Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі за текстом ПАТ «Ощадбанк») звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за якою просить суд: - в рахунок погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит № 80207/1 від 02.07.2008 року боржника, [PERSON] (зареєстрованого за адресою: [INFO], РНОКПП: [NUMBER]) перед АТ Ощадбанк в особі - Закарпатське обласне управління АТ Ощадбанк (м. Ужгород, вул. Корзо, 15, р/р 37392000000105 в АТ Ощадбанк, МФО 312356, код 09312190), в розмірі 90\~751,80 дол. США, - звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 1772 від 02.07.2008 року, укладеного між АТ Ощадбанк та [PERSON], а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 68,2 кв.м., житлова площа 37,0 кв.м., зі всіма невідємними її при належностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з визнанням за позивачем права від свого імені продати вказаний предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі продажу за ціною, що буде визначена незалежним експертом - суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу, з наданням права Іпотекодержателю одержання дублікатів правовстановлюючих документів та отримання витягу з Державного реєстру прав власності, доступу до спірної квартири, отримання довідки про склад сім'ї, яка зареєстрована у вказаній квартирі, здійснення оцінки нерухомого майна, замовляти виготовлення та одержувати витяг з реєстру прав власності, замовляти здійснення інвентаризації цієї квартири, одержувати копії технічного паспорта та інших право встановлювальних документів на цю квартиру, за потреби виготовити та одержати новий технічний паспорт та інші правовстановлюючі документи на квартиру, здійснювати будь які платежі що стосуються предмету іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України (Далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Договір про іпотечний кредит № 80207/1 (далі - Кредитний договір), згідно з яким Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 49\~000,00 дол.США зі сплатою за користування кредитними коштами 14,0 % річних. В забезпечення виконання Позичальником взятих на себе зобовязань щодо повернення кредитних коштів одержаних за Кредитні договором, між АТ "Ощадбанк та [PERSON], було укладено Іпотечний договір від 02.07.2008 року (далі - Іпотечний договір). Згідно п. 1.2 Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 68,2 кв.м., житлова площа 37,0 кв.м., зі всіма невідємними її при належностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку та п. 6.1.,п. 6.2. Іпотечного договору в Позивача виникає право іпотеки на нерухоме майно. Однак, взяті на себе зобовязання щодо сплати основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені Кредитним договором, позичальником не виконано. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2013 року задоволено позовні вимоги банку задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість в сумі 580\~407 грн. 47 коп. за договором про іпотечний кредит № 80207/1 від 02.07.2008 року. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 04.09.2013 року у справі № 6-73цс13 наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Згідно розрахунку заборгованості станом на 08.04.2015 року за Кредитним договором, заборгованість становить 90\~751,80 дол.США, з яких: 48\~801,30 дол.США заборгованість по основному боргу, 13\~807,43 дол. США. - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 21936,53 дол.США - заборгованість по нарахованим відсоткам, 6\~206,54 дол.США - нарахована пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків. Враховуючи положення ст. 39 Закону України Про іпотеку та п. 6.1., п. 6.2. Договору іпотеки, Позивач вважає, що вправі звернути стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Представник позивача у судове засідання не прибув, проте надав суду заяву у якій позов підтримав у повному обсязі та просив провести розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти заявленого позову з підстав зазначених у заяві від 16.11.2015 року та просив суд застосувати позовну давність до вимог про нарахування пені та зупинити виконання рішення у відповідності до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 304-VII. Представник відповідача також подав заяву за якою просить суд розглянути справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З дослідженого в судовому засіданні договору про іпотечний кредит від 02 липня 2008 року № 80207/1, укладеного між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України та [PERSON] вбачається, що за умовами п. 1.1 Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 49\~000,00 дол.США зі сплатою за користування кредитними коштами 14,0 % річних, в порядку та на умоах визначених цим договором В забезпечення виконання Позичальником взятих на себе зобовязань щодо повернення кредитних коштів одержаних за Кредитні договором, між АТ "Ощадбанк та [PERSON], було укладено Іпотечний договір від 02.07.2008 року. Згідно п. 1.2 Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 68,2 кв.м., житлова площа 37,0 кв.м., зі всіма невідємними її при належностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак, взяті на себе зобовязання щодо сплати основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені Кредитним договором, позичальником не виконано. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2013 року було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з [PERSON] заборгованість станом на 21.08.2013 року в сумі 580\~407 грн. 47 коп. за договором про іпотечний кредит № 80207/1 від 02.07.2008 року, з яких: 390\~068,79 грн. основний борг, 175\~338,68 грн. відсотки, 10\~000,00 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 5\~000,00 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитними коштами та 3\~441,00 грн. судових витрат. Зазначене рішення набуло законної сили та перебуває на виконанні у ВДВС (постанова МВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 24.03.2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 46993877 про стягнення 53\~848,47 грн.). Оскільки зазначеним рішенням, що набрало законної сили, встановлені обставини у цивільній справі, у якій брали участь ті самі особи, що і у цій справі та щодо того самого кредитного договору, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, тому вони повторно судом не встановлюються. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 04.09.2013 року у справі № 6-73цс13 наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне встановити лише розмір заборгованості за період з 22.08.2013 року (наступного дня після дати станом на яку було стягнуто заборгованість з відповідача за рішенням суду) по 08.04.2015 року (дату яка зазначена позивачем у позові та розрахунку). Для цього слід перевести у валюту зобовязання тобто у долари США заборгованість, яка була стягнута за рішенням суду від 04.12.2013 року станом на 21.08.2013 року в сумі 580\~407 грн. 47 коп. за договором про іпотечний кредит № 80207/1 від 02.07.2008 року, з яких: 390\~068,79 грн. основний борг, 175\~338,68 грн. відсотки, 10\~000,00 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 5\~000,00 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитними коштами. Станом на 21.08.2013 року курс Национального Банку України дорлара США до гривні становив 799,3000 грн. за $100. Таким чином із позивача було стягнуто на користь позивача за станом на 21.08.2013 року за рішенням суду від 04.12.2013 року заборгованітсь у валюті зобовязання доларі США у наступних розмірах: 390\~068,79 грн./799,3000*100 = 48\~801,30 доларів США основний борг, 175\~338,68 грн. ./799,3000*100 = 21\~936,53 долари США відсотки, 10\~000,00 грн. ./799,3000*100 = 1 251,09 долари США пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 5\~000,00 грн. /799,3000*100 = 625,55 долари США пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитними коштами. Згідно розрахунку заборгованості станом на 08.04.2015 року за Кредитним договором, заборгованість становить 90\~751,80 дол. США, з яких: 48\~801,30 дол.США заборгованість по основному боргу, 21936,53 дол.США - заборгованість по нарахованим відсоткам, 13\~807,43 дол. США. - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 6\~206,54 дол.США - нарахована пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків. Таким чином судом встановлено, що сума заборгованості по основному боргу та заборгованість по нарахованим відсоткам залишилася незмінною та повністю відповідає рішенню Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2013 року, відтак нарахована позивачем правомірно. Що ж стосується пені у розмірі 13\~807,43 дол. США. - за несвоєчасне погашення кредиту та у розмірі 6\~206,54 дол.США - за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків, то вона також була обґрунтовано нарахована позивачем за останній рік, що передував зверненню до суду з відповідним позовом, тобто за період з 08.04.2014 року по 07.04.2015 року на всю суму заборгованості за основною сумою боргу та відсотках, оскільки відповідачем не було погашено ці суми після винесення рішення у справі. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені були заявлені позивачем в межах скороченого строку позовної давності у один рік, позовна давність до вимог щодо стягнення основного боргу та відсотків про кредиту не може бути застосована за наявності рішення суду про їх стягнення, тому у задоволенні заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності слід відмовити. Враховуючи положення ст. 39 Закону України Про іпотеку та п. 6.1., п. 6.2. Договору іпотеки, Позивач вважає, що вправі звернути стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Згідно п. 4.2. Іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобовязання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором. Згідно п. 6.1. Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет Іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобовязання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обовязків, передбачених цим Договором та/або Кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих Іпотекодавцем у відповідності з цим Договором, виявиться (стане) недійсною. Згідно п. 6.2. Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п.6.6. цього Договору. Згідно ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку та п. 6.1.,п. 6.2. Іпотечного договору в Позивача виникає право іпотеки на нерухоме майно. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Частинами 1, 2 статті 589, частинами 1, 2 статті 590 Цивільного кодексу України, п. 4.2., п. 6.1., п. 6.2. Іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, взяті на себе зобовязання щодо сплати основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені Кредитним договором, позичальником не виконано. Відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 08.04.2015 року за Кредитним договором, заборгованість становить 90\~751,80 дол.США, з яких: 48\~801,30 дол.США заборгованість по основному боргу, 13\~807,43 дол. США. - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 21936,53 дол.США - заборгованість по нарахованим відсоткам, 6\~206,54 дол.США - нарахована пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі за № 6-61цс15 (постанова від 27.05.2015 року) Положеннями частини першої статті 39\~Закону\~«Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39\~Закону\~«Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39\~Закону\~«Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі № 6-1080цс15 (постанова від 03.02.2016 року) відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.\~ Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у справі за № 6-1120цс15 (постанова від 04.11.2015 року) відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Крім того згідно з положеннями статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між\~\~іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі за № 6-190цс15 (постанова від 16.09.2015 року) статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями\~ допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.\~\~\~\~\~\~\~\~ Як зазначено у ст.. 41 Закону України «про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Реалізація предмета іпотеки здійснюється у населеному пункті за місцем його розташування, а якщо предмет іпотеки перебуває за межами населеного пункту, його реалізація здійснюється у найближчому населеному пункті або районному центрі на території, на яку поширюються повноваження відділу державної виконавчої служби, на виконанні якого перебуває рішення суду, або виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на продажу заставного майна з прилюдних торгів, тому суд вважає за необхідне визначити саме такий спосіб продажу заставного майна. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача станом на 08.04.2015 року за Кредитним договором, заборгованість позивача становить 90\~751,80 дол.США, з яких: 48\~801,30 дол.США заборгованість по основному боргу, 13\~807,43 дол. США. - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 21936,53 дол.США - заборгованість по нарахованим відсоткам, 6\~206,54 дол.США - нарахована пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків. Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої при розгляді справи № 6-483цс15 (постанова від 09.09.2015 року) 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує\~140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на\~ майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію\~ цього Закону на період його чинності. Разом з тим рішення\~ суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Отже, в справі, яка переглядається, суди дійшли передчасного висновку про те, що з набуттям чинності Закону України\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки. Чинність цього Закону на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. З огляду на викладене, суд зазначає, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію\~ цього Закону на період його чинності. Таке зупинення проводиться відповідним органом виконання судових рішень, а не судом. Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача.

Outcome: partial