Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про \~визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В позовній заяві вона вказала, що 22 жовтня 2012 року помер її батько, [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, у склад якої входить: земельна ділянка площею 3,1035 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] селищної ради Покровського району Дніпропетровської області. Позивачка являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, інших спадкоємців немає. У встановлений законом строк вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в звязку з відсутністю державного акту на право приватної власності на землю. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на імя батька позивачки був втрачений, на звернення позивачки стосовно видачі дублікату вказаного держакту відділом держгеокадастру у [PERSON] районі їй було видано лише завірену копію державного акту в звязку з тим, що в них наявний лише архівний екземпляр. Таким чином, в звязку з відсутністю Державного акту на право власності на землю на імя батька, позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. В звязку з чим, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 3,1035 га, що розташована на території [PERSON] селищної ради, яка належала [PERSON], померлому 22.10.2012 року. Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивачки, представника відповідача [PERSON] селищної ради, та третьої особи - державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], які надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка позов підтримала та просить його задовольнити. Представник відповідача рішення просить винести на розсуд суду. Третя особа - державний нотаріус [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечує. Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-КИ №462762, [PERSON] являється батьком [PERSON] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №662622, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер 22.10.2012 року (а.с.5). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ ДП №035819 [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №АВО385614 від 21.11.2000 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,1032 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, [PERSON], померлого 22.10.2012 року, на майно, яке складається із земельної ділянки площею 3,1032 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території [PERSON] селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с.7). Положення ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1261 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 9 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом, тому має право спадкування земельної ділянки, а тому у суду є всі підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно. На підставі викладеного та ст.ст. 25, 1216-1223, 1258, 1261 ЦК України, ст. 81 ЗК України,

Outcome: approved