Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом за тих впідставах, що з відповідачем він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1992 року. Від даного шлюбу дітей немає. З відповідачем вони прожили у спільному шлюбі пять років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Однак з 1997 року як сім`я вони не можуть проживати разом та виконувати сімейні обовязки. З 1997 року позивач та відповідач намагалися говорити один з одним про особисті проблеми та результатів ніяких не було. Відповідач в добровільному порядку розірвати шлюб через органи РАЦС відмовляється. В червні 2017 року позивач звернувся до відділу ДРАЦС щодо розлучення, на що йому надали відповідь, що без згоди дружини це зробити неможливо тому позивач був змушений звернутись до суду з даною позовною заявою. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 104 ч. 2 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 вересня 1992 року, зареєстрований виконавчим комітетом Вознесенської Другої сільської радою Тарутинського району Одеської області, про що зроблений відповідний актовий запис № 4 та видано свідоцтво про шлюб Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області свідоцтво про шлюб (а.с.3) Згідно з ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється відсутність взаєморозуміння між подружжям, втрата почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги те, що відповідач позовні вимоги позивача визнав, що свідчить про відсутність у нього бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved