Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до Чаплинської селищної ради Чаплинського району про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом, посилаючись не те, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 9,9 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Чаплинської селищної ради Херсонської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай), [NUMBER] виданим КСП «Хлібороб» на підставі рішення Чаплинської селищної ради. Інформація про одержання вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON], підтверджується записом в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №894 від 20.11.1996 року. Фактично спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], оскільки остання до дня смерті та на момент смерті проживала разом з померлим та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою виданою Чаплинською селищною радою №2221 від 24.04.2017 року. Звернувшись із заявою до нотаріуса щодо прийняття спадщини, нотаріусом було відмовлено, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вказану земельну частку (пай). Просить суд визнати за нею в порядку спадкування право власності за законом на земельну частку (пай), після померлого [INFO] [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі із підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого Чаплинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 17.12.1962 року, після реєстрації шлюбу присвоєно спільне прізвище «[PERSON]». [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим 18.05.1998 року, Чаплинським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонської області. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 9,9 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Чаплинської селищної ради Херсонської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай), [NUMBER] виданим КСП «Хлібороб» на підставі рішення Чаплинської селищної ради. З листа від 07.07.2017 року, виданого відділом управління Держгеокадастру у Херсонській області слідує, що [PERSON], дійсно одержав сертифікат на право на земельну частку (пай), відповідно до запису в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №894 від 20.11.1996 року. Відповідно до довідки від 24.04.2017 року, виданої Чаплинської селищної ради померлий [INFO] [PERSON] постійно та на день смерті проживав на території [ADDRESS]. Разом з ним за адресою: [ADDRESS] проживали та була зареєстрована дружина - [PERSON] Постановою державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори Заворотченко А.І. від 03 липня 2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з ненаданням оригіналу документу, який посвідчує право власності на земельну частку (пай). Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже за змістом вказаних норм застосування ЦК України 2003 року до спадщини, яка відкрилася до набрання ним чинності можливе за двох умов: по-перше спадщина відкрилася і шестимісячний строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, і по-друге з моменту її відкриття і до 1 січня 2004 року спадщина не була прийнята ніким із наявних тоді на цю спадщину спадкоємців, яких як спадкоємців визначав ЦК України 1963 року. Аналогічні роз'яснення містить пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138 цс13, згідно яких відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO], тобто до 1 січня 2004 року, то до спірних відносин повинні застосовуватись положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Вищий спеціалізований суд України у своєму листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР 1963 року та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ч1. ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усчиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. He допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зокрема ст.1, визначено, що право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Статтею 2 цього Закону передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка є спадкоємцем першої черги відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Померлому [PERSON] Чаплинською районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку пай [NUMBER], що зареєстрований в книзі реєстрації за №894 від 20.11.1996 року. Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі цього свідоцтва нотаріус відмовила через відсутність у неї оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно померлого. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved