Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 24.02.2014 року за № 648 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] за її за кредитним договором МL -019/102/2008 від 29.09.2008 р. укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та за рахунок коштів отриманих від реалізації задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі : Залишок заборгованості за кредитом - 148983, 27 доларів США Заборгованість по відсоткам за користування кредитом 16688, 42 долари США, що всього становить 165 671, 69 доларів США , що за курсом НБУ станом на 24.02.2014 р. становить 1480 773 грн. 57 коп. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1700 грн. Всього в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 1 482 473 грн. 57 коп. Вимоги позивач щодо обґрунтувань позовних вимог мотивовані тим, що відповідачем Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. порушені вимоги законодавства, а саме на час посвідчення оспорюваного виконавчого напису діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, виданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті» та у відповідності до вказаного Закону заборонено звернення стягнення на житло громадян. Та за твердженням представника позивача позивач по справі [PERSON] має у власності єдине житло - спірну квартиру [ADDRESS] , зареєстрований у встановленому законом порядку у спірній квартирі, що перебуває в іпотеці по споживчому кредиту в іноземній валюті. Крім того на час видачі оспорюваного виконавчого напису спірна квартира [ADDRESS] перебувала під арештом на підставі постанови старшого слідчого ОВС ГСУ МВС України Харкевича В.І., від 16.05.2011 р. , чим було порушено вимоги ст. 170 КПК України. Також відповідачем - Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. при посвідчені оспорюваного виконавчого запису було порушено вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та пункти 3.1, глави 16, розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме те, що нотаріусом Бондар І.М. були порушені строки видачі виконавчого напису, а саме після спливу 3-х річного терміну після виникнення права вимоги. Крім того, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.05.2020 р. визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Черкасова Є.В.від 04.07.2019 р. ВП 49694339 «Про скасування процесуального документа» , що було винесено в рамках виконавчого провадження відкритого на підставі оспорюваного виконавчого напису. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з обставин викладених в позовній заяві та в заяві про зміну підстав позову та просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надав до суду свій відзив на позовну заяву в якій заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі, зазначаючи при цьому, що обставини які зазначені в позовній заяві для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є підставою для задоволення позовних вимог, крім того позивачем пропущено строк позовної давності 257 ЦК України, що також є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Від Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, обґрунтовуючи це тим, що оспорювана нотаріальна дія була вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства, а також те, що обставини на які посилається представник позивача не є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також за твердженням відповідача позивачем чи / або представником позивача не вірно визначено процесуальний статус її як приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та вона не може бути відповідачем в рамках розгляду даної справи обгрунтовуючи свою позицію посиланням на ППВСУ №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні». Зазначена позиція також закріплена в п.6 Узагальнення судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 7 лютого 2014 р., а також зазначала, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст. 267 ЦК України та просила слухати справу у її відсутність на підставі наданих сторонами доказів. Від третьої особи приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М. до суду також надійшов відзив на позовну заяву в якій останній просив відмовити в задоволені позову, мотивуючи це тим, що на позивача [PERSON] не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, виданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті» так як позивач є громадянином іншої країни та як було встановлено в ході виконавчого провадження, відкритого на підставі оспорюваного виконавчого напису, позивач у спірній квартирі [ADDRESS] не проживає понад 10 років, а також позивачем пропущені строки позовної давності, визначені статтею 267 ЦК України та просив слухати справу в його відсутність. Спори між боржниками та стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, якщо суб`єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам ЦПК України вирішуються судом за позовами до стягувачів у порядку цивільного судочинства. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. д 24.02.2014 року за № 648 було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] за її за кредитним договором МL -019/102/2008 від 29.09.2008 р. укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та за рахунок коштів отриманих від реалізації задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі : Залишок заборгованості за кредитом - 148983, 27 доларів США Заборгованість по відсоткам за користування кредитом 16688, 42 долари США, що всього становить 165 671, 69 доларів США , що за курсом НБУ станом на 24.02.2014 р. становить 1480 773 грн. 57 коп. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1700 грн. Всього в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 1 482 473 грн. 57 коп. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як убачається з матеріалів справи 28.03.2014 р. старшим державним виконавцем Кукурічко Л.І. відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції, при примусовому виконанні була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису від 24.02.2014 року за № 648 виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 1482473, 57 грн. 7.11.2014 р. старшим державним виконавцем Кукурічко Л.І. відділу державної виконавчої служби Слом`янського районного управління юстиції, при примусовому виконанні була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 1482473, 57 грн. на підставі виконавчого напису від 24.02.2014 року за № 648 виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 23.12.2015 р. старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві Черкасовим Є.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису від 24.02.2014 року за № 648 виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 1482473, 57 грн. 17.03.2016 р. старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві Черкасовим Є.В. була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. 04.07.2019 р. старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві Черкасовим Є.В. в рамках зазначеного виконавчого провадження була винесена постанова про скасування процесуального документу 29.01.2020 р. старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві Черкасовим Є.В. була винесена постанова про передачу виконавчого провадження. 21.02.2020 р. головним державним виконавцем Солом`янсько районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) Черкасовим Є.В. була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. Як було встановлено в ході судового розгляду, що позивач та його представники були обізнані про відкриття виконавчого провадження починаючи з 28.03.2014 р. на підставі оспорюваного виконавчого напису від 24.02.2014 року за № 648 виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., дана обставина не спростовувалася в судовому засіданні представником позивача. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо, нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16) Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні та в наданих до суду письмових доказах представник позивача не ставить під сумнів існування боргу, що визначена в оспорюваному виконавчому написі. Крім того, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, виданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті» було прийнято 3 червня 2014 р., а оспорюваний виконавчий напис було вчинено 24 лютого 2014 р. тобто до прийняття вказаного Закону . Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1 даного Закону слідує, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Як було встановлено в судовому засіданні , що позивач не являється громадянином України, а також довготривалий період часу не проживав в спірній квартирі. Також, як було встановлено в судовому засіданні, що позивач був обізнаний про наявність оспорюваного виконавчого напису з квітня 2014 року. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 даного Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 251 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3,4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для відмови в задоволені позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог, а також у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строки звернення до суду, визначені ст.257 ЦК України. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 9 статті 158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, в зв`язку з чим суд вважає за доцільне скасувати заходи забезпечення позову, що були були застосовані відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 10.08.2020 р. у виді зупинення стягнення за виконавчим написом №648 від 24 лютого 2014 року виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] ( залишок заборгованості за кредитом 148 987,27 доларів США; заборгованість по відсоткам 16 688, 42 доларів США). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed