Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач звернулась з позовом та просить суд визнати за нею право власності на 1\\2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вулиці Упорній, 20 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області, а також на 1\\2 частину земельної ділянки 0,0808 га по вулиці Упорна,20 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222955700:02:165:0001. В обґрунтування позову послалась на те, що зазначений будинок та земельну ділянку вони набули підчас шлюбу, а тому це майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач заперечує проти її прав на це майно, а тому вона просить суд поділити майно подружжя набуте в шлюбі між ними в рівних частках.(а.с. 2-3) В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач та представник відповідача проти позову частково заперечували, оскільки проти визнання права власності за позивачем на 1\\2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вулиці Упорна,20 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області він ніколи не заперечував, а позивач жодного разу не звернулась до нього з питанням щодо поділу спільного сумісного майна. Вважає, що земельна ділянка під будинком не підлягає поділу між подружжям, оскільки вона отримана ним через приватизацію, а тому не є спільно набутим майном подружжя. Також відповідач та представник відповідача заперечували проти стягнення судових витрат , оскільки позивачем не надано доказів , що підтверджують вартість майна, яке підлягає поділу, а тому визначити за відсутності ціни позову розмір судового збору не можливо. Заслухавши сторони та представників, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 61 СК України визначає, що „об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 06.07.1991 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано 10.09.2015 року (а.с. 5) За час шлюбу сторони придбали автомобіль [NUMBER] та збудували двоповерховий житловий будинок з надвірними будівлями по вулиці Упорній, 20 в смт. Червоногригорівка, що не заперечувалось сторонами . Автомобіль Чері Тіго державний номер [NUMBER], що придбаний та зареєстрований за відповідачем [PERSON] 10.11.2012 року (а.с.41) за домовленістю між сторонами залишено у власності [PERSON](а.с.90), про що сторони заявили в судовому засіданні і ухвалою суду в цій частині закрито провадження та залишено зустрічний позов без розгляду. Житловий будинок з надвірними будівлями по вулиці Упорній, 20 в смт. Червоногригорівка зареєстровано за відповідачем [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 31.01.2003 року (а.с.27) Відповідач в судовому засіданні проти визнання за позивачем права власності на 1\\2 частину будинку не заперечував та визнав, що будинок вони з позивачем будували разом у шлюбі і він є їхньою спільною сумісною власністю . З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 1\\2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою смт. Червоногригорівка, Нікопольського району Дніпропетровської області, вул. Упорна, 20, підлягають задоволенню. Житловий будинок з надвірними будівлями по вулиці Упорній, 20 в смт. Червоногригорівка сторони побудували на земельній ділянці 0,0808 га, яка передана [PERSON] у приватну власність згідно рішення Червоногригорівської селищної ради №205-21 від 27.04.2005 року. (а.с.32, 98) Як роз'яснено в абз. 1 п. 18 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зі змінами та доповненнями, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Таким чином, вимоги позивача, щодо визнання з нею права власності на частину земельної ділянки 0,0808 га, по вулиці Упорна,20 в смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222955700:02:165:0001. яка передана [PERSON] у приватну власність згідно рішення Червоногригорівської селищної ради №205-21 від 27.04.2005 року, задоволенню не підлягають, оскільки зазначена земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, то суд дійшов до висновку, що відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду оплатила судовий збір в розмірі 4134 грн. (а.с.1) Через відсутність правовстановлюючих документів позивач зазначила ціну позову 413\~400 грн., з яких змогла отримати оцінку на автомобіль , що складає 140859 грн. (1\\2 частина -70429,5 грн.) (а.с. 42-51), а також надала відомості щодо оцінки земельної ділянки, що складає 34307,31 грн. (1\\2 частина 17153,655) (а.с. 31) На запит суду КП „НМБТІ надало відомості, що оцінку житлового будинку з господарськими будівлями 20 по вулиці Упорній в смт. Червоногригорівка не проводило (а.с.28). Таким чином, оскільки в частині поділу автомобіля провадження закрито, а в частині визнання права власності на 1\\2 частину земельної ділянки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то 1/2 частина житлового будинку , щодо якого суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, має вартість 325 816,845 грн. ( 413400 грн. 70429,5 грн. 17153,655 грн. ), а тому судовий збір щодо частини задоволених позовних вимог складає 3258,16 грн. Відповідач, оспорюючи ціну позову та заперечуючи проти стягнення судових витрат в такому розмірі, не надав суду відповідно до статей 10, 57,60 ЦПК України, жодного доказу, що спростовують визначену позивачем вартість житлового будинку, а тому суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 3258,66 грн. (три тисячі двісті пятдесят вісім грн. 16 коп.), що відповідає частині задоволених вимог позивача.

Outcome: partial