Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 19.10.2017 р. був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.02.2018 р. позов його задоволено частково; стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 22773 грн. 35 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.10.2017 р. по 21.02.2018 р. включно у сумі 12769 грн. 50 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обовязкових платежів, мораль шкоду у сумі 500 грн., вирішено питання судових витрат. 11.04.2018 р. відповідач вказану заборгованість у загальній сумі 33457 грн. 18 коп. йому виплатив, однак середній заробіток відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України за період з 21.02.2018 р. по 11.04.2018 р. у сумі 8427 грн. 87 коп. йому виплачений не був. Просить суд: стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 21.02.2018 р. по 11.04.2018 р. у сумі 8427 грн. 87 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «СМНВО» у судове засідання не зявився, надав відзив на позов. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» у трудових відносинах. 19.10.2017 р. позивача [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.02.2018 р. позов [PERSON] задоволено частково; стягнуто з ПАТ «СМНВО» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 22773 грн. 35 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.10.2017 р. по 21.02.2018 р. включно у сумі 12769 грн. 50 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обовязкових платежів, мораль шкоду у сумі 500 грн., вирішено питання судових витрат /а.с.10/. 11.04.2018 р. позивачу [PERSON] встановлена рішенням суду від 21.02.2018 р. заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виплачені на карту Банку ПУМБ, що підтверджується відповідною банківською випискою. З рішення суду від 21.02.2018 р. вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становить 255 грн. 39 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний\~в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок\~у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. А згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків\~(п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 р.). Крім того, відповідно до п. 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 9-рп/2013 від 15.10.2013 р. передбачено, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням\~ строків її виплати є трудовим спором, повязаним з недотриманням законодавства про оплату праці. Конституційний Суд України в рішенні\~від 22.02.2012 р. №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу розяснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~\~\~ Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України\~від 22.02.2012 року №4-рп/2012\~, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином за період з 22.02.2018 р. по 11.04.2018 р. середній заробіток за час затримки розрахунку становить 5363 грн. 19 коп. (21 робочих дні х 255,39 грн. = 5363,19). Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.02.2018 р. по 11.04.2018 р. у сумі 5363 грн. 19 коп. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial