Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до Новомиколаївської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді 1/5 частки земельної ділянки площею 3,61 га, та 1/5 частки земельної ділянки площею 4,07 га, що розташовані на території Новомиколаївської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Заповіту нею складено не було, тому позивач являється єдиною спадкоємицею за законом. Таким чином, позивач звернулася до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Української Н.М. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, як спадкоємцю за законом першої черги де було заведено спадкову справу після смерті [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину на зазначену вище земельну ділянку не видано, так як для оформлення спадщини необхідно пред'явити оригінал правовстановлюючого документа, а саме оригінал Державного акту, який у позивача відсутній, про, що нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а тому позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. 15.03.2019 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 02.04.2019 року. 02.04.2019 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області до участі у справі залучено третіх осіб на стороні відповідача [PERSON], [INFO], закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 03.05.2019 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Новомиколаївської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в судове засідання не з'явився надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити. Третя особа [PERSON] для розгляду справи не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Суд ухвалив розгляд справи провести у відсутність представника відповідача Новомиколаївської сільської ради та третьої особи [PERSON] Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 19 листопада 1970 року, позивач по справі [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). [INFO] померла [PERSON], вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видане Новомиколаївською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.9). Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 1/5 частки земельної ділянки площею 3,61 га, та 1/5 частки земельної ділянки площею 4,07 га, що розташовані на території Новомиколаївської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали спадкодавцю на підставі Державних актів серії [NUMBER] від 26.04.2002 року та [NUMBER] від 20.02.2004 року. Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. На підставі п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII, неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Постановою № 12 приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М., про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16.11.2017 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO], у зв'язку з відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1280 ЦК України якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності відповідно до ст.392 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно п.10 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Крім того, суд враховує норми європейського законодавства по правам людини, в якому зазначено, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь - яке втручання у право власності обов'язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Відповідно до пункту "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд вважає, що [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті матері [PERSON], інші спадкоємці, які б претендували на майно, відсутні, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може. Крім того, відповідно до ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved