Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 26556,59 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що на підставі заяви [PERSON] від 11.11.2005 року, останній позивачем виданий кредит у розмірі грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених цим договором. Однак відповідач порушує вимоги кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 16.09.2019 року утворилась заборгованість у сумі 26556,59 грн., яка складається з: 13502,59 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1650,01 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9663,20 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500.00 грн. штраф (фіксована частина); 1240,79 грн. - штраф (процентна складова), тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. В судові засідання відповідач по справі повторно не з`явилась, з урахуванням положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України про час, дату та місце слухання справи повідомлена, причини неявки суду не відомі, відзив на позов та будь-які інші заяви чи клопотання до суду не надавала. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281\~ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.11.2005 року Відповідач підписала анкету-заявку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в КБ «Приватбанк», на підставі якої вона отримала кредит у розмірі 7400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З Анкети-заяви позичальника вбачається, що позичальник надала свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 627ЦК\~України передбачено, що відповідно до ст.\~6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 634ЦК\~України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст.\~628ЦК\~України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ч.1 ст.1049\~Цивільного кодексу\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048\~Цивільного кодексу\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статей 526, 527, 530\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та його вимог. Згідно ст.ст.610, 612\~Цивільного кодексу\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Згідно розрахунку наданого позивачем, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов даного кредитного договору, станом на 16.09.2019 року утворилась заборгованість у сумі 26556,59 грн., яка складається з: 13502,59 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1650,01 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9663,20 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500.00 грн. штраф (фіксована частина); 1240,79 грн. - штраф (процентна складова). З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушує вимоги кредитного договору №б/н від 11.11.2005 року, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості, яка складається з: 13502,59 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1650,01 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9663,20 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Під час вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд приходить до наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред`явленні позовних вимог сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн., в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: у розмірі 1795,08 грн.

Outcome: partial