року у справі №6-1ЦС14 зроблено правовий висновок, про те, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Факт неповідомлення страховика у строки передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено під час розгляду справи. Враховуючи зазначені обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими, а отже такими, які слід задовольнити. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пп.1 п.1 ч.2 ст.4 цього ж Закону, ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. (в редакції станом на 12.08.2015 року - на дату звернення до суду). Відповідно до ст. 8 Закону України. «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн. (в редакції станом на 12.08.2015 року - на дату звернення до суду). Як вбачається з даного позову він є позовом майнового характеру, ціна позову становить 6567,08 грн., позов задоволений в повному обсязі, тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243,60 грн., позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., відповідно до Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 12.08.2015 року - на дату звернення до суду), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення від 14.04.2015 року (а.с. 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved