Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, по якому просить суд стягнути з Державного Бюджету України на користь позивача спричинену матеріальну шкоду в розмірі 112,05 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., понесені судові витрати, які пов'язані з прибуттям до суду і відбуттям при розгляді справи по транспортним витратам шляхом списання сум ГУ ДКС України в Одеській області з рахунків ГУ МВС України в Одеській області. Мотивуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що їй було завдано матеріальну та моральну шкоду в результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб ГУ МВС України в Одеській області, які в порушення норм КК України, не зареєстрували її заяву від 22.02.2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, у зв'язку із чим завдали їй моральних і душевних страждань і переживань. Вона вимушена була звернутись до суду із заявами за захистом своїх прав, витрачати свій час та кошти, аби її заява була внесена в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Матеріальна шкода, яка завдана позивачу, складається з грошових витрат у розмірі 112, 05 грн., які були нею понесені у зв'язку із явкою до суду. Моральну шкоду, яку їй було завдано діями відповідача позивач оцінює в 50 000 грн.. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. До судового засідання, яке відбулось 26.11.2014 року [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, просила суд справу розглядати за її відсутності. Представник ГУ МВС України в Одеській області позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Представник ГУ ДКС України в Одеській області позов не визнав, надав до суду заперечення в яких зазначив, що позивач в позові посилається на те, що їй була спричинена шкода неправомірною бездіяльністю начальника СУ ГУМВС України в Одеській області, у зв'язку із тим, що вищезазначеним органом невчасно було внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за її заявою. Зазначає, що відповідно до норм ЦК України, шкода відшкодовуються особою, яка її завдала. Посилаючись на норми бюджетного законодавства, представник ГУ ДКС України в Одеській області зазначає, що органи Державної казначейської служби здійснюють лише обслуговування Державного бюджету України. Наголошує на тому, що рішенням суду на яке посилається позивач, було відмовлено [PERSON] в частині вимог про визнання неправомірними дій начальника СВ ГУМВС України в Одеській області. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали скарги [PERSON] № 522/3169/14-к, вислухавши пояснення сторін по справі, надані докази вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково. Судом встановлені наступні фактичні обставини по справі. 22.02.2014 року позивач звернулась до чергового відділення МВС України, яка згодом була направлена в ГУ МВС України з заявою про скоєння проступку посадовими особами ГУМВС України в Одеській області, Березівської міської ради,передбачених ст..ст. 356, 364, 366, 367, 396 КК України, відповідно до якого просила притягнути вказаних посадових осіб до кримінальної відповідальності, внести в ЄРДР відомості зазначені в заяві. Позивач посилається на те, що посадовими особами ГУ МВС України в Одеській області її заява в ЄРДР внесена не була. 26.02.2014 року [PERSON] звернулась до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою в порядку ст.. 303 КПК України на неправомірні дії та бездіяльність начальника СУ ГУМВС України в Одеській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2014 року , яка набрала законної сили, по справі № 522/ 3169/14-к скаргу [PERSON] задоволено частково; зобов'язано компетентних посадових осіб СУ ГУМВС України в Одеській області внести до ЄРДР відомості про злочин, викладені [PERSON] у заяві про кримінальне правопорушення від 22.02.2014 року. В задоволенні іншої частини скарги відмовлено. В частині вимог [PERSON] про визнання неправомірними дій начальника СВ ГУМВС України в Одеській області, зазначено, що такі вимоги виходять за межі положень ч. 2 ст. 307 КПК України, а тому під час розгляду скарги в порядку ст.. 303 КПК України- задоволені бути не можуть. Позивачем надано суду в якості доказів про матеріальну шкоду чеки на придбання білетів за 26.02.2014р., 12.03.2014 р., 12.03.2014, та 19.03.2014 р. вартістю по 12.10 грн. кожний на автобус, чек на суму 30, 65 грн, квиток на автобус на 19.03.2014 року вартістю 30 грн. та 2 квитки на проїзд у міському електротранспорті вартістю 1,5 грн. ( а.с. 5,6). Згідно позовних вимог позивачка просить стягнути з Державного Бюджету України матеріальну шкоду у розмірі 112, 05 грн.- судові витрати пов'язані з прибуттям до суду, моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. згідно ст.ст.22,23,1166,1167 ЦК України. Крім того, у матеріалах справи наявні оригінали фіскальних чеків, з яких вбачається, що позивачкою придбавались квитки на автобуси міжміського сполучення в межах Одеської області на слідуючі дати 26.02.2014р. (дата подачі скарги), 12.03.2014р та на 19.03.2014 року., тобто це дні, коли проводились судові засідання з розгляду скарги. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Наявність такої шкоди, вини та причинного зв`язку відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу, закріплених у ст. ст. 10, 60 ЦПК України, підлягає доведенню особою, що порушує питання про відшкодування шкоди, на загальних підставах. Предмет та підстави позову визначає саме позивач(ст..10,11 ЦПК України). Саме на зазначені норми матеріального права посилалась позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Таким чином, відповідальність органів внутрішніх справ в даному випадку регулюється п. 6 ст. 1176 ЦК України та у даному випадку вона може наступити лише за наявності її винних дій по відношенню до позивачки. Наявність такої шкоди, вини та причинного зв`язку відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу, закріплених у ст. ст. 10, 60 ЦПК України, підлягає доведенню особою, що порушує питання про відшкодування шкоди, на загальних підставах. Згідно ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Так, п.п. З, 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також у вищевказаній постанові визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Зокрема, при вирішенні питання про відшкодування шкоди з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення ст. 1174 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач мав довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, розглядаючи спір, суд встановлює фактичні обставини на підставі наданих сторонами письмових або речових доказів, пояснень свідків чи інших передбачених законом фактичних даних. При цьому, за правилами ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, або заперечень. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, у порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивачкою не доведено, що витрати на транспортні квитки та фіскальні чеки, які наявні у матеріалах справи, будь-яким чином пов'язані із діями відповідачів. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнала позивач, їх тривалості, можливості відновлення, тяжкості вимушених змін у житті, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає за необхідне дану вимогу задовольнити в частині стягнення суми моральної шкоди в розмірі 500 грн. Також позивач просила стягнути з рахунка ГУДКС в Одеській області понесені нею судові витрати як транспортні витрати при подачі позову та явкою до суду. При цьому позивачем не сплачувався судовий збір. Позивачкою надавався суду розрахунок судових витрат, пов'язаних з прибуттям до суду і назад, у розмірі 44,25 грн. (26.02.2014р. дата подачі скарги ), 12.03.2014р.-25,70 грн., 19.07.2014.-42.10 грн. під час розгляду скарги. Відповідно до ст.79 ч.3 ПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Суд бере до уваги те, що витрати, зазначені позивачем, вона понесла у зв'язку із явкою до суду при розгляді скарги на бездіяльність органів внутрішніх справ, за наслідком розгляду якої 19.03.2014 року Приморським районним судом м. Одеси винесена ухвала, отже не пов'язані з розглядом спору по даній справі та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, тому вважає за можливе їх задовольнити частково. Враховуючи викладене,

Outcome: partial