Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 990 000 грн, упущену вигоду в розмірі 5 040 000 грн. та відшкодувати моральну шкоду, завдані протиправними діями відповідача, у розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. В своїх поясненнях наголосив, що відповідно до укладеного 01.02.2010 р. договору про співпрацю - створення автомийки по [ADDRESS], позивачем було розроблено проект автомийки, який погоджено з відповідачем. Комплекс на два бокси збудовано і обладнано за власний кошт позивача. Крім того, позивачем було отримано усі дозволи на діяльність та функціонування мийки. Дані дозволи не скасовано та не оспорено. В зв»язку з тим, що відповідач перешкоджає в користуванні майном, звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник відповідача проти заявлених вимог заперечував з тих підстав, що позивачу не надано в користування земельну ділянку, автомийка не була взагалі розташована на території товариства, позивач не мав дозвільної документації на влаштування автомийки, договір про співпрацю не можна вважати пролонгованим, хоча жодних заяв про розірвання відповідач не подавав , крім того, згідно п. 7.1 договору у позивача не виникає права власності на земельну ділянку, а всі капітальні будівлі, що збудовані, автоматично переходять у власність відповідача, також просив застосувати строки позовної давності, вважає, що позивачу стало відомо про порушення свого права з 02.09.2012 р., оскільки позивач на підтвердження цієї дати надав акт. Разом з тим, представник відповідача просив не приймати як неналежний доказ акт від 01.09.2012р. про недопущення позивача охоронцем орендодавця - ПАТ «Квіти України» на територію, за відсутності оригінала акту. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, суд приходить до наступних висновків. 01.02.2010 року між позивачем та АТ «Квіти України» (правонаступником якого є ПАТ «Квіти України») було укладено договір б/н про співпрацю. За умовами вказаного договору (п. 1.1.) "з метою облаштування частини території відповідача, розташованої на [ADDRESS] у м. Києві у розмірі 70 кв. м (сто кв. м) та її ефективного використання сторони домовилися щодо упорядкування частини території позивачем та створення на ній автомийки" (т. 1, а.с. 6). Сторони за умовами договору актом від 01.02.2010 року визначили межі ділянки, на якій буде розташована автомийка (т. 1, а.с. 9). Відповідно до п. 2.1.2. даного договору ПАТ «Квіти України» зобов'язано надати можливість [PERSON] на організацію на території автомийки для забезпечення потреб мешканців прилеглих будинків. В свою чергу [PERSON] зобов'язаний протягом дії договору постійно проводити заходи з благоустрою, розчистки території та організувати на ній автомийку за власний рахунок ( п. 2.3.1 п. 2.3.2 договору). Відповідно до п. 2.3.6. та п. 2.3. договору позивач зобов'язаний самостійно отримувати всі необхідні дозволи, погодження контролюючих органів, здійснювати оплату за їх отримання та нести відповідальність перед контролюючими органами щодо діяльності авто мийки. Відповідно до п. 6.1. договір набирає чинності з моменту підписання і діє протягом 36 календарних місяців з моменту його укладення. Відповідно до ст. 6 та положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тож, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін у справі, сторони погодили та визначили всі умови за договором. Відсутні будь-які судові рішення щодо визнання даного договору недійсним чи припиненим. Пунктом 6.2. договору визначено, що договір може бути автоматично пролонгований на такий же термін в разу відсутності у будь-якої зі сторін заперечень за 15 календарних днів до закінчення строку дії договору. Пролонгація договору - це певне збільшення періоду дії вихідної домовленості з метою подальшого ефективного та успішного співробітництва. Таке збільшення може бути зупинено, у разі автоматичної пролонгації лише за досягненною угодою сторін. Разом з цим, кількість таких продовжень (автоматичних пролонгацій) договору законодавством не обмежена. Таким чином, оскільки сторонами договір розірвано не було, будь-яких офіційних повідомлень щодо його припинення сторонами не направлялось, дія його вважається пролонгованою, а відтак він підлягає виконанню сторонами. Відповідно до п. 4.1 договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у відповідності до чинного законодавства. За змістом положень ст. 3 ЦК однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст. 626, 627 ЦК України). У справі, що розглядається, спір між сторонами виник щодо договору про спільну діяльність та наслідків за ним, тобто спір стосується договірних відносин. Отже, відповідно до ст.ст. 1130, 1131 ЦК за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було отримано експертний висновок Подільського районного управління ГУ МНС України в м. Києві від 11.06.2010 року № ПП/14/Н/43 щодо відсутності порушень вимог пожежної безпеки проекту (т. 1 а.с. 14). Висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 08/05-6464В від 16.07.2010 року встановлено, що проект автомийки на два пости на [ADDRESS] вм. Києві відповідає вимогам санітарного законодавства України (т. 1 а.с. 15). Також матеріали справи містять дизайн-проект автомийки на два пости по [ADDRESS] в м. Києві, розроблений ТОВ «Об'єднання партнерів Архітекторів Сучасне місто» (т. 1, а.с. 17-55). Вказане свідчить про виконання умов договору (п.2.3.6) позивачем. Таким чином, заперечення представника відповідача щодо відсутності у позивача проектної документації на автомийку спростовуються матеріалами справи. Крім того, факт наявності автомийки на цієї адресою підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], які пояснили, що автомийка була в зручному місці біля дороги, автомийка була розділена перегородкою на два бокси, тому вони користувались її послугами, заїжджали помити автомобілі, але були випадки влітку 2012р. коли автомийка не працювала з причин відсутності води. Також наявність в матеріалах даної справи копій постанов в справах про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за встановлення рекламоносія та наклеювання плакатів, тобто за порушення норм та стандартів безпеки руху (ст.ст. 188-28, 140 КУпАП), свідчить про створення автомийки. Тобто, твердження представника відповідача щодо відсутності мийки на два пости по [ADDRESS] в м. Києві не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, і спростовується показами свідків, квитанціями про оплату компенсації за електроенергію та воду за період 2010-2012 роки та на виконнаня самого договору (700 грн) (а.с. 3-48), які в свою чергу представником відповідача не були спростовані, отримані кошти не повернуті позивачу. А тому це підтверджує факт створення та організації роботи автомийки. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Твердження представника відповідача на відповідь представника позивача: «ми давно хотіли позбавитись від вас, бо ви там розпивали спиртні напої» суд сприймає критично, оскільки це не стосується договірних відносин. Таким чином, суд приходить до висновку про створення автомийки на два робочих місця по [ADDRESS] в м. Києві. Підстав вважати, що не позивач витрачав кошти на влаштування автомийки, її обладнання, а будь-яка інша особа, у суду немає. Тому особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майно позивачу повернуто не було, доля майна на момент розгляду справи невідома, а посилання представника відповідача на те, що позивач втратив свій інтерес до автомийки, ґрунтується на припущеннях. Якщо особа втрачає інтерес, то це є односторонньою відмовою, яка є можливою у випадку, якщо це встановлено договором ( ст. 651 ЦК ) або законом ( ст.782 ЦК). При цьому необхідно повідомити про свою відмову боржника і з цього моменту зобов'язання вважається припиненим. Розірвання договору тягне за собою розірвання правовідношення. В даному випадку між сторонами такого не відбулося. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стосовно збитків: із ст. 611 ЦК випливає, що вони відшкодовуються, якщо це встановлено договором або законом. Поряд з цим, ст. 623 ЦК формулює загальне правило, що покладає на боржника, який порушив зобов'язання, обов'язок відшкодувати збитки, що завдані кредиторові таким порушенням. Це правило поширюється на всі правовідносини, що кваліфікуються як зобов'язання, а тому збитки, підлягають відшкодуванню завжди, якщо обмеження щодо цього не встановлені спеціальними правилами. Представником позивача наголошувалось на тому, що він позбавлений права забрати своє майно, а в разі відсутності майна має право на відшкодування збитків, оскільки майно не повернуто і представник відповідача не спростував ці обставини. З приводу користування земельною ділянкою позивач вимог не заявляє, тому це не є предметом розгляду. Заперечуючи проти позову, представник відповідача послався на п.7.1 договору про те, що всі капітальні будівлі (нерухоме майно), що будуть змонтовані (збудовані) позивачем, автоматично переходить у власність відповідача без компенсації, суд не приймає до уваги, оскільки позивачем не ставиться питання про визнання права власності на будівлю, а також в зазначеному пункті договору також йде мова про тимчасові споруди. Так, дійсно, відповідач не несе відповідальність за діяльність позивача та збитки, спричинені позивачем, як зазначено в п. 4.2 договору, але в даному випадку зустрічних вимог про відшкодування збитків, завданих позивачем, не заявлено. Представник відповідача лише в своїх поясненнях зазначив, що позивач наніс їм також збитки своєю діяльністю. Звертаючись до суду, представник позивача стверджував, що відповідачем порушено умови договору. Так, п. 7.1 визначає, що після завершення строку дії договору сторона-2 має право розібрати тимчасові споруди, що були нею зведені та вивезти за межі території без права втрати права власності на них. Тобто, відповідач не повернув майно, а позивач не мав можливості вивезти його, у зв'язку з чим останнім понесені реальні збитки. Враховуючи те, що позивач припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець у серпні 2014 р, дані правовидносіні вважаються припиненими і дія договору також припиняється. Відповідно до статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Як встановлено в судовому засіданні, позивач не користувався майном з тих причин, що відповідач перешкоджав в доступі на автомийку. Відповідно до ч. 3 ст. 623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін на день подачі позову висновком оцінювача. Відповідно до висновку № 1508/Л від 26.06.2017 року оцінювача ТОВ «Експертно-консультативний центр», який має відповідну ліцензію та кваліфікаційне свідоцтво оцінювача (а.с.134), про ймовірну вартість за вказаною адресою автомийки вона становить від 1 608 750,00 грн. до 990 000,00 грн. Судом взято мінімальний розмір вартості - 990 000,00 грн.(т. 1 а.с. 133) з даної порівняльної вартості. Відповідно до п. 16 Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджених Постановою КМУ від 10 вересня 2003 р. N 1440, визначення ринкової вартості об'єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки. Відповідно до п. 47 цього Стандарту порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об'єктами порівняння та об'єктом оцінки. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в цій частині про відшкодування збитків підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування упущеної вигоди суд приходить до наступних висновків. Частиною 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За приписами вказаних норм упущеною вигодою вважаються неотримані доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушеним. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовується тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення такої вимоги покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання мийки. Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки. Звертаючись із заявою про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 5 040 000,00 грн., позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем та представником зроблено не було. Представник позивача зазначав, що мийка функціонувала, а свідки пояснили, що ціна за мийку автомобіля коштувала від 30 грн. до 50 грн. Але скільки автомобілів в день обслуговували пояснень не надавали. Тоді як в своєму висновку ( т.1,а.с.135-136) той же самий оцінювач взяв 20 годин на добу за період 42 місяці (з 01 вересня 2012 по 01 лютого 2016 року) та ціну однієї послуги 120-150 грн., що не відповідає обставинам справи, оскільки позивач з серпня 2014 р. припинив свою діяльність як ФОП. З огляду на викладене вище та з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування упущеної вигоди не доведені та задоволенню не підлягають. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В ході розгляду справи зі сторони позивача суду не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди, яка останнім оцінена в сумі 10 000,00 грн., відповідно, ці вимоги також задоволенню не підлягають. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Оскільки укладений між сторонами договір від 01.02.2010 р. не був розірваний, що підтверджено сторонами в судовому засіданні, наданий позивачем акт від 01.09.2012р. суд не приймає як належний доказ, в тому числі і за клопотанням представника відповідача, за відсутності його оригіналу, що свідчить про пролонгацію договору, втім, позивач припинив свою діяльність в серпні 2014 р. Таким чином з серпня 2014 р. у позивача виникло право вимоги до відповідача в рамках даного договору на підставі п. 7.1. А тому суд на підставі ч. 5 ст. 261 ЦК України вважає, що з цього часу рахуються строки позовної давності, які не пропущені. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 76, 80, 81 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази,які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмету доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог. Згідно ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що даною нормою не передбачається часткове скасування вжитих згідно ухвали суду заходів про забезпечення позову з метою співрозмірності до задоволених позовних вимог, втім, позов забезпечувався на загальну ціну позову набагато більше в розмірі 6040000,00 грн., а тому суд скасовує заходи забезпечення позову.

Outcome: partial