Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивачі, звернувшись до суду із даним позовом, посилаються на те, що є власниками житлового будинку [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видано 25 січня 2003 року виконкомом Рунгурської сільської ради [PERSON], право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ за № 681. Однак, нерухоме майно побудоване ними за час шлюбу, тому кожному з них належить по 1/2 частині будинковолодіння. Зазначають, що відповідач, [PERSON] є їх сином і проживав разом із ними в зазначеному будинку з часу вселення до 2007 року, коли одружився і перейшов проживати до своєї дружини в с. Слобода Коломийського району. Однак, на даний час відповідач в господарстві дружини не проживає, шлюб між ними розірвано та у нього існує значна заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в зв"язку з чим за поданням Державного виконавця його оголошено у розшук. Вказують, що місце перебування відповідача їм не відоме, а його реєстрація у зазначеному будинку позбавляє їх, як власників, права в повній мірі розпоряджатись своїм майном. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації у вищевказаному будинку і вказане житло не є для нього таким, що необхідне для проживання, просять визнати відповідача таким, що втратив право на користування ним. В судове засідання позивачі не з"явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити та не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання справи належно повідомлявся в установленому законом порядку по зареєстрованому місцю проживання. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Взявши до уваги заяву представника позивачки, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , про що 25 січня 2003 року виконавчим комітетом Рунгурської сільської ради видано свідоцтво про право власності на жиловий будинок на підставі рішення Рунгурської сільської ради № 13 від 27 квітня 1989 року (а.с.6). Зазначений житловий будинок збудований позивачами у шлюбі, а тому згідно вимог ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України (в редакції 1970 року, яка діяла на час завершення будівництва) дане майно є спільною сумісною власністю подружжя і, виходячи з рівності часток, кожному з них належить по 1/2 частині будинковолодіння. Також в шлюбі у позивачів народились діти : [PERSON] , 1986 року народження та [PERSON] , 1989 року народження. У 2007 році [PERSON] одружився та перейшов проживати у господарство своєї дружини в с. Слобода Коломийського району. Сімейне життя не склалось і на даний час шлюб між ними розірвано, а у відповідача існує не погашена заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в зв"язку з чим Державним виконавцем оголошено його розшук. Згідно довідки об"єднаної територіальної громади села Рунгури Печеніжинської селищної ради № 1051 від 15 жовтня 2019 року у вказаному будинковолодінні окрім позивачів зареєстровані сини : [PERSON] та [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] (а.с. 8). З тексту позовної заяви та акту комісії посадових осіб с. Рунгури за участю сусідів позивачів від 15 жовтня 2019 року видно, що зазначений житловий будинок відповідач добровільно покинув у 2007 році і з того часу у ньому не проживає. Також у будинку відсутні і його особисті речі. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності по місцю реєстрації, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вказані обставини та законодавче регулювання виниклих правовідносин, суд вважає, що оскільки реєстрація відповідача у житловому будинку порушує право позивачів, як власників житла на розпорядження своїм майном у повному обсязі, а житлове приміщення в якому відповідач продовжує бути зареєстрованою покинуте ним добровільно і з того часу пройшло більше одного року, то суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved