Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про про поділ спільного майна подружжя, визнання договору дарування недійсним, виділ часток в майні подружжя, визнання права власності на 1/2 частку. Зазначає, що він офіційно перебував у шлюбі з 22 листопада 1991 року до [INFO] гр. [PERSON] . Під час шлюбу, ним з відповідачкою було придбано майно : земельні ділянки та квартира. Стверджує, що 28.12.2018 року [PERSON] без його відома та згоди, відчужила їх спільне майно, а саме спірну квартиру, що складається з трьох житлових кімнат загальною площею 145,9 кв.м., житловою площею 61,7 кв., за адресою : [ADDRESS] , про що йому стало відомо у серпні 2019 року після отримання Інформаційної довідки з ДРРП. Вказує, що спірна квартира вибула з його володіння поза його волею, без його згоди, у зв`язку з чим порушено його права як співвласника зазначеного майна. Ні усної, ні письмової згоди на відчуження квартири він не давав, відповідачку чи інших осіб на укладення договору дарування не уповноважував. На підставі вищевикладеного вважає, що має право на визнання за ним права власності в розмірі 1/2 частки на все інше придбане майно подружжям, під час шлюбу. У зв`язку з вищевикладеним просить суд: Визнати частково недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Чернівцького міського нотаріального округу Войцехівським А.В. 28 грудня 2018 року, за реєстровим № 11954; Визначити частки у спільній сумісній власності колишнього подружжя рівними; Визнати право власності за позивачем[PERSON] , [INFO] ПІН [NUMBER] , на 1/2частку у праві власності на наступне майно: Земельну ділянку пл. 0, 2675 га кадастровий номер 7325086600:02:003:0027 згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2008 року; Земельну ділянку пл. 0, 0519 га кадастровий номер 7325086600:02:003:0028 згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2008 року; Земельну ділянку пл. 0, 2500 га кадастровий номер 7325086600:02:003:0025 згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2008 року; Земельну ділянку пл. 0, 3200 га кадастровий номер 7325086600:02:003:0026 згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2008 року; Земельну ділянку пл. 1,76 га на території Рідківської сільської ради Новоселицького району, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 361605 від 19.11.2008 року відповідно до договору міни ВКР № 805727 від 22.09.2008 року; Земельну ділянку пл. 1,7448 га в адмінмежах Рідківської сільської ради Новоселицького району, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 366200 від 29.12.2008 року відповідно до договору міни № 2063 від 01.12.2008 року; Квартиру за адресою [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 145,9 кв.м., житловою площею 61,7 кв.м., вартістю 1/2частки майна яка належить мені 1175951,00 грн. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати, витрати на оцінку майна, витрати на правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява, в даній заяві просить суд справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідачі не з`явилися, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомили. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] офіційно перебував у шлюбі з 22 листопада 1991 року до [INFO] гр. [PERSON] /а.с.19/. Під час шлюбу ним з відповідачкою було придбано наступне майно: Земельну ділянку пл. 0, 2675 га кадастровий номер 7325086600:02:003:0027 згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2008 року, вартість 15350 грн.; Земельну ділянку пл. 0, 0519 га кадастровий номер 7325086600:02:003:0028 згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2008 року, вартість 15350 грн.; Земельну ділянку пл. 0, 2500 га кадастровий номер 7325086600:02:003:0025 згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2008 року,вартість 28401,00 грн.; Земельну ділянку пл. 0, 3200 га кадастровий номер 7325086600:02:003:0026 згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2008 року,вартість 28401,00 грн.; Земельну ділянку пл. 1,75 га на території Рідківської сільської ради Новоселицького району, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 361605 від 19.11.2008 року відповідно до договору міни ВКР № 805727 від 22.09.2008 року вартістю 128794,00 грн. Земельну ділянку пл. 1,7448 га в адмінмежах Рідківської сільської ради Новоселицького району, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 366200 від 29.12.2008 року відповідно до договору міни № 2063 від 01.12.2008 року вартістю 128411,00 грн.; Квартиру за адресою [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 145,9 кв.м., житловою площею 61,7 кв.м., вартістю 2007195,00 грн. /а.с.8,12,16,19,20-24/. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Част.1-2статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, набутим за час шлюбу, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Судом встановлено, що згідно договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войцехівським А.В. 28.12.2018 року, за реєстровим № 11954, відповідачка [PERSON] подарувала спільну квартиру за адресою : [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат загальною площею 145,9 кв.м., житловою площею 61,7 кв.м. гр. [PERSON] /а.с.24,59-73/. Тобто, спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею, без його згоди. Отже, як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, позивач та відповідач [PERSON] придбали спірну квартиру під час перебування в шлюбі, в наслідок чого в силу ч.1 ст.60 СК України дане майно належить на праві спільної сумісної власності подружжю. Відповідно до вимог, викладених в ч.1 ст. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Суд звертає увагу на той факт, що спільні позивача з відповідачкою частки в праві спільної сумісної власності на спірне майно, на момент його дарування, визначені не були, в натурі не виділені, як і не був визначений порядок користування цим майном. Тобто спірна квартира перебувала у їх спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою статті 203 цього Кодексу, яка передбачає, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Ст. 216 ЦК України визначено загальні правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент вирішення відшкодування, якщо законом не встановлені особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до змісту п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року норма частини першої ст. 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що оскільки порушені права позивача, як співвласника зазначеного майна, шляхом вибування з володіння останнього поза його волею, без його згоди, є всі підстави для визнання частково недійсним договору дарування, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войцехівським А.В. 28 грудня 2018 року, за реєстровим № 11954. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved