Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача та зазначає про наступне . Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.05.1999 р. виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. На час відкриття спадщини ( час смерті спадкодавця ) [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім.. Чкалова ,розміром 3.41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджено було сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0128441. Отже , враховуючи вищенаведені обставини спадкування після смерті [PERSON] повинно відбуватися за правилами ЦК УРСР чинного до 01.01.2004 р. Спадкоємцями першої черги на день смерті [PERSON] відповідно до вимог ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР були її сини - [PERSON] та [PERSON] . За довідкою Дмитрівської сільської ради [PERSON] на день смерті за місцем проживання була зареєстрована та проживала сама за адресою - [ADDRESS] . Як було визначено [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із письмовою заявою про прийняття спадщини , але нотаріус надала йому відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.11.2000 р. в зв`язку з пропущення строку для прийняття спадщини , він своє право на поновлення строку прийняття спадщини не реалізував та помер [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.. Другий спадкоємець першої черги [PERSON] помер [INFO] В 2-18 р. позивач , проводячи ревізію власних документів , знайшов сертифікат на право [PERSON] на земельну частку ( пай) , серії ДП № 0128441 , виданого Петропавлівською РДА та зареєстрованого 09.06.1997 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) за № 0441. Після отриманої інформації позивач звернувся до в.о. державного нотаріуса Петропавлівської ДНК , яка на таке звернення надала 26.10.2018 р. постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з пропущенням строку на прийняття спадщини. Позивач вважає , що наявність у нього на руках оригіналу сертифікату на право на земельну частку ( пай) , серії ДП № 012841 дає йому підставу для визнання за ним права на земельну частку ( пай) після смерті спадкодавця. Крім того , у правовстановлюючих документах є помилки у написанні прізвища як спадкодавця так і спадкоємця. А саме , за всіма правовстановлюючими документами звучить як « [PERSON] » або « [PERSON] » , в той час , як прізвище всіх спадкоємців за їхніми правовстановлюючими документами звучить як « [PERSON] » або « [PERSON] » . Просить суд : Визнати за [PERSON] , [INFO] , р.н.о.к.п.п. - [NUMBER] , в порядку спадкування за законом право на земельну частку ( пай) у землі , яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім.. Чкалова розміром 3.41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджено сертифікатом на право на земельну частку ( пай) , серії ДП № 0128441 , виданим Петропавлівською РДА Дніпропетровської області 09.06.1997 р. та зареєстрованого 09.06.1997 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) за № 0441 , що належав [PERSON] , померлій [INFO] . В судове засідання сторони не з"явилися. В своїх заявах кожен просить суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач ( представник ) позов підтримує , відповідач позов визнає . Суд ухвалив справу розглянути без участі сторін . Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню . Судом встановлено , що [INFO] померла [PERSON] в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області , що підтверджується копіє свідоцтва про смерть , серії [NUMBER] . Факт родинних відносин позивача та померлої [PERSON] підтверджується відповідним доказом , а саме, свідоцтвом про його народження та свідоцтвом про смерть його батька [PERSON] . При житті спадкодавець [PERSON] набула права на земельну частку ( пай) , що підтверджується копією Сертифікату , серії ДП № 0128441. Довідкою відповідача підтверджується той факт , що померла [INFO] [PERSON] проживала одна та була прописана в [ADDRESS] . Згідно п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 суди по різному тлумачать пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз`яснення, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Отже , враховуючи вищенаведений лист суду касаційної інстанції спадкування після смерті [PERSON] повинно відбуватись за правилами Цивільного Кодексу УРСР. Згідно п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР). Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав. Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз`ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування". Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкування за законом має місце, коли та наскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, які були живими на час смерті спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного Кодексу УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963 року для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном та ,якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 113 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, яка була чинною на час відкриття спадщини , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої держадміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Отже, всі викладені обставини свідчать про те, що батько позивача , як спадкоємець першої черги фактично прийняв спадщину , так як на руках мав оригінал правовстановлюючого документу , тобто сертифікату на право на земельну частку ( пай)., тобто ним було належним чином прийнято спадщину, але свідоцтво про право на спадщину за законом не отримано, а отже така спадщина входить до складу її спадку на який має право позивач . Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а відповідно до ч. 2 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності не визнається представниками державних органів в зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на таке майно, що і призвело до подання цього позову до суду. Таким чином , все вищезазначене свідчать про право позивача на визнання за ним права на земельну частку (пай), розташовану на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належало померлій [INFO] [PERSON] . Також суд дійшов висновку про звільнення відповідача від сплати судових витрат по справі , так як в даній ситуації відповідачем права позивача не порушувалися. На підставі вищезазначеного, враховуючи ст. ст. 4 , 15 , 57-61 , 88 , 212-215 ЦПК України , ст. ст. 328, 392, 1225, 1216 - 1218, 1223, 1241, 1270 ЦК України , суд -

Outcome: approved