Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обгрунтувала наступним чином. 04 травня 2014 року помер її, [PERSON], батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкове майно спадкодавця складається із земельної ділянки, розташованої на території Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, площею 2,0000 га, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акта серії ЯД № 385530, але оригінал правовстановлюючого документу на землю до цього часу не зберігся, залишилась лише ксерокопія, знята з оригіналу державного акту. За життя [PERSON] заповіту складено не було. У силу діючого на час відкриття спадщини законодавства, обєкт спадкування позивач прийняла протягом 6-ти місяців з часу відкриття спадщини шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття. Проте вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування земельної ділянки вона, [PERSON], не має можливості, оскільки не може предявити правовстановлюючий документ не земельну ділянку на імя батька. Ураховуючи те, що вона, [PERSON] є єдиним спадкоємцем на майно батька після його смерті, оскільки інші спадкоємці не використали свого права на прийняття спадщини, однак таке право не визнається, тому просила суд здійснити захист її порушених прав у спосіб, що передбачений законом шляхом визнання за нею, дочкою, [PERSON], права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку, розташовану на території Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, площею 2,0000 га кадастровий номер 0522282000:03:000:1072, яка належала померлому на підстав державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 385530, виданого 17.08.2007 року на підставі розпорядження № 257, Липовецької райдержадміністрації від 01.09.2006 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за порядковим номером №010782000157; цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. В судове засідання позивач не зявилась, однак надала суду заяву про підтримання позовних вимог, просила суд позов задовольнити, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач представник Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області сільський голова [PERSON] в судове засідання не зявився, в адресованій суду заяві вказав про визнання вимог за позовом [PERSON], справу просив розглядати без участі їх представника. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм правами, передбаченими ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів в загальному порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке. 04 травня 2014 року помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 300454. Після його смерті відкрилася спадщина. Судом було витребувано матеріали Спадкової справи до майна померлого [PERSON], відповідно до яких судом зясовано, що спадщина після [PERSON] відкрилась за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. Своїм правом на спадкування скористалась позивач [PERSON], будучи дочкою спадкодавця, в підтвердження чого надала свідоцтво про народження та свідоцтво про одруження, як спадкоємець першої черги за законом. Матеріали Спадкової справи вказують, що до першої черги за законом увійшов батько спадкодавця [PERSON], однак він не використав своє право на прийняття спадщини, оскільки не подав нотаріусу заяви про її прийняття у визначений законодавцем строк. Отже позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлого [PERSON] Однак реалізувати спадкові права позбавлена можливості, так як постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 19.11.2014 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер 04 травня 2014 року на земельну ділянку, що розташована на території Іваньківської сільської ради Липовецького району вінницької області. Оскільки заявником не було предявлено нотаріусу оригінала правовстановлюючого документа. Позивач не погоджуючись із рішенням нотаріуса звернувся до суду із даним позовом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", судам надано наступні розяснення. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, позивач скористався наданим йому правом на звернення до суду за захистом порушеного права, яке оспорюється шляхом звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами цього спору є спадковими, спадщина відкрилась після 2004 року, а відтак до застосування підлягають норми ЦК України, зокрема Книга Шоста «Спадкове право». Відповідно до положень ст.1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (1261 ЦК України). Зі змісту ст.1268, 1269, 1270 ЦК України слідує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Належність спадкової маси саме [PERSON] констатовано відділом Держземагенства у Липовецькому районі Вінницької області, про що видано лист за № 2257 від 25.11.2014 року, а також підтверджується ксерокопією самого Державного акту серії ЯД № 385530; витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Отже, судом встановлено, що за життя спадкодавець був власником обєкта нерухомості, який успадкував позивач, однак оформити свої спадкові права позивач позбавлений можливості, так як оригінал правовстановлюючого документа за життя спадкодавця було втрачено, а згідно положень чинного законодавства відновити їх не представляється за можливе, так як власник майна помер, а тому відповідно до правил ст.25, 346 ЦК України, припинилось його право власності. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, відтак вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а невизнане право позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на обєкт нерухомості, відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідач надав суду заяву про визнання позову. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1225, 1261, 1268 -1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved