Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, посилаючись на те, що між позивачем та [PERSON] 03.12.2013 року було укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення, згідно п. 11 якого вона повинна сплачувати за надані послуги не пізніше 10 числа наступного розрахункового місяця, але станом на 1 січня 2017 року розмір заборгованості за особливим рахунком складає 13547,91 грн., що свідчить про неналежне виконання відповідачем зобовязань, а тому порушує право позивача на одержання плати за надані послуги. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в сумі 13547,91 грн., інфляційні витрати в сумі 1598,00 грн. та 3% річних в сумі 407,55 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн. В судове засідання представник позивача не зявилася, надала суду заяву, відповідно до якої просить позов задовольнити в повному обсязі та слухати справу у її відсутність. Відповідач, яка була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, до судового засідання не зявилася, надавши суду письмові заперечення, відповідно до яких вважає, що позивач грубо порушив термін повірки лічильника, не предявивши споживачам квартири [ADDRESS] звинувачень їхньої вини у проведенні цієї роботи та протягом останніх пяти років не забезпечив законного укладання договору на водозабезпечення, не оновивши його згодом також на законній основі. Тому вказана позивачем заборгованість є незаконною вимогою через відсутні правові підстави, тому просить залишити позовні вимоги без задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.12.2013 року між Комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастівводоканал» та [PERSON] було укладено договір № 9601/13 про надання послуг з водопостачання та водовідведення (а.с.6-7). Відповідно до п.27 вказаного договору, якщо за місяць до закінчення терміна дії договору жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення, він пролонговується на наступний рік. Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено те, що споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, тобто обовязок укладення вказаного договору законом покладається на споживача. Також у ст. 20 вказаного Закону вказано, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є субєктом господарювання, є договором приєднання. Типова форма договору затверджена постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. Як зазначає позивач в позовній заяві, 11.04.2012 року у квартирі, де мешкає відповідач, було розпломбовано лічильник КВ-15 № 298003, який знаходиться на балансі відповідача для проведення перевірки, про що складено відповідний акт №1083/12, але повірка лічильника боржником не була проведена (а.с.11) 08.05.2013 року позивач звернувся до відповідача з листом за № 477 та повідомлено про потребу сплатити борг, провести повірку лічильника та опломбувати лічильник (а.с.10). 26.01.2016 року у відповідача було установлено та опломбовано новий лічильник, що підтверджується актом № 311/16 від 26.01.2016 року (а.с.13). Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобовязаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: в т.ч. комунальні послуги/централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення тощо/. Пунктом 11 договору № 3601/13, укладеним між позивачем та [PERSON] передбачено, що розрахунковий період оплати послуг один календарний місяць, термін внесення платежів не пізніше ніж 10 числа наступного за розрахунковим місяцем. З нарахувань оплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення вбачається, що [PERSON] оплату за послуги з водопостачання та водовідведення не здійснює, тому станом на 1 січня 2017 року має заборгованість 13547,91 грн. (а.с.8, 9). Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10.01.2002 року споживач зобовязаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), а кредитор має вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як було зазначено, позивач звертався до відповідача із листом вимогою про сплату боргу, проте, [PERSON] кошти не сплатила. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Позивачем надано розрахунок суми боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми - 407,55 грн. та інфляційні втрати 1598 грн., з яким суд погоджується. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За таких обставин, а також враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що за відповідачем існує заборгованість по оплаті за послуги з водопостачання та водовідведення, наявність якої належними та допустимими доказами не спростована, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved