Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача та просить визначити місце проживання сина [PERSON] разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що у період шлюбу з відповідачем [PERSON] з 20.08.2013 року по [INFO] у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між нею та колишнім чоловіком існують непорозуміння щодо місця проживання дитини. Просила позовні вимоги задовольнити. 18.05.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у позовних вимогах [PERSON] . Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач у справі [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні питання позовних вимог [PERSON] покладався на розсуд суду. Представник ССД Ізюмської міської ради Бойко М. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вважала за доцільне проживання дитини разом з матір"ю. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . ( а. с.10) Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи виданою начальником відділу державної реєстрації [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області номер справи 623/3423/19 від 22 жовтня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 11 грудня 2019 року позивачем у справі [PERSON] відповіднодо договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Банніковим С.І., зареєстровано у реєстрі за № 2534- було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Головою правління ОСББ "Ізюм 6+8" [PERSON] надано характеристику від 13.03.2020 року за вих.№13, де вказано, що [PERSON] мешкає разом зісвої сином [PERSON] , скарг від мешканців до правління не надходило. Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 5 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] від 18.05.2020 року в інтересах дитини, вважали за доцільне проживання [PERSON] разом з матір"ю гр. [PERSON] . При вирішенні судом питання про визначення місця проживання дитини, суд звертає увагу на те, чи мають батьки реальну можливість займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання і розвитку; рід діяльності батьків, режим їхньої роботи, матеріальне становище батьків. Виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір`ю. При цьому суд враховує вік дитини на час розгляду справи. У віці 6 років дитина безумовно потребує материнської опіки та проживання у звичній для неї обстановці. У рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, рішення у справі «Olsson v/ Sweden (N2) від 27 листопада 1992 року, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Всі ці обставини у сукупності доводять, що в даний час, враховуючи інтереси малолітньої дитини, створення стабільних та гармонійних умов її розвитку, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини з матір`ю. На підставі викладеного,

Outcome: approved