Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві позивачка вказує, що вона 28.07.2000 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20.01.2016 року шлюб між сторонами розірваний. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але з жовтня 2015 року і по теперішній час в даній квартирі не мешкає. Позивачка вказує, що в добровільному порядку вона не має можливості виписати відповідача з квартири, оскільки відповідач відмовляє посилаючись на відсутність часу, тому вона просить суд визнати відповідно до ст. 405 ЦК України відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не зявились. Від позивачки до суду надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу у її відсутність, задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 21.09.2010 року, копією витягу з Державного реєстру правочинів від 21.09.2010 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.09.2016 року \\а.с.3-4\\. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20.01.2016 року шлюб між сторонами розірваний \\а.с.5\\. Згідно довідки КП «Житломасив» від 10.08.2016 року №2368, відповідач [PERSON], з 01 жовтня 2015 року не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] \\а.с.10\\. Згідно до вимог ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач за вказаною адресою не проживає більше одного року. Тому суд вважає необхідним визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. \\а.с. 1\\. Тому на користь позивача з відповідача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.. До судових витрат, як зазначено в п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України належать і витрати на правову допомогу. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачкою надано на підтвердження витрат на правову допомогу квитанцію про оплату юридичних послуг адвокату [PERSON] від 10.08.2016 року, де позивачка сплатила 500 грн. за підготовку позовної заяви, а адвокат [PERSON] прийняв цю суму \\а.с.12\\. Судом також встановлено, що позивачка укладала з адвокатом угоду (договір) про надання юридичних послуг за складання даної позовної заяви, із зазначенням розрахунку розміру гонорару. Тому з відповідача на користь позивача суд вважає необхідним стягнути суму витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн. 00 коп.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved