Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON], звернулася в інтересах [PERSON] до суду з про визнання права власності у порядку спадкування на земельні ділянки. В обґрунтування своїх вимог вказала, що [INFO] в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 16.03.2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема входять дві земельні ділянки розміром 8,20 га та 0,18 га з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] відповідно. Право власності на вказані земельні ділянки належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 08 серпня 2009 року державним нотаріусом Доманівської державної нотаріальної контори Миколаївської області. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе своє майно [PERSON]. [PERSON] в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину та звернулася до приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою нотаріуса від 02.11.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на земельні ділянки, відмова нотаріуса мотивована тим, що [PERSON] не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. Бажаючи оформити своє право власності на спадкове майно, позивачка звернулася з відповідним позовом до суду та просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просить задовольнити вимоги, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя на законних підставах набув права власності на земельні ділянки отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.08.2009 року на земельні ділянки успадковані ним після смерті матері [PERSON], але за життя не отримав земельного акта на землю. Представник відповідача Широколанівської селищної рада Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області помер [PERSON], смерть якого було зареєстровано Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації смертей 16.03.2012 року зроблено відповідний актовий запис за №10, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 16.03.2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За життя [PERSON] [INFO] склав заповіт, який посвідчений заступником головного лікаря з медичної частини Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру в присутності двох свідків, згідно якого на випадок своєї смерті заповів усе своє майно [PERSON]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №44916237 від 30.08.2016 року, вказаний заповіт є чинним та зареєстрований Державним нотаріальним архівом в Миколаївської області 13.03.2012року за №9. Згідно довідок Широколанівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області №65 від 13.01.2016 року та №827 від 06.07.2016 року - [PERSON] проживав в с. Широколанівка, Веселинівського району, на момент смерті разом з померлим проживала [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до матеріалів спадкової справи [NUMBER] після смерті [PERSON], [PERSON] не відмовлялася від прийняття спадщини, таким чином [PERSON] в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON] та 30.06.2016 року звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою від 02.11.2016 року приватний нотаріус Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області відмовила у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва на право власності на земельні ділянки, посилаючись на той факт, що спадкоємцем [PERSON] не надано правовстановлюючі документи про належність спадкового майна [PERSON] Таким чином, в позасудовому порядку позивач з незалежних від неї причин позбавлена можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Судом було витребувано копію спадкової справи [NUMBER] заведеної після смерті [PERSON] та встановлено наступне. [INFO] в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області померла [PERSON] смерть якого було зареєстровано Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації смертей 25.01.2006 року зроблено відповідний актовий запис за №05, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 16.03.2012 року. За життя [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданим 02 червня 2003 року Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №67, [PERSON] на праві власності належали земельна ділянка площею 8,20 га (кадастровий номер [NUMBER]) та земельна ділянка площею 0,18 га (кадастровий номер [NUMBER]). 08.08.2009 року державним нотаріусом Доманівської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] успадкував земельні ділянки площею 8,38 га, кадастрові номери [NUMBER] (ділянка 1) та [NUMBER] (ділянка 2), що розташовані в межах території Широколанівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданим Веселинівською районною державною адміністрацією Миколаївської області 02 червня 2003 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №67. Відповідно до ст. 1299 ЦК України (що діяла на момент отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину та по момент його смерті) було передбачено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Також згідно норм Земельного кодексу України, чинних на день видачі свідоцтва, спадкоємець повинен був отримати новий державний акт на земельну ділянку на своє ім'я. За життя [PERSON] не здійснив державну реєстрацію нерухомого майна (земельних ділянок). Водночас згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 01.03.2013 року, узагальнення якого викладенні в листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», - При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Оскільки, [PERSON] прийняв спадщину (в.ч. земельні ділянки) після смерті своє матері [PERSON] в установленому законному порядку, то спадщина (в.ч. земельні ділянки) належать йому з часу її відкриття. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім того, ст.ст.1218, 1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, і що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оскільки позивачка прийняла спадщину в установленому законному порядку, то спадщина належить їй з часу її відкриття. Отже, вищезазначені обставини перешкоджають позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, а визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання про задоволення позову.

Outcome: approved