Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач в липні 2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом через адвоката Мунтян О.М. до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що 14 березня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2608/0308/71-016, згідно якого банк надав останній грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 175 000 доларів США на строк з 14 березня 2008 року по 13 березня 2037 року включно. В якості забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 14 березня 2008 року сторонами було укладено іпотечний договір, предметом якого стала двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 57,3 кв.м. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 28.02.2012 року стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 170429,04 доларів США та заборгованість за процентами в розмірі 36939,10 доларів США, що дорівнювало на дату постановлення рішення 1945003,87 грн. 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» уклав з Факторинговою компанією «Вектор Плюс» договір факторингу № 15 та відступив свої права вимоги по кредитних договорах. Остання в цей же день уклала Договір факторингу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Одночасно були відступлені права і за договорами забезпечення. У січні 2014 року відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з заявою про заміну стягувача по справі № 2-112/12, в задоволенні якої ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 17 січня 2014 року відмовлено. Рішенням Оболонського районного суду від 02 червня 2016 року, яке набрало чинності 05 вересня 2017 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом на підставі Договору факторингу в повному обсязі. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 12 грудня 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» в задоволенні позову відмовлено, а постановою Апеляційного суду м.Києва від 24 травня 2018 року рішення скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення вимог. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2608/0308/71-016 від 14.03.2008 року, яка станом на 22.12.2010 року відповідно до рішення Оболонського районного суду м.Києва становить: 170429 доларів США 04 центів за кредитом, 36939 доларів США 10 центів за процентами, а всього 207368 доларів США 14 центів, що за курсом НБУ станом на 28.02.2012 становить 1656187 грн. 14 коп., а також заборгованість по пені 288816грн. 75 коп., а всього - 1945003 грн. шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії продажу майна. Застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , відстрочено виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення дії цього Закону». В червні 2018 року вищевказане рішення позивачкою оскаржено до Верховного Суду, але не розглянуто. 12.06.2019 року позивачка отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та дізналася, що її квартира більше їй не належить, оскільки ще 06.02.2019 була перереєстрована Державним реєстратором Тарасенко І.М., КП «Реєстраційне бюро» за ТОВ «Кредитні ініціативи» і вже його власністю. Вказує, що в Державному реєстрі зазначено, що державна реєстрація права власності була здійснена 06.02.2019 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45425555 від 08.02.2019 року. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 1760598580000 реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) індексний номер 45425555 від 08.02.2019 на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи». Підстава виникнення права власності: Іпотечний договір, серія та номер: 6441, виданий 14.03.2008, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С. Вважає, що відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» право власності на предмет іпотеки набув незаконно, оскільки повідомлення від 31.08.2018 року позивачка не отримувала; відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» не мав права здійснювати стягнення на заставлене майно шляхом позасудового врегулювання, оскільки реалізував своє право в судовому порядку та мав чинне рішення суду з відстроченням виконання на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті і під час дії зазначеного Закону реєстратор не мав права переоформлювати право власності на спірну квартиру. Вказує, що спірна квартира є єдиним місцем проживання позивачки та сім`ї та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Тарасенка І.М., Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) від 08.02.2019, індексний номер 45425555; виключити з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна запис про реєстрацію квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1760598580000) за ТОВ «Кредитні ініціативи». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 26.07.20219 року по справі відкрито загальне позовне провадження. Відповідач подав відзив на позов в якому посилався на те, що спірна квартира перебувала в іпотеці, позичальник кредит не сплачувала і перереєстрація права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» відбулася правомірно. Вважали, що до даних правовідносин не підлягав застосуванню Закон України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті. Просили суд в задоволенні позову відмовити. Ухвалою від 01.02.2021 року витребувано копію реєстраційної справи щодо спірної квартири. 01.02.2021 року по справі проведено підготовче засідання. В судові засідання, у визначені судом дати, позивач жодного разу не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, повернулися конверти, що адресат не проживає за вказаною адресою. Також позивач про судові засідання повідомлялася шляхом направлення смс повідомлень. В матеріалах справи міститься заява представника позивача адвоката Мунтян О.М. про розгляд справи за наявними в ній доказами за відсутністю позивача та його представника. (а.с.100) Представник відповідача - ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з посиланням на те, що квартира не підпадає під дію Закону України « Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті», оскільки позивачка в квартирі не проживає, а тому вказану квартиру не можна вважати її єдиним житлом так як [PERSON] тривалий час проживає за межами України. Просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро м.Київ» Тарасенко І.М. в судові засідання не з`являвся про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2608/0308/71-016, за умовами якого банк надав відповідачці кредит в сумі 175 000 доларів США на строк з 14.03.2008 року по 13.03.2037 року включно на умовах передбачених у цьому договорі. Для забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 14.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Предмет іпотеки має загальну площу 57,30 кв.м, житлову площу 29,60 кв.м. Сторони оцінили предмет іпотеки в сумі 1 053 430 грн. ВАТ «Сведбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в сумі 175 000 доларів США., відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. 28.11.2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу №15. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимоги якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. За змістом п. 2.6. пп. 2.6.5. наступне відступлення фактором прав вимоги заборгованості до боржників фінансовій установі допускається без письмового дозволу (погодження) Спостережної Ради Банку. Відповідно до договору про передачу прав за іпотечними договорами, укладеного 28.11.2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», банком разом з відступленням права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року № 15, укладеного між сторонами договору, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором, в тому числі за іпотечним договором № 2608/0308/71-016, укладеним з позичальником [PERSON] . В свою чергу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» того ж дня, а саме 28.11.2012 року укладено з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу. Відповідно до 2.1, 2.2 договору клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Відповідно до переліку зобов`язань, що перейшли за цим договором факторингу до ТОВ «Кредитні ініціативи», також перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2608/0308/71-016. 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечним договором за умовами якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли права іпотекодержателя, в тому числі за іпотечним договором № 2608/0308/71-016, укладеним з [PERSON] . Відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2608\\0308\\71-016 від 14.03.2008 року, яка станом на 22.12.2010 року відповідно до рішення Оболонського районного суду м.Києва становить: 170 429 доларів США 04 центів за кредитом, 36 939 доларів США 10 центів за процентами, а всього 207 368 доларів США 14 центів, що за курсом НБУ станом на 28.02.2012 року становить 1 656 187 грн. 14 коп., а також заборгованість по пені 288 816 грн. 75 коп., а всього 1 945 003 грн шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності\\незалежним експертом на стадії продажу майна. Застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення дії цього Закону . Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В своєму позові позивач посилається на те, що повідомлення від 31.08.2020 року не отримувала, відповідач не мав право переоформлювати квартиру в період дії мораторію та при наявності судового рішення з відстроченням виконання на час дії мораторію. Ухвалою від 06.09.2021 року судом витребувано з Державної виконавчої служби інформацію про перетин кордону [PERSON] . З наданої відповіді Державної прикордонної служби України убачається, що [PERSON] 15.06.2019 року здійснено виїзд з території України, інформації про те, що [PERSON] повернулася на територію України не має, а тому відсутні підстави вважати на даний час, що спірна квартира є єдиним місцем проживання [PERSON] . Доказів виконання судових рішень матеріали справи не містять. З урахуванням того, що відповідач з червня 2019 року не перебуває на території України, суд вважає, що на даний час позивачкою не доведено, що спірна квартира є її єдиним житлом. Відповідно до частини 1, 4 статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно частини 1 статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Статтею 36 Закону передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі). Частиною 1 статті 37 Закону визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. У частині 1 статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Як убачається з п.12.3. згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладений в п.12.3.1, 12.3.2 цього пункту договору . П.12.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» . Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури , передбаченої в цьому пункті п.12.3 Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя , укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому , вважається, що предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на Предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежним експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. (а.с. 18) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно убачається, що спірна квартира 06.02.2019 була перереєстрована Державним реєстратором Тарасенко І.М., КП «Реєстраційне бюро» за ТОВ «Кредитні ініціативи». (а.с. 146-152) З матеріалів реєстраційної справи убачається, що повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням направлялося [PERSON] за адресою її реєстрації. (а.с. 143-144), доказів отримання матеріали реєстраційної справи не містять. Матеріали реєстраційної справи також не містять висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності стосовно вартості предмета іпотеки. Велика Палата Верховного Суду у постанові віл 29 вересня 2020 року у справі №757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) дійшла висновку про те, що недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця вимоги про порушення основного зобов`язання унеможливлює застосування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця є доведення до його відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. В той же час спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухового майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі. Тобто державний реєстратор у даному спорі є неналежним відповідачем у справі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки обраний позивачем захист порушеного права не відповідає вимогам закону, в тому числі і нормі ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень». На підставі вищевикладеного та ст.ст.33, 35, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: dismissed