Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач у червні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі, однак у ній не проживають з 1999 року, особистих речей відповідачів у квартирі не має, витрат по утриманню квартири вони не несуть, тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Треті особи: КП "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва", [PERSON] у судове засідання не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили винести рішення згідно вимог чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що квартиру [ADDRESS], відповідно до ордера на право заняття житлового приміщення №8193 серії А від 21.10.1988 року (а.с.4), отримував батько позивача [PERSON], який помер [INFO] (а.с.11). Відповідно до довідки Форми №3 КП "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" від 14.03.2014 року у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] (1950 року народження, наймач (помер [INFO])), [PERSON] (1974 року народження, син), [PERSON] (1980 року народження, син), [PERSON] (І994 року народження, онук), [PERSON] (І994 року народження, онук), [PERSON] (2006 року народження, онук) (а.с.5). Відповідачі у квартирі [ADDRESS] не проживають, що підтверджується актами від 15.01.2013 року, від 21.05.2013 року, від 20.06.2013 року, від 25.10.2013 року, які складено мешканцями будинку [ADDRESS] та завірено службовими особами ЖЕД №203 (а.с.6-10). Речей особистого користування у квартирі немає, витрати по утриманню квартири відповідачі не несуть. Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України за тимчасово відсутнім членом сім'ї наймача зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців. Водночас, виходячи з приписів згаданої ст.71 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо вона добровільно залишила це приміщення та в ньому не проживає без поважних причин. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Водночас відповідачами у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в частині вимог про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved