Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області, Прокуратури Вінницької області, Головного управління Державного казначейства України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Позовні вимоги мотивувовані тим, що вироком Калинівського районного суду вінницької області від 11.04.2013 року її визнано винною за ч.1 ст.190 КК України і призначено покарання 510 грн. в дохід держави. Відповідно до ч.2 ст.49, ч.5 ст.74 КК України її від призначеного покарання звільнено у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01.08.2013 року вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 11.04.2013 року стосовно неї в частині засудження за ч.1 ст.190 КК України скасовано. Справу в цій частині повернуто на додаткове розслідування прокурору Хмільницької міжрайонної прокуратури. 30.10.2014 року заступником начальника СВ Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження №12014020330000205 від 20.03.2014 року, в звязку з відсутністю в діях гр. [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. Тривале кримінальне провадження відносно неї призвело до стану постійного напруження та стресу, викликаних необхідністю неодноразово прибувати на виклики слідчих та суду, витрачати час на допити у слідчого та на перебування в судах при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та в апеляційному суді. Крім того, вона не мала права працювати по спеціальності на державній службі, так як, працюючи помічником Народного депутата України у [PERSON] України, після наведення негативної інформації, змушена була звільнитись. За таких обставин завдану їй моральну шкоду оцінює в розмірі 2000000 грн., а майнову в розмірі 256000 грн. Тому звертається до суду з даним позовом. 05.09.2017 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої остання просить стягнути за рахунок державного бюджету (Державне Казначейство України) на її користь 1000000 грн. в рахунок відшкодуваггя майнової шкоди та 2000000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивачки на підставі довіреності [PERSON] позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області [PERSON], яка також представляє інтереси прокуратури Вінницької області, в судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог з мотивів, наведених у запереченні. Представник Державної казначейської служби України на підставі довіреності [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте згідно заперечення від 02.10.2017 року в задоволенні позову [PERSON] просить відмовити, справу розглянути за відсутності представника казначейства. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідка [PERSON], суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11.04.2013 року [PERSON] визнано винною за ч.1 ст.190 КК України і призначено покарання 510 грн. в дохід держави. Відповідно до ч.2 ст.49, ч.5 ст.74 КК України [PERSON] від призначеного покарання звільнено у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01.08.2013 року вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 11.04.2013 року стосовно [PERSON] в частині засудження за ч.1 ст.190 КК України скасовано. Справу в цій частині повернуто на додаткове розслідування прокурору Хмільницької міжрайонної прокуратури. 30.10.2014 року заступником начальника СВ Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження №12014020330000205 від 20.03.2014 року, в звязку з відсутністю в діях гр.[PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог частини 1 статті 1, статті 3 Закону України "Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, передбачених частиною 1 статті 1 Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов'язковим виконанням наведеної норми права. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» установлено з 1 січня 2017 року мінімальну заробітну плату на рівні 3200 грн. Разом з тим, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала під слідством та судом з 23.01.2003 року (з моменту порушення кримінальної справи) по 30.10.2014 року (дата винесення постанови про закриття кримінального провадження), тобто 141 повний місяць, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 225600 грн. (мінімальна заробітна плата/кількість місяців). Відповідно до ст. 23 ч. 3 абз. 2 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення, суд враховує тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивачки, зокрема, звільнення позивачки з роботи, зниження ступеня престижу, а також час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, порушення звичного режиму життя та тривалість моральних страждань. Так, фактично у звязку з перебуванням під слідством і судом позивачка була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнала тривалих негативних емоційних хвилювань, тому, враховуючи тривалість душевних та моральних страждань та

Outcome: partial