Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с.1,2), посилаючись на наступні обставини. Вона є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З батьком дитини, [PERSON] , вони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше двадцяти років. На даний час вони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Спільне життя з відповідачем стало неможливим, оскільки він систематично проявляв щодо неї та малолітнього сина домашнє насильство, внаслідок чого, вона була вимушена разом з дитиною покинути місце постійного проживання. Відповідач матеріально їй та сину не допомагає. Він відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо. Малолітній син проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді 21.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі (а.с.15,16). Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Копію ухвали судді від 21.02.2020 року направлено позивачу. У матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без її участі (а.с.3). Копію ухвали судді від 21.02.2020 року разом з копією позову з додатками було направлено відповідачу за його місцем реєстрації (а.с.14,21), поштове відправлення вручене адресату 04.05.2020 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.22). 02.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30.03.2020 року, яким внесено зміни зокрема до Цивільного процесуального Кодексу України. Відповідно до Вказаного закону розділ ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального Кодексу України доповнено пунктом 3, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені в тому числі ст. 185 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Отже з 02.04.2020 року процесуальні строки були продовжені на час дії карантину. Згідно п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 731-ІХ від 18.06.2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Закон України № 731-ІХ від 18.06.2020 року набрав чинності 17.07.2020 року. 06.08.2020 року процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 року закінчились. Від відповідача у визначений законом строк заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надійшло. Від відповідача відзив на позов не надійшов. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. [INFO] народився [PERSON] , про що 14.09.2007 року зроблено відповідний актовий запис за №955, батьками записані: батько - [PERSON] ; мати - [PERSON] , місце реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.8 - копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] ). Згідно позовної заяви, сторони спільно не проживають та господарство не ведуть. З довідки БО «БТ «Позитивні жінки» № 51 від 10.06.2020 року вбачається, що [PERSON] мешкає разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] (а.с.23). У матеріалах справи наявна копія термінового заборонного припису стосовно кривдника [PERSON] щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] строком на 10 діб з 03.11.2019 року по 13.11.2019 року (а.с.9). З позовної заяви вбачається, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Доказів того, що з відповідача проводяться стягнення за виконавчими листами в матеріалах справи відсутні. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд, даючи оцінку доказам наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач має обов`язок надавати допомогу на утримання свого малолітнього сина. Враховуючи те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, суд, приймаючи до уваги обставини справи, з огляду на вимоги розумності та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] у відповідності до ст.ст. 182,183 Сімейного кодексу України аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у примусовому порядку в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04.02.2020 року. Позивач згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору відносно вимог щодо стягнення аліментів, тому на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved