Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3-я особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просить визнати об'єктами спільної сумісної власності: - однокімнатну квартиру [ADDRESS]; - однокімнатну квартиру [ADDRESS]; - трикімнатну квартиру [ADDRESS]; - паркомісце [NUMBER] на підземній стоянці, яка розташована на першому поверсі в будинку [ADDRESS]; - паркомісце [NUMBER] на підземній стоянці, яка розташована на першому поверсі в будинку [ADDRESS]; - автомобіль марки «PEUGEOT 206», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; - автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,30 кв.м., жилою площею 18,00 кв.м.; на 2/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 120.00 кв.м., жилою площею 108,00 кв.м.; на автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 125 000,00 грн. 00 коп.; на паркомісце [NUMBER] на підземній стоянці, яка розташована на першому поверсі в будинку [ADDRESS], загальною площею 16,24 квадратних метри; визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 32,50 кв.м., жилою площею 18,50 кв.м.; на 1/3 частки трикімнатної квартири №89 в будинку [ADDRESS], загальною площею 120,00 кв.м., жилою площею 108,00 кв.м.; на автомобіль марки «PEUGEOT 206», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 125 000,00 грн. 00 коп.; на паркомісце [NUMBER] на підземній стоянці, яка розташована на першому поверсі в будинку [ADDRESS], загальною площею 16,24 кв.м. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 27 липня 2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За період шлюбу ними, як подружжям, за рахунок спільних коштів було набуто у спільну сумісну власність, наступне майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS]; однокімнатну квартиру [ADDRESS]; трикімнатну квартиру [ADDRESS]; паркомісце [NUMBER] на підземній стоянці, яка розташована на першому поверсі в будинку [ADDRESS]; паркомісце [NUMBER] на підземній стоянці, яка розташована на першому поверсі в будинку [ADDRESS]; автомобіль марки «PEUGEOT 206», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Вказане майно є обґєктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. У зв'язку з тим, що від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], яка фактично проживає з нею та перебуває на її повному утриманні, з урахуванням інтересів дитини, просить відступити від засад рівності часток подружжя та збільшити її частку у спірній квартирі [ADDRESS] на 1/3 частку та визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири, а за відповідачем на 1/3 частку вищезазначеної квартири. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та його представник позов визнали частково та пояснили, що ні позивачка, ні відповідач не є власниками паркомісць [NUMBER] та [NUMBER] у будинку [ADDRESS], оскільки не було внесено 100 % оплати вартості вказаного майна, ними вони користуються на підставі Договору на обслуговування автостоянки, а відтак вони не можуть бути предметом поділу. Крім цього, для придбання квартири [ADDRESS] він брав в борг кошти у його батьків у сумі 30 000 доларів США, які станом на день розгляду справи їм не повернув. Також, 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить на праві власності їх спільній дитині [PERSON], а тому не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу. У порядку поділу майна просив визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; в той же час визнати право власності за позивачкою на однокімнатну квартиру [ADDRESS], автомобіль марки «PEUGEOT 206», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації проти задоволення позову не заперечувала та просила його задовольнити. Третя особа - [PERSON] - проти задоволення позову заперечував. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 липня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 457 від 27.07.2002 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], видане Відділом РАГСу Шевченківського РУЮ в м. Києві. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 28 квітня 2014 року, шлюб розірваний. За період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбане наступне майно: однокімнатна квартира [ADDRESS] вартістю 484 010 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.07.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2812; однокімнатна квартира [ADDRESS] вартістю 434 190,75 грн., що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19.12.2012 р. серії САЕ №850873, виданим Головним управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради «Київської міської державної адміністрації); договором №МС/05/АМ купівлі-продажу майнових прав; довідкою до даного договору; квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2012 року вартістю 1 35 454 грн., що підтверджується також витягом про державну реєстрацію прав; автомобіль марки «PEUGEOT 206», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 26.07.2013 р. за [PERSON], вартістю 82000 грн., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]; довідкою-рахунком №501828 від 25 липня 2013 року; автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 27.02.2010 р. за [PERSON], вартістю 170127 грн., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], договором купівлі-продажу від 28 листопада 2009 року. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п.22 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що придбане подружжям в період шлюбу майно є їхньою спільною сумісною власністю, а тому воно підлягає поділу між ними в рівних частках. За таких обставин, з урахуванням заявлених позовних вимог, вартості майна, вимог закону щодо рівності часток подружжя у майні, а також враховуючи те, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 2 квітня 2014 року було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з її матірґю (позивачкою в даній справі) за адресою: [ADDRESS], та ту обставину, що спірні автомобілі фактично розподілені між сторонами, суд вважає можливим здійснити поділ майна між сторонами, наступним чином, визнавши за [PERSON] право власності на ? частину майна подружжя, яке складається з: однокімнатної квартири [ADDRESS]; автомобіля марки "HYUNDAI TUCSON", 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; за [PERSON] право власності на ? частину майна подружжя, яке складається з: однокімнатної квартири [ADDRESS]; автомобіля марки "PEUGEOT 206", 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], та стягнути при цьому грошову компенсацію з [PERSON] на користь [PERSON], що становить різницю в вартості розподіленого майна, в розмірі 68 973 гривень 13 копійок. Суд вважає, що квартира [ADDRESS], придбана на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №6856, [PERSON], [PERSON], які діяли в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки [PERSON] є їх спільною частковою власністю, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 05.11.2012 р. №36122325, відповідно до якого право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частини за кожним, а тому не підлягає поділу, оскільки це суперечить вимогам закону, зокрема, ст.41 Конституції України, та інтересам дитини. Крім цього, позивачкою не доведено, що за період шлюбу ними були придбані паркомісця [NUMBER] та [NUMBER] на підземній стоянці, яка розташована на першому поверсі в будинку [ADDRESS]. Отже, [PERSON] всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не були доведені ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. При цьому суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] відносно того, що [PERSON] позичив у нього на придбання квартири [ADDRESS] грошові кошти в сумі 30000 доларів США, що еквівалентно 240 000 грн., оскільки вони не впливають на сутність вирішення спору. У відповідності до ЗУ «Про судовий збір», з урахуванням обсягу задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 1827 гривень.

Outcome: partial