Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач ТОВ «РАДА7» звернувся до суду із вимогами до відповідача [PERSON] і просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 29479.92 грн. - основного боргу, інфляційної складової боргу - 21 304,14 грн., 3% річних - 2 247,46 грн., судового збору - 530,32 грн. В обґрунтування вимог ТОВ «РАДА 7» вказує, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Квартира загальною площею 83,2 кв. м. Житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок є ТОВ «РАДА7», проте [PERSON] як споживач не виконує свої зобов'язання. Виходячи з положень ст. ст. 525,526 ЦК України позивач просить стягнути заборгованість з відповідача, та застосувати положення ст. 625 ЦК України у зв'язку з несплатою боргу. 14.09.2015 представником позивача було подано зустрічний позов до ТОВ «РАДА7», яким просила ухвалити рішення, яким зобов'язати TOB «РАДА 7» виконати в натурі обов'язок щодо виготовлення та надання [PERSON] квитанції про сплату житлово-комунальних послуг за період з 19.02.2014 р. по день подання позову із зазначенням реквізитів рахунку TOB «РАДА 7», в обґрунтування якого зазначає, що ТОВ «РАДА 7» вже протягом тривалого часу ігнорує визначений та умовами Договору від 19.02.2014 р. обов'язок надавати споживачеві в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік послуг, структуру ну суму платежу, інформацію про реквізити рахунку, на який підлягають зарахуванню платежі, що змушує [PERSON] звертатись з відповідним зустрічним позовом про виконання цього обов'язку в натурі. 23.11.2015 р. представником позивача подано заяву уточнення предмету зустрічного позову у якій просить зобов'язати виконати в натурі обов'язок щодо виготовлення та надання [PERSON] квитанцій про сплати у житлово-комунальних послуг із зазначенням реквізитів рахунку ТОВ «РАДА 7» без зазначення в ній неіснуючого боргу. В судовому засіданні представник позивача - ТОВ «РАДА 7» підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов, щодо зустрічних позовних вимог заперечив та просив відмовити. Представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги позивача ТОВ «РАДА 7» не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Згідно ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства. Встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Квартира загальною площею 83,2 кв. м. Житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок є ТОВ «РАДА7», про що зазначає позивач за первісним позовом, разом з тим жодних підтверджуючих документів, які б свідчили, що між сторонами існують зобов'язання саме з 20.05.2009 року суду не надано, як це зазначено в розрахунку заборгованості наданих послуг, що долучений до матеріалів справи. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27.11.2014 р. по справі 753/13801/14-ц цивільний позов [PERSON] до TOB «РАДА 7» про укладеними між нею та TOB «РАДА 7» з 19.02.2014 р. Договору про надання послуг з будинків і споруд та прибудинкових територій на умовах Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року №529; Договору з будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і споруд на умовах Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №484 від року був задоволений. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17.03.2015 р.Дарницького районного суду міста Києва від 27.11.2014 р. по справі №753/13801/14 скасовано в частині визнання укладеним між TOB «РАДА 7» та [PERSON] з 19.02.2014 р. Договору з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або :ом будинків і споруд на умовах Типового договору, затвердженого Постановою Міністрів України №484 від 20.05.2009 року. В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27.11.2014 р. було залишено без змін. Згідно з ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.08.2015 р. у задоволенні касаційної скарги представника TOB «РАДА 7» було відмовлено, а рішення Апеляційного суду міста Києва від 17.03.2015 р. залишено в силі. Частиною 3 статті 61 ЦПК України до обставин, що не підлягають доказуванню відносить преюдиційні факти, тобто такі, які встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Вони не доказуються по іншій цивільній справі, якщо у даній справі беруть участь ті ж самі особи. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу, оскільки за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин. Положення цієї статті також спрямовані на запобігання ухваленню різних судових рішень щодо однієї й тієї самої обставини. Згідно з нормами ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. З вказаної норми випливає, що первинним обов'язком виконавця є обов'язок підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. З урахуванням викладеного суд приходить до переконання, що вищевказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено виникнення договірних відносин між позивачем та відповідачем починаючи з 19 лютого 2014 року. Крім того, вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що свого обов'язку підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з типовим договором позивач за первинним позовом не виконав, чим порушив право відповідача на укладання такого договору. Згідно з нормами ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення і цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до норм ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до норм ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотні умови договору між виконавцем та споживачем житлово-комунальних послуг визначені у ст.26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Зокрема, до таких умов віднесені умови про вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг та порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Частиною 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. У свою чергу ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок виконавця надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх і споживчі властивості тощо. У тому числі це стосується й надання споживачу інформації про реквізити, на які підлягає зарахуванню оплата за житлово-комунальні послуги. Так, після набрання чинності судовим рішенням про визнання укладеним між позивачем та відповідачем Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових рій від 19.02.2014 р. [PERSON] звернулась до TOB «РАДА 7» з проханням підписати Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 19.02.2014 р., умови якого є ідентичними умовам затвердженого постановою України Типового договору, розрахувати суму оплати за житлово-комунальні послуги з моменту виникнення договірних відносин, а також зазначити у квитанції реквізити позивача, на які підлягає здійсненню оплата за житлово-комунальні послуги, оскільки квитанції, що надходять на адресу відповідача, містять реквізити іншої юридичної особи - TOB ІОЦ «Рада», з якою у відповідача не існує жодних договірних відносин. У відповідь на запити від TOB «РАДА 7» [PERSON] отримала лист № 07-0147 від 06.05.2015 р., у якому відсутня запитувана нею інформація про оплати за житлово-комунальні послуги з моменту виникнення договірних відносин, а реквізити виконавця послуг, так само як був відсутній підписаний з боку TOB «РАДА 7» примірник Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 19.02.2014 р. із зазначенням банківських реквізитів товариства. При дослідженні судом доказів, він має за мету одержання необхідного для вирішення справи висновку про їх реальне існування, проте такого реального існування судом при розгляді даної справи встановлено не було. Якість доказування забезпечується визначеним ЦПК процесуальним порядком і способом їх дослідження. Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов'язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування. Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов'язок по доказуванню. Обов'язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду. Право доказування виступає як можливість подання доказів, участь в їх дослідженні, попередній оцінці та гарантується сукупністю процесуальних засобів і реалізується по волі заінтересованих осіб особисто або за допомогою суду у відповідності з своїми інтересами та вибором способу поведінки. Обов'язок по доказуванню полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, який гарантується настанням несприятливих правових наслідків у випадку їх невиконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов'язку по його доказуванню; якщо позивач не доведе підставу вимоги, то в позові належить відмовити. Невиконання обов'язку по доказуванню для сторін й інших суб'єктів правового спору матиме матеріально-правові і процесуально-правові наслідки. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскільки договірні відносини між позивачем та відповідачем почали існувати з 19 лютого 2014 року, то з відповідача на користь позивача з вказаного періоду підлягає стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Так, відповідно до наданих розрахунків у [PERSON] починаючи з 19.02.2014 р. по дату звернення до суду, а саме 30.07.2016 спожиті житлово-комунальні послуги на суму 9548,78 грн., проте відповідно до наданих квитанцій 7 364 ,49 грн. оплачені, тобто у [PERSON] перед ТОВ «РАДА 7» наявна заборгованість у розмірі 2 181, 29 грн., яка і підлягає стягненню. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача ТОВ «Рада 7» є безпідставними в частині стягнення боргу з 2009 року по 18.02.2014 р., в іншій частині вимог суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача [PERSON] в частині зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада-7» виконати в натурі обов'язок про надання [PERSON] квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг із зазначенням наданих послуг та банківських реквізитів рахунку ТОВ «Рада-7» за виключенням в них заборгованості за період до 19 лютого 2014 року, суд вважає їх належним чином обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки Стороною позивача за первісним позовом доведено бездіяльність ТОВ «Рада 7», яка полягає у не наданні квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг із зазначенням наданих послуг та банківських реквізитів рахунку ТОВ «Рада-7» за виключенням в них заборгованості за період до 19 лютого 2014 року. В частині вимог про зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада-7» виконати в натурі обов'язок про надання [PERSON] квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг із зазначенням наданих послуг та банківських реквізитів рахунку ТОВ «Рада-7» за виключенням в них заборгованості за період до 19 лютого 2014 року без зазначення в ній неіснуючого боргу, суд вважає за необхідне, оскільки вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial