overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом в якому просить визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 15 квітня 2014 року в с.Гута Богородчанського району Івано-Франківської області помер батько позивачки [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивачка є спадкоємцем за заповітом, який батько посвідчив 11 грудня 2008 року у Гутянській сільській раді на її користь.\~Після смерті батька у господарстві разом з нею залишилася проживати мати [PERSON]. Заявою від 02 жовтня 2014 року мати нотаріально посвідчила на її користь відмову від належної частки у спадщині за законом. За станом здоров"я та через збіг складних сімейних обставин у встановлений строк не звернулася до нотаріуса із зааявою про прийняття спадщини. Крім того, добросовісно помилялася щодо існуючого порядку оформлення спадкових прав.\~ Коли 13 грудня 2017 року звернулася до нотаріуса, то він відмовив у оформленні спадщини через пропуск строку на подання заяви про прийняття спадщини. З цих причин змушена звертатися до суду щоб поновити пропущений строк. В судове засідання позивачка не з"явилася, подала суду заяву із клопотанням проводити розгляд справи у її відсутності. Заявлений позов підтримала та просила задовольнити. Представник сільської ради в судове засідання не з"явився. До початку судового засідання сільський голова [PERSON] подав заяву із клопотанням проводити розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Заявлений позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, а також перевіривши ту обставину, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов слід задовольнити В судовому засіданні встановлено, що позивачка відповідно до ст.1223 ЦК України являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 15 квітня 2014 року. Заповіт від імені [PERSON] посвідчений 11 грудня 2008 року секретарем виконкому Гутянської сільської ради Богородчанського району, з того часу не змінювався і не скасовувався. Позивачка фактично вступили у володіння спадковим майном та розпоряджається ним. Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України\~ за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи обставини справи, беручи до уваги той факт, що територіальна громада села Гута претензій на спадкове майно не пред"являє, суд вважає, що позивачці слід визначити додатковий строк, достатній для подання\~ заяви про прийняття спадщини. На підставі\~ ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила змінити розмір аліментів, що стягується з відповідача на її користь для утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; дочки [PERSON] , [INFO] з призначеного рішенням Ємільчинського районного суду від 27.05.2020 розміру аліментів у твердій грошовій сумі (1500 грн.), на аліменти в розмірі однієї третини але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно до повноліття дітей. В обгрунтування позовних вимог вказала, що згідно останніх змін до СК України (ч. 2 ст. 182), розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому призначений раніше розмір аліментів не в повному обсязі забезпечує належне утримання дітей. Позивачка в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, вказала, що позов підтримує повністю та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, вказав, що проти позовних вимог не заперечує. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. Враховуючи, що при подачі позову позивачка звільнена від сплати судового збору, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд, відповідно до приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", вважає необхідним стягнути з відповідача 50 % судового збору від розміру судового збору, який встановлений Законом України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила призначити стягнення аліментів на утримання дитини, дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дітей. В обгрунтування позовних вимог вказала, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , яка знаходиться на її утриманні та потребує матеріальної допомоги. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, вказала, що позов підтримує повністю та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив слухати справу за його відсутності, вказав, що проти позовних вимог не заперечує. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. Враховуючи, що при подачі позову позивачка звільнена від сплати судового збору, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд, відповідно до приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", вважає необхідним стягнути з відповідача 50 % судового збору від розміру судового збору, який встановлений Законом України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що зареєстрували шлюб 07.07.2007 року, в якому народилося двоє дітей. Подружнє життя не склалося, у зв'язку з втратою взаєморозуміння і добрих почуттів один до одного. Шлюбні відносини фактично припинені з листопада 2012 року. Примирення неможливе. Просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживання з нею та при реєстрації розірвання шлюбу залишити їй прізвище ,,[PERSON]". Позивачка просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, однак просила позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей з нею залишити без розгляду. Відповідач просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги позивачки підтримав повністю. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Згідно повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.07.2015 року сторони зареєстрували шлюб 07.07.2007 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 1006. Відповідно до наданих позивачкою копій свідоцтв про народження [NUMBER] від 05.10.2011 року та [NUMBER] від 24.06.2008 року сторони є батьками [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивачка наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач підтримав позовні вимоги, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам. Згідно з ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За змістом ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, позивачка, у зв'язку з реєстрацією шлюбу, змінила прізвище з ,,[PERSON]" на ,,[PERSON]", однак виявила бажання, після припинення шлюбу залишити наявне прізвище ,,[PERSON]". Таким чином, судом встановлено, що позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі 500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. В позові посилається, що 09 червня 2006 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у Довгопільській сільській раді Путильського району, актовий запис 05. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Спочатку шлюб та сімейні відносини між нею та відповідачем протікали в нормальних відносинах, але з часом все змінилось не в кращу сторону, відповідач самоусунувся від життя сім"ї і родини, перестав приділяти увагу синові, почав зловживати спиртними напоями і в цьому стані ображає її, принижує її честь та гідність. Створилися нестерпні умови спільного проживання однією сім"єю. В даний час вона з відповідачем не проживає майже на протязі двох років і не ведуть спільного господарства. Син часто хворіє і потрібні кошти на придбання ліків. Вже на протязі кількох років відповідач самоусунувся від підтримки малолітнього сина, кошти які він заробляє витрачає на спиртні напої. Відповідач немає постійної роботи, але працює неофіційно, займається випадковими заробітками. Посилаючись на обставини, викладені вище, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав і згідний сплачувати 500 грн. Заслухавши сторони, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що відповідач являється батьком дитини, на яку позивачка просить стягу вати аліменти в розмірі 500 гри., щомісячно до повноліття дитини. Щодо визначення розміру аліментів, суд виходить із вимог ст. 182 СК України, враховуючи при цьому, що відповідач перебуває в працездатному віці і може працювати, також не обтяжений турботами щодо утримання інших дітей і являючись батьком дитини, зобов'язаний її утримувати. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 років до 18 років з 01 січня 2014 року складає 1286 грн. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач працює сезонно, тому визначає аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Судові витрати, суд покладає на відповідача, зважаючи на те, що позивачкою залишається проживати дитина.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача в якому зазначила, що 08 серпня 2013 року вона з відповідачем по справі уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Першотравневої селищної ради Овруцького районуЖитомирської області за актовим записом №24. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюб виявися невдалим, вони не зійшлися характерами, між ними постійно виникають непорозуміння та сварки. При таких обставинах сумісне життя і збереження сімї стали неможливими. Між ними в добровільному порядку визначено місце проживання неповнолітньої дитини. Тому просила суд шлюб розірвати, змінити призвіще на дошлюбне "Невмержицька" та стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. Позивачка в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлена судовою повісткою, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує з підстав зазначених у позові та просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про день та час розгляду справи повідомлений судовою повісткою, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 серпня 2013 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Першотравневої селищної ради Овруцького районуЖитомирської області за актовим записом №24. Від спільного проживання мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, а також те, що сторони не зійшлися характерами, між ними постійно виникають непорозуміння та сварки. Вони припинили подружні стосунки і тому цей шлюб існує формально. При таких обставинах, сумісне життя і збереження сімї суд вважає неможливим, а тому шлюб слід розірвати. У відповідності до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України "Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати." Оскільки позивачкою, згідно платіжного доручення, понесені судові витрати по оплаті судового збору на користь держави в сумі 640,00 грн, тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача в якому зазначила, що 13.06.1992 року вона з відповідачем по справі уклали шлюб, який був зареєстрований Степанівською сільськоюрадою Ємільчинського району Житомирської області, актовий запис № 8. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Під час перебування в шлюбі між ними почали виникати непорозуміння та сварки. При таких обставинах сумісне життя і збереження сімї стали неможливими. Тому просила суд шлюб розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з позивачкою та після розірвання шлюбу залишити прізвище "Саух", а також просила стягнути на її користь судові витрати. В судове засідання позивачка не зявилась, але надала суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові та просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання також не зявився, хоч про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, однак надав заяву в якій позовні вимоги визнав та просив розглянути справу в його відсутність. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 13.06.1992 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Степанівською сільськоюрадою Ємільчинського району Житомирської області, актовий запис № 8. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, а також те, що між сторонами почали виникати непорозуміння та сварки. Вони припинили подружні стосунки і тому цей шлюб існує формально. При таких обставинах, сумісне життя і збереження сімї суд вважає неможливим, а тому шлюб слід розірвати, а неповнолітню дитину слід залишити на вихованні та утриманні матері. Оскільки позивачкою, згідно платіжного дорученя, понесені судові витрати по оплаті судового збору на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп., тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України "Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати". На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що після смерті 16.03.2014 р. батька [PERSON] залишилось спадкове майно: 1/3 частина квартири [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0668 га для ведення садівництва, що розташована на території Братковецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги є позивачка, яка прийняла спадщину у порядку ст.1269 ЦК України, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.10.2014 р. на належну батькові частину квартири. Інших спадкоємців не має, оскільки батько з матірю розлучився 11.08.2005 р. Оскільки оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку втрачено, вона не може отримати у нотконторі свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. Просила визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування за законом після смерті батька. Представник позивача у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві відповідач позов визнав, щодо його задоволення не заперечував, просив розглянути справу у відсутності свого представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що батько позивачки [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,0668 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером 2625880200:02:004:0596, що розташована у садовому товаристві "Електрик" в с. Братківці Тисменицького району Івано-Франківської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 003024 від 05.02.1998 р. та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.01.2017 р. Однак, оригінал державного акту втрачено. Після смерті 16.03.2014 р. батька відкрилась спадщина на належне останньому майно, у тому числі на вказану земельну ділянку, яку прийняла позивачка як єдиний спадкоємець за законом першої черги відповідно до вимог ст 1269 ЦК України шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.10.2014 р. на належну батькові частину квартири в м. Івано-Франківську. Ринкова вартість спірної земельної ділянки на даний час складає 89405 грн. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на спадкове майно позбавляє позивачку можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, за нею слід визнати право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом після померлого батька. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст. 81 ч.1 п. "г" ЗК України,

Outcome: approved