Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у 1998 році, коли в м. Ірпені створювався підпорядкований ДПА України вищий навчальний заклад, його, як кваліфікованого спеціаліста - кандидата наук запросили працювати на факультет податкової міліції. Позивач погодився на переведення на роботу в іншу місцевість через домовленість забезпечити його житлом - трьохкімнатною квартирою в м. Ірпінь. Для забезпечення виконання домовленості з відповідачем ним був укладений контракт від 02.03.1998 р., однією із основних умов якого було надання 3-х кімнатної квартири. Умовами контракту було передбачено надання квартири до 1 січня 2000 року. Після закінчення терміну дії контракту квартира повинна була перейти в його повну власність з видачею відповідного документа. Контрактом було також передбачено право на отримання грошової компенсації вартості квартири у випадку, якщо квартира не буде надана. Даний контракт на тих же умовах було переукладено 17.06.2000 р. Зобов'язання відповідача щодо надання позивачу квартири відповідно до умов укладених із ним контрактів від 02.03.1998 р. та від 17.06.2000 р. не були виконані, але відповідач не відмовляв йому, весь час обіцяючи виконати зобов'язання по контракту, тільки щось завжди заважало йому це зробити. У вересні 2013 р. була досягнута домовленість з адміністрацією університету про надання йому квартири до 31.08.2014 р. На вимогу відповідача та з метою зафіксувати обов'язок відповідача надати йому квартиру до 31.08.2014 р., ним було укладено контракт з Національним університетом державної податкової служби від 01.09.2013 р. Наказом відповідача від 27.08.2014 р. № 263-к позивача було звільнено із займаної посади згідно п.2 ст.36 КЗпП у зв'язку із закінченням строку трудового договору. При звільненні квартира йому не була надана, а грошова компенсації вартості квартири теж не була виплачена, тобто умови контракту з боку відповідача не були виконані. Таким чином позивач вважає, що відповідач порушив ст. 629 ЦК України, якою передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки після завершення дії контракту - 31.08.2014 р., зобов'язання за контрактом залишились невиконаними відповідачем, він звернувся до відповідача листом від 19.09.2014 року №Б-85/01-21 з проханням належним чином, як це передбачено ст. 526 ЦК України, виконати зобов'язання відповідно до умов контракту - надати відповідні розрахунки та виплатити йому зазначену грошову компенсацію вартості квартири. Відповідач листом від 25.09.2014 р. № 2757/01-12 у його проханні відмовив, повідомивши, що він вважає, що «виконав в повній мірі всі зобов'язання» переді ним, «оскільки заробітна плата була виплачена в повному обсязі». Крім цього позивач неодноразово повідомляв правоохоронні органи про порушення законодавства в університеті, в тому числі і антикорупційного. Саме за його заявами були зареєстровані у ЄРДР кримінальні провадження за № 42014110000000061 за ч.1 ст. 364 КК України, №42014110040000001 за ч.1 ст. 173 КК України, № 42014110040000014 за ч.1 ст. 190 КК України, проводились перевірки правоохоронними органами. Позивач вказує, що незаконне невиконання умов контракту протягом такого терміну нанесло шкоду його репутації як науково-педагогічного працівника, принизило його професійну гідність, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та спілкування з оточуючими людьми, приносить постійні моральні страждання. Зазначені моральні страждання, нанесені йому незаконними діями відповідача, негативно відобразились на його здоров'ї, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, в нього підвищився тиск та з'явились періодичні головні болі, непокоїть серце. Весь цей час позивач та члени його родини мешкають у гуртожитку. Договір тимчасового проживання у гуртожитку, який його примушує укладати відповідач, передбачає звільнення житлового приміщення після припинення трудових відносин з відповідачем. Позивач вказує, що постійно нервує через побоювання втратити дах над головою, тим більше, що відповідач постійно реально шантажує його звільненням з роботи та виселенням з гуртожитку. Позивачу незрозуміло, як пояснити рідним, колегам та студентам те, що відповідач протягом багатьох років зловживає його довірою, весь час лише обіцяючи надати йому квартиру, в той час, як його колишні сусіди по гуртожитку давно отримали власне житло, а він та члени його родини, залишивши попередню роботу, колег, друзів, рідних, переїхавши в іншу місцевість 17 років тому задля отримання власного житла, дотепер вимушені мешкати в гуртожитку. У зв'язку з вищевикладеним, просив визнати незаконною бездіяльність відповідача стосовно невиконання умов контрактів між ним та Національним університетом ДПС України від 02.03.1998 р., від 17.06.2000 р., від 01.09.2013 р. щодо надання йому квартири та зобов'язати відповідача надати йому трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Крім цього зобов'язати відповідача виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2014 р. по день фактичного розрахунку (по 22.04.2015р.) у розмірі 61793,56 грн. Також стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, просив у позові відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що згідно Контракту від 02.03.1998 року, укладеного між Українським фінансово-економічним інститутом в особі ректора, кандидата економічних наук Мельника П.В. та кандидатом фізико-математичних наук [PERSON] інститут приймає на роботу працівника на посаду заступника начальника кафедри, цей контракт діє з 2 березня 1998 року по 1 березня 2005 року; пунктом 2.7 даного контракту передбачено надати до 1 січня 2000 року працівнику трьохкімнатну квартиру з постійною пропискою за адресою м. Ірпінь (а.с.8-9). Згідно контракту від 17 червня 2000 року, укладеного між Академією державної податкової служби України в особі в. о. ректора Білоуса В.Т. та [PERSON] працівник [PERSON] призначається на посаду заступника начальника кафедри організації оперативно-розшукової діяльності Академії строком на 5 років; пунктом 5.8 даного контракту передбачено надати працівнику трьохкімнатну квартиру з постійною пропискою за адресою м. Ірпінь (а.с.10). Згідно наказу від 10.11.2010 року № 453-к [PERSON] з 10 листопада 2010 року звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом "Б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.91). Встановлено, що згідно контракту з науково-педагогічним працівником Національного університету державної податкової служби України від 01 вересня 2013 року, укладеного між Національним університетом державної податкової служби України та [PERSON] сторони уклали цей контракт про наступне: [PERSON], кандидат фізико-математичних наук призначається на посаду доцента кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності Національного університету державної податкової служби України на строк з 1 вересня 2013 року до 31 серпня 2014 року; пунктом 3.7 даного контракту передбачено, що відповідно до умов контрактів від 02.03.1998 р. та від 17.06.2000 р. Університет зобов'язується надати працівнику трьохкімнатну квартиру в м. Ірпінь (а.с.11-12) Згідно наказу Національного університету Державної податкової служби України від 27 серпня 2014 року № 236-к [PERSON], доцента кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції 31.08.2014 року звільнено із займаної посади згідно п. 2 ст. 36 (закінчення строку) Кодексу законів про працю України у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору (а.с.13). Також встановлено, що 19.09.2014 року [PERSON] звернувся із заявою до в. о. ректора Національного університету ДПС України Савченко Л.А. із заявою про надання йому відповідних розрахунків та виплатити йому зазначену грошову компенсацію та середній заробіток за час затримки повного розрахунку з 01.09.2014р. по день фактичного розрахунку (ас.14). Також встановлено, що листом від 25.09.2014 року Національний університет Державної податкової служби України повідомив [PERSON] про те, що його 31.08.2014р. було звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору, а заробітна плата була виплачена в повному обсязі 27.08.2014р., а тому цими діями Університет виконав в повній мірі всі зобов'язання перед ним відповідно до вимог Кодексу законів про працю України (а.с.15). У судовому засіданні також встановлено, що позивач неодноразово звертався до різних установ із заявами про порушення відповідачем житлового законодавства щодо ненадання йому квартири та отримував відповіді (а.с.16-19) Згідно розпорядження ДФС України від 15.12.2014р. за №143-р. зобов'язано провести з 12.01.2015р. по 06.02.2015р. оперативну перевірку правомірності дій посадових осіб НУДПС України з питань викладених у зверненнях [PERSON] та [PERSON] (а.с.39-40). Відповідно до листа ДФС України від 20.01.15р. за №95/01-21 [PERSON] було надано відповідь, що відповідно до укладених раніше контрактів Університет не має зобов'язань перед працівниками щодо надання квартири із строком виконання до 01.01.2000р. (а.с.43) Встановлено, що 06.02.2015 року [PERSON] звернувся до т. в о. ректора Національного університету ДПС України Тарангул Л.Л. із заявою, в якій просив надати йому інформацію про кількість осіб перед якими відповідач має зобов'язання щодо надання квартири відповідно до укладених контрактів із строком виконання зобов'язання раніше ніж у нього. На вказаний лист позивачу було надано відповідь, згідно якої вказано, що Університет не має зобов'язань перед працівниками щодо надання квартири із строком виконання до 01.01.2000р. (а.с.77-78). Встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22.12.2014 року у справі за позовом [PERSON] до Національного університету державної податкової служби України про поновлення на займаній посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди позов залишено без задоволення, рішення набрало законної сили. Даним рішенням позивачу уже було відмовлено у зобов'язанні відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2014 року по 22.12.2014 року у розмірі 18 050,04 грн. та у стягненні з відповідача Національного університету ДПС України на його користь компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 25 000,0 грн. (а.с.103-113). Дані обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили і відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені Кодексом законів про працю України. У відповідності до ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. У відповідності до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. У відповідності до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. У відповідності до ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ч.1 ст.526 ЦК України, яка передбачає, що з обов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем з 1998 року укладались контракти, в яких був встановлений термін їх дії, а останній раз був укладений контракт з науково-педагогічним працівником Національного університету державної податкової служби України від 01 вересня 2013 року між Національним університетом державної податкової служби України та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] призначається на посаду доцента кафедри управління, адміністративного права і процесу та адміністративної діяльності Національного університету державної податкової служби України на строк з 1 вересня 2013 року до 31 серпня 2014 року, тобто у даному контракті був визначений термін його дії, суд вважає, що є наявні підстави для визнання незаконною бездіяльність відповідача стосовно невиконання умов контрактів між ним та Національним університетом ДПС України від 02.03.1998 р., від 17.06.2000 р., від 01.09.2013 р. щодо надання йому квартири. Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що згідно пункту 3.7 договору від 01 вересня 2013 року, укладеного між Національним університетом державної податкової служби України та [PERSON] передбачено, що відповідно до умов контрактів від 02.03.1998 р. та від 17.06.2000 р. Університет зобов'язується надати працівнику трьохкімнатну квартиру в м. Ірпінь (а.с.11-12) Також, оскільки в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що в даний час позивача згідно особистої заяви та згідно наказу Національного університету Державної податкової служби України від 01 вересня 2014 року № 247-к з 01.09.2014 по 31.08.2015 призначено на посаду доцента кафедри господарсько-правових дисциплін на умовах контракту на період до проведення конкурсу, позивач продовжує працювати в Університеті, отримує заробітну плату відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. На підставі ст. ст. 34, 48, 53, 55 Закону України "Про вищу освіту", ст. ст. 5-1, 233, 234 КЗпП України,

Outcome: partial