Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом 15.05.2019, уточненим 05.06.2019, за яким просить суд визнати за ним право власності на транспортний засіб марки ЗАЗ DAEWOO, модель LANOS S, хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , 1998 року випуску, зеленого кольору, номер кузову [NUMBER] , на підставі укладеного між позивачем та [PERSON] договору купівлі-продажу транспортного засобу. За змістом позову, у серпні 2018 року до позивача звернувся [PERSON] , [INFO] , з проханням придбати автотранспортний засіб марки ЗАЗ DAEWOO, модель LANOS S, хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , 1998 року випуску, зеленого кольору, номер кузову [NUMBER] , який належав йому на праві власності, посилаючись на те, що йому терміново необхідні кошти на сплату кредиту. У серпні 2018 року позивачем, в присутності свідків [PERSON] , 1981 р.н., [PERSON] , 1955 р.н., передані [PERSON] грошові кошти у сумі 2\~500,00 доларів США. [PERSON] передав позивачеві ключі від вказаного автомобілю, оригінал страхового полісу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В усній формі вони досягли домовленості про оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу найближчим часом. Проте, [PERSON] через невідомі позивачу причини зник, не відповідав на телефонні дзвінки, а спроби вийти з ним на зв`язок були невдалими. Позивач пояснює, що з серпня 2018 року фактично користувався автомобілем, оформив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, здійснив частковий ремонт, замінивши деякі автомобільні частини. Згодом [PERSON] вийшов на зв`язок та підтвердив свій намір укладення договору на рухомий засіб, за який він вже отримав грошові кошти. Крім того, залишив йому копії своїх документів, що підтверджують особу. [INFO] березні [INFO] року [PERSON] раптово помер, не встигнувши вчинити дії з переоформлення транспортного засобу. У квітні 2019 року відповідачка фактично намагалась позбавити [PERSON] транспортного засобу, не визнаючи його право власності, оскільки він набув його в незаконний спосіб. За заявою [PERSON] , поданою до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, відмовлено у відкритті провадження. Вказує, що [PERSON] , як донька померлого, є спадкоємцем після смерті [PERSON] першої черги. З підстав, передбачених ст. 220, 316, 328, 334, 392, 638, 655, 665 ЦК України, оскільки в інший спосіб реєстрація права власності на транспортний засіб не можлива, право власності на вказаний автомобіль за життя належало [PERSON] (продавцю), сторонами договору в належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов договору (предмет, ціна), крім того, фактично відбулось його виконання (передання грошових коштів та майна), але продавець ухилявся від його нотаріального посвідчення, позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою судді від 06.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24.10.2019 закрито підготовче провадження у справі, постановлено розпочати розгляд справи по суті та призначено її до судового розгляду, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). У відзиві, поданому до суду 11.07.2019, представник відповідачки адвокат Великанов М.О. в інтересах відповідачки зазначив, що право власності на спірний транспортний засіб зареєстровано за батьком відповідачки [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачка є спадкоємицею після смерті батька. Враховуючи твердження позивача про те, що вартість спірного транспортного засобу за домовленістю, досягнутою між [PERSON] та [PERSON] , становила 2\~500,00 доларів США, що за курсом НБУ орієнтовно становить 65\~000,00 гривень, то згідно з вимогами ст. 208 ЦК України, оскільки ця сума перевищує 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, правочин мав бути вчинений у письмовій формі. Крім того, правочин купівлі-продажу транспортного засобу є виключенням з норми ст. 208 ЦК України за змістом ч.1 ст. 206 ЦК України. Представник відповідача наголошує, що Постановою КМУ від 07.09.1998 N1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів усіх типів, марок і моделей, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Вказана процедура врегульована п.п.3,7,8 порядку. У відзиві також вказано, що 23.09.2019 до ЄРДР за №12019080080000828 внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК України на підставі заяви [PERSON] , поданої до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 19.03.2019. Наразі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні та 10.06.2019 [PERSON] визнано потерпілою, проведено її допит. Стосовно стану здоров`я [PERSON] , за змістом відзиву, він мінімум останні три роки страждав на залежність від алкоголю, з 07.05.2015 проходив стаціонарне лікування у міські лікарні м.Запоріжжя із травмою голови. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України представник відповідача наголошує, що показання свідків у цій справі не є допустимими доказами. Із посиланням на ст. 41 Конституції України, сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та доводи, викладені, як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, інших доводів, крім тих, що наведені у відзиві, не зазначив. