Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за кредитним договором №54/188/07/Ф від 28.11.2007 року у розмірі 115532,57 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 28.11.2007 року було укладено вказаний вище кредитний договір на суму 72500,00 грн. Банк свої зобовязання виконав проте, відповідач у встановлений строк кредит не повернув, порушив узяті на себе зобовязання у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 115532,57 грн. 24.01.2018 року від представника відповідача адвоката [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Представник просила застосувати до позовних вимог Публічного акціонерного\~товариства "Кредобанк" позовну давність та відмовити в задоволенні позову (а.с. 46). Ухвалою суду\~від 30.05.2018\~року провадження\~у справі\~за позовом\~публічного акціонерного\~товариства\~"Кредобанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості зупинено до закінчення перегляду судового рішення у цивільній справі №444/9519/12-ц у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку. Ухвалою суду від 16.07.2018 року провадження у справі поновлено. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином (а.с. 74). В матеріалах справи наявні заяви представників позивача про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 28, 42). Від представника відповідача адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 28.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №54/188/07-Ф (далі Договір). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав. Відповідач у встановлений строк кредит не повернув, порушив взяті на себе зобовязання у звязку з чим, згідно розрахунку позивача, утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 115532,57 грн. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За правилами статей 253-254, 260 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~261\~ЦК України\~за зобов'язаннями\~з визначеним\~строком виконання\~перебіг позовної\~давності починається\~зі спливом\~строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Судом встановлено, що згідно п. 2 Договору №54/188/07/Ф\~від 28.11.2007\~рокусторони погодили, що банк видає позичальнику кредит в сумі 72500,00 грн. на термін до 27.11.2012 року. Згідно п. 4.1 Договору позичальник зобовязався повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені договором та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 1209,00 грн., а в останні місяць кредитування 1169,00 грн. (а.с. 4-5). Разом з тим, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж на погашення кредиту відповідачем здійснено у жовтні 2008 року, у розмірі 264,41 грн. (а.с. 11). У пунктах 91-93 Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою\~статті 261 ЦК України\~починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Оскільки відповідачем допущено неналежне виконання зобовязання за договором, шляхом нездійснення чергового щомісячного платежу починаючи з листопада 2010 року, з цього моменту розпочався перебіг строку загальної позовної давності та протягом трьох років позивач мав право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості. Проте, з відповідною позовною заявою позивач звернувся 11.04.2017 року. Згідно частин 3, 4 ст. 267 ЦК України \~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, судом встановлено заборгованість за кредитним договором в сумі 115532,57\~грн.,\~проте стороною по справі представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, судом встановлено, що позовну заяву подано з пропуском встановлено строку для звернення до суду за захистом порушених прав, за таких обставин суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити за сплином строку позовної давності.

Outcome: dismissed