Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Представник заявника [PERSON] - адвокат Страх В.О., діючи від її імені та в інтересах, звернувся до суду із заявою 15.01.2020 року, в якій просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт родинних відносин між [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , а саме той факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , є рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] та встановити факт родинних відносин між [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме той факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , є чоловіком та дружиною. Вимоги заяви обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько заявника - [PERSON] , після його смерті заявник є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину на підставі ст. 1269 ЦК України у встановлений законом строк. [PERSON] за життя заповіт не складав. [PERSON] за життя був власником квартири за адресою: [ADDRESS] . 1/3 частка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , а також 2/3 частки квартири належали йому, які він отримав як єдиний спадкоємець за законом після смерті свого батька (дідуся заявника) [PERSON] , який помер [INFO] та його дружини (мати заявника) [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] за своє життя спадщину після зазначених осіб прийняв, але не встиг її переоформити. Звернувшись до приватного нотаріуса Перекопської О.О. з метою оформлення спадкових прав заявник отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.01.2020 року у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини, а саме актові записи у органах РАЦС відсутні між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , в той час як підтвердити факт родинних відносин в позасудовому порядку є виключеним, тому з метою забезпечення можливості реалізації спадкових прав після смерті батька представник, діючи в інтересах [PERSON] , вимушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 13.02.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку окремого провадження (а.с. 22-23). В ході розгляду справи заявлялось клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 13.04.2020 року було задоволено (а.с.33). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Заявник [PERSON] та її представник - адвокат Страх В.О. правом присутності не скористувався, надавши заяво про розгляд справи за їх відсутності, під час ухвалення рішення суду покладаються на розсуд суду. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію заінтересованих осіб, суд дійшов наступних висновків. 16.02.1955 року батьки заявника одружились, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , спільне прізвище їх « [PERSON] » (зворот а.с.8). Батьком [PERSON] був [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження №0/3-2, актовий запис за 1932 р. №351 (а.с. 8). [INFO] у віці 87 років помер [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис №233 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.06.2019 року. (а.с.9). [PERSON] - заявник по справі, народилась [INFO] в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. 27.04.1984 уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на « [PERSON] » (зворот а.с. 8). У свідоцтві про її народження серії [NUMBER] , виданому 22.04.1959 року батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло 21-210 від 18 вересня 1993 року (а.с. 7). Іншими співвласниками квартири на праві спільної сумісної власності є [PERSON] та [PERSON] . Право спільної сумісної власності на квартиру на підставі Свідоцтва про право власності на житло зареєстроване Криворізьким Бюро технічної інвентаризації за №47п-55. Співвласниками квартири також [PERSON] , була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 23 лютого 1956 року, з якого вбачається, що 23 лютого 1956 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та зроблено відповідний актовий запис №2, після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на мовою оригіналу « [PERSON] » на « [PERSON] » (зворот а.с. 8). Іншим співвласником був [PERSON] , який був батьком померлого [PERSON] та дідусем заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження №0/3-2 від 08.03.1932 року (а.с. 8). [PERSON] померла [INFO] у віці 79 років, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис №785Інгулецьким районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2016 року. (а.с.6). [INFO] помер [PERSON] у віці 87 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , про що складено відповідний актовий запис №83 (зворот а.с.5). На день смерті [PERSON] за адресою його реєстрації: [ADDRESS] , також були зареєстровані - [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Дослідженням витребуваної судом спадкової справи щодо спадщини [PERSON] (а.с.40-80) слідує, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] . Також, 03.10.2019 із заявою про відмову від прийняття спадщини звернулась донька спадкодавця [PERSON] нотаріусом заведено спадкову справу, встановлено обсяг спадкового майна, місце відкриття спадщини, коло спадкоємців. Натомість постановою від 03.01.2020 року у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємиці [PERSON] було відмовлено у зв`язку з тим, що у порушення п.4.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. за №296/2 не надано доказів у розумінні вимог вказаного пункту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як батьком та сином та між [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та дружини (а.с.71-72). Як вказував заявник, що не спростовано в ході судового розгляду, при зверненні до нотаріуса було надано оригінали свідоцтво про шлюб між [PERSON] та [PERSON] та свідоцтва про народження [PERSON] . При цьому, відповідно до п.4.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. за №296/2 доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. На виконання вимог Порядку нотаріусом були здійснені запити та отриманні відповідні згідно яких відсутні відомості копії актового запису про народження [PERSON] та відомості про шлюб [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із чим неможливо встановити факт родинних відносин. При цьому, встановлення даних фактів в судовому порядку надасть йому можливість довести дійсність наявності між ними родинних стосунків. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, зокрема права на спадщину. У розумінні ст.ст.2, 3 СК України, Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року, мати, батько та син є близькими родичами кровного споріднення І ступеню. Той факт, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] та, що [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , є чоловіком та дружиною, підтверджується обсягом наданих заявником документів, проаналізованих судом, з яких чітко вбачається дійсність наявності між ними близьких родинних стосунків. Сам факт наявності у заявника свідоцтва про їх смерть, інших документів стосовно вказаних осіб (трудової книжки, пенсійного посвідченням, копій паспортів), зазначення спадкодавців в свідоцтві про його народження як батьків, в своїй сукупності слугують черговим підтвердженням факту родинних відносин між померлими. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року « … суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…». Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За приписом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За вимогами п.5,ч.2, ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження. Згідно зі ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В п. 7 зазначеної вище Постанови ПВС вказано, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальнику. Встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Аналізом встановлених судом обставин справи та доказів, наданням їм оцінки в сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту родинних відносин між [PERSON] , який помер [INFO] , є рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] , та між [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , є чоловіком та дружиною. Зазначені обставини ніким не оспорюються, будь-яких заперечень чи доказів в їх спростування щодо родинних відносин між заявником та спадкодавцями суду не надано, а в ході судового розгляду не встановлено. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що встановлення вказаного факту необхідно заявникові для реалізації своїх спадкових прав після смерті батька на належне йому за життя майно, у тому числі успадковане після смерті його дружини - матері заявника та смерті його батька - дідуся заявника, а встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог із встановленням вказаного факту, який знайшов своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності та має для заявника істотне юридичне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, п.51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved