Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до Березнівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Березнівського районного суду Рівненської області на її користь стягнуто з [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 30 відсотків від всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. [INFO] доньці виповнилося вісімнадцять років. Зокрема дитина навчається в інституті прокуратури та кримінальної юстиції Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, на денній формі навчання за контрактом, згідно договору про надання освітніх послуг № 269/1ф від 31.01.2020 року, платна форма навчання. Вартість навчання доньки за один рік складає 28 300 (двадцять вісім тисяч триста) гривень, проживання у гуртожитку коштує 6240 ( шість тисяч двісті сорок) гривень, вартість проїзду дитини до місця навчання - 600 (шістсот) гривень в один бік, крім того доньці необхідно забезпечити харчування, одяг та взуття, речі першої необхідності, підручники, навчальне приладдя, можливість користування інтернетом, тобто для забезпечення проживання доньки і її навчання в рік необхідно витратити більше 70 000 (сімдесят тисяч) гривень. Зважаючи на рівність батьківського обов`язку щодо утримання дитини зазначає, що з відповідача слід стягнути аліменти на її користь в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно на утримання повнолітньої доньки [PERSON] . Від відповідача до суду 18.01.2021 року надійшов відзив на позов. Відповідач заперечив проти задоволення позову повністю, вважає позовні вимоги безпідставними, недостатньо обґрунтованими та такими, що побудовані на припущеннях, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Просить суд не приймати до уваги докази, а саме договір від 31.08.2020 року про надання освітніх послуг, квитанція від 04.09.2020 р. про оплату 14 150 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят) грн., оскільки вважає, що вони є неналежними, так як не містять інформації щодо предмета доказування в означеній справі, так як в даній справі не є предметом доказування умови/підстави утримання громадянином [PERSON] неповнолітньої дитини на час укладення договору та здійснення проплати [PERSON] . Зазначає про недійсність та непідтвердженість належними та допустимими доказами зазначених позивачем висновків, що він має стабільний заробіток, додатково виконує будівельні та ремонтні роботи за договорами підряду у фізичних осіб, має кошти на будівництво будинку. Зазначив, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці [PERSON] через скрутне матеріальне становище, оскільки проживає у виділеній йому згідно рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 27.05.2019 року незавершений будівництвом Ѕ частині житлового будинку в [ADDRESS] , житлова площа всього 20 кв.м., через поділ будинку він був змушений вкладати гроші, в т.ч. позичені у облаштування під окремий об`єкт нерухомого майна. Вказує, що не має постійного заробітку і будь яких інших підробітків, на даний час працює за строковим трудовим договором машиністом котельні в КП «Березнекомуненергія», середньомісячна нарахована заробітна плата становить майже 6000 (шість тисяч) гривень, отриманих грошей не вистачає на потреби його нової сім`ї, оскільки його дружина [PERSON] має серйозні проблеми зі здоров`ям, через що у вересні 2019 року була змушена звільнитися із роботи і по даний час ніде не працює, майже всі його кошти спрямовані на лікування дружини, також він з [PERSON] здійснюють утримання та догляд брата дружини [PERSON] , який є інвалідом І групи. Просить відмовити у задоволенні позову. 26 січня 2021 року від позивачки через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якому заперечила доводи відповідача, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 24.12.2020 року прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими та доведеними, просила суд їх задоволити в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві та матеріалах справи. Представник відповідача та відповідач заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. Вважають, що позов є необґрунтованим, безпідставним та не може бути задоволений. В судовому засіданні вказували, що до позовної заяви не додано жодного належного доказу, що підтверджує фактів викладених в позовній заяві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його сестрою, вона навчається в інституті прокуратури та кримінальної юстиції Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на денній формі навчання за контрактом, платна форма навчання. Навчання повністю оплатила його мама, позивач [PERSON] . Батько [PERSON] коштів на навчання не надає, самоусунувся. Проживання в гуртожитку, навчання та проїзд потребують значних фінансових затрат. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці [PERSON] через скрутне матеріальне становище, не має постійного заробітку і будь яких інших підробітків, на даний час працює машиністом котельні в КП «Березнекомуненергія», а вона має серйозні проблеми зі здоров`ям, через що у вересні 2019 року була змушена звільнитися із роботи і по даний час ніде не працює, майже всі його кошти спрямовані на її лікування, також вони здійснюють утримання та догляд її брата [PERSON] , який є інвалідом І групи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 даної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 27.05.2020 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 30 % від всіх доходів на дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, ч. 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, як установлено у судовому засіданні, на даний час донька сторін - [PERSON] досягла повноліття й відповідно стягнення аліментів на її утримання припинено. Разом з тим, як установлено судом, донька сторін [PERSON] навчається в інституті прокуратури та кримінальної юстиції Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на денній формі навчання за контрактом, згідно договору про надання освітніх послуг №269/1ф від 31.01.2020 року, платна форма навчання та проживає в гуртожитку [ADDRESS] . Отже, судом встановлено, що повнолітня навчається та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Так, згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого майна або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, згідно із роз`ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчатися; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до наведеного спроможність надавати матеріальну допомогу є предметом доказування. Також, у роз`ясненнях, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року вказано на те, що стягуючи аліменти на повнолітню дитину, слід також мати на увазі, що з часу повноліття дитина стає працездатною та має фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання за рахунок інших доходів, а тому слід з`ясовувати факт отримання повнолітньою дитиною іншого доходу ніж аліменти, зокрема доходу від орендної плати за земельний пай, стипендії тощо. Крім того, визначаючи розмір аліментів, суд має виходити з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Таким чином, з огляду на те, що донька сторін [PERSON] є студенткою денної форми навчання за контрактом, у зв`язку із чим не має можливості працювати, а також не отримує стипендії, крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування. Суд приймаючи до уваги матеріальне становище як відповідача, так і позивача, а також виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності та враховуючи вимоги ст. ст. 182, 183, 200 СК України, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки до закінчення навчання. При цьому, визначаючи розмір аліментів на повнолітню доньку [PERSON] , а також ураховуючи те, що відповідач офіційно працевлаштований, не є особою похилого віку, працездатний, має задовільний стан здоров`я, однак на його утриманні перебуває дружина, яка не працює, брат дружини [PERSON] , який є інвалідом І групи, суд зважаючи й на матеріальне становище позивачки, виходячи з принципу розумності та справедливості, розміру прожиткового мінімуму, вважає доцільним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно до закінчення навчання. Такий розмір аліментів, на думку суду буде відповідати засадам розумності і справедливості, та буде співмірним потребам дитини та можливостям батька. Також, при призначенні аліментів суд також враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При цьому, на підставі частини першої статті 191 та статті 201 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити з дня пред`явлення позову, тобто з 21 грудня 2020 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 840 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial