Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до Будинкоуправління №4 Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про визнання за ними права на користування для проживання квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що що [PERSON], [INFO], з 03.05.1997 по даний час працює на посаді двірника. 12.10.2012 рішенням зборів трудового колективу Будинкоуправління №4 КЕВ м. Львова двірнику [PERSON], який потребував поліпшення житлових умов, на склад сім'ї з трьох осіб, а саме - [PERSON], його дружини [PERSON], та їхньої дочки - [PERSON] виділено для проживання двокімнатну службову квартиру [ADDRESS], яка перебуває на балансі Будинкоуправління №4 КЕВ м.Львова. 23.12.2012 рішення трудового колективу про виділення [PERSON] зазначеної квартири схвалив профспілковий комітет та адміністрація Будинкоуправління №4. Починаючи з 23.10.2012 по даний час позивачі проживають у вказаній квартирі, своєчасно сплачують кошти за комунальні послуги та квартплату. При цьому можливість у відповідача забезпечити позивачів іншим житлом відсутня. Будинкоуправління №4 КЕВ м.Львова заперечує право позивача на користування вказаним житлом. Враховуючи те, що позивач безперервно працює майже 17 років в Будинкоуправлінні №1 та №4 за ним та його сім'єю просять визнати право на користування спірним службовим житлом. В судовому засіданні позивач та представник позивачів підтримали позовні вимоги в повному об'ємі. Просять позов задовольнити. Представник Будинкоуправління №4 КЕВ м.Львова в судовому засіданні проти позову не заперечив, пояснив, що спірна квартира є службовим житлом, була вивільнена, попередніми мешканцями, перебувала на балансі БУ №4. Тому було прийнято рішення про надання її позивачу для проживання з сім'єю. Судом до участі у справі в якості співвідповідача залучено Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова, представник якого в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на те, що позивачу у встановленому порядку ордер, який є підставою для вселення, на спірну не видавався. Позивачі не набули права на користування цим жилим приміщенням та права на проживання у ньому. Просить відмовити у позові. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. [PERSON], [INFO], з 03.05.1997р. працює на посаді двірника, зокрема з 01.10.2010р. у Будинкоуправлінню №4 КЕВ м.Львова (а.с.6,7). 22.10.2012р. на загальних зборах трудового колективу БУ №4 КЕВ м.Львова вирішено виділити [PERSON] двокімнатну службову квартиру [ADDRESS] на склад сім'ї три особи. 23.10.2012р. на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету БУ №4 КЕВ м.Львова прийнято рішення про закріплення цієї службової квартири за [PERSON] (а.с.8,9). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], складається з двох кімнат, житловою площею - 28,46кв.м. Квартира перебуває на балансі Будинкоуправління №4 КЕВ м.Львова, власником квартири є Міністерство оборони України. Квартира надавалася для забезпечення житлом військовослужбовців, планувалася до розподілу КЕВ м.Львова. КЕВ м.Львова не звертався щодо зміни статусу даної квартири, відтак виконавчим комітетом Львівської міської ради рішення про надання квартирі статусу службового житла не приймалося. Про це свідчить лист від 26.06.2014р. №2670 за підписом начальника КЕВ м.Львова Максименка Ю.І. (а.с.44). У відповідності з п.1.9 Інструкції "Про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями" затверджену Наказом №737 від 30.11.2011р. Міністерства оборони України, жилі приміщення, які звільняються військовослужбовцями та особами, звільненими з військової служби у зв'язку з наданням їм іншого жилого приміщення за рахунок фондів Міністерства оборони України, незалежно від належності будинків розподіляються між військовослужбовцями та особами, звільненими з військової служби, які потребують отримання жилого приміщення в цьому гарнізоні. [PERSON], [INFO], не є військовослужбовцем та особою, що звільнена з військової служби. Згідно з Положенням "Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР" затвердженого Постановою Радою Міністрів УРСР від 04.02.1988р. №37, для одержання службового жилого приміщення відповідний працівник подає заяву адміністрації підприємства, установи, організації. До заяви додається довідка з місця проживання про склад сім'ї і прописку. Члени сім'ї заявника, які бажають оселитися в службове жиле приміщення, дають письмову згоду на проживання в зазначеному приміщенні. Проте, як уже встановлено судом, спірна квартира не є службовим житлом, призначеним для надання працівникам БУ №4. В компетенцію БУ №4 не входить вирішення питань про надання такого житла своїм працівникам. Згідно ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Згідно положень ст. 64 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду (здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який складається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Оскільки [PERSON] не являється військовослужбовцем та особою, що звільнена з військової служби, а власником квартири є Міністерство оборони України, ордер на право зайняття вищевказаної квартири позивачам у встановленому законом порядку не видавався, у зв'язку з чим вселення позивачів у спірну квартиру відбулось без законних на те правових підстав. Відтак, позивачі не можуть вважатися такими, що набули право на користування спірною квартирою. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed