Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Київської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлія Ярославівна та просить суд визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом, право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] та на 1/3 квартири [ADDRESS] , після померлої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08 листопада 2017 року. У позові зазначає, що до складу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , входить, зокрема, квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] . Просить врахувати, що окрім позивача, спадкоємцями є також відповідачі - [PERSON] та [PERSON] , які мають право на спадкування майна, після смерті [PERSON] , [INFO] . Вказує, що для отримання свідоцтва про право на спадщину та на виконання ст. 1269 Цивільного Кодексу України звернувся у встановлені законодавством строки до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлії Ярославівни. Однак 06 вересня 2018 року приватним нотаріусом КМНО Ганчук Юлією Ярославівною було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 29 березня 2018 року позивачем було подана заява про прийняття спадщини, завірена нотаріусом. Позивач звертає увагу на те, що батько позивача - [PERSON] , помер [INFO] у віці 42 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть. 06 вересня 2018 року [PERSON] (матір позивача), яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , та діє від імені [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлії Ярославівни з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] , які залишилися після померлої [PERSON] . Однак, 06 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлією Ярославівною винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з не пред`явленням позивачем правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] та відсутності можливості встановити коло спадкоємців після померлої [PERSON] . Позивач посилається на те, що враховуючи відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, він не має іншого виходу, як звернутися до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів у зв`язку із спадкуванням. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 04.11.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження. 24.07.2020 на адресу суду від відповідача - Київська міська рада, надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву, відповідач - Київська міська рада, просить суд ухвалити рішення згідно чинного законодавства, зважаючи на докази в матеріалах справи та розглядати справу за відсутності представника відповідача. Ухвалою суду від 01.07.2020 витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлії Ярославівни спадкову справу № 25/2017 відносно майна померлої [PERSON] . Ухвалою суду від 01.07.2020 витребувано від Комунального підприємства Київської Міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію, а саме копії матеріалів інвентаризаційних справ на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01.07.2020 витребувано від Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Інформаційну довідку про реєстрацію місця проживання особи № 13519050 від 17.11.2020 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , з 03.09.1998 року по дату надання відповіді, проживає за адресою: [ADDRESS] , а також Інформаційну довідку про реєстрацію місця проживання особи № 13519029 від 17.11.2020 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , з 03.09.1998 року по дату надання відповіді, проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно наданого Витягу № 13519178 від 17.11.2020 року з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані за вказаною адресою: [PERSON] , [INFO] , з 03.09.1998 року та [PERSON] , [INFO] , з 03.09.1998 року. Окрім того, згідно наданого Витягу № 13519203 від 17.11.2020 року з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані за вказаною адресою відсутні. Позивач та представник позивача, у судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином. 06.07.2021 подали до суду заяву (клопотання), в якій просили суд розглядати справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засідання двічі не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставили. Судові повістки, що направлялись на адресу [PERSON] 07.04.2021 та 06.07.2021 за зареєстрованим місце проживання, поверталися до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Судові повістки, що направлялись на адресу [PERSON] 07.04.2021 та 06.07.2021 за зареєстрованим місце проживання, поверталися до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідач Київська міська рада у судове засідання уповноважених представників не направив, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У поданому до суду відзиві представник відповідача Київської міської ради просив розглядати справу за його відсутності. Треті особи у судове засідання не з`явилися, у судове засідання уповноважених представників не направили, про час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, яке видано Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08 листопада 2017 року, серія [NUMBER] померла [PERSON] . Спадкоємцем першої черги, після смерті [PERSON] є - [PERSON] (внук), [PERSON] (донька) та [PERSON] (внук). У відповідності зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи, що [PERSON] за життя не розпорядилася належним їй майном шляхом складання заповіту, спадкування здійснюється за законом. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Я.Ю. від 06 вересня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом. В обгрунтування відмови у видачі свідоцтва нотаріусом зазначено, що у зв`язку з не пред`явленням позивачем правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] та відсутності можливості встановити коло спадкоємців після померлої [PERSON] . Окрім того, в постанові приватний нотаріус зазначила, що при видачі свідоцтва прор право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, по встановлення факту родинних та інших відносин. Так, суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно положень статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обв`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. У відповідності до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями пункту 5 Постанови пленуму Верховного суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Далі, пунктом 6 Постанови пленуму Верховного суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV "Про кооперацію", стаття 384 ЦК). Судом встановлено, що в матеріалах спадкової справи № 25/2017 відносно майна померлої [PERSON] , позивачем дійсно не було надано правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . В той же, час із матеріалів спадкової справи № 25/2017 відносно майна померлої [PERSON] , достовірно встановлено, що окрім позивача - [PERSON] , іншими спадкоємцями першої черги є [PERSON] (донька) та [PERSON] (внук), які також звернулись із відповідними заявами про прийняття спадщини. Окрім того, з матеріалів спадкової справи № 25/2017 відносно майна померлої [PERSON] , судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки КВ-2018 №11112 від 18.04.2018 року наданого Комунальним підприємством Київської Міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» зазначено, що згідно даними реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 6 від 06.12.1995 р. № 7у-1992. Також, згідно Інформаційної довідки КВ-2018 №11111 від 19.04.2018 року наданого Комунальним підприємством Київської Міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» зазначено, що згідно даними реєстрових [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 6 від 01.12.1995 р. № 7у-1982. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. На підставі наведеного та ст.1216-1218,1222,1223,1258,1261 ЦК України,

Outcome: approved