Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за нею право в порядку спадкування на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Хлібороб» смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області розміром 9,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] № 0091205, виданого Чаплинською районною державною адміністрацією Херсонської області 20.11.1996 року. Позовна заява мотивована тим, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , залишилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) із землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Хлібороб», в розмірі 9,9 умовних кадастрових гектарів без визначення її меж в натурі. Позивачка спадщину прийняла, оскільки у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини. На теперішній час позивачка виявила бажання отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, але вирішити в нотаріальному порядку це питання не може, оскільки нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач Чаплинська ОТГ також надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти позову не заперечують. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) із землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Хлібороб», в розмірі 9,9 умовних кадастрових гектарів без визначення її меж в натурі, яка належала померлому [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХС № 0091205, виданого Чаплинською районною державною адміністрацією Херсонської області 20.11.1996 року на підставі рішення Чаплинської районної державної адміністрації № 547 від 04.11.1996 року. Зазначене право позивачка підтверджує копією листа Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, де зазначено, що [PERSON] дійсно належала земельна ділянка згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХС № 0091205 від 20.11.1996 із земель колишнього КСП «Хлібороб» на території Чаплинської селищної ради Херсонської області площею 9,9 умовних кадастрових гектарів без визначення її меж в натурі. Родинні відносини позивачки та [PERSON] , а саме, що останній є батьком позивачки, підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00024370301. З матеріалів справи вбачається, що за життя батько позивачки втратив оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0091205 від 20.11.1996. Згідно наданої державним нотаріусом Чаплинського державної нотаріальної кантори копії спадкової справи №281/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що після смерті батька позивачки спадщину прийняла його донька, позивачка [PERSON] , так як подала у встановлений законом строк заяву на прийняття спадщини. Відповідно до постанови від 07 лютого 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тобто сертифікату на земельну частку пай. Через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються, більше того відповідач не заперечує проти позовних вимог позивачки, та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 № 7 роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14). Статтею 3 (яка є чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Як випливає з листа Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, [PERSON] за життя отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), в розмірі 9.9 в умовних кадастрових гектарах, серія ХС № 0091205 від 20.11.1996 із земель колишнього КСП «Хлібороб», але за життя зазначений сертифікат було втрачено. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (право на земельну частку) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачем) права власності на вищевказане майно. Положення ст.ст. 81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 9,9 умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості); право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування та таке успадкувала позивачка [PERSON] , але оформити своє право на земельну частку (пай) не має можливості у зв`язку із втратою оригіналу сертифіката, тому порушене право позивачки підлягає захисту. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved