Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28.02.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду №19. На підставі цієї Генеральної кредитної угоди було укладено кредитний договір №014/14-10-113 G 19 від 28.02.2007 р., відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 45000,00 дол. США з кінцевим строком погашення до 27.02.2014 року із сплатою 14,5% річних та комісії. Враховуючи, що позивачем свої зобов'язання за даним договором виконано в повному обсязі на відміну від відповідача, який порушив умови договору і станом на 08.10.2014 року має заборгованість у розмірі - 74000,54 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 959 512,82 грн., які позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що представниками позивача не надано доказів видачі кредитних коштів та стверджує, що кошти в сумі 45 000 доларів США його довіритель [PERSON] по генеральній угоді від 28.02.2007 року не отримував. Він отримував кредитній кошти як фізична особа - підприємець, відповідно до договорів, які є в матеріалах справи. Також зазначає, що банк у порушення норм цивільного законодавства просить суд стягнути кошти в доларах США, а не в національній валюті - гривні. Крім того, представником відповідача було заявлене клопотання про застосування строків позовної давності та відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на підставі вимоги від 20.09.2010 року банком було подано нотаріусу документи про дострокове звернення стягнення і нотаріусом було вчинено виконавчий напис 26.02.2011 року і саме з того часу в банку виникає порушення його права на повернення кредитних коштів, а тому у разі коли суд дійде висновку про під ставність позовних вимог, просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно Статуту ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» затвердженого Протоколом Загальних Зборів акціонерів № 3б-45 від 14 жовтня 2009р. найменування Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов'язками Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.37-38). Встановлено, що між сторонами було укладено Генеральну кредитну угоду №19 від 28.02.2007 року (а.с.12-15). На підставі цієї Генеральної кредитної угоди було укладено кредитний договір №014/14-10-113 G 19 від 28.02.2007 р., відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 45 000,00 дол. США з кінцевим строком погашення до 27.02.2014 року із сплатою 14,5% річних та комісії (а.с.22-23). 23.01.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено додаткову угоду № 014/14-10-113-2 G до кредитного договору №014/14-10-113 G 19 про сплату кредиту згідно графіку погашення (а.с.30,31-33). 28.10.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено додаткову угоду № 014/14-10-113-3 G19 до кредитного договору №014/14-10-113 G 19 про сплату кредиту згідно графіку погашення (а.с.26-29). Відповідно до п.2.1 цієї додаткової угоди фактична заборгованість за сумою кредиту становить 35 756,19 дол. США. Одночасно з укладанням даної додаткової угоди сторони домовились викласти Графік повернення кредиту та сплати інших платежів в новій редакції, що є додатком №1 до кредитного договору №014/14-10-113 G 19 та є його невід'ємною частиною. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, відповідач повинен був забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених даним договором та умовами Генеральної кредитної угоди. Згідно п. 5.3 даного Договору, за порушення строків повернення кредиту, сплати відсотків за кредит, сплачувати кредиторові додатково до встановленої відсоткової ставки за кредит, штрафні санкції, передбачені п. 10 Генеральної кредитної угоди. Крім цього, за прострочення повернення кредиту та відсотків за користування ним позичальник несе відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі 0,01 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.10.3). Як встановлено в судовому засіданні відповідачем порушено строки виконання грошових зобов'язань перед кредитором по поверненню кредиту та згідно розрахунку заборгованості станом на 08.10.2014 року [PERSON] має заборгованість за кредитом в сумі 74 000,54 доларів США , що еквівалентно 959 512,82 грн. (курс валюти кредиту складає 1 долар США - 12,96 грн.), яка складається: 35 200,00 доларів США, що еквівалентно 456 413,58 грн. - заборгованість за кредитом; 25 022,91 доларів США, що еквівалентно 324 454,43 грн. - заборгованість за відсотками; 13 777,63 доларів США, що еквівалентно 178 644,81 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків (а.с.5-7). 20.10.2014 року відповідачу було надіслано вимогу про погашення заборгованості по кредиту, яка відповідачем залишилася без відповіді (а.с.8). У відповідності ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, у відповідності ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розрахунок заборгованості, що залишилася по кредиту та інші подані документи підтверджують, що відповідач неналежно виконує взяті на себе по кредитному договору зобов'язання, внаслідок чого виникла зазначена вище сума заборгованості по сплаті кредиту, пені, процентів за його користування. Тому, враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем правомірно нарахована заборгованість у розмірі - у розмірі - 74 000,54 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 959 512,82 грн., за умовами кредитного договору №014/14-10-113 G 19 від 28.02.2007 року, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Доводи представника відповідача про те, що банком не доведено, що [PERSON] отримувалися кредитні кошти в сумі 45 000 доларів є надуманими та спростовуються наступними доказами. Так, в матеріалах справи містяться копії додаткових угод до кредитного договору № 014/14-10-113 G 19 від 28.02.2007 року, зі змісту яких вбачається, що сторонами в подальшому уточнювалися та змінювалися умови основного кредитного договору і відповідачем частково погашалась кредитна заборгованість, що дає суду вважати, що [PERSON] визнавалась зазначена вище сума заборгованості. Крім того, згідно поданого розрахунку заборгованості по кредитному видно, що позичальником починаючи з 28.03.2007 року по 31.08.2010 року частково вносилися платежі на погашення кредиту на загальну суму 10 252,34 доларів США - сума основного кредиту та 15 676,77 доларів США - відсотки за користування кредитом (а.с.5-7), що знову ж таки підтверджує факт отримання кредитних коштів позичальником [PERSON] та визнання заборгованості за укладеним кредитним договором. Також не заслуговують на увагу твердження представника відповідача, що позивач вимагає повернення кредитних коштів в доларах США, а не у національній валюті - гривні. Так, п.10 ПП ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Згідно п. 12 зазначеної Постанови у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Крім того, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на підставі вимоги від 20.09.2010 року банком було подано нотаріусу документи про дострокове звернення стягнення і нотаріусом було вчинено виконавчий напис 26.02.2011 року (а.с.55-58) і саме з того часу в банку виникає порушення його права на повернення кредитних коштів. Однак, суд вважає, що представник відповідача не вірно зазначає підставу застосування строків позовної давності, оскільки як вбачається із кредитного договору №014/14-10-113 G 19 від 28.02.2007 р., строк погашення позичальником грошових коштів встановлений терміном до 27.02.2014 року та відповідно до умов Генеральної кредитної угоди №19 правовідносини між сторонами діють до повного погашення позичальником кредитної заборгованості. Наявний виконавчий напис нотаріуса від 26.01.2011 року про звернення стягнення на майно не перериває перебігу строку позовної давності, адже кредитор вправі на свій вибір обрати спосіб захисту порушеного права чи то звернення стягнення на заставне майно чи стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, представником відповідача підтверджено, що на підставі виконавчого напису нотаріуса від 26.01.2011 року, реалізація заставного майна не відбулася і відповідно коштів на погашення кредитної заборгованості банком не отримано. Відповідно до ст. 88 ЦПК судові витрати по справі стягнути з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved