Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], як такий, що вибув на інше постійне місце проживання. Позов мотивовано тим, що відповідач, який є їх внуком, був зареєстрований у вищевказаній квартирі 27.05.1996 р., проте ніколи в квартирі не проживав. Його батьки, [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 29.09.1990 р. та з часу одруження проживали за місцем реєстрації дружини у [ADDRESS]. Там народилася їх дочка [PERSON], [INFO], та син, відповідач [PERSON], [INFO] За бажанням [PERSON] син позивачів зареєстрував у квартирі [PERSON] В подальшому відносини між подружжям було припинено та шлюб розірвано. Вважають, що відповідач вибув на постійне місце проживання у [ADDRESS], оскільки ніколи не проживав за адресою реєстрації свого місця проживання, його особистих речей там ніколи не було, навчався в школі у с. Зимна Вода, а також жодних обов'язків, що випливають з договору найму, не несе. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пред'явив до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив ухвалити рішення про вселення його у квартиру [ADDRESS]. Позов обґрунтував тим, що у 1996 році був зареєстрований у квартирі за згодою всіх наймачів, якими на той час були позивачі та його батько [PERSON] У 2003 р. позивачі зверталися до суду з позовом про зняття його з реєстрації за вказаною адресою, проте у задоволенні позову судом відмовлено. Вказав, що [PERSON] та [PERSON] заперечують проти його проживання у квартирі, у зв'язку з чим проживає у [ADDRESS]. Вважає, що його батько [PERSON] ніколи належно не виконував свої батьківські обов'язки, не перечив своїм батькам у намірах зняти його (відповідача) з реєстрації. В лютому 2013 р. досяг повноліття та має намір проживати у м. Львові. Проте, у 2013 р. [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, однак судом у задоволенні позову відмовлено. Вважає, що в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] необхідно відмовити, оскільки в квартирі ніколи не проживав через неповноліття та повинен був проживати зі своєю матір'ю, в той час як батько протягом тривалого часу був за кордоном. На даний час має намір користуватися цим житловим приміщенням та реалізовувати свої житлові права. Позивачі [PERSON], [PERSON], їх представник [PERSON] позов підтримали із підстав, що у такому викладені, зустрічний позов не визнали. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] додатково пояснила, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживав з часу свого народження, йому не чинили перешкод у користуванні квартирою та до компетентних органів з приводу таких перешкод останній не звертався, а після досягнення повноліття [PERSON] з позивачем [PERSON] з приводу доступу до квартири не спілкувався. Вказані обставини також встановлені рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16.01.2014 р., яке набрало законної сили. Вказала, що жодного листа від [PERSON] [PERSON] не отримував та підпис на розписці про вручення ні останньому, ні його дружині [PERSON] не належить. Вказала, що [PERSON] жодних обов'язків щодо утримання житла не несе. Вважає, що проживання [PERSON] протягом двадцяти років за іншою адресою є саме вибуттям на інше постійне місце проживання, а тому докази відповідача, у тому числі показання свідків з його сторони, не можуть довести протилежне. Просили суд первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали. Додатково пояснили, що проживання відповідача у [ADDRESS] є тимчасовим, оскільки останній не міг проживати окремо від матері, зважаючи на перебування батька за кордоном, погіршення в подальшому відносин між матір'ю та батьком та розірвання шлюбу між ними. Вказали, що для того, щоб виконувати обов'язки з утримання житла, необхідно в такому проживати, а [PERSON] та [PERSON] перешкоджають в цьому. Ствердили, що перешкоди чинилися раніше і чиняться на даний час, проте суд, ухвалюючи рішення від 16.01.2014 р. про відмову у відповідному позові, чомусь існування таких перешкод не встановив. При цьому [PERSON] зазначив, що до правоохоронних органів з приводу перешкод не звертався, але надіслав [PERSON] листа з вимогою надати доступ до приміщення. У 2009 році, коли йому виповнилось чотирнадцять років, батько проживав у квартирі на [ADDRESS], мав намір знову їхати за кордон, тому з ним проживати не міг. При цьому вказав, що дід та баба завжди були проти, щоб з ними проживав. Просили суд зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити. Представник третьої особи ТзОВ „ЖЕП „Стимул-Сихів" в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, згідно з якими неповнолітній [PERSON] зареєстрований 27.05.1996 р. у квартирі [ADDRESS] за заявою батька [PERSON], згода інших осіб, прописаних у квартирі, не вимагалася. [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою знятий 26.02.2013 р. за своєю заявою. [PERSON] за вказаною адресою не проживав та не проживає, про що складені відповідні акти. Оплату за комунальні послуги не здійснював. При ухваленні рішення представник третьої особи покладався на розсуд суду (а.с.73, 74). Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: з 01.03.1991 р. [PERSON] (основний квартиронаймач) та [PERSON] (дружина), з 27.05.1996 р. [PERSON] (внук). Крім цього, із пояснень сторін та представника третьої особи ТзОВ „ЖЕП „Стимул-Сихів" у квартирі з 01.03.1991 р. був зареєстрований [PERSON] (син основного квартиронаймача та батько відповідача [PERSON]), який знятий з реєстрації 26.02.2013 р. за своєю заявою (а.с. 7, 73). Ордер на вищевказану квартиру був виданий позивачу [PERSON] на сім'ю з трьох осіб: він, дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 44). Згідно з копією свідоцтва про народження відповідач [PERSON] народився [INFO] р., його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.45). Із актів ТзОВ „ЖЕП „Стимул-Сихів" (а.с.41-43) та пояснень сторін встановлено, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з народження, оскільки проживав за місцем реєстрації своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. У вказаному населеному пункті у 2009 році закінчив середню загальноосвітню школу (а.с.5, 6, 56). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що у 1990 р. одружилася з [PERSON] та сім'я почала проживати за місцем її проживання у [ADDRESS]. Коли народився син [PERSON], то його прописали у квартирі [ADDRESS], куди періодично приїжджали. У 2000 р. чоловік [PERSON] поїхав на заробітки за кордон та інколи приїжджав на короткий час. Постійним місцем проживання сім'ї було [ADDRESS], оскільки там працювала. На даний час позивачі чинять перешкоди внуку у проживанні в квартирі, який має намір там проживати, оскільки своє життя пов'язує з м. Львовом. Також вказала, що в будинку у [ADDRESS], який належить її родичам, немає можливості проживати [PERSON], оскільки сестра останнього нещодавно одружилася та її сім'я проживає у цьому будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання про те, що в 1990 році його батько отримав квартиру на [ADDRESS], а він у вересні 1990 року одружився та почав проживати у своєї дружини у [ADDRESS]. Дочка [PERSON] та син [PERSON] народилися там, однак сина у 1996 році, не порадившись з батьками, прописав у їх квартирі, хоча його сім'я там ніколи не проживала. У 2008 році сімейні відносини з ініціативи дружини припинилися, у зв'язку з чим забрав свої речі до батьків. Знаходився за кордоном на заробітках з 2001 року до 2010 року та інколи приїжджав на короткий час. Після остаточного повернення до України проживав у квартирі на [ADDRESS], але згодом знявся з реєстрації за цією адресою та переїхав в [ADDRESS]. Зазначив, що брав участь у вихованні дітей, надсилаючи кошти дружині. Коли прописував сина в квартиру, то думав, що син колись там проживатиме, а дочка - в [ADDRESS], однак через погіршення відносин з дружиною, а також через те, що діти до нього не приїжджали, коли були неповнолітніми, та після досягнення ними повноліття, змінив свою думку. Вважає, що син не має права проживати у квартирі на [ADDRESS] також через те, що ніколи не брав участі в витратах на утримання квартири. Свідок [PERSON], яка є сестрою [PERSON], дала показання про те, що [PERSON] з народження проживав у [ADDRESS], як і його батьки та сестра. Ствердила, що проживання [PERSON] у [ADDRESS] є тимчасовим, оскільки останній не має законних підстав там проживати. Свідок [PERSON] дала показання про те, що її батько [PERSON] звернувся до суду з позовом з метою зняти з реєстрації її племінника, який ніколи в квартирі її батьків не проживав та права на це житло не має. Ствердила, що її брат після одруження проживав у своєї дружини в [ADDRESS], але після народження у нього сина [PERSON] останнього прописали в батьківській квартирі, де був на той час прописаний її брат. [PERSON] вперше виявив бажання вселитися в квартиру вже під час судового спору. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] та [PERSON] є її сусідами з 1991 року. Їх син [PERSON] після одруження почав проживати у своєї дружини та подружжя з дітьми інколи приходили до батьків. Ствердила, що дитячих речей у квартирі ніколи не бачила. Поняття житлових прав громадян закріплене у статті 9 ЖК України. Так, громадяни серед іншого не можуть бути обмежені у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом, та мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду. Згідно з положеннями ст.107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму; у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття; якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п.11 постанови №2 від 12.04.1985 р. „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] постійно у квартирі [ADDRESS] ніколи не проживав, а разом зі своєю сім'єю з народження проживав у будинку [ADDRESS], де закінчив школу та досяг повноліття. Подружжя його батьків [PERSON] та [PERSON] у [ADDRESS] проживало з часу одруження. Крім цього, встановлено, що [PERSON] (дід [PERSON]) двічі ставив питання про визнання внука таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, проте у задоволенні позовів судом відмовлено. Так, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16.01.2014 р., яке набрало законної сили, встановлено, що факт тимчасового непроживання [PERSON], який досягнув повноліття 03.02.2013 р., у квартирі [ADDRESS] не може бути підставою для визнання його таким, що не проживав у квартирі без поважних причин. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період з березня до жовтня 2013 року у квартирі не проживали, у зв'язку з чим [PERSON] не мав можливості проживати у квартирі з поважних причин. Крім цього, судом встановлено, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено факту існування перешкод у користуванні ним вказаним житловим приміщенням Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи досліджені у справі докази, суд приходить до переконання, що непроживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не залежало від його волі та не могло бути наслідком його активної поведінки. Так, в ході розгляду справи встановлено, що батьки [PERSON] після одруження вирішили проживати у [ADDRESS] за місцем проживання дружини [PERSON] В подальшому його батько [PERSON] протягом багатьох років з сім'єю не проживав у зв'язку з перебуванням за кордоном. З 2008 року [PERSON], через розлад у відносинах з дружиною, повернувся до батьків за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] та невдовзі знову поїхав за кордон, де перебував до 2010 року. З 26.02.2013 р. був знятий з реєстрації за вказаною адресою за власною заявою у зв'язку зі зміною місця проживання. Судом також встановлено, що [PERSON] з 2001 р. до 2009 р. навчався у загальноосвітній школі [ADDRESS] та в цьому році досяг чотирнадцяти років. На переконання суду, проживання останнього з 2008 року з батьком у квартирі [ADDRESS], на підставі положень ст. 29 ЦК України, суперечило б інтересам неповнолітнього, зважаючи на існуючі у нього соціальні зв'язки, враховуючи відсутність батьківської уваги з боку [PERSON] протягом багатьох років, що не заперечив останній в судовому засіданні. Крім цього, встановлено, що [PERSON] до 2010 року був на заробітках за кордоном, за виключенням нетривалих відпусток один раз на один-два роки. Жодних засобів до самостійного життя у [PERSON] до повноліття не було, а підтримку та допомогу останній отримував виключно від своєї матері. Те, що [PERSON] не втратив інтересу до квартири [ADDRESS], що у разі подальшої приватизації, може бути фактично внеском його батька в матеріальне забезпечення сина, підтверджується тим, що досягнувши повноліття, останній виявив бажання проживати у цій квартирі, оскільки своє життя пов'язує з м. Львів, та звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. При цьому в ході судового розгляду також з'ясовано, що така квартира складається з двох кімнат та у ній проживають лише [PERSON] та [PERSON], а в будинку, що у [ADDRESS], крім родичів відповідача, на даний час проживає новостворена сім'я його рідної сестри. Разом з тим, незважаючи на звернення до суду із позовами про усунення перешкод у користуванні квартирою, а в подальшому і вселення, факту існування перешкод [PERSON] з боку [PERSON] та [PERSON] належними та допустимим доказами не доведено. [PERSON] не підтвердив вчинення щодо нього відповідачами за зустрічним позовом будь-яких протиправних дій та не звертався до правоохоронних чи інших органів з метою припинення таких. Надіслання листа за місцем тимчасового проживання [PERSON] у [ADDRESS] про надання доступу до квартири не є доказом існування перешкод у користуванні житловим приміщенням. Таким чином, усі вищевказані обставини в комплексі зумовили проживання [PERSON] з часу народження не за своїм місцем реєстрації, а за місцем проживання своєї матері, що виключає визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 107 ЖК України. Підстав для задоволення зустрічного позову також не встановлено. Враховуючи наведене, у задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити.

Outcome: dismissed