Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття накладеного арешту. На обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 13 липня 2012 року вони придбали у [PERSON] належний йому автомобіль «САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], при цьому сплатили [PERSON] 24000 гривень за придбаний автомобіль, про що він видав їм відповідну розписку про отримання від [PERSON] зазначеної суми, а останній, після отримання грошей, віддав їм автомобіль, технічний паспорт та ключі від нього. Оскільки у них не було коштів для постановки автомобіля на облік в органах ДАІ та перереєстрацію на нових власників, автомобіль з обліку не знімався, а [PERSON] 13 липня 2012 року видав на їх ім'я посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2867 довіреність, згідно якої уповноважував їх на розпорядження (продаж, обмін, передачу в оренду, позичку, заставу тощо) та керування цим автомобілем. Вважали, що відповідно до положень ст.ст.205,208, 629, 655 ЦК України договір купівлі-продажу автомобіля було між ними та відповідачем [PERSON] укладено відповідно до вимог чинного законодавства в простій письмовій формі, при цьому між ними було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, а продавець йому передав куплений ним автомобіль, у зв'язку з чим відповідно до вимог ч.1 ст.334 ЦК України у них виникло право власності на придбане майно - автомобіль «САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 11 березня 2015 року даний автомобіль при керуванні ним в с.Кам'яне Солонянського району був затриманий співробітниками ДАЇ та головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області Загребельною О.Л. було накладено арешт, шляхом складання акту опису й арешту майна від 11 березня 2015 року та прийнято рішення про заборону його відчуження в будь-який спосіб. Оскільки відповідно до ст.ст.15,16,391,392 ЦК України кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права, вимагати усунення перешкод у здійснені нею права користування та розпорядження своїм майном, то вони змушені звернутися з позовом до суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття накладеного арешту. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що 13 липня 2012 році придбав разом з [PERSON] та [PERSON] за спільною домовленістю між ними у відповідача [PERSON] автомобіль «САЗ» за 24000 гривень, які він передав йому особисто, про що останнім було надано письмову розписку на отримання вказаної суми, при цьому . На період покупки автомобіль був технічно не справний та потребував ремонту, тому користуватися ним почали вже в кінці 2012 року. Оскільки на момент купівлі - продажу автомобіля коштів на зняття з обліку та поставки на облік у них не було, то договір, крім видачі письмової розписки про отримання грошей, між ними не укладався, а [PERSON] їм було надано посвідчену приватним нотаріусом довіреність про користування та розпорядження автомобілем, яка останнім оформлялась в його присутності, при цьому ні [PERSON], ні [PERSON] присутні не були, а він від їх імені діяв без відповідної довіреності по усній домовленості між ними. 11 березня 2015 року державним виконавцем було вилучено даний автомобіль, оскільки на майно відповідача [PERSON] було накладено арешт, а автомобіль було передано [PERSON] на зберігання. Прохав визнати за ними право власності на даний автомобіль та зняти з нього арешт, так як і до моменту його затримання вони не переоформили своє право власності на нього, хоча автомобіль і знаходився в їх розпорядженні і вони ним користувались. [PERSON] як власник автомобіля не ухилявся від оформлення договору купівлі-продажу автомобіля та зняття його з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що він разом з [PERSON], [PERSON] за взаємною усною домовленістю між ними в рівних долях придбали у [PERSON] автомобіль САЗ за 24 000 гривень. Під час купівлі автомобіля їх спільні грошові кошти [PERSON] передавав [PERSON], який він з ним і перемовини щодо купівлі автомобіля, а також вирішував всі інші питання щодо даного договору купівлі - продажу, а він ([PERSON]) особисто участі в цих діях не приймав. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що він разом з [PERSON], [PERSON] в усній формі домовилися між собою купити у [PERSON] за спільні кошти автомобіль, яким користувались в послідуючому по довіреності. Автомобіль придбали без оформлення письмового договору купівлі - продажу та без зняття його з обліку в органах ДАІ, так як коштів на вказані дії у них не було. Всі дії по придбанню автомобіля здійснював [PERSON], в тому числі передавав гроші та отримував розписку, довіреності на вчинення від його імені таких дій він йому не давав, так як домовились про це в усній формі. Від оформлення договору не зареєстрували на себе вказаний автомобіль, хоча користувалися ним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що в 2012 році він продав позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі посвідченої