Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 22.02.2010 року по 16.10.2014 року її син [PERSON] перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумиобленерго». 16.10.2014 року роботу припинено в звязку зі смертю на виробництві. Позивачка залишилася сама, адже крім сина в неї нікого не було. За рік до смерті сина вона поховала свого чоловіка. Втрата сина є втратою матеріальної та фізичної підтримки, адже вона є безробітною та інвалідом ІІІ групи. Позивачка має ряд важких хронічних захворювань та постійно має необхідність в лікуванні. Зі смертю сина вона втратила опору та матеріальну підтримку. Хоча вони і не проживали разом, але син постійно приїздив у село допомагати по господарству хворій матері. Втрата сина була не лише втратою близької людини, а ще й втратою годувальника, який мав стабільний дохід і дійсно утримував її матеріально. Адже позивачка є дуже хворою і на її лікування потрібно багато коштів. Внаслідок його передчасної смерті погіршився матеріальний стан позивачки. Відповідно до акту про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом № 5 від 01 грудня 2014 року о 10 год. 07 хвилин 16 жовтня 2014 року при виконанні трудових обовязків з сином позивачки стався нещасний випадок, внаслідок якого він помер. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що діяв на час виникнення права на звернення, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. У разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати. Вважає, що відповідач неправомірно відмовив їй у призначенні виплат, тому просила визнати її право на утримання, як непрацездатної особи, яка не перебувала на утриманні її померлого сина [PERSON] на час його смерті, зобовязати відповідача призначити їй з дати смерті [PERSON], який помер 16.10.2014 року, страхові виплати, передбачені ч. 9 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та п. 6 Постанови Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року № 24, що діяли на час смерті [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, пояснив, що на час смерті [PERSON] позивачка не перебувала на його утриманні, але вона мала на це право, оскільки є інвалідом, не працює, має дохід, який є значно меншим, ніж отримував за життя її син, і у разі, якби він не загинув на виробництві, то вона могла б розраховувати на утримання від сина. Оскільки це право не визнається відповідачем, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] є сином позивачки (а.с.7). З 22.02.2010 року по 16.10.2014 року її син [PERSON] перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумиобленерго». 16.10.2014 року роботу припинено в звязку зі смертю на виробництві в результаті нещасного випадку (а.с.8-14). [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про призначення їй виплат у звязку із смертю сина потерпілого від нещасного випадку на виробництві, надавши необхідні документи, але згідно з протоколом № 4 від 21.01.2015 року засідання спеціальної комісії їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду (а.с.14). Як вбачається з довідки про розмір пенсії, в період з січня по грудень 2014 р. позивач, як інвалід 3 групи загального захворювання отримує пенсію в мінімальному розмірі (а.с.32). Згідно з довідкою з місця проживання від 10.12.2014 року [PERSON] зареєстрована та мешкає в с. Ярове Кролевецького району Сумської області одна (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що діяв на час виникнення права на звернення, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. У разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати. Відповідно до ч. 9. ст. 34 Закону, у разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати. Якщо кошти на утримання не стягувалися в судовому порядку, сума страхової виплати встановлюється [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків. Страхові виплати особам, які втратили годувальника, провадяться в повному розмірі без урахування призначеної їм пенсії у разі втрати годувальника та інших доходів. Відповідно до ст. 36 Закону фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів. [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків може затримати страхові виплати до з'ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог. Відповідно до постанови Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 N 24 п. 6.1.8. непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право (незалежно від того, разом вони проживали чи окремо), - мають право тільки для призначення щомісячних страхових виплат. Згідно з п. 6.3.1. визначається порядок страхових виплат непрацездатним особам, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Главою 17 Сімейного кодексу України врегульовано правовідносини про обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання Відповідно до ст. 202 СК України визначені підстави виникнення обов'язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків. Повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, з наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що син позивачки мав обовязок по утриманню позивачки виходячи з того, що вона була непрацездатною (відповідно до ст. 1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.), та такою, що потребувала матеріальної допомоги, адже її дохід складався з пенсії по інвалідності (1049 грн. на місяць), та заробітної плати (670 грн.), яку вона отримувала за роботу на посаді прибиральника службових приміщень в Слобожанській філії ТОВ «ГОРОБИНА». Як вбачається з копії трудової книжки, позивачка звільнилася з роботи через декілька днів після смерті сина. Отже, позивачка, офіційно не перебуваючи на утриманні повнолітнього сина, мала на це право, оскільки була непрацездатною і реально потребувала матеріальної допомоги і не зверталася до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів з сина, оскільки, як пояснив представник позивача в судовому засіданні, син за життя надавав їй підтримку яка давала їй можливість виживати, в той же час, син позивачки мав значний дохід, в порівнянні з доходом позивачки, та мав можливість утримувати її, особливо враховуючи, що інших дітей, а також чоловіка, які б могли надавати їй матеріальну допомогу, позивачка не мала. Таким чином, необхідно визнати, що позивачка хоча і не перебувала на утриманні у сина, в розумінні діючого законодавства, але мала на це право. Своє рішення про відмову в призначенні страхових виплат [PERSON] у формі постанови не оформив. 21.01.2015 року позивачці повідомили про рішення комісії, та в подальшому вручили Протокол № 4 засідання спеціальної комісії з питань вирішення спорів при відділенні виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми. Комісія рекомендувала [PERSON] відмовити в призначені страхових виплат, а Позивачці звернутися до суду для встановлення факту перебування на утриманні померлого сина. З такими висновками комісії суд погодитися не може та вважає незаконною бездіяльність фонду, що полягає в неухваленні [PERSON] постанови про призначення страхових виплат позивачці, як непрацездатній особі, яка не перебували на утриманні померлого, але мала на це право. В той же час не вбачається підстав для відмови у призначенні страхових виплат позивачці, адже вичерпний перелік підстав для відмови передбачено Законом (с. 37): фонд соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце: 1) навмисні дії потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; 2) подання роботодавцем або потерпілим [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок; 3) вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку. [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов'язаним з виробництвом. У звязку з цим, не призначення страхових виплат слід вважати незаконним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, необхідно зобовязати відповідача призначити страхові виплати у розмірі 25 відсотків середньомісячного заробітку потерпілого. На підставі викладеного,

Outcome: approved