overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON], на його користь 522 грн. 76 коп., як відшкодування збитків заподіяних відповідачем порушенням Правил користування електричною енергією для населення, що виявилось у самовільному підключенні до електромережі, яке було виявлено в ході рейдової перевірки 11.05.2012 року в [ADDRESS] і складено про це акт та нараховано 522 грн. 76 коп. спричинених збитків. Також позивач просить стягнути на його користь і сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.. Представник позивача в судове засідання не з'явився та подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився хоч про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою наявною в матеріалах справи, тому суд вважає за можливе розглянути спір на підставі доказів поданих позивачем у відсутність відповідача. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступне. 11.05.2012 року в ході рейдової перевірки в [ADDRESS], в якій проживає і власником якої є відповідач [PERSON], представниками ПАТ "Київобленерго" Обухівського районного підрозділу, було виявлено самовільне підключення до електромережі, та встановлено порушення п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, що підтверджується актом від 11.05.2012 року за № 018475. Вказаним порушенням відповідач спричинив позивачу матеріальні збитки на суму 522 грн. 76 коп., які були вираховані у відповідності до п. 3.1.5 Методики обчислення розміру відшкодування завданих збитків енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем ПКЕЕ для населення, що затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року №562, що підтверджується розрахунком у вказаному вище акті, та протоколом засідання комісії по розгляду атів про порушення Правил користування електроенергією №0173 від 05.06.2012р.. А тому виходячи з викладеного, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню на підставі ст. 1166 ЦК України, ст. 27 ЗУ "Про електроенергетику" і з відповідача на користь позивача, слід стягнути 522 грн. 76 коп. у відшкодування збитків згідно акту перевірки від 11.05.2012 року, та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON], на його користь 5366 грн. 63 коп., як відшкодування збитків заподіяних відповідачем порушенням Правил користування електричною енергією для населення, що виявилось у самовільному підключенні до електромережі, яке було виявлено в ході рейдової перевірки 30.11.2013 року в [ADDRESS] і складено про це акт та нараховано 5366 грн. 63 коп., спричинених збитків. Також позивач просить стягнути на його користь і сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.. Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив стягнути на його користь 5366 грн. 63 коп., як відшкодування збитків заподіяних відповідачем порушенням Правил користування електричною енергією для населення, 420 грн. 00 коп., за розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», та судовий збір 243 грн. 60 коп., уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився хоч про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр», наявною в матеріалах справи, тому суд вважає за можливе розглянути спір на підставі доказів поданих позивачем у відсутність відповідача. Суд, вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, встановив наступне. 30.11.2013 року в ході рейдової перевірки в [ADDRESS], в якій проживає відповідач [PERSON], представниками ПАТ "Київобленерго" Обухівського районного підрозділу, було виявлено самовільне підключення до електромережі, та встановлено порушення п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, що підтверджується актом від 30.11.2013 року за № 026025. Вказаним порушенням відповідач спричинив позивачу матеріальні збитки на суму 5366 грн. 63 коп., які були вираховані у відповідності до п. 3.1.5 Методики обчислення розміру відшкодування завданих збитків енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем ПКЕЕ для населення, що затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року №562, що підтверджується розрахунком у вказаному вище акті, та протоколом засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією № 026025.від 30.11.2013 року А тому виходячи з викладеного, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню на підставі ст. 1166 ЦК України, ст. 27 ЗУ "Про електроенергетику" і з відповідача на користь позивача, слід стягнути 5366 грн. 63 коп., як відшкодування збитків заподіяних відповідачем порушенням Правил користування електричною енергією для населення, 420 грн. 00 коп., за розміщення оголошення в «Урядовий кур'єр», та судовий збір 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON], на його користь 7079 грн. 64 коп., як відшкодування збитків заподіяних відповідачем порушенням Правил користування електричною енергією для населення, що виявилось у самовільному підключенні до електромережі, яке було виявлено в ході рейдової перевірки 04.03.2014 року в [ADDRESS] і складено про це акт та нараховано 7079 грн. 64 коп., спричинених збитків. Також позивач просить стягнути на його користь і сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився та подав клопотання в якому просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився хоч про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою при справі, тому суд вважає за можливе розглянути спір на підставі доказів поданих позивачем у відсутність відповідача. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступне. 04.03.2014 року в ході рейдової перевірки в [ADDRESS], мешканцем якого є відповідач [PERSON], представниками ПАТ "Київобленерго" Обухівського районного підрозділу, було виявлено самовільне підключення до електромережі, та встановлено порушення п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, що підтверджується актом від 04.03.2014 року за № К 028130. Вказаним порушенням відповідач спричинив позивачу матеріальні збитки на суму 7079 грн. 64 коп., які були вираховані у відповідності до п. 3.1.5 Методики обчислення розміру відшкодування завданих збитків енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем ПКЕЕ для населення, що затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року №562, що підтверджується розрахунком у вказаному вище акті, та протоколом засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією № К 028130 від 04.03.2014 року А тому виходячи з викладеного, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню на підставі ст. 1166 ЦК України, ст. 27 ЗУ "Про електроенергетику" і з відповідача на користь позивача, слід стягнути 7079 грн. 64 коп., як відшкодування збитків заподіяних відповідачем порушенням Правил користування електричною енергією для населення, та судовий збір 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дітей та просив встановити їх в розмірі 1/10 частини заробітку щомісячно на кожну дитину. В обгрунтування своїх вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінив та просить стягнувати на двох дітей аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, та пояснив, що на його утримання знаходяться батьки похилого віку. Батько [PERSON] [INFO], та мати [PERSON], [INFO], які тяжко хворіють, проживають в сільській місцевості не можуть самостійно себе забезпечувати. Крім того в нього погіршився стан здоров"я та має додаткові витрати на лікування. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. У поданій до суду заяві просить справу розглянути у відсутності ,позов визнає частково, не заперечує проти зменшення розміру аліментів до 2/10 частини всіх видів заробітку на кожну дитину. Суд, заслухавши пояснення позивача, з"ясувавши обставини та дослідивши представлені по справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів може бути зменшений у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів або погіршення стану його здоров"я. Як встановлено судом, рішенням Костопільського районного суду від 03.04.2009 року з позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей : дочки [PERSON] [INFO], та сина [PERSON] [INFO] , народжених у шлюбі з відповідачем, в розмірі 4/10 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення повноліття найстаршою дитиною. Крім того, згідно рішення Костопільського районного суду від 13.05.2014 року з позивача стягуються на користь [PERSON] аліменти в розмірі 4/10 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] на період її навчання, але не більше як до досягнення нею віку 23 років. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи на момент призначення аліментів позивач був працюючим і на даний час також працює. Будь-яких доказів зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів або погіршення стану його здоров"я, як наявності захворювань у його батьків позивачем не надано. Разом з тим, з наданих позивачем розрахункових листів вбачається, що починаючи з липня 2014 року з позивача стягуються аліменти в розмірі 48 відсотків від його заробітку. За таких обставин суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів на утримання дітей і встановити їх в ромірі 1/5 частини доходу на кожну дитину. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.02.1973 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС Індустріального району м. Дніпропетровська, актовий запис 88. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, втрату почуття любові та поваги один до одного. На даний час мешкають окремо. На даний момент вони з відповідачем не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Оскільки збереження сім`ї неможливе, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання 24.09.2019, 17.10.2019, 02.12.2019 року не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомив, заяви про\~розгляд справи\~без його\~участі до\~суду не\~надходило. 02.12.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~ Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 02.02.1973 року відділом РАЦС Індустріального району м. Дніпропетровська, актовий запис 88 (а.с.6). Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, втрату почуття любові та поваги один до одного. На даний час сторони мешкають окремо, не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя буде суперечити інтересам одного із подружжя. Встановлено, що подружжя не проживає спільно, на примирення не згодні. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 26.04.2013 року був встановлений факт, що вона є донькою [PERSON], який помер [INFO], але ухвалою апеляційного суду Луганської області від 28 листопада 2013 року за апеляційною скаргою відповідача це рішення було скасовано через порушення судом першої інстанції п.6 ст.235 ЦПК України, а саме через спір про право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], оскільки відповідач заявив свої права на спадщину. Враховуючи те, що в свідоцтві про народження позивачки в графі "батько" відсутній запис про батька, позивачка просить встановити факт батьківства за рішенням суду, а також визнати її спадкоємицею першої черги. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що хоча [PERSON] не записаний її батьком, за свого життя він визнавав її своєю донькою. Відповідач позов спочатку не визнавав, але після заявленого клопотання про призначення судової генетично-молекулярної експертизи позов визнав у повному обсязі, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріалами справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). У свідоцтві про народження позивача зазначено, що вона народилася [INFO], але відомості про батька відсутні. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що померлий [PERSON] визнавав позивачку своєю донькою. Таким чином, враховуючи те, що відповідач визнав позов і доводи позивачки підтверджуються показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки в частині визнання [PERSON] її батьком. Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, вимоги позивачки про визнання її спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] також не суперечать закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона знаходилася в шлюбі з відповідачем до 19.08.2013 р., мають спільну дитину - [PERSON], котра народилася [INFO] року. На даний момент дитина проживає за адресою: [ADDRESS], що знаходиться в зоні АТО. Відповідач участі у вихованні дитини не бере з січня 2014 року, матеріальної допомоги на утримання та розвиток не надає, а також не надає згоди на виїзд дитини за кордон. Разом із тим, у позивача є родичи за кордоном. При цьому дозвіл на виїзд за кордон потрібен для того, щоб у випадку загострення ситуації в зоні АТО позивач з дитиною могли виїхати до родичів. Крім того, виїзд за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Позивач в судове засідання не з'явилася, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи також надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечувала. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним заяву задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Беручи до уваги доводи позивача, відсутність будь-яких заперечень відповідача, а також загальновідомий факт, що м.Попасна знаходиться на лінії розмежування сил АТО та незаконних збройних формувань, що створює небезпеку загострення збройного конфлікту в будь-який момент, з метою захисту прав дитини та створення сприятливих умов для забезпечення її безпеки та розвитку її як особистості, суд вважає за можливе дозволити виїзд дитини за кордон без дозволу батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона знаходилася в шлюбі з відповідачем з 04.10.2008 р. до 19.03.2009 р., мають спільну дитину - [PERSON], котрий народився [INFO] року в місті Золоте міста Первомайськ Луганської області. На даний момент дитина проживає за адресою: [ADDRESS], що знаходиться в зоні АТО. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги на утримання та розвиток не надає, а також не надає згоди на виїзд дитини за кордон. Разом із тим, у позивача є родичи в Російській Федерації та Польщі. При цьому дозвіл на виїзд за кордон потрібен для того, щоб у випадку загострення ситуації в зоні АТО позивач з дитиною могли виїхати до родичів. Позивач в судове засідання не з'явилася, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи також надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечувала. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним заяву задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Беручи до уваги доводи позивача та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе дозволити виїзд дитини за кордон без дозволу батька, адже це сприятиме створенню нормальних умов для життя та розвитку дитини, яка на даний момент проживає поблизу від лінії розмежування сил АТО і незаконних збройних формувань. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона знаходилася в шлюбі з відповідачем з 08.05.2010 р. до 15.03.2012 р., мають спільну дитину - [PERSON], яка народилася [INFO] року в м. Луганськ. На даний момент дитина проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських зобов'язань, не спілкується з дитиною, а також не надає згоди на виїзд дитини за кордон. Разом із тим, виїзд дитини за кордон потрібен з метою відпочинку та оздоровлення, розширення світогляду дитини. Позивач в судове засідання не з'явилася, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги визнав, просив розглянути справу за його відсутності. Орган опіки та піклування був повідомлений належним чином, не заперечував щодозадоіволеня поданої заяви. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним заяву задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Беручи до уваги доводи позивача та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе дозволити виїзд дитини за кордон без дозволу батька, адже це сприятиме створенню нормальних умов для життя та розвитку дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved