Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач в листопаді місяці 2021 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 10 000 грн. щомісяця, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до положень ст.33ЦПК України позов розподілено судді Калашніковій О.І. Ухвалою суду від 02.12.2021 року позов прийнято до провадження і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд змінити призвіще « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 10 000 грн. щомісяця. Суд вислухав сторони, вивчив надані документи і встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2004 року - актовий запис про шлюб №11, вчинений 25 грудня 2004 року Зеленогірською селищною радою Любашівського району Одеської області. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сторони багато років не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету, не підтримують шлюбні стосунки, але мешкають разом в одній квартирі. Малолітня дитина проживає разом з батьками, але утриманням та вихованням дитини переважно займається матір. Позивачка пояснює, що сім`я між сторонами розпалась. Причиною є різні погляди на подружнє життя, матеріальне забезпечення сім`ї, ставлення один до одного, ведення господарства та виховання дитини. Постійні сварки з різних питань привели до втрати почуттів любові та поваги. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу і доводила неможливість поновлення сімейних відносин з відповідачем. [PERSON] вимагає стягнути з відповідача на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 10 000 грн. щомісяця, стверджуючи, що відповідач працює приватним підприємцем і має дохід, який дозволяє сплачувати щомісяця аліменти на утримання дитини у такому розмірі. Відповідач, визнаючи позовні вимоги не заперечував проти розірвання шлюбу, при цьому зазначив, що сім`я розпалась остаточно, відновити подружні стосунки сторони не бажають, на утримання сина, погодився сплачувати щомісяця аліменти у сумі 10 000 грн., тому як має таку матеріальну можливість. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що сім`я між сторонами розпалась остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо, тому як відсутня вільна згода чоловіка та жінки на шлюб. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На момент розірвання шлюбу сторони майнового спору не мають. Щодо вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У відповідності до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд встановив, що сторони проживають разом, багато років подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, утриманням та вихованням дитини переважно займається матір, батько періодично сплачує аліменти на утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Це прямо передбачено статтею 191 Сімейного кодексу України. Отже, суд стягує аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі - в розмірі 10 000 грн. щомісяця, тому як відповідач працездатний, працює, доходи відповідача дозволяють сплачувати аліменти і відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі і погодися сплачувати аліменти у такому розмірі. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на дитину в межах платежу за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням положень ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved