Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить визнати місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з нею за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір в розмірі 768,40 грн. Обґрунтовує заявлені вимоги тим, що вони з відповідачем шлюб розірвали, діти весь час проживали з нею, вона займається їхнім навчанням, вихованням, розвитком та здоров`ям дітей. Відповідач не виявляє проявів самостійного виховання дітей. Його недисциплінованість та безвідповідальність щодо здоров`я дітей, погрози відібрати дітей, ускладнюють виконання наших усних домовленостей. Психологічно діти не готові проживати з батьком, оскільки їхнім вихованням здебільшого займалася я і у нас з ними тісний зв`язок матері і дітей. В підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву і просить розгляди справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 29.11.2019, до початку розгляду справи по суті, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, проти задоволення позову - не заперечує. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. 11.08.2009 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Салиської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис за № 5. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-13). Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 06.03.2019 року, справа № 379/1429/18 (2/379/116/19), шлюб було розірвано. Рішення набрало законної сили 08.04.2019 (а.с. 15). Після розірвання шлюбу, за домовленістю сторін, молодші їх діти: [PERSON] , [PERSON] та дочка [PERSON] проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом підтвердження факту спільного проживання від 12.08.2019 (а.с.16). Син [PERSON] навчається у 2 класі Ріжківського НВК "ЗОНІ І-ІІ ст. - ДНЗ", син [PERSON] та дочка [PERSON] є вихованцями дитячого садка Ріжківського НВК "ЗОНІ І-ІІ ст. - ДНЗ" (а.с.17-19). Старший син сторін - [PERSON] проживає разом з батьком, відповідачем по справі. Позивачка, вважає, що в інтересах дітей проживати саме з нею. Психологічно діти не готові проживати з батьком, оскільки їхнім вихованням здебільшого займалася вона і між ними існує тісний зв`язок матері і дітейПозивачкою створені умови для дітей, у них є дитячий куточок, де вони граються, відпочивають, мають місця для підготовки домашнього завдання, діти забезпечені одягом та взуттям, книгами, іграшками відповідно віку. Наміру перешкоджати спілкуванню відповідача з дітьми вона не має. Відповідач позов визнав та не заперечує проти його задоволення. Орган опіки і піклування Таращанської РДА проти задоволення позову не заперечує. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. За наведених обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, інтереси малолітніх дітей, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 384,20 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved