Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 05.01.2009 року відповідач [PERSON] уклала кредитний договір /без номеру/ з позивачем та отримала кредит у розмірі 9100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Далі, в позові зазначено, що станом на 31.07.2016 року в результаті не виконання зобовязань за договором кредиту за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 36 719,14 грн., яка складається із заборгованість за кредитом у розмірі 4 812,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 26 831,61 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 2 850,00 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1724,72 грн., а тому позивач прохає стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також понесені ним судові витрати в розмірі 1 378,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення. Відповідач [PERSON] (Самойленко) в судове засідання не зявилась, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомила. Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За письмовою заявою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 05.01.2009 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір /без номеру/ згідно до якого відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 9 100,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до розрахунку суми заборгованості, яка була надана банком вбачається, що станом на 31.07.2016 року за відповідачем лічиться заборгованість за кредитом у розмірі 4 812,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 26 831,61 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 2 850,00 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1 724,72 грн., а всього 36 719,14 грн. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови договору №б/н від 05.01.2019 року та має станом на 31.07.2016 року заборгованістьза кредитом у розмірі 4 812,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 26 831,61 грн., а всього в розмірі 31\~644,42 грн., а тому вимога позивача в цій частині підлягає до задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Далі, судом встановлено, що позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" застосовано до відповідача два види відповідальності за порушення зобов'язань у вигляді пені та комісії в розмірі 2 850,00 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1 724,72 грн. За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, суд вважає, що вказані санкції фактично є неустойкою, а тому приходить до висновку, що позивачем неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору. Вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення із відповідача штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 1\~724,72 грн. не підлягає задоволенню у зв'язку з її безпідставністю. Така ж правова позиція, висвітлена і в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Відповідно до ст. 623 ЦК України вбачається, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України вбачається, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне. Згідно до ст. 623 ЦК України вбачається, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Згідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, вбачається, що \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Далі, судом встановлено, що позивач в позовній заяві, прохає стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією в розмірі 2\~850,00 грн. Суд, звертає увагу на те, що ч.3\~ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язань (ч.1\~ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобов'язання (ст.611 ЦК України). Отже, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 2 850 грн. не доведена, а тому не підлягає до задоволенню, оскільки позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені та комісії в розмірі 50 та 100 грн. щомісячно відповідно до конкретного пункту Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 1 187,93 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial