Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 15884 грн 23 коп. основного боргу, а також судовий збір у розмірі 1921 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.09.2016 на вул. Кульпарківській у м.Львові з вини [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача у її скоєнні підтверджується постановою Сихівського районного суду м.Львова від 02.02.2017. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений транспортний засіб марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , який належав [PERSON] . Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №137 від 06.11.2016 вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , становить 15044 грн 23 коп. Зазначена шкода відповідачем не була відшкодована потерпілій особі. Відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку з настанням події відповідно до п.п.«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі відповідно до розрахунку розміру регламентної виплати в розмірі 15044 грн 23 коп.. 22.05.2017 МТСБУ звернулось до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв`язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, однак на даний час такі не компенсовані. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 13.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. У позовній заяві представник позивача [PERSON] зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково в частині виплати основного боргу, заперечив щодо стягнення витрат за послуги аварійного комісара у розмірі 840 грн. 00 коп. Заслухавши відповідача, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Судом встановлено, що 30.09.2016 о 15.30 год. на вул. Кульпарківській,111 у м. Львові [PERSON] , керуючи автомобілем марки «МАЗ 5549 Самоскид-С», д.н.з. [NUMBER] , перед виїздом не перевірив технічний стан і комплектність транспортного засобу, під час руху відмовили гальма, чим порушив вимоги п. 2.3 "а" ПДР України, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Фольксваген ЛТ" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень. Зазначене підтверджується постановою Сихівського районного суду м.Львова від 02.02.2017, відповідно до якої [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 13.02.2017. У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим і його вина не підлягає доказуванню. Згідно із ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.п.«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Судом встановлено, що [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (30.09.2016) не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З полісу № АІ/9982860 випливає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, забезпечений транспортний засіб «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , строк дії полісу з 20.05.2016 до 19.05.2017 включно. Оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодував потерпілому шкоду, завдану внаслідок ДТП, [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою від 17.03.2017 про виплату відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок такого, до якої долучив наступні документи: копію постанови суду від 02.02.2017р. Згідно з висновком Незалежної судової автотоварознавчої експертизи ТзОВ фірма «Експертиза» №137 від 25.10.2016 вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , становить 15044 грн 23 коп. Як вбачається із копії платіжного доручення №4374рв від 24.05.2017 сума у розмірі 15044 грн. 23 коп. була відшкодована МТСБУ - [PERSON] власнику транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Враховуючи те, що вина відповідача встановлена постановою Сихівського районного суду м.Львова від 02.02.2017, з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, МТСБУ відшкодувало шкоду [PERSON] , який являється власником пошкодженного транспортного засобу, відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 15044 грн. 23 коп. вартості відновлювального ремонту (вартості матеріального збитку) завданого власнику автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до п.п.«а» п.41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про стягнення витрат в частині на залучення аварійного комісара, так як стягнення витрат на послуги аварійного комісара не передбачено чинним законодавством, оскільки ці витрати не віднесені до фактичних витрат, що були сплачені потерпілому, а є наслідком виконаних робіт. Крім того, умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з`ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до Закону України «Про страхування», визначені Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №8 від 05 січня 1998 року, відповідно до ст.ст.2, 5 якого, аварійний комісар - особа, яка з`ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг та діяльність аварійного комісара щодо з`ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком. Відповідно до ст.ст.16, 17 зазначеного Типового положення на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди. За вимогами п.п.18, 19, 20 Типового положення аварійний комісар, який складає аварійний сертифікат, несе персональну відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у ньому і такий сертифікат підписується аварійним комісаром, що з`ясував обставини і причини настання страхового випадку, і завіряється штампом. Аварійний сертифікат складається у двох примірниках, один з яких видається страховику (страхувальнику), а другий зберігається в аварійного комісара. Матеріали справи не містять аварійного сертифікату, складеного відповідно до зазначеного положення, внаслідок чого підстав для стягнення витрат за послуги аварійного комісара суд не вбачає. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1321 грн 00 коп. На підставі ст.ст. 253, 256, 261, 1166, 1187, 1191 ЦК України та

Outcome: partial