Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № ML702/469/2007. Відповідно до Кредитного договору, а також на підставі Кредитної заявки [PERSON] від 04.12.2007 року Банк надав [PERSON] кредит в сумі 25 00,00 доларів США. 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № ML702/469/2007 від 04.12.2007 року. Відповідач [PERSON] зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі. Однак зобов'язання по кредитному договору № ML702/469/2007 від 04.12.2007 року [PERSON] не виконані, зокрема, не виконуються Графік платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 03.10.2014 року заборгованість відповідача [PERSON] по тілу кредиту за Кредитним договором № ML702/469/2007 від 04.12.2007 року складає 24 734,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.10.2014 року становить 320 317,88 грн.; пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту - 1 169 160,21 грн., нарахованого відповідно до п. 3.1.1 ст. 3 ч. 2 Кредитного договору. Крім того, 04.12.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] по Кредитному договору було укладено Договір поруки № SR-702/469/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], відповідно до п. 1.1 якого відповідно до якого відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. П. 1.2. ст. 1 вказаного договору поруки передбачено, що Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до Боржника, так і до Поручителя чи до обох одночасно. Таким чином, відповідачі своєю неправомірною бездіяльністю порушили прийняті на себе зобов'язання, встановлені в Кредитному договорі та Договорі поруки. Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Збицька Є.П., яка діє на підставі довіреності, надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Окрім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення, з яких вбачається, що із позовною заявою позивач звернувся до суду 17.11.2014 року, після цього сторони даної справи приймали участь у судових засіданнях, неодноразово були повідомлені про дату та час слухання справи, а також про зміст позовних вимог. Отже відповідачам було відомо про наміри дострокового стягнення суми заборгованості за Кредитним договором, в свою чергу звернення з позовною заявою, розгляд якої тривав ніж рік, за своєю цивільно-правовою природою є тотожнім зі зверненням до відповідачів про дострокове стягнення за Кредитним договором. Реалізація позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положень ст. 651 ЦК України. Щодо стягнення заборгованості з поручителя за кредитним договором № ML702/469/2007 від 04.12.2007 року вказує, що спеціальна позовна давність до поручителя встановлюється тривалістю у шість місяців. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Вказує, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (у справі, що розглядається) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку перебіг позовної давності буде починатися в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Посилається на те, що відповідно в разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється лише в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Враховуючи переривання шестимісячного строку позовної давності за заявленими позовними вимогами до поручителя пред'явленням до нього позову 17.11.2014 року, вважає за належне його відрахування з 17.05.2014 року. Отже, дійсною є вимога до поручителя за період з 17.05.2014 року по 04.12.2022 року. Згідно графіку платежів до Кредитного договору, щомісячний платіж за тілом кредиту складає 138,89 доларів США. Таким чином, 104 платежу х 138,89 доларів США = 14 444,56 доларів США, що станом на 03.10.2014 року складає 187 057,13 грн. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Юрченко В.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 06.02.2017 року, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, пояснивши суду, що в розрахунку заборгованості не зазначено коли сума заборгованості за пенею була винесена на рахунки простроченої заборгованості, що унеможливлює можливість перевірити обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за пенею. Відповідно до п. 2 Кредитного договору № ML702/469/2007 від 04.12.2007 року визначено кінцевий строк повернення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) - 04.12.2022 року. Встановлено графік погашення кредитної заборгованості. Таким чином, станом на 03.10.2014 року (дата складання розрахунку заборгованості), вся сума заборгованості по тілу кредиту жодним чином не могла бути простроченою в повному обсязі, оскільки не скінчився кінцевий термін повернення кредиту (04.12.2022 року). Так фактично дог закінчення строку дії договору були передбачені більше ніж 96 строкових платежів по тілу кредиту. Виходячи з аналізу норма діючого законодавства та кредитного договору № ML702/469/2007 від 04.12.2007 року в частині відповідальності позичальника, приходить до висновку, що обов'язковою умовою для нарахування пені на всю суму кредиту є наявність простроченого тіла кредиту в повному обсязі. З наданого розрахунку взагалі не вбачається порядок винесення на рахунки простроченої заборгованості чергових платежів по тілу кредиту. В матеріалах справи також відсутні докази того, що позивачем в односторонньому порядку було змінено строк повернення кредиту, відповідно до умов кредитного договору № ML702/469/2007 від 04.12.2007 року. Також, протягом 2007-2012 років відповідачем здійснювалося погашення сум заборгованості за кредитним договором, всього було сплачено Банку еквівалентну 10 000 доларів США, враховуючи тіло кредиту та проценти за його користування. Проте, в наданому позивачем розрахунку взагалі не вбачається строковість та обсяги погашень та нарахувань за кожний платіжний період сум заборгованості. На його думку розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом грошових вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.12.2017 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 25 000,00 доларів США. У відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № ML702/469/2007 від 04.12.2007 року. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором № ML702/469/2007 від 04.12.2007 року. Відповідач [PERSON] зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (Зокрема, в п. 1.6 Кредитного договору, з підпунктами), а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором (п.п. 1.4, 1.5 Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п. 1.5.1 з підпунктами ч. 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку Платежів. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки. Станом на 03.10.2017 року за відповідачем [PERSON] утворилася заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором № ML702/469/2007 від 04.12.2007 року складає 24 734,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.10.2014 року становить 320 317,88 грн.; пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту - 1 169 160,21 грн., нарахованого відповідно до п. 3.1.1 ст. 3 ч. 2 Кредитного договору. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] по Кредитному договору було укладено Договір поруки № SR-702/469/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], відповідно до п. 1.1 якого відповідно до якого відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. П. 1.2. ст. 1 вказаного договору поруки передбачено, що Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до Боржника, так і до Поручителя чи до обох одночасно. Таким чином, відповідачі є солідарними боржниками перед Позивачем та мають солідарно здійснювати оплату заборгованості за кредитним договором, яка виникла у відповідача [PERSON] перед позивачем. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку. Встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки ( якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст.550 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014р. у справі №6-53 цс 14. П.п. 1.9.1 Кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та/чи інших зобов'язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3 та ст. 3 цього Договору) чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов Документів забезпечення (надалі - «Вимога»). При цьому, зобов'язання Позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком та адресу Позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. З наданого суду розрахунку заборгованості встановлено, що позичальник [PERSON] після 20.04.2012 року припинила належним чином погашення кредиту відповідно до встановленого договором графіку, з цього часу їй нарахована заборгованість по сплаті кредиту. За таких обставин у ТОВ "ОТП Факторинг Україна" виникло право пред'явити вимоги до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржником щодо повернення кредиту протягом наступних 6 місяців. В той же час позов до поручителя банк пред'явив лише 17.11.2014 року ( час звернення із зазначеним позовом до суду) , тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України строку. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що порука поручителя припинилася, а тому позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] не підлягають задоволенню. З приводу заперечень представника відповідачки [PERSON] щодо відсутності у позивача підстав для дострокового повернення кредиту, строк остаточного погашення якого визначений 04.12.2022 року не сплинув на час звернення із зазначеним позовом та відсутності даних про надіслання відповідачці вимоги про дострокове повенрнення кредиту суд зазначає наступне. Згідно п.п. 1.9.1 Кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та/чи інших зобов'язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3 та ст. 3 цього Договору) чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов Документів забезпечення (надалі - «Вимога»). Згідно ст. 1050 ЦК України , якщо договором встановлений обовїязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Аналогічні за змістом роз'яснення містяться у п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Зокрема, визначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050,1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. В той же час доводи представника відповідачки [PERSON] щодо відсутності у позивача права нарахування пені на весь розмір кредиту в цілому є обґрунтованими. Розмір пені повинен нараховуватися на суму простроченого розміру заборгованості по кредиту станом на час подання позову 17.11.2014 року, який дорівнює 11 262,63 доларам США ( виходячи з розміру щомісячного платіжу за тілом кредиту згідно графіку платежу 138,89 доларів США). Крім того положеннями ст. 258 ЦК України встановлюється позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно правових позицій Верховного суду України в (у справі № 6-100 цс 14), зазначено, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов»язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені, відповідно до статті 253 ЦК України, обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За таких обставин розмір пені в межах строку позовної давності в один рік становить 41 108,59 доларів США. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України - розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Судом встановлено, що пеня за прострочення строків повернення кредиту за своїм розміром значно перевищує розмір заборгованості [PERSON] за кредитом. Приймаючи до уваги, що розмір збитків позивача через неналежне виконання кредитних зобов'язань [PERSON] 24 734,96 доларів США, що станом на 03.10.2014 року за офіційним курсом НБУ становить 320 317,88 грн., суд вважає доцільним зменшити розмір пені до розміру цих збитків та стягнути з відповідача пеню у сумі 24 734,96 доларів США, що станом на 03.10.2014 року за офіційним курсом НБУ становить 320 317,88 грн., розмір якої не перевищує розмір збитків та нарахуванню пені за один рік. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial