Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 32428,11 грн., мотивуючи порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором б/н від 01.02.2011 р. Відповідачем надано заперечення, в яких вона просить розглянути справу без її участі та застосувати строк позовної давності, відмовивши позивачу у задоволенні позову. Представники сторін у судове засідання не зявилился, просили справу розглядати за їх відсутності, що представником позивача зазначено у позові, а відповідача у відповідній заяві. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 01 лютого 2011 р. між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 30.06.2017 р. відповідачем зобовязання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем у сумі 26807,72 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1351,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 25456,59 грн. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. 1.Сплив строків позовної давності. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ч. 1 і ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто перебіг позовної давності починається незалежно від закінчення дії договору саме з того моменту, з якого боржник перестав виконувати свої зобовязання за договором. Такий висновок повністю кореспондується з позицією ВСУ щодо застосування позовної давності при стягненні заборгованості за кредитними договорами з графіками погашення (тобто з визначеним строком виконання кожного окремого зобовязання) окремо для кожного платежу згідно графіку, та відповідає практиці Верховного Суду (постанова від 14 березня 2018 р. у провадженні №61-1792св18). Ст.257 ЦК України встановлює загальну позовну давність в три роки. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість у відповідача виникла з 29 квітня 2011 р. (колонка «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» - а.с.4), останній платіж відповідачем був здійснений 25 березня 2014 р. (колонка "сума погашення за наданим кредитом" - а.с.5), і не переривав сплив строку позовної давності. Таким чином, позовна давність сплила 26 березня 2017 р. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 18 вересня 2017 р. (а.с.2), тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин. Зазначені в розрахунку заборгованості /а.с.4-5/ суми 100 грн. від 25.07.2014 та 100 грн. від 28.08.2014 не є сумами погашення кредиту, здійсненними відповідачкою, оскільки як вбачається з виписки за картою /а.79-80/ операції здійсненні 25.07.2014 та 28.08.2014 є службовими операціями скасуванням штрафу за прострочення. У звязку з цим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1351,13 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 25456,59 грн. на підставі спливу строку позовної давності. 2.Безпідставність вимог. Згідно ст.\~2\~Закону України\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції"\~від 02.09.2014\~№ 1669\~на час\~проведення антитерористичної\~операції забороняється\~нарахування пені\~та/або\~штрафів на\~основну суму\~заборгованості із\~зобовязань за\~кредитними договорами\~та договорами\~позики з\~14\~квітня 2014\~р.\~громадянам України,\~які зареєстровані\~та постійно\~проживають або\~переселилися у\~період з\~14\~квітня 2014\~р.\~з населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція,\~а також\~юридичним особам\~та фізичним\~особам -\~підприємцям,\~що провадять\~(провадили)\~свою господарську\~діяльність на\~території населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Такий перелік був затверджений розпорядженнями КМУ №1053-р від 30.10.2014 р., яке не було зупинене на час нарахування заборгованості, і №1275-р від 02.12.2015 р., яке підлягає на час розгляду справи судом в частині скасування нарахованих сум пені і штрафів, та включає м. Лисичанськ, в якому зареєстрований відповідач (а.с. 32, 57). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 01 травня 2014 р., а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду. Тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією 3600 грн., штрафом (фіксована частина) 500 грн. і штрафом (процентна складова) 1520,39 грн. за безпідставністю вимог.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed