Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході судового розгляду був уточнений, до відповідача в якому просить стягнути з ГУ ДФС у Донецькій області не нараховану та невиплачену йому заробітну плату за період жовтень-грудень місяці 2014 року у розмірі 18151,56 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 31.12.2014 року по 07.07.2015 року у розмірі 54167,00 грн.. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ГУ Міндоходів у Донецькій області з 27.02.2007 року по 31.12.2014 року. Його було звільнено за п.6 ст.36 КЗпП України. Але при звільнені з ним не був проведений розрахунок в повному обсязі., а саме відповідач не здійснив нарахування та не виплатив йому заробітну плату за жовтень, листопад та грудень 2014 року в розмірі 18151,56 грн, яка йому повинна була нараховуватись згідно Наказу Міністерства доходів і зборів України від 08.07.2014 року № 381 «Про встановлення простою у роботі територіальних органів Міндоходів». В зв»язку з тим, що відповідач належним чином не розрахувався з ним при його звільненні, позивач вважає, що має право на стягнення невиплаченої йому заробітної плати за період жовтень-грудень 2014 року та на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач підтримав свої уточнені вимоги в повному обсязі і суду пояснив, що він працював інспектором управління податкового та митного аудиту та ГУ Міндоходів у Донецькій області з 27.02.2007 року. Юридичною адресою ГУ Міндоходів у Донецькій області є м.Донецьк. У зв»язку з проведення АТО на території Донецької області наказом Міністерства доходів і зборів України від 08.07.2014 року № 381 був встановлений простой у роботі Головного управління Міндоходів у Донецькій області. Вказаним наказом було збережено середній заробіток для працівників, які підпадають під дію простою. 29.10.2014 року його було попереджено про реорганізацію ГУ Міндоходів у Донецькій області шляхом приєднання до ГУ ДФС у Донецькій області, зміну юридичної адреси та запропоновано посаду в ГУ ДФС у Донецькій області, але він з переведенням на роботу в іншу місцевість не погодився. 31 грудня 2014 року його було звільнено з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України, але розрахунок при звільнені з ним в повному обсязі відповідач не провів, а саме не виплатив його заробітну плату за жовтень грудень 2014 року в 18151,56 грн. Тому позивач просив суд стягнути вказану заробітну плату з відповідача, так як за час простою останній повинен був нараховувати та виплачувати йому заробітну плату, що передбачено наказом Міндоходів № 381 від 08.07.2014 року. Враховуючи те, що відповідач при звільнені не здійснив йому виплату заробітної плати, то просив суд в порядку ст.ст.116-117 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку (не виплати заробітної плати за жовтень-грудень 2014 року) за період з 31.12.2014 року по 07.07.2015 року у розмірі 54167,00 грн. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти вимог позивача і просила відмовити у їх задоволенні. Надала пояснення аналогічні тим, що містяться в письмових запереченнях (а.с29-31). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши докази, які маються в матеріалах справи, суд, прийшов до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються Кодексом законів України про працю. Позивач [PERSON]Б перебував у трудових відносинах з ГУ Міндоходів у Донецькій області з 27.02.2007 року по 31.12.2014 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.48-51). 31 грудня 2014 року [PERSON] був звільнений за п.6 ст.36 КЗпП України у зв»язку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з організацією, що підтверджується копією наказу № 284-0 від 24.12.2014 року (а.с.33). Зміст наказу № 284-0 від 24.12.2014 року свідчить про те, що [PERSON] при звільненні слід було виплатити: вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку; грошову компенсацію за 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки. З довідки ГУ Міндоходів у Донецькій області від 07.04.2015 року № 182/05-99-05-0213-1(а.с.--) вбачається, що [PERSON] була нарахована та виплачена заробітна плата за період січень- вересень місяць 2014 року. Дана довідка свідчить про те, що заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] за вказаний період не існує. З вказаної довідки також вбачається, що заробітна плата [PERSON] у період жовтень- грудень 2014 року не нараховувалась і не виплачувалась. З довідки ГУ ДФС у Донецькій області від 23.09.2015 року за № 438/05-99-05-02-13-2 (а.с.55) вбачається, що при звільнені [PERSON] була нарахована вихідна допомога у сумі 1438,00 грн. та компенсація за невикористану відпустку у сумі 2856,72 грн, а всього 4294,72 грн. Після відрахування податків, зборів до виплати [PERSON] належала сума в розмірі 2895,03 грн., яка була виплачена останньому в повному обсязі 30 січня 2015 року шляхом її переведення на картковий рахунок позивача. З наказу Міністерства доходів і зборів України № 381 від 08.07.2014 року «Про встановлення простою у роботі територіальних органів Міндоходів» (далі наказ Міндоходів № 381) вбачається, що у зв»язку із проведенням АТО на території Донецької області було встановлено простій у роботі територіальних органів Міндоходів, в тому числі і в Головному управлінні Міндоходів у Донецькій області, де працював позивач. Пункт 2 наказу Мін доходів № 381 свідчить про те, що встановлений простій у роботі Головного управління Міндоходів у Донецькій області, виник не з вини працівників та зумовлений загрозою їх життю та здоров»ю. Частиною 3 ст.113 КЗпП України передбачено, що за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Пунктом 4 наказу Міндоходів № 381 передбачено, що у період простою слід зберегти у межах кошторису середній заробіток для працівників, які підпадають під дію простою (підпункт 4.6). Відповідно п.3 наказу Міндоходів № 381 строком дії простою вважається період з дня видання цього наказу до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю і здоров»ю працівників територіальних органів Міндоходів. Постановою КМУ від 21 травня 2014 р. N 160 «Про утворення Державної фіскальної служби», утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення. На виконання постанов Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року N 160 "Про утворення Державної фіскальної служби", від 06.08.2014 року N 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби України та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", головне управління Міндоходів у Донецькій області реорганізовано шляхом його приєднання до Головного управління ДФС у Донецькій області. 23.09.201.4 року булла проведена державна реєстрація юридичної особи Головного управління ДФС у Донецькій області, місцем реєстрації якого з 23.09.2014 року є м.Маріуполь Донецької області вул.130-ї Таганрозької дивізіх,114. Вказане підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.43). 07 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 595 « Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» (далі постанова КМУ № 595), якою був затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей. Пунктом 3 постанови КМУ № 595 зобов»язано міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Наказом ДФС України від 07.11.2014 року № 256 «Про переміщення та закінчення простою» (далі наказ ДФС № 256) простій у роботі територіальних органів Міністерства доходів і зборів України та Державної фіскальної служби України визнаний закінченим та наказ Міндоходів № 381«Про встановлення простою у роботі територіальних органів Міндоходів» визнаний таким, що втратив чинність. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про те, що періодом простою у роботі Головного управління Міндоходів у Донецькій області, де працював позивач є період з 08.07.2014 року по 07.11.2014 року. Тобто, враховуючи ч.3 ст.113 КЗпП, п.4 наказу Міндоходів № 381 за позивачем [PERSON] в період простою 08.07.2014 року по 07.11.2014 року повинен був зберігатися середній заробіток. З пояснень сторін судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що заробітну плату позивач отримав по вересень місяць 2014 року включно. Спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати при звільненні позивачу заробітної плати за період з жовтня по грудень місяць включно 2014 року. Суд вважає, що не нарахування позивачу заробітної плати у розмірі середнього заробітку за період 01.10.2014 року по 07.11.2014 року є незаконним, так як позивач мав на це право відповідно до ст..113 КЗпП України. Для обчислення середнього заробітку працівника в період простою застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі постанова КМУ № 100). Відповідно до абз.3 п. 2 розділу ІІ постанови КМУ № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу простою (інші випадки не передбачені абзацами 1-2 п.2), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно п.5 розділу ІУ постанови КМУ № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 розділу ІУ постанови КМУ № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З довідки ГУ ДФС у Донецькій області від 23.09.2015 року № 437\\05-99-05-02-13-2 (а.с.56) вбачається, що середньоденний заробіток для нарахування зарплати позивачу за час простою складає 211,40 грн. В судовому засіданні позивач суду пояснив, що вказаний розмір середньоденного заробітку він не оспорює. Таким чином суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час простою за період з 01.10.2014 року по 07.11.2014 року в розмірі 5919,20 грн. (211,40 грн. х (23 робочих дня жовтня 2014 року + 5 роб.днів листопада 2014 року)= 211,40 грн. х 28 роб.днів). Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заробітної плати за період з 08.11.2014 року по 31.12.2014 року, то суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Як вже вище зазначалось періодом простою за яким за позивачем зберігався середній заробіток є період з 08.07.2014 року по 07.11.2014 року. Постановою КМУ № 595 був затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі Тимчасовий порядок). Відповідно до п.2 Тимчасового порядку, у населених пунктах Донецької області, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Заробітна плата, відповідно до п.4 Тимчасового порядку, виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обовязки. В судовому засіданні було встановлено, що у вересні 2014 року, а саме 23.09.2014 року на контрольованій українською владою територіях у м.Маріуполі було зареєстровано ГУ ДФС у Донецькій області. З 01 жовтня 2014 року до ГУ ДФС у Донецькій області по переводу із ГУ Мін доходів у Донецькій області було призначено працівників. Виконання своїх функцій підрозділами ГУ ДФС у Донецькій області розпочато разом із виконанням функцій приєднаної установи ГУ Мін доходів у Донецькій області. З пояснень представника відповідача вбачається, що з 01.10.2014 року поновлено табельний облік робочого часу працівників ГУ ДФС у Донецькій області та ГУ Мін доходів у Донецькій області. [PERSON] до виконання свої посадових обов»язків з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року не приступав, дистанційно не працював і ніяких доручень від керівництва не отримував. Вищевказані обставини підтверджуються копіями табелів використання робочого часу за жовтень, листопад, грудень 2014 року, інформацією начальника управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Донецькій області від 23.04.2015 року. Крім цього, позивач в судовому засіданні не оспорював вищевказані обставини і зазначив, що він дійсно в період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року на роботу не виходив, дистанційно не працював і ніяких доручень від керівництва не отримував. Враховуючи наведене, ст..94 КЗпП України, яка передбачає, що заробітна плата це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за період з 08.11.2014 року по 31.12.2014 року є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, так судом достовірно було встановлено, що у вказаний період позивач не виконував свої посадові обов»язки, внаслідок чого йому і не нараховувалась заробітна плата за цей період. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 31.12.2014 року по 07.07.2015 року то при вирішенні вказаного питання суд керується наступним. Відповідно до ст..116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що письмових повідомлень, відповідно до ст..116 КЗпП України, про суми, які йому належали при звільненні (їх розмір та вид) він від відповідача не отримував. Зазначив, що в січні або в лютому 2015 року він отримав на картковий рахунок певну суму, яку вважав розрахунковою при звільненні. Про те, які нараховані суми (їх вид і розмір) йому виплатили при звільненні він дізнався лише в судовому засіданні 01 жовтня 2015 року, коли відповідачем була надана суду відповідна довідка з даними відомостями. Вищевказані пояснення позивача в судовому засіданні представником відповідача спростовані не були. Відповідно до ст..117 КЗпП України, в разі невиплати з вини\~власника або уповноваженого ним органу\~належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його\~середній заробіток\~за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що 29.10.2014 року позивач був повідомлений про реорганізацію ГУ Міндоходів у Донецькій області шляхом приєднання до ГУ ДФС у Донецькій області, юридичною адресою якого є м.Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії,114 і запропоновано останньому посаду в ГУ ДФС у Донецькій області. Позивач відмовився відмовився від переведення на роботу в іншу місцевість разом з установою. Наказом № 284-0 від 24.12.2014 року позивача було звільнено з роботи 31.12.2014 року. Розглядаючи вказану справу суд прийшов до висновку до дії відповідача щодо не нарахування та невиплати при звільненні позивачу середнього заробітку за час простою з 01.10.2014 року по 07.11.2014 року в сумі 5919,20 грн. є не правомірними, тобто відповідач при звільненні позивача не розрахувався з ним в повному обсязі. Довідкою ГУ ДФС у Донецькій області від 23.09.2015 року за № 438/05-99-05-02-13-2 (а.с.55) підтверджується, що при звільнені з [PERSON] був проведений розрахунок не в повному обсязі. Відповідач здійснив частковий розрахунок з позивачем 30 січня 2015 року шляхом переведення на картковий рахунок позивача, відкритий в установі банку, за яким раніше провадились розрахунки по заробітній платі сум компенсації за невикористані 24 дні відпустки та сум вихідної допомоги. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] в день звільнення не працював, то суми, що підлягали виплаті йому мали бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення ним вимоги про розрахунок (ч. 1\~ст. 116 КЗпП України). Будь-яких даних, які б свідчили про те, що позивач звертався до відповідача з вимогою про повний з ним розрахунок при звільненні судом не встановлено. Таким чином, вимогою про розрахунок суд вважає день звернення позивачки до суду з позовом - 17 червня 2015 року і з цього часу починається перебіг затримки розрахунку при звільненні.\~\~ Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню за період з 17.06.2015 по 07.07.2015 року (в частині невиплати належного позивачу при звільненні середньомісячного заробітку за час простою за період з 01.10.2014 року по 07.11.2014 року). Визначаючи розмір середнього заробітку для виплати позивачу компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується абз.3 п. 2 розділу ІІ постанови КМУ № 100, згідно якого обчислення середньої заробітної плати для інших випадків не передбачених абзацами 1-2 п.2, проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи наведене на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку (середнього заробітку за час простою в жовтні-листопаді 2014 року в розмірі 5919,20 грн.) за період з 17.06.2015 по 07.07.2015 року в сумі 2959,60 грн виходячи з наступного розрахунку (211,40 грн. х 14 роб. днів затримки розрахунку (9 роб.днів червня та 5 роб.днів липня). Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 31.12.2014 року по 17.06.2015 року, то суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з вищевикладеного. Згідно ч.1, 2 ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь особи, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ч.3 ст.88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду (звернувся до суду 17.06.2015 року) позивач, згідно ст..5 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не сплачував, так як був звільнений від його сплати. Відповідно до ч. 3\~ст. 2 ЦПК України\~провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.\~\~ Порядок сплати та розмір судового збору визначено\~Законом України від 8 липня\~2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 1 листопада 2011 року. При цьому з 1 вересня 2015 року набули чинності зміни до вказаного\~Закону України\~щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 22 травня 2015 року\~\~№ 484-VIII. Відповідач від сплати судового збору не звільнений, таким чином з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме 146,16 грн. виходячи з наступного. Станом на день розгляду справи розмір судового збору при подачі до суду позову з вимогами майнового характеру, який підлягає сплаті фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто фактично розмір судового збору за подання вказаного позову станом на день розгляду справи становить 723,18 грн, так як ціна позову складає 72318,56 грн.. Але, враховуючи те, що позов був задоволений частково, а саме в розмірі 8878,80 грн. (12%), то з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 146,16 грн.

Outcome: partial