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Предметом позову є визнання права власності на транспортний засіб за позивачем. Підставою звернення до суду є оспорювання факту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу та, відповідно, права власності позивача на транспортний засіб з боку відповідачки, яка є спадкоємицею після смерті [PERSON] , титульного власника транспортного засобу, померлого [INFO] , як його доньки. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . На підтвердження у справі містяться копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м.Запоріжжя 25.07.1995, копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області 18.03.2019). Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білою Т.С. згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55567475 від 21.03.2019 зареєстровано спадкову справу №63940405 від 21.03.2019, спадкодавець [PERSON] , [INFO] . З матеріалів спадкової справи вбачається лише один спадкоємець, який прийняв спадщину, в т.ч. і спірний автомобіль - відповідачка. В матеріалах справи наявна копія полісу АМ №4927417 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик ПрАТ «Арсенал Страхування», страхувальник [PERSON] (позивач). Договір страхування укладений 26.09.2018. Забезпечений транспортний засіб ЗАЗ DAEWOO, 1998 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Позивачем надано суду й копію полісу АМ №0899424 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик ПрАТ «Арсенал Страхування», страхувальник [PERSON] , [INFO] . Договір страхування укладений 22.06.2017, строк дії з 24.06.2017 до 23.06.2018. Забезпечений транспортний засіб DAEWOO LANOS, 1998 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ № [NUMBER] , власником транспортного засобу марки ЗАЗ-DAEWOO, модель LANOS S, хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , 1998 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , з 24.09.2013 є [PERSON] . Вартість спірного рухомого майна підтверджена звітом про оцінку майна колісного транспортного засобу, виготовленим на замовлення [PERSON] суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Брок сервіс плюс» 28.05.2019, становить 65\~750,00 гривень. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 29.03.2019 за №12019080080000828 внесено відомості про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] , в якій повідомлено про те, що в серпні 2018 року невстановлена особа вчинила самоправні дії із автомобілем «Деу Ланос», д/н [NUMBER] . Правова кваліфікація кримінального правопорушення ст. 356 КК України. Триває досудове розслідування. Стороною відповідача надано суду копію довідки, виданої в січні 2015 року на ім`я [PERSON] , проте, вона не містить необхідних та обов`язкових реквізитів документа, а саме, повної дати, печатки лікаря та медичної установи, прізвища, імені та по батькові лікаря, тому не приймається судом, є недостовірний доказом (ст. 79 ЦПК України). Згідно з виписним епікризом відділення нейрохірургії Запорізької міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги з історії хвороби №7037 [PERSON] , 1962 року, він проходив лікування з 07.05.2015 по 25.05.2015 з клінічним діагнозом «Відкрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забійна рана м`яких тканин голови. Астено - вегетативний синдром. Алкогольне сп`яніння. Алкогольний делірій.». Констатовано знижену працездатність [PERSON] . Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.. Ч.1 ст. 386 ЦК України врегульовано, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції від 06.02.2018, на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, зокрема, автомобілі. Державна реєстрація та облік автомобілів здійснюються територіальними органами МВС України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників та належних користувачів ведеться Єдиний державний реєстр транспортних засобів, держателем якого є МВС України. Цією ж нормою врегульовано, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом 10-ти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Постановою КМУ від 07.09.1998 №1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів. Так, згідно з п. 3 Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів (крім транспортних засобів, визначених абз.2 п. 12 цього Порядку) сервісними центрами МВС може проводитися через центри надання адміністративних послуг, утворені відповідно до Закону України "Про адміністративні послуги", на основі рішень, узгоджених між сервісними центрами МВС та органами, які прийняли рішення про утворення центрів надання адміністративних послуг. Відповідно до п. 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10-ти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. За змістом п. 8 Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. В п. 8 наведений перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку. Зокрема, це договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб тощо. Цим же пунктом передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Нормою ч.4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №916/3108/17: «Таким чином, положеннями Закону України "Про дорожній рух" та Порядку не встановлені підстави та порядок набуття права власності на транспортний засіб як цивільно-правового акту (дії), а лише пов`язує таке набуття з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах... Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта)». Щодо набуття права власності на рухоме майно (спірний транспортний засіб), суд виходить з такого. Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України (ст. 638-647 ЦК України). До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою КМ від 11.11.2009 №1200, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів (зокрема, п.12). Згідно з Порядком № 1200, під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі (п. 17 Порядку №1200). Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає, крім відповідного оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, й зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). При цьому, договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що укладений у інший спосіб, ніж той, що передбачений чинним законодавством, договір купівлі-продажу транспортного засобу, не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб. В даному випадку, досягнення згоди між [PERSON] та [PERSON] з усіх істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля, навіть, за умови належного підтвердження достовірними та допустимими доказами цієї обставини, не свідчить про укладення правочину. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто, вже стала його власником, а не намагається ним стати через судовий захист). Тобто, ст. 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах. З викладеного слідує, що норма ст. 392 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, до спірних правовідносин, що виникли у цій справі, застосуванню не підлягає. Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України (правовий висновок ВСУ, наведений у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-688цс15). Дійсно, відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Стосовно договору купівлі-продажу транспортного засобу, ця форма є встановленою, він має бути укладений у простій письмовій формі чи письмовій формі з нотаріальним посвідченням. В даному випадку, підтверджень укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля суду не надано. Суд погоджується із твердженням сторони відповідача, що відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України показання свідків у цій справі не можуть бути допустимим доказом, оскільки факт укладення правочину щодо купівлі-продажу автомобіля за законом має бути підтверджено певними засобами доказування, переліченими вище, та не може підтверджуватися іншими засобами доказування. Цей висновок\~суду узгоджується\~також із\~нормою ч.1\~ст.\~218\~ЦК України,\~яка передбачає,\~що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Отже, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Також, під час судового розгляду справи знайшли своє часткове підтвердження й посилання представника відповідача на зміст ст. 208 ЦК України, проте, правочин купівлі-продажу автомобіля мав бути вчинений у письмовій формі, не виходячи з його суми, а виходячи з вимог закону (п.4 ч.1 ст. 208 ЦК України). Оскільки не дотримано форми (в порушення ч.4 ст. 203 ЦК України) та порядку укладення договору купівлі-продажу автомобіля, то він вважається неукладеним, а за фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків. Тому й норма ст. 665 ЦК України, на яку містить посилання позовна заява, що регулює правові наслідки відмови продавця передати товар, також не підлягає застосуванню, крім того, спірний транспортний засіб перебуває у фактичному володінні [PERSON] , що визнається сторонами. При цьому, підстава набуття права власності для однієї особи є одночасно підставою припинення власності для іншої. Відповідно, похідне право власності у [PERSON] на спірне майно не виникло, оскільки воно не було передано відчужувачем набувачу на підставі відповідного правочину. Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ № [NUMBER] , титульним власником транспортного засобу марки ЗАЗ-DAEWOO, модель LANOS S, хетчбек-В, реєстраційний номер [NUMBER] , 1998 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , з 24.09.2013 є [PERSON] . Згідно з ч.1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. П. 2 ч.1 ст. 399 ЦК України передбачено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (ст. 400 ЦК України) (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 145/145/17, провадження № 61-10089св18). Крім того, питання неправомірності володіння позивачем спірним транспортним засобом та наявність у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, є обставинами, які підлягають доказуванню під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.03.2019 за №12019080080000828. Ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, за змістом ч.1-3 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Встановлені під час судового розгляду фактичні обставини справи, недоведеність порушення майнових прав позивача, неможливість застосування у зв`язку із цим такого способу захисту, як визнання права власності, надають суду підстави для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: dismissed