Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про тлумачення заповіту. До початку розгляду справи по суті позивач, у порядку ст.31 ЦПК України, змінив предмет та підставу позову, подавши заяву відповідного змісту, яка була прийнята до розгляду судом. Підставність позову позивач обґрунтовує тим, що 05.04.1998 померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина. За життя, 29.03.1995, [PERSON] на випадок своєї смерті вчинила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла йому, [PERSON], житловий будинок з господарськими будівлями і усім майном, що розташований в селі Нападівка, Липовецького району, Вінницької області, по вулиці Петрівського. Спадщину за заповітом позивачем було прийнято у порядку та строки діючого на час відкриття спадщини законодавства. Втім усе спадкове майно не було охоплено заповітом, до складу якого увійшла земельна ділянка, площею 3,3738 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Позивач є двоюрідним онуком спадкодавця, спадщину прийняв фактично. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом або осіб, які мають право на обовязкову частку в спадковому майні не має, однак реалізувати своє право на спадкування майна в нотаріальному порядку позбавлений можливості, оскільки не підтверджується факт родинних відносин із спадкодавцем, а заповітом не охоплено усе належне спадкодавцеві майно, тому наведене стало підставою для звернення позивача до суду із позовом, в якому він просить суд встановити факт родинних відносин, що він, [PERSON], приходиться двоюрідним онуком покійній [PERSON], яка померла 05.04.1998, а також просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 3,3738 га, кадастровий номер: 0522283800:03:000:2603, розташованої на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ВН №06611, на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 06.03.2001 року, після смерті 05.04.1998 [PERSON]. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, однак в заяві просять про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник Нападівської сільської ради в судове засідання також не з'явився, згідно попередньо поданої заяви, позовні вимоги визнав, просить справу розглянути за їх відсутності. Зважаючи на те, що сторони скористались наданими їм ч. 2\~ст. 158 ЦПК України\~правами, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що 05.04.1998 в селі Нападівка Липовецького району Вінницької області померла [PERSON], про що складено відповідний запис № 7 від 06.04.1998 року та видано виконкомом Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області свідоцтво про смерть серії І-АМ №027370 ( а.с. 4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. З матеріалів справи встановлено, що за життя, 29.03.1995 [PERSON] на випадок своєї смерті вчинила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями і усім майном, що розташований в селі Нападівка Липовецького району Вінницької області по вулиці Петрівського позивачу [PERSON].\~\~Даний заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстровано під № 39, згідно запису, вчиненим секретарем виконкому Нападівської сільської ради на зворотній сторінці заповіту, за життя спадкодавця заповіт не змінювався та не скасовувався. Судом також встановлено, що до складу спадкової маси після смерті 05.04.1998 [PERSON] увійшла земельна ділянка площею 3,3738 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцю згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ВН №06611 (а.с.5). Вказане майно не було охоплено заповітом, отож має місце спадкування за законом. Із отриманої судом інформації з органів нотаріату встановлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заведена. Згідно відомостей Нападівської сільської ради (довідки від 07.02.2017 за №58, від 06.03.2017 №107) [PERSON] була одинока, заміж не виходила, дітей не мала, осіб, які спільно з нею проживали на день смерті не було. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набуття чинності цим Кодексом, тобто до 1 січня 2004 р. Наведене свідчить, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано до спадщини, яка не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Зібрані у справі докази підтверджують те, що після смерті [PERSON] спадкоємці, які прийняли спадщину відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР, відсутні, отож наведене свідчить, що до застосування у даному спорі підлягають норми ЦК України. Аналізуючи докази, що наявні в матеріалах цивільної справи, судом встановлено, що позивач приходиться [PERSON] двоюрідним онуком по лінії матері, на підтвердження чому слугують свідоцтва про народження родичів по лінії споріднення, довідки місцевого самоврядування відповідно до яких констатовано, що [PERSON] є двоюрідним онуком [PERSON], а також інформація Липовецького РВ ДРАЦС щодо відсутності відомостей про народження [PERSON] За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги в частині встановлення факту родинних стосунків, підлягають до задоволення, оскільки від встановлення цього факту залежать майнові права позивача, іншого порядку встановити даний факт, поміж як у судовому порядку, чинним законодавством не передбачено. За правилами ст.1265 ЦК України, позивач, [PERSON], входить до пятої черги права на спадкування за законом. Ступінь споріднення визначено за числом народжень, що віддаляють його від спадкодавця. Наведене свідчить, що позивач набув права на спадкування за правилами діючого законодавства, належність майна спадкодавцеві доведено належними доказами, яким суд дав оцінку, втім нотаріус відмовляє у видачі нотаріального акту на імя позивача на земельну ділянку згідно державного акту серія ВН №06611, оскільки не підтверджується факт родинних відносин із спадкодавцем, а заповітом вчиненим спадкодавцем на його імя не охоплено усе майно. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1\~ст. 1225 ЦК України.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У п.37 постанови ВССУ за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», було висловлено наступну правову позицію. З урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання даного спору, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини викладені ним у позовній заяві, отож суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Крім цього, відповідач позов визнав. У п.11 постанови ПВСУ за №14 від 18.12.2009 року зазначено, що за змістом частини четвертої\~статті 174 ЦПК\~у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову та виносить рішення про його задоволення.

Outcome: approved