Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, з 2009 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] , а з 26.08.2016 по 04.01.2019 - у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.01.2019 шлюб між ними розірвано. За період їх спільного проживання, [INFO] у них народився син [PERSON] . В даний час відповідач разом з сім`єю не прооживає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Син знаходиться на повному утриманні позивача. Позивач працює, однак її коштів на утримання дитини не вистачає. Відповідач працевлаштований, здійснює підприємницьку діяльність, зареєстрований як фізична особа - підприємець, займається автомобільними перевезеннями, отримує доходи від здійснення своєї діяльності, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти розмірів прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява від неї про розгляд справи у її відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявні заяви [PERSON] , у яких він зазначає себе як представник відповідача, про відкладення розгляду справи, в тому числі і на 26.08.2020. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують повноваження Рябчука О.С. як представника відповідача, передбачені ст. 62 ЦПК України. В зв`язку з викладеним, суд не приймає до уваги заяву [PERSON] та з метою розгляду справи у розумний строк, а також недопущення порушення права дитини на утримання, вважає можливим здійснити розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тульчинським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області 26.09.2016 (а.с. 4), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.01.2019 (а.с. 5), шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки Тульчинської міської ради Вінницької області № 02-34-122 від 07.02.2020 (а.с. 6), на утриманні позивача [PERSON] знаходиться син [PERSON] , [INFO]. Відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] від 18.05.2012 (а.с. 9), відповідач [PERSON] є суб`єктом господарювання, місце здійснення його господарської діяльності, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 10), місце проживання ФОП [PERSON] є [ADDRESS] . Відповідно до копії ліцензії Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.07.2016 (а.с. 11), відповідач [PERSON] має право на зайняття такими видами господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним, залізничним, морським та річковим транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім небезпечних вантажів та небезпечних відходів). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч. 3 ст. 51 Конституції України ). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сум за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю - позивачем у справі, тому аліменти необхідно стягувати на її користь. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом враховуються інтереси дитини, матеріальне становище відповідача, позовні вимоги позивача, які не суперечать чинному законодавству, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти у заявленому позивачем розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позовну заяву пред`явлено до суду 11.02.2020, відповідно, починаючи з цієї дати, суд присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved