Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 28.10.2010 року позивачам та відповідачам, на праві власності належать 13/100 частин квартири [ADDRESS], загальною площею 60,9 кв. м, що складається з двох Ізольованих кімнат під номером 13 та 14 жилою площею відповідно: кімната №14 - 18,8 кв. м та кімната №13 - 21,0 кв. м. Позивачі займають та користуються кімнатою 18,8 кв. м з балконом, а відповідачі кімнатою 21,0 кв. м. Позивачі зазначили, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у справі спільної часткової власності. Так, як вказані дві кімнати перебувають в користуванні, а квартира розташована на другому поверсі чотириповерхового будинку і складається з двох ізольованих кімнат площею 39, 8 кв. м, в кімнаті №14 є балкон, між сторонами виникають спори щодо оплати за користування кімнатами, виникла необхідність у зверненні до суду з вказаним позовом, так як сторонам не вдається домовитись в добровільному порядку щодо здійснення права спільної часткової власності та утримання вказаного майна, так як відповідачі брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів) не бажають, а лише періодично несуть витрати по утриманню вказаного майна. Позивачі зазначили, що з відповіді КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" встановлено, що кімнати 1, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 16, 17, 18, 19, 20 згідно Свідоцтв про право власності на житло виданих в інший час ніж позивачам та відповідачам приватизовані третіми особами, що залучені до участі у справі. Заявлені вимоги щодо виділу в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності фактично не зачіпає інтересів третіх осіб, оскільки вони не проживають в кімнатах №13 та №14 та ними не користуються, однак гіпотетично рішення суду може впливати на їх права чи охоронювані законом інтереси, в зв'язку з чим вони залучені до участі у справі. Згідно висновку, складеному в ТОВ "Укртехексперт" щодо технічної можливості виділу в натурі частки об'єкта нерухомого майна за технічними показниками 13/100 частин квартири спільного заселення квартири №12 мають окремий вхід і можуть бути виділені в натурі. В судове засідання позивачі не з'явилися, надали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечували. Треті особи в судове засідання не з'явилася, просили розглядати справу за їх відсутності. Ухвалою суду від 13.03.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 24.05.2017 року прийнято до провадження. Ухвалою суду від 07.12.2017 року витребувано докази. Ухвалою суду від 31.01.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 11.04.2018 року залучено третіх осіб. Вислухавши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 28.04.2010 року №192 належить квартира за адресою [ADDRESS] 13\\100 частин, кімната 13,14 на праві приватної спільної власності часткової власності в рівних частках [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] ( а.с.66). Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо його поділу позивач просив позов задовольнити. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Згідно з п. 1.2 Інструкції, затвердженої наказом №55 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року №774/14041, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: approved