Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулися до суду з позовом про стягнення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.09.2017 між ПАТ «СК «Уніка» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування транспортного засобу «Ніссан» д.н. [NUMBER] . 04.05.2018 сталося ДТП за участю транспортного засобу «АЗЛК 2141» д.н. [NUMBER] під керування водія [PERSON] та автомобіля «Ніссан» д.н. [NUMBER] під керування водія [PERSON] , в наслідок чого останній автомобіль зазнав пошкодження. Відповідно до Акту №00258964 визначено розмір страхового відшкодування в сумі 8219,33грн, які були виплачені потерпілій особі. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 8219,33грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.05.2021, відкрито провадження, справу до розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивача в судові засідання свого представника не направив, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] 05.10.2021 в судовому засіданні заперечував проти позову, надав документи на підтвердження не спроможності сплати суми, яка визначена позивачем. 20.12.2021 в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності відповідача та заява про відмову у позові, застосувавши строк позовної давності. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши представника позивача, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 04.05.2018 о 16:50год по вулиці Волкова в м.Києві водій [PERSON] , керуючи автомобілем «АЗЛК 2141», державний номер [NUMBER] рухаючись заднім ходом не впевнився що це буде безпечним, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Nissan X-TRAIL», д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , чим порушив ПДР України, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 22.10.2018, визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-4 КУпАП, однак закрито справу у зв`язку з закінченням тримісячного строку для накладення адміністративного стягнення. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку 21.09.2017 між ПАТ «СК «Уніка» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №814001/4640/1000057, предметом договору є майнові інтереси страхувальника, а саме транспортний засіб «Nissan X-TRAIL», реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску. До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» звернувся власник автомобіля «Nissan X-TRAIL», реєстраційний номер [NUMBER] з заявою про відшкодування шкоди. На підставі Наказу № 00258964 від 09.11.2018, страхового акту № 00258964 від 09.11.2018 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» було прийнято рішення про відшкодування шкоди [PERSON] в розмірі 8219,33грн, що також підтверджується платіжним дорученням № 053200 від 13.11.2018 про виплату на ім`я одержувача: [PERSON] , як власнику колісного транспортного засобу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За приписами ч. 1 ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Згідно із положення ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Стаття 27 Закону України "Про страхування", регламентує, що Страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Разом з тим, під час розгляду справи відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності до стягнення з нього відшкодування шкоди та просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог та відмовити в задоволенні позову. Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика, за договором добровільного страхування наземного транспорту, не є регресом (регрес виникає, на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу), а є - суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора, потерпілий (страховик) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого та зобов`язаний довести, що дії особи, яка завдала шкоди потерпілому, були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність до заявленого спору не встановлена. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Позовна давність, як того передбачає ст. 259 ЦК України, тобто за домовленістю сторін не збільшувалась. Письмовий договір не укладався. Вимоги п. 5 ч.1 ст. 268 ЦК України, на зазначені правові відносини та позовні вимоги не поширюються, так як позивач звернувся в порядку суброгації, тобто він отримав від страхувальника право вимоги до винної особи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і №22095/93, § 51)). Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже суд звертає увагу на те, що за суброгацією, на відміну від регрессу, перебіг строку позовної давності починається не з моменту виплати страхового відшкодування, а з моменту виникнення страхового випадку (день коли відбулася дорожньо-транспортна пригода), тобто перебіг строку почався ще з 04.05.2018, а позивач звернувся до суду тільки 05.05.2021 (судом отримано та зареєстровано позовну заяву 11.05.2021) та заяву про поновлення строку на звернення до суду не подавав. Оскільки строком захищається тільки порушене право, а судом встановлено порушення права ПАТ «СК «Уніка», яка мала право вимоги в порядку суброгації до [PERSON] , однак даних про поважність причин пропуску строку давності позивач не надав, в позові повинно бути відмовлено в зв`язку із спливом строку позовної давності як самостійної підстави відмови в позові. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах у зв`язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed