Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Свої вимоги мотивувала тим, що 08 червня 2016 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір позики на суму 2 000,00 Доларів США на строк до 08 липня 2016 року, що підтверджується письмовою розпискою, яка також підписана відповідачем [PERSON] На теперішній час відповідачі не виконали своїх зобов'язань за договором позики, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складається із суми боргу у розмірі 54 534,98 грн., відсотків у розмірі 10 867,59 грн., трьох відсотків річних 2 371,11 грн. У зв'язку з чим позивач просить про солідарне стягнення з відповідачів суми боргу за договором позики, яка складається із суми боргу у розмірі 54 534,98 грн., відсотків у розмірі 10 867,59 грн., трьох відсотків річних 2 371,11 грн. та судовий збір. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, 12 січня 2018 року ухвалою суду у задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 12 вересня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суд не повідомили. Судові повістки про виклик відповідачів в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання". Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 08 червня 2016 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 2 000,00 доларів США грн. на строк до 08 липня 2016 року (а.с. 9). Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Позивач просить про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики. 29 серпня 2016 року відповідач [PERSON] зобов'язався повернути заборгованість за договором позики, укладеного 08 червня 2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] у розмірі 2 000,00 доларів СШа, у строк до 10 вересня 2016 року - 1 000,00 доларів США, та у строк до 15 вересня 2016 року - 1 000,00 доларів США (а.с.10). Солідарний обов»язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов»язання (ст.541 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу. Отже, позивачем доведено укладання договору, за яким настає солідарна відповідальність відповідачів за договором позики від 08 червня 2016 року. Боржником не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення позики. Будь-яких доказів на спростування наданого Позивачем розрахунку заборгованості Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання ним умов договору позики. Станом на 14 грудня 2017 року офіційний курс валют Національного банку становив за 100 доларів США - 2726,7490 грн. Отже, з урахуванням викладеного позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 54 534,98 грн. (2 000 доларів США х 2726,7490 грн. : 100) підлягають задоволенню повністю. Позивач просив про стягнення процентів за користування позикою за період з 08 липня 2016 року по 18 грудня 2017 року у сумі 10 867,59 грн. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України. Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом перевірено розрахунок процентів за користування позикою та встановлено таке. Період/кількість днівоблікова ставка НБУКількість днів у розрахункуСума боргуСума процентів за відповідний період за фактичну кількість днів 08.07.16-28.07.1616,5 %2154 534,00 грн.517,70 грн. 29.07.16-15.09.1615,5 %4954 534,00 грн.1134,76 грн. 16.09.16-27.10.1615 %4254 534,00 грн.941,27 грн. 28.10.16-13.04.1714 %16854 534,00 грн.3514,08 грн. 14.04.17-25.05.1713 %4254 534,00 грн.815,77 грн. 26.05.17-26.10.1712,5 %15454 534,00 грн.2876,11 грн. 27.10.17-14.12.1713,5 %4954 534,00 грн.988,34 грн. 15.12.17-18.12.1714,5 %454 534,00 грн.86,66 грн. Отже з урахуванням облікової ставки НБУ та суми боргу за період з 08 липня 2016 року по 18 грудня 2017 року розмір процентів за користування позикою становить у розмірі 10 874,69 грн. (517,70 грн. +1134,76 грн. + 941,27 грн. + 3514,08 грн. + 815,77 грн. + 2876,11 грн. + 988,34 грн. + 86,66 грн.) Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.. Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування позикою підлягають задоволенню повністю у розмірі 10 867,59 грн., що є в межах позовних вимог. Позивач просив про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов'язання за період з 08 липня 2016 року по 18 грудня 2017 року у сумі 2371 грн. 11 коп. За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Так, з урахуванням прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики за період з 08 липня 2016 року по 18 грудня 2017 року та строку прострочки - (529 днів) три відсотки річних складають: 54 354,00 грн. х 529 дн. х 3%: 365 дн. = 2371 грн. 11 коп. Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення 3 відсотків річних за період з з 08 липня 2016 року по 18 грудня 2017 року у сумі 2371 грн. 11 коп. підлягають задоволенню повністю. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню повністю: стягнути солідарно з [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованої за адресою: 02094, [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: 01133, [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованої за адресою: 03039, [ADDRESS], заборгованість за договором позики станом на 14 грудня 2017 року у розмірі 54 354 (п'ятдесят чотири тисячі триста п'ятдесят чотири) грн. 98 коп., відсотки за користування позикою за період з 08 липня 2016 року по 18 грудня 2017 року у розмірі 10 867 (десять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 59 коп., три проценти річних за час прострочення виконання зобов'язання за період з 08 липня 2016 року по 18 грудня 2017 року у сумі 2 371 (дві тисячі триста сімдесят одна) грн. 11 коп. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 677 грн. 73 коп. (а.с.16), відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі по 338,87 грн. з кожного.

Outcome: approved