приватним нотаріусом довіреності, без оформлення письмового договору купівлі-продажу належний йому на праві власності автомобіль САЗ за 24 000 гривень. Позивачі самі запропонували йому надати їм довіреність без оформлення договору купівлі-продажу, так грошових котів на вказані дії не мали. [PERSON] передав йому грошові кошти, він передав їм автомобіль та документи на нього. За довіреністю покупці мали право без його участі переоформити право власності на цей автомобіль на підставі виданої ним довіреності. На даний час є рішення суду про стягнення з нього як поручителя солідарно з боржником заборгованості на користь банку, у зв'язку з чим було накладено арешт на даний автомобіль. Про те, що перед продажем необхідно знімати автомобіль з реєстраційного обліку в органах ДАІ йому відомо, але автомобіль був технічно несправний, а покупці не мали грошей на подальшу його реєстрацію за собою. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, який належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.58), в судове засідання не з'явився. Згідно заяви прохали проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.59), при цьому свою позицію за даним позовом не зазначив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. До нього звернувся відповідач [PERSON] з метою оформлення довіреності на управління та розпорядження транспортним засобом, який він продає, при цьому був присутній [PERSON], яким і було передано грошові кошти [PERSON], але в якій сумі йому не відомо. При оформленні довіреності ним було роз'яснено присутнім, що даний документ не є договором купівлі-продажу і на підставі нього право власності у покупців не виникає, але [PERSON] і після цього бажав оформити довіреність. Інші особи, крім зазначених. Присутні при цьому не були. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що від [PERSON], [PERSON], [PERSON], з якими він спілкується в побуті, йому стало відомо, що вони за домовленістю між собою хочуть купити у відповідача [PERSON] автомобіль, у зв'язку з чим йому було запропоновано поїхати з ними та оглянути автомобіль за місцем його знаходження по вул.Кірова в смт.Солоне, де під час огляду було виявлено, що автомобіль був технічно не справний і потребує ремонту. Огляд автомобіля проводився в присутності [PERSON] та [PERSON], які домовилися про продаж автомобіля за 24 00 гривень, але чи були при цьому [PERSON] та [PERSON] точно не пам'ятає. Після огляду автомобіля [PERSON] та [PERSON] поїхали до нотаріуса оформляти довіреність на автомобіль, при цьому сторони домовилися, що в подальшому вони автомобіль знімуть з обліку в органах ДАЇ. При оформленні довіреності у нотаріуса присутнім не був. Вислухавши пояснення позивачів, відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу, а способами захисту цивільних прав чи інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна чи припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно змісту ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а відповідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. В той же час, частиною 1 п.3 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно виданого 12 травня 2005 року Дніпропетровським МРЕВ-2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] належить на праві власності автомобіль «САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, рік випуску 1988, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.15). Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] без оформлення будь-якої письмової угоди домовились між собою за спільні кошти в сумі 24000 гривень придбати у відповідача [PERSON] належний йому на праві власності автомобіль САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, рік випуску 1988, реєстраційний номер [NUMBER], при цьому перемовини щодо укладення такого договору з відповідачем [PERSON] як власником автомобіля здійснював від імені покупців [PERSON], якого щодо вчинення таких дій в усній формі уповноважили [PERSON] та [PERSON], але належним чином відповідно до вимог закону оформленої довіреності в письмовій формі йому не надавали, що підтвердили в судовому засіданні особисто позивачі. Згідно даної домовленості між позивачами [PERSON] в присутності свідка [PERSON] оглянув даний автомобіль, після чого він як покупець та продавець [PERSON] домовились про купівлю - продаж даного автомобіля, який був технічно не справним, за 24000 гривень. В той же день, 13 липня 2012 року [PERSON] на виконання домовленості передав продавцю [PERSON] грошові кошти за проданий автомобіль в сумі 24000 гривень, про що останній написав письмову розписку про отримання грошових коштів за проданий автомобіль (а.с.14), а також видав на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округа [PERSON] за реєстровим №2867 довіреність на право керування та розпорядження транспортним засобом (а.с.16,17,152.153), за якою уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON], які діють окремо один від одного, на підставі укладеного усно договору доручення експлуатувати, обміняти, продати за ціну і на умовах згідно свого розсуду, передавати в оренду належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ: [NUMBER], виданого 12 травня 2005 року Дніпропетровським МРЕВ-2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області автомобілем «САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, рік випуску 1988, реєстраційний номер [NUMBER], строком на десять років, для чого надає їм право керувати згаданим автомобілем та вчиняти інші, передбачені довіреністю дії (а.с.16), що підтвердив в судовому засіданні і свідок [PERSON]. Частиною 1 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] як продавець позивач [PERSON] належний йому на праві власності автомобіль «САЗ», модель 3507, тип ТЗ САМОСКИД-С, рік випуску 1988, реєстраційний номер [NUMBER], при цьому жодних доказів того, що покупці вимагали від продавця укладення договору купівлі - продажу автомобіля суду не надано, оскільки як пояснили самі покупці продавець [PERSON] від укладання такого договору не ухилявся, а навпаки саме покупці не мали відповідних грошових коштів на укладення такого договору та постановку на облік транспортного засобу в органах ДАІ, а надані [PERSON], [PERSON], [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю продавцем [PERSON] повноваження на розпорядження належним йому на праві власності автомобілем, починаючи з 13 липня 2012 року по день розгляду справи судом в межах строку дії довіреності (а.с.16,17,152.153) реалізовані не були, при цьому така можливість не втрачена, оскільки довіреність в установленому законом порядку [PERSON] скасована не була В той же час, згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів, а процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів як на день укладення сторонами 20 червня 2007 року договору купівлі-продажу автомобіля, так і на день розгляду справи судом регламентується Порядком державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 з послідуючими змінами, який передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а тому норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, зокрема, купівлі-продажу транспортних засобів. Пунктами 7, 8 Правил (в редакції, чинній на момент укладення сторонами договору купівлі - продажу автомобіля, передачі у володіння та користування позивачу спірного автомобіля) передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що незареєстроване (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції забороняється. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, угодами, укладеними на товарних біржах та інше. Згідно п. 8 Правил реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Отже, до вчинення дій, передбачених цими Правилами покупець не може набути право власності на транспортний засіб, що є предметом договору купівлі-продажу, а судом встановлено що державна реєстрація спірного автомобіля за покупцями не проводилась, зміна власників не реєструвалась. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивачі у встановленому законом порядку не набули права власності на спірний автомобіль, оскільки позивачами як покупцями при укладені 13 липня 2012 року договору купівлі - продажу не були дотримані встановлені діючим законодавством вимоги, які регулюють порядок укладення даного виду договорів, в тому числі домовленості між самими позивачами як покупцями щодо придбання у власність спірного автомобіля, про що свідчить і видана продавцем [PERSON] письмова розписка, в якій зазначено отримання грошових коштів за проданий автомобіль лише від [PERSON] (а.с.14), в той же час доказів участі в договорі купівлі-продажу інших позивачів - [PERSON] та [PERSON] суду не надано, а в процесі розгляду справи судом не встановлено, оскільки в супереч вимог цивільного законодавства щодо письмової форми договору купівлі-продажу автомобіля вартістю 24000 гривень суду не надано, а сам по собі факт зазначення їх - [PERSON], [PERSON], [PERSON] як осіб, які вправі розпоряджатися та користуватися автомобілем, власником автомобіля [PERSON] в нотаріально посвідченій довіреності не підтверджує факту придбання ними транспортного засобу у спільну сумісну (часткову) власність згідно вимог ст.ст.208,355,356,357 ЦК України. Крім цього, право власності на транспортний засіб підлягає державній реєстрації відповідно до зазначених вище Правил, яких необхідно дотримуватися при відчуженні транспортного засобу, а доводи позивачів про сплату ними відповідачу коштів за спірний автомобіль як підставу для набуття права власності не приймаються судом, оскільки такі обставини свідчать лише про здійснення позивачами попередньої оплати вартості предмета купівлі-продажу і виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем. Судом з наданого відділом державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області копії виконавчого провадження №39580672 (а.с.60-147) також встановлено, що на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2013 року, яке набрало законної сили 12 червня 2013 року, Солонянським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь кредитної спілки «Союз-Дніпро» грошових коштів в сумі 65474 гривень 78 копійок (а.с.64), за яким згідно постанови державного виконавця Загребельної О.Л. від 13 серпня 2013 року було відкрито виконавче провадження ВП №39580672 (а.с.65) та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.69). Згідно ч.1, п.5 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Частинами 1 та 2 ст.57 вищезазначеного Закону визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Державним виконавцем Загребельною О.Л. було внесено постанову про розшук майна боржника від 07 квітня 2014 року (а.с.85-86), на виконання якої співробітниками взводу з обслуговування поста №3 РДПС ДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровській області 11 березня 2015 року на 437 км автодороги «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» затримано автомобіль «САЗ 3507» номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], та доставлено на спеціальний майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів в смт.Солоне вул.Строменко,1 Дніпропетровської області (а.с.147). Згідно складеного державним виконавцем ВДВС Солонянського РУЮ Загребельної О.Л. акту опису та арешту майна від 11 березня 2015 року (а.с. 18-19,142-143) даний автомобіль було описано та на нього накладено арешт, після чого було передано на відповідальне зберігання [PERSON] За приписами ч.1 ст.6011 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту. Згідно п.п. 4, 5, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна із опису» роз'яснено, що за правилами встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Судам слід мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Крім того, суд враховує, що на підставі виданої на ім'я позивачів довіреності від 13 липня 2012 року (а.с.16), термін дії якої не закінчився, відповідач уповноважив їх на відчуження транспортного засобу, в тому числі і на зняття його з обліку, чим надав право від його імені здійснити продаж спірного автомобіля у відповідності до вимог чинного законодавства та Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 з послідуючими змінами. Таким чином, нормами закону встановлено додаткові вимоги до порядку переходу права власності на автомобілі, а істотними умовами договору є умови про предмет договору і зокрема умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду. Так пунктом 8 Правил, встановлено, що відчуженню та реєстрації підлягає лише правомірно придбаний транспортний засіб, а вказані приписи є істотними умовами договору купівлі-продажу автомобіля. При цьому суд не приймає до уваги, посилання позивачів, як на підставу набуття права власності, видачу довіреності 13 липня 2012 року на їх ім'я та передачі автомобіля разом з документами, виходячи з наступного. При оформленні довіреності перехід права власності не відбувається, оскільки повірений отримує лише тимчасове право на здійснення від імені й на користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю, в тому числі продаж майна. Отже, факт видачі довіреності позивачам без укладення договору купівлі-продажу не є договором, який допускає перехід права власності на майно до третіх осіб, не може вважатися відчуженням автомобіля відповідачем, оскільки останній не втратив правового зв'язку з автомобілем, як його власник, про що і продавець [PERSON] і покупець [PERSON] були попереджені приватним нотаріусом [PERSON] при нотаріальному посвідченні довіреності, що він підтвердив в судовому засіданні при допиті в якості свідка, як не заперечували дані обставини позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Таким чином, своїми передбаченими законом правами сторони розпорядилися на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи досліджені а судовому засіданні докази, покази свідків та наведені норми закону, суд приходить до висновку, що позивачі визначених законом доказів, що підтверджують правомірність придбання ними у спільну власність автомобіля САЗ 3507» номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], не надали, так як довіреність на право розпорядження транспортним засобом не є документом, що підтверджує угоду щодо відчуження автомобіля, а письмова розписка про отримання грошових коштів [PERSON] від [PERSON] не свідчить про придбання зазначеного автомобіля у власність позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль є необґрунтованими та такою, що не підлягає задоволенню. За наслідком відсутності правових підстав про визнання права власності, не підлягає задоволенню і позовна вимога про виключення з акту опису та арешту майна (автомобіля) як така є похідною від первинної позовної вимоги. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі несуть позивачі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed