Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок у [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Обґрунтування позовних вимог В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який до дня смерті проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] (нова адреса [ADDRESS] ). На день смерті чоловіка позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали разом з ним та були зареєстровані за даною адресою, а відтак є особами, які вступили в управління спадковим майном та фактично прийняли спадщину. Звернувшись до нотаріуса для оформлення своїх спадкових справ, позивачка отримала відмову з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Оскільки реалізувати свої спадкові права позивачка [PERSON] в позасудовому порядку не може, відтак змушена звернутися з даним позовом до суду. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 24.06.2019 /а.с.20-21/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 12.07.2019 /а.с.37/. 12.07.2017 справа знята з розгляду у зв`язку з тим, що суддя перебуває у нарадчій кімнаті по іншій справі /а.с.38/. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 21.08.2020 головуючим суддею для цього провадження визначено Р.Г.Равлінка /а.с.42/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області [PERSON] від 11.09.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 05.11.2020 /а.с. 43-44/. 05.11.2020 справа знята з розгляду у зв`язку з тим, що суддя перебуває на лікарняному /а.с.56/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області [PERSON] від 19.03.2021 справу розглядом відкладено на 08.06.2021 /а.с.64/. Розгляд справи відбувся 08.06.2021 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Лешега В.В. через канцелярію суду, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити /а.с.77/. Відповідач, [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. За оформленням спадщини не звертався і від належної йому долі у спадковому майні відмовляється на користь матері, позивачки по справі [PERSON] /а.с.49, 68/. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до Рішення виконавчого комітету Журавненської селищної Ради народних депутатів від 14.02.1986 № 18 «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва», [PERSON] надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва одноповерхового житлового будинку./а.с.71-72/ Згідно з копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленого 18.02.2019 загальна площа вказаного будинку становить 111,9 кв.м. рік спорудження 1991 /а.с.13, 70/. Відповідно до свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 17.07.2004 Журавнівською селищною радою Жидачівського району Львівської області, [INFO] у віці 51 років помер [PERSON] /а.с.8/. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] зареєстрованого 24.07.1976 Журавнівською селищною радою Жидачівського районного суду Львівської області, [PERSON] та [PERSON] , 24.07.1976 уклали шлюб, після чого [PERSON] присвоєно прізвище - « [PERSON] » /а.с.5/. Згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого повторно 17.01.2018 Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Львівській області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] /а.с.7/. Відповідно до довідки виданої виконкомом Журавнівської селищної ради 28.01.2019 №191, згідно рішенням Журавнівської селищної ради від 22.04.2010 № 391 вулицю 40 річчя Перемоги (продовження вулиці Слобідки) перейменовано на вулицю В`ячеслава Чорновола. Згідно списків назв вулиць і нумерації будинків у смт. Журавно Жидачівського району Львівської області , виготовлених Стрийським МБТІ в 2010 році, житловому будинку, що належав [PERSON] , який помер [INFO] , присвоєно [ADDRESS] ( стара адреса [ADDRESS] ) /а.с.11/. Згідно довідки виданої для оформлення спадщини виконкомом Журавнівської селищної ради від 28.01.2019 № 192, під [ADDRESS] рахується господарство, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та проживав за вищевказаною адресою. Згідно даних виконкому Журавнівської селищної ради заповіт не посвідчувався. Відомостей про заборону та решт на цей житловий будинок немає. [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) були зареєстровані і проживали за зазначеною вище адресою разом із [PERSON] до дня його смерті /а.с.12/. Згідно з відповіді приватного нотаріуса Посацької А.О. Жидачівського районного нотаріального округу головного управління юстиції у Львівській області щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , наданої [PERSON] , встановлено, що в останньої відсутній правовстановлюючий документ на майно, яке вона має намір успадкувати /а.с.9/. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивачка має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок в за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивачки. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідно до ст.ст.1268,1269,1270ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивачки. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Таким чином, оскільки житловий будинок [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, а виданий на нього технічний паспорт та рішення виконавчого комітету Журавненської селищної Ради народних депутатів від 14.02.1986 № 18 «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва», свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Після смерті [PERSON] даний будинок входить до складу спадщини. З врахуванням вище наведеного, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок [ADDRESS] побудований після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] Відтак, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок в нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач проти задоволення позову не заперечує та відмовляється від належної йому частки у спадковому майні, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved