Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просить суд стягнути на його користь з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 7980 грн. (сім тисяч дев'ятсот вісімдесят гривень) та з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 6930 грн. (шість тисяч дев'ятсот тридцять гривень). Крім того, просить стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 25 квітня 2015 року до позивача звернулися відповідачі по справі з проханням позичити їм по 8000 (вісім тисяч) гривень кожній, що в сукупності складає 16000 грн. (шістнадцять тисяч гривень). На дане прохання позивач погодився, за умови повернення йому зазначених вище сум до 25 грудня 2015 року. Саме на цих умовах сторони уклали усний договір позики. На підтвердження передачі коштів за цим договором відповідачі власноруч написали розписки. Дане підтверджується копіями розписок [PERSON] та [PERSON] від 25.04.2015 року відповідно. (а.с.7-8) 25 квітня 2015 року, в день отримання позивачем розписок і передачі грошей відповідачам, [PERSON] в письмовому вигляді під назвою "Доручення" передала позивачу свою банківську картку з персональним ідентифікаційним номером цієї картки (ПІН-кодом), +а 03 травня 2015 року аналогічне письмове "Доручення" позивач отримав від [PERSON], до якого остання додала банківську картку з персональним ідентифікаційним номером цієї картки (ПІН-кодом). Дані доручення були надані ними для погашення боргу, шляхом зняття позивачем з вищезазначених банківських карт щомісячно коштів в розмірі 1050 грн. та 900 грн. відповідно. Дане підтверджується копіями вищезазначених доручень від 25.04.2015 року та від 03.05.2015 року. (а.с.9-10) В травні місяці 2015 року з рахунку [PERSON] за банківською карткою позивач зняв кошти в сумі 1070,00 грн. (одна тисяча сімдесят гривень). З банківської картки [PERSON] позивач зняв кошти в сумі 20 (двадцять) гривень. Як виявилося згодом обидві картка були заблоковані та по теперішній час є неактивні. Після спливу 25 грудня 2015 року відповідачами кошти позивачу повернуті не були. На неодноразові звернення позивача, щодо повернення боргу, відповідачі відмовляли, посилаючись на відсутність коштів. Дане встановлено з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. Відповідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046, ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, згідно ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язанням має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи дані обставини та, виходячи з того, що за ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, та, беручи до уваги, що відповідачем борг не повернено, суд вважає, що даний позов необхідно задовольнити. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved