Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.02.2010 року в розмірі 17790,08 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 19.02.2010 року, відповідач отримала кредит у розмірі 10300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання не виконала, та, у зв'язку з чим, утворилась заборгованість, яка станом на 31.07.2014 року складає 17790,08 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, свої заперечення на позов підтримала в повному обсязі. В запереченнях на позов просила зменшити розмір нарахувань відсотків на прострочену заборгованість на 50% від зазначеної в позові суми до 2627 грн., як невиправданий прибуток банку та такий, що перевищує збитки банку, та застосувати позовну давність в один рік в частині вимог про стягнення пені, штрафів. Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, заперечення на позов від 06.10.2014 року підтримала в повному обсязі Суд, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 19.02.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір №б/н від 19.02.2010 року, згідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 10300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по любому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач, як було встановлено в судовому засіданні зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 31.07.2014 року має заборгованість у сумі 17790,08 грн., яка складається з: 10213,12 грн. заборгованість за кредитом; 5253,362 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1000,00 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 823,34 грн. штраф (процентна складова). Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду немає. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України проценти за договором кредиту є платою за користування грошовими коштами та є частиною поняття "кредиту". Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ч. 1 ст. 526 зазначеного Кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 39 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у сумі 10213,12 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 5253, 62 грн. підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача заборгованості з пені за користування кредитом, суд зазначає наступне. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема спала неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею ж є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості з пені за користування кредитом у розмірі 1000,00 грн., оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нарахована за 1 рік прострочення зобов'язання. Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. У судовому засіданні представником позивача не надано доказів, що позивач не умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, та не вжив заходів щодо їх зменшення. Отже, враховуючи положення п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та заперечень відповідача, в яких остання просила зменшити розмір неустойки, оскільки, у відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, суд вважає заможливе, зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 823,34 грн. (процентна складова). Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за договором №б/н від 19.02.2010 року у загальній сумі 16466,74 грн., яка складається з: 10213,12 грн. заборгованість за кредитом; 5253,362 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1000,00 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 197 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial