Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом. Посилалася на те, що 31 жовтня 2018 року вдруге зареєструвала шлюб з відповідачем та проживали однією сім`єю до травня 2020 року. Від шлюбу мають двух неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних стосунків вказувала те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги, останнім часом відбувалися сварки. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 22.03.2013 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] - [INFO] , починаючи з 01.03.2013 року і до повноліття дитини. Діти проживають разом з позивачем, відповідач участі у вихованні дітей не приймає, коштів на утримання не надає. Тому позивач просила шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімумудля дитини відповідного віку, починаючи з дня пред"явлення позову і до досягнення повноліття дитиною, на утримання сина [PERSON] , [INFO] змінити розмір аліментів з 1/4 частини його заробітку та усіх інших доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частину його заробітку та усіх інших доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття дитиною. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала. Відповідач, у судове засідання не з"явився, надав суду заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони вдруге 31 жовтня 2018 року зареєстрували шлюб, про що Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складений відповідний актовий запис за № 181.(а.с.11). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ., які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджено довідкою квартального.(а.с.13-14, 16). Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 22.03.2013 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] [INFO] , починаючи з 01.03.2013 року і до повноліття дитини.(а.с.15) Відповідно до вимог ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо його збереження суперечить інтересам сторін. Також, відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Подружні стосунки між ними фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. На примирення позивач не згодна. Оскільки суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбних відносин між сторонами, шлюб між ними підлягає розірванню. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як установлено судом відповідач мешкає окремо від сім`ї, позивач мешкає разом із синами, матеріальної відповідач допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З урахуванням викладених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дітей на утримання від батька відповідно до положень Закону. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки відповідач є батьком дітей, проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги не надає Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з урахуванням того, що позивачем заявлені дві позовні вимоги, суд приходить до наступного. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей, на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, судові витрати по справі у розмірі 840,80 грн., за вимогою про розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 110-112,180-183,191 СК України,

Outcome: approved