Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якому просив скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] щодо земельної ділянки кадастровий номер 3223186800:06:002:0231, [PERSON] щодо земельної ділянки кадастровий номер 3223186800:06:002:0231, зобов`язати реєстратора Козинської селищної ради Обухівського району Київської області внести відповідний запис про скасування державної реєстрації, зобов`язати відповідачам надати документи щодо права власності на спірну земельну ділянку та копію свідоцтва про смерть [PERSON] . Крім того просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Обґрунтовуючи позовну заяву зазначив, що приватизація земельної ділянки відповідачки вчинена в недотриманням норм земельного законодавства, що призвело до часткового накладення земельних ділянок, у зв`язку з чим порушено його право на користування земельною ділянкою і житловим будинком, які йому належать на праві власності, про що йому стало відомо в ході ознайомлення з актом постійної комісії з питань земельних відносин Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 23.02.2021 року, у зв`язку з чим він вимішений звернутися до суду з даним позовом. 01.09.2021 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання. 09.11.2021 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подали. У свою чергу відповідачі відзив на позовну заяву у строк, встановлений\~ухвалою про відкриття провадження, до суду не подавали, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Рішенням Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 22 квітня 2004 року, позивачу [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, та ведення особистого селянського господарства площею 0,06 га, за адресою [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення. Позивач [PERSON] являється власником житлового будинку загальною площею 51,8 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS] ,(раніше [ADDRESS] ), який розміщений на вище вказаній земельній ділянці, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 130026355. 24.01.2021 року позивач [PERSON] звернувся до Козинської сільської ради Обухівського району Київської області з заявою про встановлення меж в натурі (на місцевості) земельної ділянки якою він користується за адресою [ADDRESS] . 23 лютого 2021 року постійною комісією з питань земельних відносин, природокористування, планування території та природо-екологічного захисту Козинської селищної ради Обухівського району Київської області виявлено часткове накладання меж земельної ділянки з кадастровим номером 3223186800:06:002:0231, власником якої є відповідачка [PERSON] на земельну ділянку і житловий будинок позивача [PERSON] , що відображено у складному Акті і зведеному кадастровому плані. Комісія з питань земельних відносин, природокористування, планування території та природо-екологічного захисту Козинської селищної ради Обухівського району Київської області рекомендувала позивачу [PERSON] вирішити дане питання у судовому порядку. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 31.05.2021 року, власниками земельної ділянки за кадастровим номером 3223186800:06:002:0231, за адресою [ADDRESS] , яка частково накладається на земельну ділянку позивача [PERSON] є [PERSON] - дата реєстрації права (в державному реєстрі прав) 18.11.2020 року, номер запису 39328876 і [PERSON] - дата реєстрації права (в державному реєстрі прав) 18.11.2020 року, номер запису 39328817. [PERSON] померла [INFO] , а тому єдиним власником на даний час земельної ділянки яка частково накладається на земельну ділянку позивача [PERSON] є [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області 27 сесії 4-го скликання, протокол № 27 від 23.12.2005 року громадянці [PERSON] наділено земельну ділянку площею 0,21 га в [ADDRESS] , а позивачу наділена земельна ділянка раніше, а саме 22 квітня 2004 році, а тому приватизація земельної ділянки відповідачки вчинена з не дотриманням норм земельного законодавства, що призвело до часткового накладання земельних ділянок. Про порушене право на користування земельною ділянкою і житловим будинком позивачу [PERSON] стало відомо після ознайомився з Актом постійної комісії з питань земельних відносин Козинської селищної ради, а саме 23 лютого 2021 року. Накладання земельної ділянки відповідачки [PERSON] на його земельну ділянку і житловий будинок, позбавляє право позивача повноцінно користуватися своїм майном, приватизувати земельну ділянку, розпоряджатися майном. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або його оспорювання. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Статтею 378 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Порушення порядку набуття права власності, за загальним правилом, тягне за собою його припинення. Згідно ст. 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них; земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно п.п. „а, б ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Статтею 125 ЗК України (в чинній на час видачі оспорюваних державних актів редакції) передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа та юридична особа мас право володіти своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 319 ЦК У країни, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчинити щодо свого майна будь-які дії. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 386 ЦК України встановлено, що «держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності». Стаття 152 Земельного кодексу України визначає способи захисту прав на земельні ділянки. Так, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод, у здійснені ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України про «Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав є, зокрема рішення суду стосовно речових прав на нерухоме маймо, що набрали законної сили. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень» у разі скасування на підставі рішення суду про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч.1 ст.116\~Земельного кодексу\~України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 118\~ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно з яким громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, яка розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» відомості\~про речові\~права,\~обтяження речових\~прав,\~внесені до\~Державного реєстру\~прав,\~не підлягають\~скасуванню та/або\~вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. За змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, на підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Суд вважає можливим захистити право власності позивача шляхом скасування державної реєстрації права власності [PERSON] , [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,21 га по [ADDRESS] кадастровим номером 3223186800:06:002:0231, таким чином обраний позивачем спосіб захисту його інтересів частково ґрунтується на законі, а тому в задоволенні позовних вимог частині скасування права власності відповідача [PERSON] , слід відмовити. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~ поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~ Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки під час судового розгляду факт порушення прав позивача доведений належними і допустимими доказами, а відповідач всупереч вимогам ст.ст. 12, 13,\~ 81 ЦПК України не подав суду належним у допустимих доказів на підтвердження заперечень, не спростував покладених в основу позову доводів та обставин. Таким чином, позовні вимоги частково ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial