Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Дрогобицької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У обґрунтування позову посилається на те, що 08.12.2006 уклала шлюб з відповідачем, який рішенням Яготинського районного суду Київської області від 03.08.2012 розірвано. У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після народження другої дитини відповідач не надавав їй необхідної допомоги та підтримки у догляді за дітьми. Останній відмовився проживати разом з нею та самоусунувся від участі у вихованні та утриманні дітей. Після розірвання шлюбу відповідач жодного разу не відвідував дітей і не цікавиться ні їхнім здоров`ям, ні вихованням, ні навчанням. Матеріальної допомоги не надає. Вона самостійно забезпечує дітей матеріально, створює їм належні умови проживання, навчання та повноцінного, гармонійного, всебічного розвитку. Через таке самоусунення від спілкування, діти зовсім не знають відповідача як батька, для них прикладом батьківської уваги та турботи є тільки дідусь. Відповідач протягом дев`яти років ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Така поведінка приносить дітям глибокі страждання. Останній протягом тривалого часу жодних спроб на відновлення відносин зі своїми дочками не робить, це свідчить про те, що він не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, але й свідомо не бажає їх виконувати. Такі його дії є навмисними і свідомо направлені на звільнення від утримання, догляду і будь-якого піклування, пов`язаного з вихованням дитини. Таке ставлення батька об`єктивно не може сприяти нормальному вихованню дітей, яким постійно потрібно відчувати на собі батьківську любов, піклування, увагу та турботу. Відтак, позбавлення відповідача батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав і інтересів дітей, направлений на позитивний результат у їх долі. Окрім цього, відповідач не виявляє жодного бажання покращити матеріальне утримання дітей, незважаючи навіть на законодавче закріплення такого обов`язку. У зв`язку з викладеним, звернулась з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Партика О.В. позовні вимоги підтримали. Просять позов задоволити. Представник відповідача - адвокат Гирич О.В. у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечив щодо задоволення позовних вимог у частині позбавлення відповідача батьківських прав. Пояснив, що відповідач дійсно не займається вихованням та утриманням своїх дочок, на даний час у нього є інша сім`я. Вони близько шести років проживають окремо і батько не бачиться та не спілкується зі дітьми. Що стосується позовних вимог щодо стягнення аліментів, такі визнав частково і просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в сумі 1500 гривень на кожну щомісячно. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечила щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримала. Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів поклалась на думку суду. Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] . ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] . ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з копії рішення Яготинського районного суду Київської області від 03.08.2012, таким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . З довідки про склад сім`ї № 20 від 11.01.2020, виданої Меденицькою селищною радою, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , брат [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з довідки № 22 від 14.11.2019, виданої Опарівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини, [PERSON] самостійно займається доглядом дітей [PERSON] та [PERSON] . Батько у цьому участі не бере. З характеристики, виданої Опарівським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ст. - дошкільний навчальний заклад» вбачається, що [PERSON] являється ученицею 4 класу Опарівського НВК. Протягом навчання у школі проявила себе як старанна учениця. Успішністю у навчанні цікавиться лише її мати [PERSON] , яка постійно спілкується з класоводом. Відвідує батьківські збори і шкільні заходи. Батько участі у навчанні і вихованні дитини не приймає. З характеристики, виданої Опарівським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ст. - дошкільний навчальний заклад» вбачається, що [PERSON] являється ученицею 7 класу Опарівського НВК. Протягом навчання у школі проявила себе як старанна учениця. Успішністю у навчанні цікавиться лише її мати [PERSON] , яка постійно спілкується з класоводом. Відвідує батьківські збори і шкільні заходи. Батько участі у навчанні і вихованні дитини не приймає. З висновку Дрогобицької районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що Дрогобицька райдержадміністрація , як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківсьх прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків. Даний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради № 193 від 16.08.2019. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не цікавиться їх долею протягом тривалого періоду часу, не підтримує жодного зв`язку близько шести років з їхньою матір`ю, участі у їх вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто жодного контакту з дітьми не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з дітьми не робив, тобто, він не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дітей, направлений на позитивний результат у їх долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд, своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дітей, а тому позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав є обгрунтованими, законними та такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача, яка виховує дітей, однак самостійно не може повноцінно утримувати їх, і відповідача - платника аліментів, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дітей, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, вимоги розумності та справедливості, і визначає їх в розмірі по 1500 гривень на одну дитину щомісячно, але не менше 50% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову, що на думку суду, на даний час буде відповідати інтересам дітей, враховуючи їх вік та матеріальні потреби, можливості відповідача, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат (аліментів на утримання дітей) повинні забезпечити прожитковий мінімум. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. Враховуючи наведене та

Outcome: approved