Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 14 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції між сторонами зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 384. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Посилається на те, що подружнє життя сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння, радикально різних поглядів на життя, на шлюб та сім'ю. За час спільного сімейного проживання сторони дійшли висновку, що в них відсутні будь-які спільні інтереси. Сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, ведуть роздільний бюджет, фактично шлюбні відносини припинені з 2014 року. Вважає, що примирення є неможливим, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Домовленості між сторонами про порядок утримання дитини не досягнуто, відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання доньки не надає. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Після розірвання шлюбу прізвище просила залишити без змін "[PERSON]". Відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно до поданої до суду заяви, розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та надані в обґрунтування позовних вимог докази в їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 384, під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 14 квітня 2007 року). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 22 липня 2009 року) батьком дитини записаний відповідач по справі. Згідно ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї неможливим. За таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Суд зазначає про вибір прізвища після розірвання шлюбу позивачем, яка просила її прізвище залишити без змін «[PERSON]». Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо від дитини, в добровільному порядку матеріальну допомоги дитині не надає. Домовленості про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2018 рік" встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З аналізу змісту ч. 1 ст.184 СК України вбачається, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач має постійне місце роботи та регулярний дохід. При таких обставинах, враховуючи викладене, а також мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved