Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обгрунтування своїх вимог вказувала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони проживали в одній квартирі. У травні 2014 року після чергової сварки колишній чоловік таємно забрав сина та виїхав на інше місце проживання. Після досягнення дочкою [PERSON] повноліття у листопаді 2014 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з позивачки аліментів на утримання сина [PERSON]. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2015 року задоволено позов [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття починаючи з 28.11.2014 року. За усною домовленістю відповідач продовжував утримувати сина [PERSON], а позивачка дочку [PERSON],яка залишиласья проживати з нею та, досягнуши повноліття 09.06.2014 року, продовжувала навчання спочатку з 01.09.2011 року по 05.07.2014 року - в Черкаському кооперативному економіко-правовому коледжі, а потім з вересня 2014 року по березень 2017 року навчалася у Полтавському університеті економіки і торгівлі. Позивачка вважає, що витратила набагато більше коштів на утримання і навчання дочки [PERSON], яка навчалась, не працювала і не мала інших джерел для існування. Колишній чоловік [PERSON] має можливість надавати таку допомогу дочці, але її не надає. Відповідно до договору № 587 від 09.08.2011 «Про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст» укладеного між [PERSON] та Черкаським кооперативним економіко-правовим коледжем в особі директора [PERSON] за три роки навчання дочки заплатила 21 000 гривень. Відповідно до договору № 502014004214 від 05.08.2014 про підготовку фахівця укладеного між дочкою [PERSON] та ВНЗУ «Полтавський університет економіки і торгівлі» в особі ректора [PERSON] за весь строк навчання дочки в даному учбовому закладі позивчка заплатила 11 625 грн. Крім того, в ході навчання у звязку із виниклою необхідністю дочка пройшла курс занять з вивчення англійської мови з 21.07.2015 року по 21.12.2016 року і, відповідно договору №1 про надання послуг від 21.07.2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON], позивачкою було виплачено 2 704 грн. Таким чином за навчання дочки позивачкою було виплачено: 21 000грн. + 11 625грн.+ 2 704грн.=35 329 грн., що є додатковими витратами на спільну дитину. Вважає, що половину цієї суми, тобто 17 665 грн., має сплатити батько [PERSON] - відповідач [PERSON] Вимогу до відповідача про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] вона не предявляла. Просить суд стягнути з віповідача на її користь додаткові витрати на дитину. В судовому засіданні позивачка та її пердставник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, пояснивши, що позивачка понесла більші грошові витрати на утримання дочки, а саме на її навчання та розвиток, ніж відповідач поніс на утримання малолітнього сина, тому вважає, що половина понесених витрат підлягає до стягнення з відповідача на її користь. Відповідач та його представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, оскільки відповідно до наданих квитанцій про понесені додаткові витрати, були понесені [PERSON], а не позивачкою. Крім того, заявлені позивачкою вимоги охоплюють період, коли дочка навчалася і не досягла повноліття, проте, в той період відповідач сплачував аліменти на її утримання. При цьому, зауважив, що позивачка просить стягнути додаткові витрати відповідно до ст.185 СК України, але фактично понесені витрати не є додатковими в розумінні вищевказаної статті. Стягнення витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжєу навчання, відповідно до ст.199 СК України позивачкою не заявлено. Суд, заслухавши сторони,їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, видано свідоцтво про розірвання шлюбу та зроблено відповідний актовий запис за № 437. [PERSON] народилася 09.06.1996, батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СР №052247, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів м. Черкаси. [PERSON] народився 03.07.2003, батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СР №130743, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Соснівського райнного управління юстиції в Черкаській області. З 01.09.2011 по 09.07.2014 [PERSON] навчалася в Черкаському кооперативному економіко-правовому коледжі. Відповідно до договору № 587 від 09.08.2011 «Про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст», укладеного між [PERSON] та Черкаським кооперативним економіко-правовим коледжем в особі директора [PERSON] , та квитанцій про оплату за навчання сплачено 21 000 грн. [PERSON] продовжила навчання у Вищому навчальному закладі Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» і навчалася в ньому з 01.09.2014 по 31.03.2017 . Відповідно до договору № 502014004214 від 05.08.2014 про підготовку фахівця, укладеного між [PERSON] та ВНЗУ «Полтавський університет економіки і торгівлі» в особі ректора [PERSON], за навчання в даному учбовому закладі сплачено 11 625 грн., що підтверджується квитанціями про оплату. Крім того, паід час навчання у «Полтавському університеті економіки і торгівлі» [PERSON] пройшла курс занять з вивчення англійської мови з 21.07.2015 по 21.12.2016 і, згідно з договором №1 про надання послуг від 21.07.2015 укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON], було сплачено 2 704 грн. Згідно з частиною 1 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 200 СК Українисуд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Крім того, згідно розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 відповіднодо ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198,199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов"язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений розділом 16 СК України, в зазначеній главі не міститься норми про обов'язок батьків нести додаткові витрати, матеріальна допомога на додаткові витрати не є обов"язком. Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину встановлені ст. 185 СК України, яка міститься у главі 15 СК України та поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків з утримання неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітньою дитиною та її батьком. Аналізуючи наведені норми права, суд вважає, що позов не пілягає до задоволення, оскільки заявлені позивачкою вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину охоплюють період, коли дитина навчалася і не досягла повноліття, а обов'язковою умовою стягнення додаткових витрат в порядку ст. 199 СК України є досягнення дитиною вісімнадцятиліття. Крім того. в період коли дитина навчалась до досягнення 18 річного віку відповідач сплачував аліменти на її утримання. В задоволенні решти позовних вимог позов не пілягає до задоволення, так як з наданих суду квитанцій про оплату навчання в "Полтавському університеті економіки та торгівлі" та курсу занять з вивчення англійської мови, платником являється саме [PERSON], а не позивачка [PERSON], тому стягнення додаткових витрат на користь останньої є безпідставним та необгрунтованим.

Outcome: dismissed