Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивачі в позовній заяві вказали, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстрований відповідач по справі, який являється колишнім чоловіком позивача [PERSON]. 23 вересня 2005 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З 1991 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, однак не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку. Позивачі в позовній заяві просили визнати відповідача таким, що втратив право користування цим будинком.ією квартирою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала доручення позивачеві [PERSON] брати участь в розгляді справі в її інтересах. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідач у 2004 році подарував належну йому 1/6 частину цієї квартири [PERSON] Реєстрація у квартирі відповідача позбавляє їх можливості реалізації свого права власності - наприклад, продажу квартири. Крім цього, вони сплачують за вивіз сміття за відповідача, не можуть оформити субсидію. Відповідач пояснив, що він дійсно не проживає в спірній квартирі, однак не бажає знятись з реєстрації добровільно. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 22 лютого 1995 року сторонам та [PERSON], [PERSON] і [PERSON] - кожному в рівних частинах по 1/6 належала квартира [ADDRESS] (а.с.8). Згідно з договором дарування від 09 грудня 2004 року відповідач та [PERSON] подарували позивачу [PERSON] 1/3 частину вищезазначеної квартири (а.с.9). Відповідно до копії витягу з державного реєстру та копії реєстраційного посвідчення своє право власності [PERSON] на вищезазначене майно за договором дарування зареєструвала (а.с.10, 11). Згідно з договором дарування від 05 листопада 2004 року [PERSON] та [PERSON] подарували позивачу [PERSON] 1/3 частину вищезазначеної квартири (а.с.12). Відповідно до копії витягу з державного реєстру та копії реєстраційного посвідчення своє право власності [PERSON] на вищезазначене майно за договором дарування зареєструвала (а.с.13, 14). Таким чином позивачі є власниками квартири [ADDRESS], кожній належить по 1/2 частині. Відповідно до копії технічного паспорту, загальна площа квартири складає 60,8 кв.м., в тому числі житлова - 32,2 кв.м. (а.с.15-16). Згідно з копіями державних актів на право власності на земельну ділянку, позивачі є також власниками земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Кашевича, 4/1 в м. Жмеринка (а.с.17, 18). Відповідно до копії домової книги, відповідач знаситься зареєстрованим у спірній квартирі (а.с.19-22). Згідно з копією довідки квартального комітету "Товарна" від 02 лютого 2016 року відповідач зареєстрований [INFO], однак з 1991 року не проживає (а.с.23). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу 23 вересня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.24). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що позивачі є власниками спірної квартири, реєстрація відповідача в ньому перешкоджає реалізації права власності та розпорядження нею, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням . На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивачів у розмірі 551,20 грн. судового збору підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на їх користь.

Outcome: approved