Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про захист права власності, усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення, мотивуючи вимоги тим, що з травня 2011 року відповідач в спірному будинку [ADDRESS] не мешкає, а лише зареєстрований за зазначеною адресою. Оскільки позивач являється власником будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.02.1998 року, просить захистити її право власності та усунути перешкоди у користуванні житлом, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням зняти з реєстраційного обліку та виселити. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити відповідно до обставин, зазначених у позовній заяві. Не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з'явився, повідомлявся належно, будь- яких заяв по суті позову до суду не подав. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечував позивач. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.02.1998 року позивач, [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. За цією ж адресою, відповідно до довідки Українківської сільської ради Малинського району Житомирської області №333 від 03.06.2016 року зареєстроване місце проживання відповідача, та який відповідно до письмових підтверджень свідків: [PERSON] та [PERSON] з травня 2011 року у господарстві [PERSON] не проживає. Позивач реалізував своє право на захист власного майна, а відповідач мав похідне право користування житлом від наявності такого права у особи, членом сім'ї якого він був. Із припиненням такого права, втратилось і його право на користування житлом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Відповідач не надав суду належних доказів поважності своєї відсутності у спірному будинку, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. При цьому, відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - питання про зняття з реєстрації осіб по жилому будинку власника здійснюється відповідними на те установами на підставі рішення суду про визнання цих осіб такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved