Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить суд встановити той факт, що [PERSON] постійно однією сім`єю проживала разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] , починаючи із 10.07.2006 року і до дня його смерті [INFO] . Позов обґрунтувала тим, що позивачка є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] 22.05.1975 року мати заявниці [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». За час спільного життя [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . [PERSON] , мати позивачки, померла [INFO] . Після її смерті її частку у праві власності на квартиру успадкували вона, донька [PERSON] , та [PERSON] у рівних частках по 1/4\~ частині кожен. За життя [PERSON] склав заповіт від 05.02.2004, яким заповів належну йому частину квартири в м.Дніпрі [PERSON] (нині Боршош), яка є рідною донькою позивачки [PERSON] , падчерки заповідача. [INFO] [PERSON] помер. Відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право власності на 3/4 частини вказаної квартири. Спадкоємець за заповітом [PERSON] не проживала разом зі спадкодавцем постійно на момент відкриття спадщини, не подала заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, не вчинила інших дій, які б свідчили про її намір прийняти у спадщину 3/4 частини квартири. Отже, спадщину за заповітом не прийняла. Тому позивач зазначає, що відкрилося спадкування за законом після смерті [PERSON] , а вона входить до четвертої черги спадкоємців за законом, як така, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини і в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла таку. Позивач звернулася до нотаріуса Сьомої Дніпровської держнотконтори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті вітчима, проте отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивовану відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем і наявністю чинного заповіту на ім`я [PERSON] . З метою захисту свого права на спадкування за законом у четверту чергу після смерті вітчима, [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має для неї юридичне значення і від встановлення якого залежить визнання її права на спадкування у порядку окремого провадження. Проте, Ухвалою Виноградівського районного суду № 299/2738/20 від 28.08.2020 року у відкритті провадження за заявою [PERSON] , заінтересовані особи [PERSON] , Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України та роз`яснено заявниці її право подати позов до суду з цього питання на загальних підставах. Учасники справи у підготовче судове засідання не з`явилися. Позивачка подала письмову заяву, у якій просить суд розглядати справу без її участі. Представник позивача адвокат Бондарєва О.С. подала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглядати справу без її участі та участі позивачки. Позов підтримують та просять задовольнити на підставі повідомлених у позовній заяві обставин та зібраних у справі доказів. Не заперечують проти розгляду справи у відсутності сторони відповідача. Відповідач [PERSON] 27.04.2021 до початку підготовчого судового засідання подала до суду письмову заяву про визнання позову. У заяві зазначила, що позов, як і обставини, вказані у ньому, визнає у повному обсязі. Не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Окремо повідомила, що\~ позивачка дійсно проживала разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] постійно однією сім`єю ще зі свого дитинства і була його падчеркою. Про ці обставини їй відомо, бо [PERSON] є її рідною матір`ю. Відповідач [PERSON] стверджує, що не вчинила жодних дій на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] і приймати таку не має наміру. На виконання ухвали суду про витребування доказів Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора надала завірену копію спадкової справи №194/2015 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до положень ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, згідно ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі с.3 ст.200, ст.206 ЦПК України суд у підготовчому судовому засіданні вирішив перейти до розгляду цивільної справи по суті з метою перевірки існування повідомлених позивачем обставин на підставі зібраних у справі доказів та з`ясування чи не суперечить закону та чи не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб визнання відповідачем позову. Вивчивши доводи позовної заяви та ознайомившись зі змістом вимог позову, беручи до уваги зміст заяви відповідача про визнання позову, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд знаходить позовну заяву\~ такою, що підлягає задоволенню\~ з наступних підстав. Суд встановив, що позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] . Дана обставина підтверджена копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.10.1961, Довідкою про укладення шлюбу від 13.06.2003 року №03/74-865. (а.с.8-11) 22.05.1975 року мати заявниці [PERSON] , уклала шлюб із [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] » (підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу від 22.05.1975 року серії [NUMBER] , а.с.12). За час спільного життя [PERSON] та [PERSON] набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . (а.с.15), що є обставиною, яка встановлена судовим рішенням у цивільній справі - Постановою Дніпровського апеляційного суду № 200/13975/17 (провадження 22-ц/803/3988/19) від 28.05.2019 року (а.с.25-27), за змістом якого ця обставина встановлена на підставі копії свідоцтва про право б/н від 24.05.1996 року, видане ДСУ-202 АП «Дніпромеханомонтаж». [PERSON] померла [INFO] (а.с.13). Після її смерті її спадкоємцями стали позивачка та [PERSON] , які згідно обставин, встановлених Постановою Дніпропетровського\~ апеляційного суду у цивільній справі №200/13975/17 від 28.05.2019, прийняли спадщину і отримали свідоцтва про право на спадщину - на відповідні частки у праві спільної часткової власності у квартирі. За змістом Інформаційної довідки із державних реєстрів (а.с.15), [PERSON] зареєструвала набуте шляхом спадкування після смерті матері право власності на 1/4 частини квартири. Набута шляхом спадкування 1/4 частка у праві власності на квартиру після смерті дружини - [PERSON] не зареєстрована. За життя [PERSON] склав заповіт від 05.02.2004 року, яким заповів належну йому\~ квартиру в м.Дніпрі [PERSON] (а.с.16) Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , відповідач у справі, є рідною донькою [PERSON] , позивачки. Дані обставини, в тому числі обставини зміни прізвищ відповідачки у зв`язку із укладанням шлюбів, підтверджено: Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.11.1982 року, Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26.06.2004 року, Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області у цивільній справі №299/1211/15-ц про розірвання шлюбу, Свідоцтвом про шлюб, виданим 22.04.2017 року Виноградівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області (а.с.17-24). [INFO] [PERSON] помер (а.с.14). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла частка у праві власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] . Спадкоємець [PERSON] не проживала разом із спадкодавцем [PERSON] постійно на момент відкриття спадщини, не подала заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, не вчинила будь-яких інших дій, які би свідчили про її намір прийняти у спадщину 3/4 частини квартири [ADDRESS] . Отже спадщину, як спадкоємець за заповітом, в порядку ст.ст.1269, 1270, 1272 ЦК України не прийняла. Так, про ці обставини суд повідомила позивач, та ці обставини визнала і сама відповідач у письмовій заяві по суті справи. Ряд наведених обставин встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили - Постановою Дніпровського апеляційного суду № 200/13975/17 (провадження 22-ц/803/3988/19) від 28.05.2019 року (а.с.25-27) Так, на розгляді Дніпровського апеляційного суду перебувала вказана цивільна справа за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.03.2018 року у цивільній справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Суд апеляційної інстанції визнав встановленими обставини, на які позивачка послалася як на підставу вимог позову, зокрема те, що [PERSON] ,спадкоємець за заповітом, не прийняла спадщину за заповітом, що відкрилася на день смерті [PERSON] , що позивачка [PERSON] із 2006 року зареєстрована та постійно проживає за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за цією ж адресою із 1996 року по день смерті. Проте, суд апеляційної інстанції зазначив, що питання про те, чи проживали [PERSON] та [PERSON] \~ однією сім`єю (чи були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тощо), не з"ясовувалося судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції зауважив, що така вимога, а саме встановлення факту проживання однією сім`єю (сімейних чи родинних відносин)\~ позивачкою не заявлялась. Крім того, суд дослідив копію документів спадкової справи №194/2015 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яка була надана на ухвалу суду Сьомою Дніпровською державною нотаріальною конторою. Зі змісту спадкової справи встановлено, що [PERSON] 22.05.2015 року звернулася до Сьомої Дніпропетровської ДНК із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] і був її вітчимом. Просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом. Також [PERSON] 11.08.2015 року звернулася до вказаної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, яке [PERSON] залишив на її ім`я в ПАТ «Приватбанк». Крім того, у матеріалах спадкової справи зберігається Довідка, видана ОСББ «Малахіт», у тому, що [PERSON] мав склад сім`ї із двох чоловік він та [PERSON] . Зі змісту інформації, наданої на запит нотаріальної контори ПАТ КБ Приватбанк, встановлено, що на ім`я [PERSON] , 1930 р.н., було 11.12.2013 відкрито депозитний банківський рахунок, за яким [PERSON] склав заповідальне розпорядження на ім`я [PERSON] , «доньки». На цій підставі завідуючою Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою Черновською Л.Г. [PERSON] , [INFO] , було 11.08.2015 року видано Свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, як спадкоємцю [PERSON] за заповідальним розпорядженням, що прийняв спадщину. Нормами Книги шостої Цивільного кодексу України врегульовано правовідносини спадкування. В частині 2 ст.1223 ЦК України унормовано, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, суд констатує, що в даному конкретному випадку, у зв`язку із неприйняттям спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , в силу положень ч.2 ст.1223 ЦК України відкрилося спадкування за законом. Суд на підставі оцінки дослідженої у судовому засіданні сукупності належних, допустимих доказів, що є достатніми та не викликають у суду сумнівів у їх достовірності, переконався у тому, що спадкоємці першої, другої та третьої черг до майна померлого [PERSON] відсутні, в тому числі і такі, що б прийняли спадщину, чи вчинили б інші дії, спрямовані на набуття права на спадкове майно. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. [PERSON] вважає, що має право на спадкування за законом у четверту чергу, і на цій підставі звернулася до Сьомої Дніпровської держнотконтори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. За результатами розгляду її заяви [PERSON] отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивовану відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин із спадкодавцем і наявністю чинного заповіту на ім`я [PERSON] . Так, за змістом Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.08.2017 року, постановленої завідуючою Сьомою Дніпровською держнотконторою Черновською Л.Г., причиною відмови у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася на день смерті [PERSON] , стали відсутність підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцем та наявність заповіту на користь [PERSON] . Нотаріус визначив, що право на спадщину [PERSON] слід підтверджувати у судовому порядку. На необхідність\~ підтвердження факту сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] та факту проживання однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини вказав і суд апеляційної інстанції при перегляді судового рішення про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Таким чином, суд переконався у наявності належних підстав для звернення позивачки до суду за метою встановлення факту, що має для неї юридичне значення, а саме слугуватиме підтвердженням набуття позивачкою права на спадкування за законом у четверту чергу після смерті її вітчима [PERSON] . За результатами судового розгляду справи по суті суд вважає встановленою ту обставину, що позивачка [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме: із [INFO] і по день його смерті. Дана обставина, а саме існування сімейних відносин між цими особами, знайшла підтвердження сукупністю належних, допустимих доказів, достовірність яких у суду не викликає сумнівів, і які у своїй сукупності є достатніми для підтвердження існування такого факту. Так, суд бере до уваги ті доведені обставини, що позивачка [PERSON] , 1961 р.н., є рідною донькою [PERSON] , дружини спадкодавця, яка уклала шлюб із спадкодавцем [PERSON] у 1975 році, коли [PERSON] була ще дитиною. [PERSON] став для неї вітчимом. Після укладення шлюбу всі проживали однією сім`єю у м.Дніпропетровську за адресою [ADDRESS] . Після смерті матері [PERSON] залишилась проживати однією сім`єю із вітчимом аж до його смерті, що, зокрема, підтверджено Довідкою, виданою ОСББ «Малахіт», у тому, що [PERSON] мав склад сім`ї із двох чоловік він та [PERSON] , а також ці обставини визнано відповідачем. Крім того, на підтвердження факту сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між вітчимом та падчерицею, слугує і інформація, надана АТ КБ Приватбанк про те, що [PERSON] склав заповідальне розпорядження на ім`я [PERSON] , назвавши її донькою (зі змісту відповіді банківської установи). Очевидно, що на підтвердження тісних сімейних стосунків між цими особами слугує також і та обставина, що [PERSON] заповідав свою частку у праві спільної власності на квартиру доньці [PERSON] відповідачці [PERSON] . Таким чином, суд переконався у тому, що [PERSON] в силу положень ст.1264 ЦК України входить до кола спадкоємців за законом четвертої черги, як така, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При цьому суд врахував також і зміст вказаної спадкової норми, за яким вказаний п`ятирічний період\~ - це будь-який відрізок часу до дня смерті спадкодавця, не обов`язково дотичний до дня смерті. У зв`язку із тим, що спадкоємці першої, другої та третьої черг відсутні, про що свідчать обставини, встановлені судом на підставі зібраних у справі доказів, то в силу положень ч.2 ст.1258 ЦК України право на спадкування одержують спадкоємці четвертої черги за законом, єдиним у колі якої є спадкоємець [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вже було зазначено вище, суд вважає встановленою ту обставину, що після смерті матері [PERSON] залишилась проживати однією сім`єю із вітчимом аж до його смерті, що, зокрема, підтверджено Довідкою, виданою ОСББ «Малахіт», у тому, що [PERSON] мав склад сім`ї із двох чоловік він та [PERSON] , а також ці обставини визнано відповідачем. [PERSON] не заявила про відмову від прийняття спадщини. Отже, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину. Більше того, [PERSON] у Сьомій Дніпровській держнотконторі видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітним розпорядженням спадкодавця [PERSON] , -\~ як такому спадкоємцю, що прийняв спадщину. Підсумовуючи висновки, суд констатує, що\~ [PERSON] набула право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , в порядку ч.2 ст.1223 та ст.1264 ЦК України як спадкоємець четвертої черги за законом, тобто як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини і в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла таку. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Зважаючи на вище викладене суд переконався у наявності законних підстав для задоволення позовної заяви про встановлення факту постійного проживання позивачки [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю із [INFO] і по день його смерті. При цьому позивачем доведено, що будь-яким іншим шляхом підтвердити факт проживання позивачки із спадкодавцем протягом п`яти років, що передували його смерті і відкриттю спадщини не видалось можливим. У зв"язку із задоволенням позову судові витрати, понесені позивачем (судовий збір, сплачений при поданні позову у розмірі 908 грн) слід покласти на відповідача, оскільки іншого варіанту розподілу судових витрат сторонами не заявлено. На підставі викладеного, та

Outcome: approved