Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був її батько [PERSON]. Станом на 01 липня 1990 року у вищевказаному житловому будинку проживали: голова двору - [PERSON], його дружина [PERSON] та їхній син [PERSON]. [INFO] батько помер, в зв»язку із чим відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частину вищевказаного житлового будинку, а оскільки на день смерті дружина померлого та вона, дочка померлого, [PERSON], проживали у спадковому будинковолодінні то фактично прийняли спадщину після його смерті. [INFO] померла і мати. Оскільки за життя померла заповіту не склала, а її син, відповідач по справі, не претендував на спадкове майно ні після смерті батька і не претендує на частку після смерті матері, то вона фактично прийняла спадщину після смерті матері. Однак, звернувшись до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримати свідоцтво про право на спадщину не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно відсутній, частки членам колгоспного двору виділені не були, а тому право власності припинилося. Просить суд визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно. Справу просить розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з»явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує, від своїх часток в майні колгоспного двору відмовляється в користь позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був, станом на 01 липня 1990 року [PERSON]. Право власності на дане будинковолодіння зареєстровано не було. Станом на 01 липня 1990 року у житловому будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON], голова двору, батько позивачки, його дружина [PERSON], мати позивачки та їхній син, відповідач по справі [PERSON], брат позивачки, що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради об'єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області від 26 жовтня 2018 року № 2127. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/3 частині кожному, однак свої частки у майні вони не виділяли. [INFO] помер [PERSON], про що Печеніжинською селищною радою Коломийського району Івано - Франківської області 24 січня 1996 року складено відповідний актовий запис № 15. Після його смерті відкрилась спадщина за законом на частку в майні колгоспного двору, яку прийняла дружина та дочка померлого, вступивши в управління спадковим майном, однак свідоцтва про право на спадщину не отримали. [INFO] померла [PERSON], про що виконавчим комітетом Печеніжинської селищної ради Коломийського району, Івано-Франківської області 16 квітня 1998 року складено відповідний актовий запис за № 22. Після її смерті відкрилась спадщина на належну частинку спірного будинковолодіння. Спадкоємцями першої черги за законом були її діти, сторони по справі. Однак [PERSON] на спадкове майно не претендував, а тому позивачка фактично прийняла спадщину, так як проживала із спадкодавцем. Згідно поданої постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що 20 листопада 2018 року позивачка, з метою оформлення спадщини після смерті спадкодавця звернулася до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв»язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно не зареєстровано. [PERSON], відповідач по справі, на спадщину після смерті [PERSON] не претендує та не заперечує щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачкою. Відповідно до висновку про вартість майна від 14 листопада 2018 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] загальною площею 28,4 кв.м. становить 85 223 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч.2ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з того, що позивачка є спадкоємицею за законом на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідач не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на вказане спадкове майно шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 346, 392, 1233, 1262, 1268, 1270 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності",

Outcome: approved