Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивачі звернулись з позовом до Диканської селищної ради Полтавської області про визнання за позивачем [PERSON] права власності на 2/3 частини, а за позивачем [PERSON] 1/3 частини житлового будинку. В обґрунтування позову вказують, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , має статус колишнього колгоспного двору. Членами такого колгоспного двору є позивачі по справі та нині померла [PERSON] , яка на випадок своєї смерті заповіла все своє майно сину [PERSON] - позивачу по справі. За життя остання у встановленому законом порядку, належну їй частку майна колгоспного двору, не зареєструвала, та правовстановлюючий документ на своє ім`я не отримувала, що унеможливлює отримання позивачем [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері. При цьому, позивачі [PERSON] та [PERSON] на даний час позбавлені можливості у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на свої частки у майні колгоспного двору, оскільки чинне законодавство не містить визначення такого виду майна. Вказані вище обставини і слугували підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом. В підготовче засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, подали заяви в яких вказують, що позовні вимоги підтримують, а розгляд справи по суті просять провести у їх відсутність. Представник відповідача Диканської селищної ради Полтавської області в підготовче засідання не з`явився, вказаним органом надіслано на адресу суду відзив на позов, згідно якого відповідач визнав позов в повному обсязі та просить розглянути справу без участі його представника. Представник Диканської державної нотаріальної контори як третя особа по справі, яка не заявляє самостійних позовних вимог, до суду не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі, заперечення щодо позову відсутні. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що позивачі позов підтримали, відповідачем було подано відзив на позов, у якому він зазначив про визнання позову, його визнання позову не суперечить закону та не порушує права та свободи, інтереси інших осіб, третя особа заперечень щодо заявленого позову не подала, судом розгляд справи по суті проведено в підготовчому засіданні з ухваленням рішення, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. З огляду на вказані заяви подані сторонами по справі, суд провів розгляд справи у відсутність позивачів, представників відповідача та третьої особи, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що прямо передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. 10.03.1988 виконавчим комітетом Диканської селищної ради народних депутатів видано Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , яка визначена головою колгоспного двору. (а.с. 18). Судом встановлено, що згідно запису будинкової книги, житловий будинок по [ADDRESS] , станом на 01.07.1990 відносився до типу колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , (померла [INFO] ), а членами - позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с 16). Згідно технічного паспорта, виданого 24 грудня 2019 року приватним підприємством Полтавське Бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , в цілому складається з житлового будинку літ. А-1, сараю літ. Б, гаражу літ. б, погреба літ. б1, вбиральні літ.В, огорожі №1. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.а п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Окрім цього, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. З досліджених матеріалів справи, встановлено, що як позивачі [PERSON] , [PERSON] так і нині померла [PERSON] , не втратили своє право на свою частку у майні колгоспного двору. Згідно ст.120 ЦК Української РСР, який діяв на момент виникнення майнових прав на спірне будинковолодіння, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 121 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних - ст. 123 ЦК Української РСР. Таким чином, виходячи з рівності часток в майні колгоспного двору - житловому будинку по [ADDRESS] , всі члени колгоспного двору мали рівні частки житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/3 частині. В той же час, позивачі [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості в позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на фактично належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору, оскільки чинним законодавством права власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір не передбачена. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Виходячи з цих обставин, а також приймаючи до уваги той факт, що кожним з позивачів правомірно набуто право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання за останніми права власності на такі частини, як за колишніми членами колгоспного двору. В той же час, враховуючи те, що за життя нині померла [PERSON] хоча і не витребувала та не зареєструвала у встановленому законом порядку своє право власності на належну їй 1/3 частину у вказаному житловому будинку, яке відноситься до типу колгоспного двору, головою якого вона була, є її власністю, тому відповідно є спадковим майном, яке відкрилось після її смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися після його смерті. Як вбачається з належно завіреної копії заповіту, посвідченого 13.10.2011 приватним нотаріусом Диканського районного нотаріального округу Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1661, [PERSON] на випадок своєї смерті, заповіла все своє майно сину [PERSON] - позивачу по справі. Вказаний заповіт, не скасовувався та недійсним не визнавався. Як вбачається з довідки, виданої третьою особою по справі, що після смерті [PERSON] , була заведена спадкова справа. У вказаній спадковій справі мається заява про прийняття спадщини за заповітом від [PERSON] - позивача по справі. Інші особи з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались. Однак, позивачу, відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через неможливість встановлення дійсного кладу спадкового майна. Оскільки, спадкодавець [PERSON] не виготовила правовстановлюючих документів на належну їй частку вищевказаного будинку, внаслідок чого не можливо вирішити питання прийняття спадщини в позасудовому порядку, а тому суд вважає за можливе, визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом, право власності на 1/3 частину спірного будинковолодіння, що належала померлій. На підставі викладеного,

Outcome: approved