Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, щомісяця, в розмірі 1250 грн., починаючи з дня подання позову і до досягнення нею повноліття. [PERSON], позивачка по справі, в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його дитини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за доцільне стягувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачена можливість стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач як батько повинен брати участь по належному утриманні неповнолітньої дитини, забезпечувати коштами необхідними на відповідне харчування, одяг, а також інших потреб для дітей відповідного віку. За даних обставин, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини в розмірі визанченому судом. Позивачка, мати неповнолітньої дитини несе обов'язок по її утриманню, у зв'язку з чим вона має право на звернення до суду з позовом до батька про стягнення коштів на часткове покриття витрат, пов'язаних з утриманням дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати, відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial