Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платні та відшкодувати моральну шкоду. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював у відповідача з 19 березня 2012 року по 03 липня 2014 року та був звільнений за власним бажанням. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не провели. Рішенням Дзержинського міського суду від 25 листопада 2014 року стягнуто на користь позивача заборгованість по зарплати у розмірі 6470 гр.49 коп.,середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 24138 гр.30 коп.,компенсація у відшкодування моральної шкоди -500 гр. До теперішнього часу рішення не виконано ,заборгованість не погашена. Тому позивач вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, також просив суд стягнути завдану моральну шкоду - 3000 грн. Позивач в судовому засіданні ,свої вимоги підтримав. Належно повідомлений представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України. Позивач [PERSON] з 2012 року знаходився у трудових відносинах з товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» 03 липня 2014 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КзпП України . Відповідно до рішення Дзержинського міського суду від 25 листопада 2014 року на користь позивача [PERSON] стягнуто заборгованість по зарплати у розмірі 6470 гр.49 коп.,середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 24138 гр.30 коп.,компенсація у відшкодування моральної шкоди -500 гр. (а.спр.6-7) До теперішнього часу рішення не виконано,добровільно відповідачем ці суми не сплачені. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з [PERSON] належних до сплати сум не провели. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 25 листопада 2014 року по 08 червня 2015 року у розмірі середнього заробітку. Відповідно довідки ТДВ «ОП «Шахта імені Святої Матрони Московської» № 1126 від 31 жовтня 2014 року та рішення Дзержинського міського суду від 25 листопада 2014 року середньоденний заробіток позивача становить 236 гр.10 коп. Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, розмір середнього заробітку за період з 25 листопада 2014 року по 08 червня.2015 року складає 125 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 236 грн. 10 коп. на загальну суму 29512 гр.50 коп. ( 125 х 236,10 ), яка підлягає стягненню на користь позивача. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial