Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом вселення та передачі ключів від вхідних дверей. Свої вимоги мотивували тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року, за кожним позивачем визнано, зокрема право власності на 1/4 частину квартири, що знаходиться в будинку [ADDRESS]. Впродовж 2016 року позивачі неодноразово звертались до відповідача по телефону та в письмовій формі з проханням надати можливість користуватися належним їм майном шляхом передачі ключів від вхідних дверей квартири, проте жодного разу не отримали від відповідача конкретної відповіді. У зв'язку з чим позивачі просили про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом вільного доступу до квартири, передачі вхідних ключів та вселення. 06 лютого 2017 року протокольною ухвалою суду до участі у справі залучено Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Просила задовольнити заявлені вимоги. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову. Пояснила, що позивачі мають інше житло, у спірній квартирі вона проживає разом з неповнолітньою дитиною, тому вселенням позивачів будуть порушені права дитини. Крім того, вона має намір виплатити грошову компенсацію вартості частки права власності у спірній квартирі, що належить позивачам. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] заперечувала проти позову. Пояснила, що вселення позивачів у спірну квартиру порушує права малолітньтої дитини відповідача. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Позивачі є власниками на 1/4 частини квартири [ADDRESS], кожна (а.с. 6-10, 11-14). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Позивачами заявлені вимоги про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення та передачі ключів від вхідних дверей. На підтвердження заявлених вимог позивачами надано копію заяви від 22 серпня 2016 року про звернення до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із вимогами про вжиття заходів для захисту прав та інтересів щодо проживання в квартирі (а.с. 15, 16) та копію заяви до Київської місцевої прокуратури № 4 від 22 серпня 2016 року про прийняття мір, передбачених законом щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (а.с. 17, 17-а), копію заяви до начальника Житлово-експлуатаційної дільниці № 412 про прийняття мір, передбачених законом щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (а.с. 18), а також копію листа до відповідача по справі - [PERSON] з вимогою про надання ключів від вхідних дверей спірної квартири (а.с. 20). Відповідач заперечувала проти заявлених позовних вимог, оскільки позивачі мають інше житло, у спірній квартирі вона проживає разом з неповнолітньою дитиною, та має намір виплатити грошову компенсацію вартості частки права власності у спірній квартирі, що належить позивачам. Як роз'яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Твердження відповідача про наявність у позивачів іншого житла, проживання у спірній квартирі з неповнолітньою дитиною, та про наміри виплати грошової компенсації вартості частки права власності у спірній квартирі, що належить позивачам не доводять ті обставини, які потребують доказуванню в межах даного спору та ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим в силу положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України. Крім того, судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], а тому усунення перешкод у користуванні правом власності [PERSON] та [PERSON] шляхом вселення та передачі ключів від вхідних дверей в спірну квартиру найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. Оскільки відповідач чинити перешкоди позивачам у користуванні правом власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], тому позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом вселення та передачі ключів від вхідних дверей підлягають задоволенню повністю: усунути перешкоди у користуванні правом власності [PERSON] шляхом вселення та передачі ключів від вхідних дверей в квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Усунути перешкоди у користуванні правом власності [PERSON] шляхом вселення та передачі ключів від вхідних дверей в квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. При поданні позовної заяви позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1 102 грн. 40 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". При поданні позовної заяви позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1 102 грн. 40 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] у розмірі 1102,40 грн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] у розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved