Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача на утримання [PERSON] аліменти у розмірі ? всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; позбавити відповідача - [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги пояснила, що після розірвання шлюбу сторони припинили спільне проживання та з того часу відповідач не приймає будь-якої участі у вихованні дитини, не піклується про її духовний розвиток, здоров'я, навчання, що негативно впливає на самооцінку дитини та її підготовку до самостійного життя. Крім того зазначила, що у відповідача наявна заборгованість по аліментах, яка становить 27 117,86 грн., просить збільшити розмір аліментів, оскільки аліменти у розмірі 300 грн., які стягуються з відповідача, є меншими ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину. В судове засідання 23.06.2017 року представник позивача - [PERSON] подав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому Цивільним процесуальним кодексом порядку. Направлені відповідачу судові повістки повернулись на адресу суду невручені, з відміткою пошти "За закінченням терміну зберігання". Представник третьої особи - Служби у справах дітей Житомирської міської ради 23.06.2017 року подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] не заперечував. Враховуючи те, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. В судовому засіданні 27.03.2017 року судом допитано свідків, які пояснили наступне. Свідок [PERSON], яка є матір'ю, позивача пояснила, що після народження дочки [PERSON] відповідач почав пити, гуляти, після чого розлучився з [PERSON] та поїхав до м.Харків і більше його ніхто не бачив, дитину не відвідував, матеріальної допомоги не надавав. Свідок [PERSON], що вихованням, утриманням дитини займається мати, [PERSON] матеріальної допомоги не надає, дитину не відвідує. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилась 22.10.2006 року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. 09.03.2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області [NUMBER]. Зі змісту довідки від 24.09.2016 року за №2347 вбачається, що до складу сім'ї [PERSON] (чоловіка позивача) [INFO] входить дружина - [PERSON] та дві дочки - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки №122 від 25.08.2016 року, виданої Житомирською загальноосвітньою школою №5 учениці 5-Б класу [PERSON]., батько не був присутнім на батьківських зборах, навчанням дитини в школі не цікавився. У довідці від 07.09.2016 року, виданій Житомирським спеціальним центром розвитку дитини санаторного типу №41 [PERSON], зазначається, що [PERSON], [INFO], дійсно відвідувала центр та що батько дитини не приймав участь у вихованні дитини, не приводив та не забирав дитину, на батьківських зборах не був присутній. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до зазначеного висновку виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зі змісту розрахунку заборгованості по аліментах від 07.09.2016 року вбачається, що згідно виконавчого листа №2632/2009, виданого 07.04.2009 року, з [PERSON] стягується на користь [PERSON] аліменти у розмірі 300 грн., що менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв'язку з чим суд вважає за можливе змінити розмір аліментів. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що відповідач як батько повинен брати участь у матеріальному забезпеченні дитини нарівні з матір'ю, а тому суд, вважає за можливе змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, та стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до її повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Зважаючи на викладене, оскільки судом встановлено, що батько [PERSON] жодних інтересів до дитини не проявляє, хоча не позбавлений можливості та зобов'язаний виховувати доньку, проявляти батьківську турботу, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, суд вважає за можливе позбавити останнього батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], а також змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти у розмірі не меншому, ніж визначено законодавством Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved