Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення частки у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] по ј частки за кожним. Мотивуючи свої вимоги тим, що 28 січня 1994 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду видано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] на право спільної сумісної власності. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на частку спірної квартири. Проте, спадкова справа після її смерті не заводилася, спадщина не оформлялася. Вказує, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , оскільки вона на день відкриття спадщини фактично проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на частку спірної квартири. Проте, за життя її дід, [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповідав їй майно, що складається з частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] . У встановлений законодавством строк, вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, приватним нотаріусом їй було відмовлено у зв`язку з тим, що не виділена (не визначена) частка спадкодавця у спільному майні. Відповідачами у встановлений судом строк без поважних причин відзиви не надавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. На позовних вимогах наполягає. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1994 року, зареєстрованого в ММБТІ 11.01.2000 року за № 16022. 05 листопада 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на частку квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складала. Позивач вказує, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вона прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини була зареєстрована та фактично проживала разом зі спадкодавцем. Проте, дане твердження суд не бере до уваги, оскільки доказів того, що чоловік спадкодавця [PERSON] та її донька [PERSON] не були зареєстровані та не проживали разом зі спадкодавцем суду не надано. 24 січня 2013 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповідав належну йому частку у праві власності на двокімнатну житлову квартиру [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сазоновою М.Б., зареєстрований в реєстрі за № 37. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на частку квартири [ADDRESS] . 22 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової О.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 22 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової О.В. з заявою про відмови від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 04 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової О.В. з заявою про відмови від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. від 21.02.2019 року за вих. № 79/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що не визначені частки у праві власності на квартиру і неможливо визначити їх заявою інших співвласників, оскільки з чотирьох співвласників двоє померли. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 43/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Порядок виділу та поділу майна, що належать особам на праві спільної часткової власності встановлюється Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності згідно із ст. 370 ЦК України вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 1226 ЦК України, встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Стаття 357 ЦК України визначає, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ст. 372 ЦК УКраїни). Тобто, із даної норми Закону вбачається, що сторони по справі мають право на поділ спільного сумісного майна і їх частки є рівними по 1/4 частині від всієї квартири. У відповідності до вимог ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Згідно п. 3. 4 Узагальнення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Пунктом 17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ встановлено, що з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Із врахуванням вищенаведеного та того, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави для збільшення чи зменшення часток, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визначити рівний розподіл часток між співвласниками спірного майна, визначивши, що частка кожного співвласника у належній на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] , становить по 1/4 частки. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved