Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Позов обґрунтовує тим, що сторони по справі перебуваючи в шлюбі побудували житловий будинок. Позивач являється власником 1/2 частки вартості будівельних матеріалів, робіт та послуг, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом будинку [ADDRESS], згідно Рішення суду від 31.07.2012 року. Відповідач після набрання законної сили цим Рішенням оформив право власності на даний будинок та земельну ділянку і як власник будинку перешкоджає їхній доньці [PERSON] зареєструватись в цьому будинку. У зв'язку з чим вона і звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача просив даний позов задовольнити в повністю. Наголосив, що готовність будинку підтверджується наявністю технічного паспорта на нього. Відповідач в призначені судові засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які є в матеріалах справи. Суд вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, коли ж право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації - право власності виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові пава на нерухому речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.182 ЦК України порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість встановлюється законом. В судовому засіданні встановлено, що: Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно Рішення Городенківського районного суду від 31.07.2012 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частки вартості будівельних матеріалів, робіт та послуг, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом будинку [ADDRESS]. В цьому Рішенні встановлено, що процент готовності даного нерухомого майна складає 65% (а.с.4-5). Згідно відомостей, отриманих з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] станом на 30.10.2014 року відсутня (а.с.50-51). Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Окрім цього, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Згідно з ч.1,2 ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону. В судовому засіданні представник позивача не надав доказів про вартість земельної ділянки і доказів того, що земельна ділянка на якій розміщене нерухоме майно і на частину якої має намір оформити право власності позивач, надавалось їй чи відповідачу, як її колишньому чоловіку, для будівництва житлового будинку, а якщо і надавалась то вони її оформили згідно вимог законодавства. Також його покликання на існування державного акту на землю, частину якої позивач хоче оформити у власність, виданого на ім'я відповідача не підтверджені жодними доказами. І не подано доказів того, що позивач чи відповідач звертались до відповідних органів з метою оформлення права власності на земельну ділянку. Згідно ч.1,2 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківської області є органом, уповноваженим державною здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, в тому числі затверджувати декларації про готовність об'єкта будівництва до експлуатації. В судовому засіданні представником позивача не подано доказів того, що позивач чи відповідач звертались до Інспекції АБК в Івано-Франківській області для отримання декларації про готовність об'єкта будівництва на який хоче оформити право власності і їм було відмовлено у її видачі, як і не подано доказів, що відповідач перешкоджає позивачу в цьому. Також не подано належних доказів про готовність двоповерхового житлового будинку за адресою [ADDRESS] для здачі в експлуатацію. Суд критично оцінює і висновок оцінювача про вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами здійсненого суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], яка також виготовила і технічний паспорт на перший поверх будинку, оскільки у висновку не зазначено конкретно, що то є вартість цілого двоповерхового будинку, чи тільки тієї частини будинку на яку оформлено технічний паспорт. Судом не береться до уваги твердження представника позивача, про те, що доказом готовності двоповерхового житлового будинку є наявність технічного паспорта виготовленого 16.12.2014 року на перший поверх даного будинку. Оскільки це суперечить вимогам законодавства, а в самому паспорті навіть відсутній рік побудови будинку та ступінь його готовності. Крім того, технічний паспорт складено на перший поверх будинку, а представник позивача в позовній заяві стверджує, що даний будинок є двоповерховим про, що є посилання і в Рішенні Городенківського районного суду від 31.07.2012 року. Крім того, судом враховується і те, що учасниками справи не подавалось клопотань про проведення відповідної судової експертизи на предмет ступеня готовності та придатності для проживання спірного житлового будинку. Згідно ст.ст. 1, 10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищенаведеного, враховуючи, що законодавством встановлений порядок набуття права власності на нерухоме майно, та зважаючи на те, що під час розгляду даної справи не встановлено даних щодо виконання позивачем вимог закону щодо зведення нерухомого майна, здачі в експлуатацію спірного об'єкта і його державної реєстрації у відповідності до вимог ст. 182 ЦК України, та з врахуванням вимог ст.392 ЦК України, так як в судовому засіданні не встановлено, що відповідач якимось чином перешкоджає позивачу у здійсненні її права, умови та підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 будинковолодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та на відповідну частку земельної ділянки пропорційно до виділеної частки будинковолодіння відсутні, а обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є неправильним. Також не підлягає до задоволення і позовна вимога про зобов'язання відповідача дати згоду на реєстрацію місця проживання у спірному будинку їхньої доньки [PERSON], оскільки вона є похідною від попередньої вимоги. Питання судових витрат вирішується судом згідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed