Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Представник позивача адвокат [PERSON] звернувся до суду з позовом до Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області, який вподальшому уточнив та просить: скасувати Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земель ну ділянку площею 7,0899 га., виданий на [PERSON] та визнати його недійсним; скасувати запис про державну реєстрацію Державного акту серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 7,0899 га від 15.08.2005 року; скасувати розпорядження Саратської районної Державної адміністрації від 20.04.2005 року № 148/А-05, а саме в частині додатку до розпорядження пункт № 33 списку «Громадян яким передаються у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в земельних масивах № 1-3,5,7,8,10-25,27-32,36, 37, на території Світлодолинської сільськ ради» - [PERSON]; зобов'язати Державного реєстратора реєстрації речових прав на нерухоме майно, скасувати записи про право власності на Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 7,0899 га виданий на ім'я [PERSON], за кадастровим номером [NUMBER]; визнати в порядку спадкування за законом право на право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії [NUMBER] на право власності на земельну частку (пай), виданого 30.08.1996 року, на підставі рішення Саратської районної державної адміністрації № 271, [PERSON] за [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 30 серпня 1996 року №271 мати позивача [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], згідно якого їй належало право на земельну частку (пай) розміром 10.4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світлодолинське». [INFO] року [PERSON] померла. Світлодолинською сільською радою Саратського району Одеської області було надано Саратській районній державній адміністрації Одеської області Список власників земельних паїв для виготовлення Державних актів згідно жеребкування, в якому зазначено, що [PERSON] згідно сертифікату серії [NUMBER] передається у власність земельна ділянка площею 7.09 га, якій присвоєно №[NUMBER] та яка розташована на масиві №15 на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області. 20 квітня 2005 року Саратською районною державною адміністрацією Одеської області було винесено Розпорядження №148/А-05 «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок із земель колективної власності колишнього КСП «Світлодолинське», у додатку до якого під №33 в Список громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в земельних масивах №1-3,5,7,8,10-25,27-32,36,37 на території Світлодолинської сільської ради була включена «[PERSON]», якій передано земельну ділянку площею 7.09 га під №[NUMBER]. 15 серпня 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації Одеської області №148/А-05 від 20 квітня 2005 року на ім'я [PERSON] було виписано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5105478002017 від 14 листопада 2017 року, земельній ділянці площею 7.09. яка розташована на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області на належала [PERSON] згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. Приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області постановою від 28 вересня 2018 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна [PERSON], померлої [INFO] року, оскільки ним не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Дійсно, [PERSON] державний акт не отримувала та не могла бути включена до розпорядження, оскільки на той час вже померла. Тобто, розпорядження Саратської районної державної адміністрації Одеської області в частині видачі [PERSON] державного акту та сам державний акт є недійсними, оскільки винесені після смерті [PERSON]. Наведене вище стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, на розгляд суду від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу в його відсутність,на уточнених вимогах наполягає. Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру Одеської області не заперечував щодо задоволення уточнених вимог позивача. Представник відповідача Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області у судове засідання не з'явився, на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про згоду з уточненими позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без його участі. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в звязку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В свою чергу, згідно пунктів 3, 4, 5, 10 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За змістом ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження, а припиняється у момент її смерті. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст. 153 ЗК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно зі ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який скасовується лише у разі скасування її державної реєстрації. За приписами статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст. 126 ЗК України). Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Судом встановлено, що на підставі рішення Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 30 серпня 1996 року №271 мати позивача [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], згідно якого їй належало право на земельну частку (пай) розміром 10.4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світлодолинське» (а.с.68). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Виданим 16 березня 2005 року Світлодолинською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.10). Світлодолинською сільською радою Саратського району Одеської області було надано Саратській районній державній адміністрації Одеської області Список власників земельних паїв для виготовлення Державних актів згідно жеребкування, в якому зазначено, що [PERSON] згідно сертифікату серії [NUMBER] передається у власність земельна ділянка площею 7.09 га, якій присвоєно №[NUMBER] та яка розташована на масиві №15 на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с.25-27). 20 квітня 2005 року Саратською районною державною адміністрацією Одеської області було винесено Розпорядження №148/А-05 «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок із земель колективної власності колишнього КСП «Світлодолинське», у додатку до якого під №33 в Список громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в земельних масивах №1-3,5,7,8,10-25,27-32,36,37 на території Світлодолинської сільської ради була включена «[PERSON]», якій передано земельну ділянку площею 7.09 га під №[NUMBER] (а.с.14-20). 15 серпня 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації Одеської області №148/А-05 від 20 квітня 2005 року на ім'я [PERSON] було виписано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5105478002017 від 14 листопада 2017 року, земельній ділянці площею 7.09. яка розташована на території Світлодолинської сільської ради Саратського району Одеської області на належала [PERSON] згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] присвоєно кадастровий номер [NUMBER] (а.с.28-30). Приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області постановою від 28 вересня 2018 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна [PERSON], померлої [INFO] року, оскільки ним не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с.35). Тож, дійсно, вказаний державний акт на земельну ділянку виданий та зареєстрований на імя спадкодавця після його смерті, тому позивач позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися спадковим майном, а саме зареєструвати його в установленому законом порядку та отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Згідно вимог ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Частиною 1 статті 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ч.3 ст.43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Як роз'яснив Верховний Суд України в узагальненні практики застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, скасування розпорядження місцевого органу виконавчої влади або рішення органу місцевого самоврядування є підставою для скасування правовстановлюючого документа на землю. Згідно висновку Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеного в постанові від 19 червня 2013 у справі № 6-57цс13, яке відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, визначено, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності з п.60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки розпорядження Саратської районної державної адміністрації Одеської області №148/А-05 від 20 квітня 2005 року в частині надання [PERSON] земельної ділянки №[NUMBER] на масиві №15 загальною площею 7,09 га суперечить вимогам чинного законодавства, так як видано після смерті [PERSON], воно у відповідності до ч.3 ст.43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та ч.1 ст.21 ЦК України підлягає скасуванню в цій частині. З метою захисту порушених прав стосовно володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою та усунення перешкод, які стали підставою для відмови в оформленні спадкових прав, суд вважає необхідним також визнати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації Однеської області №148/А-05 від 20 квітня 2005 року недійсними та скасувати записи про його державну реєстрацію. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого рішення Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 30 серпня 1996 року №271 мала право на земельну частку (пай) розміром 10.4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світлодолинське» (а.с.68). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Виданим 16 березня 2005 року Світлодолинською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.10). Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Виданим 13 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.11). Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 23 березня 1973 року Світлодолинською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.9). На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право на це майно. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, згідно зі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку , встановленому законом , вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції №0.0.1155030178.1 від 10 жовтня 2018 року вбачається, що позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2221 гривня 00 копійок ( а.с.1). З квитанції №0.0.1155026519.1 від 10 жовтня 2018 року вбачається, що позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок ( а.с.2). Тож, враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1462 гривні 90 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved