Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.12.2009р. помер батько позивачки - [PERSON], після смерті якого нею успадковано та набуто права власності на будинок №34 по вул.Огарєва в м.Виноградові, що залишився після смерті батька. Обгрнутовуючи свої вимоги позивачка вказує що рішенням Виноградівського районного суду від 10.04.2012р., яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову ПАТ «[PERSON] [PERSON]» в особі ЗОД ПАТ «[PERSON] [PERSON]» до неї та її брата про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 014/4036/82/30115 від 19.10.2006р. у розмірі 72709,66 грн., який було укладено між їх батьком [PERSON] та ПАТ «[PERSON] [PERSON]», оскільки останній пропустив строки, визначених у ст.1281 ЦК України та втратив права вимоги до спадкоємців боржника за його боргами. Далі позивачка вказує що 20.09.2013р. нею проведено реєстрацію права власності на будинок №34 по вул.Огарєва в м.Виноградові, під час якої вона дізналась, що дане спадкове майно на підставі договору іпотеки, укладеного між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» і [PERSON] в забезпечення виконання останнім зобовязань за кредитним договором № 014/4036/82/30115 від 19.10.2006р., обтяжено забороною на відчуження обєктів нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 3936304 від 24.10.2006 року, реєстрацію обтяження було проведено приватним нотаріусом [PERSON] у звязку з цим, під час реєстрації за позивачкою права власності на будинок №34 по вул.Огарєва-34 в м.Виноградові, держреєстратором 20.09.2013р. було перенесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження за номером 2577832 і погашено такий в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. Позивачка 24.10.2013р., 31.03.2014р. та 11.02.2016р. зверталась до ПАТ «[PERSON] [PERSON]», його обласної дирекції та приватного нотаріуса Л.І.[PERSON] з проханням про припинення договору іпотеки та вчинення дій щодо зняття заборони на відчуження житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в м.Виноградові, по вул.Огарєва, 34 Закарпатської області, однак відповідачі відмовляються виконати її вимоги, з посиланням на ст.1282 ЦК України, а нотаріус взагалі ігнорує звернення, залишаючи такі без відповідей. Позивачка, як власник нерухомого майна, бажаючи розпорядитись ним на свій розсуд, однак дії відповідачів порушують її право власності і спричиняють шкоди охоронюваним законом правам та інтересам, а відтак, посилаючись на приписи ст.41 Конституції України, ст.598,608 ЦК України, ст.ст.17,23 Закону України «Про іпотеку», є всі правові підстави порушити в судовому порядку питання про визнання припиненими основного зобовязання та іпотечного зобовязання, які слугували підставою для обтяження нерухомого майна - житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в м.Виноградові, по вул.Огарєва-34 Закарпатської області та зобовязання Відповідача ЗОД ПАТ «[PERSON] [PERSON]» надати довідку про це. Крім іншого, згідно ст.71 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» №868 від 17.10.2013р., державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки. Статтею 78 Порядку визначено, що державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону, а відтак позивачка вважає правомірним і заявлення вимоги до приватного нотаріуса [PERSON] про зобовязання провести державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна (житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в м.Виноградові, по вул.Огарєва-34 Закарпатської області) іпотекою із зняттям заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки № 014/4036/82/30115 від 24.10.2006 року. На підставі наведеного, вважаючи, що порушенні її законні права на успадковану власність, позивачка просить суд визнати припиненими зобовязання за кредитним договором №014/4036/82/30115 від 19.10.2006р., який було укладено між [PERSON] та АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] [PERSON]»; визнати припиненими зобовязання за договором іпотеки №4237 від 24.10.2006р., укладеним між [PERSON] та АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] [PERSON]» щодо житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в Закарпатській області, м.Виноградів, вул.Огарєва-34; зобовязати приватного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу [PERSON] провести державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна (житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в м.Виноградові, по вул.Огарєва, 34, Закарпатської області, із зняттям заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки №014/4036/82/30115 від 24.10.2006р., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх задоволити повністю. Представник відповідача ПАТ «[PERSON] [PERSON]» в судове засідання не з»явився, проте 30.05.2016р. подав до суду своє заперечення (а.с.24-26), в якому позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. В обгрунтування своїх заперечень зазначив, що оскільки зобов»язаня померлого батька позивачки не виконане, заборгованість не погашена, а відтак не має правових підстав для зняття заборони на відчуження житлового будинку №34 по вул.Огарева в м.Виноградів та припинити дію діючого договору іпотеки. Спадкоємці померлого [PERSON] повідомленні і не заперечують щодо наявності заборгованості по кредитному договору померлого, проте ними не вживаються заходи по врегулюванню (погашенню) заборгованості, кредитний договір і договір поруки є діючими, не є припиненими згідно із договором чи законом, а відтак відсутні підстави для задоволення позову, а тому у задоволенні позову просив відмовити. Приватний нотаріус [PERSON] також в судове засідання не з»явилась, проте 22.06.2016р. подала до суду своє заперечення (долучене до матеріалів справи), в якому позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення В обгрунтування своїх заперечень послалась на вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом, якими регламентована діяльність нотаріусів щодо накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна, оскільки зобов»язаня померлого батька позивачки [PERSON] не виконане, заборгованість не погашена, а відтак у неї як нотаріуса не має правових підстав для зняття заборони на відчуження житлового будинку, а тому у задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємов"язку, суд приходить до наступного. Завданнями цивільного судочинства відповідно до ст.1 ЦК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом (ст.16 ЦК), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст.8 Конституції України. Відповідно до норм ст.ст.1,2 цього Закону судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та в межах наданих повноважень. Стаття 7 зазначеного Закону гарантує кожному захист його права, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов»язків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до приписів ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України. Повноваження суду при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі щодо вирішення і кредитних спорів, а відтак, розглядаючи даний спір суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань. Так, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), і вимогами законодавства. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.10.2006р. між ЗОД ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та померлим [PERSON] був укладений кредитний договір №14\\4036\\82\\30115, згідно якого останьому був наданий кредит в розмірі 9.150,00 доларів США терміном до 18.10.2016р. зі сплатою 14% річних. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком та позичальником [PERSON] 24.10.2006р. \\а.с.14-17\\ було укладено також договір іпотеки, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку банку належний йому житловий будинок, розташований в м.Виноградів по вул.Огарєва-34, Закарпатської області. Встановлено, що 26.12.2009р. \\а.с.9\\ позичальник [PERSON] помер, після смерті якого позивачкою успадковано та набуто право власності на будинок №34 по вул.Огарєва в м.Виноградові, що залишився після смерті її батька. Встановлено також, що майно померлого [PERSON] на підставі договору іпотеки, укладеного між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» і [PERSON] в забезпечення виконання останнім зобовязань за кредитним договором №014/4036/82/30115 від 19.10.2006р., обтяжено забороною на відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3936304 від 24.10.2006 року, реєстрацію обтяження було проведено приватним нотаріусом [PERSON]. Також з матеріалів справи встановлено, що рішенням Виноградівського районного суду від 10.04.2012р., яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову ПАТ «[PERSON] [PERSON]» в особі ЗОД ПАТ «[PERSON] [PERSON]» до неї та її брата про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 014/4036/82/30115 від 19.10.2006р. у розмірі 72.709,66 грн., який було укладено між їх батьком [PERSON] та ПАТ «[PERSON] [PERSON]», оскільки останній пропустив строки, визначених у ст.1281 ЦК України та втратив права вимоги до спадкоємців боржника за його боргами. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка вказувала, що відмова у задоволенні позовних вимог банку про стягнення боргу за кредитним договором до неї як спадкоємця померлого позичальника через пропуск строку позовної давності впливає на реальність його виконання, а відтак є всі підстави визнати і договір іпотеки припиненим, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги за забезпечувальним договором іпотеки. Проте суд не може погодитись з такими доводами позивачки з наступних підстав. Так, з матеріалів справи, зокрема даних договору іпотеки від 24.10.2006р., укладеного між померлим [PERSON] та відповідачем, вбачається, що в даному спорі боржник за кредитним договором (основне зобов»язання) і іпотекодавець (забезпечувальне зобов»язання) був однією і тією ж особою. Між тим, відповідно до положень ч.2 ст.523 ЦК України, яка встановлює правові наслідки заміни боржника в зобов»язанні, який одночасно є і заставодавцем (іпотекодавцем), застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Такі ж приписи містить і ст.23 Закону України «Про іпотеку», згідно якої у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Отже іпотека, укладена між банком і позичальником [PERSON] 24.10.2016р., є дійсною для набувачів відповідного нерухомого майна, в даному випадку для спадкоємців померлого іпотекодавця [PERSON]. Аналогічні пояснення містить п.36 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якого у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст.23 Закону України "Про іпотеку"). Така ж правова позиція про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов»язанні, викладена в постанові Верховного суду України від 17.04.2013р. №6-18цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Зобов»язання, як зазначено у ч.1 ст.598 ЦК України, припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Між тим, підстави припинення іпотеки визначено ст.17 Закону України «Про іпотеку», зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що відмова судом 10.04.2012р. \\а.с.17-18\\ у задоволенні позовних вимог банку про стягнення боргу за кредитним договором через пропуск строку позовної давності, не є передбаченою законом підставою для припинення договору іпотеки. Таке може бути підставою лише для відмови у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до приписів ст.266 ЦК України. Оскільки вимоги позивачки щодо зобов»язання приватного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу [PERSON] провести державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна (житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в м.Виноградові, по вул.Огарєва-34 Закарпатської області, є похідними від вимог про визнання іпотеки припиненою, то такі теж не підлягають до задоволення з вищенаведених мотивів, а також з урахуванням наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси уповноважені на вчинення нотаріальної дії, зокрема щодо накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає реєстрації. Положеннями Закону України «Про нотаріат» чітко регламентовано процедуру накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. Згідно зі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та пунктів 1-4 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, у випадках, передбачених чинним законодавством, накладення заборони відчуження щодо нерухомого майна, здійснюється нотаріусом як на підставі нотаріального посвідчення правочинів чи видачі свідоцтв, предметом яких є нерухоме майно, так і за рішенням, визначених законодавством органів чи установ. Характерною особливістю наявності заборони відчуження нерухомого майна є її існування доти, доки відповідний орган, його посадові особи, які наклали таку заборону, не приймуть рішення про її зняття, або в силу повного виконання, зміни, припинення чи визнання недійсним Відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна, нотаріус знімає заборону відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Пунктом 5 (підпункт 5.1.) глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначені вичерпні підстави зняття нотаріусом заборони - при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення пятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Окрім того, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 09.09.2015р. ухвалив постанову у справі №6-939ЦС15, предметом якої був спір про визнання договору іпотеки припиненим, припинення обтяження нерухомого майна та зобовязання повернути документи на предмет іпотеки визначив, що припинення зобовязання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання, невизнання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки. Така ж правова позиція згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів. Отже, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності відповідно до вимог ст.212 ЦК України суд приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.ст.1,6,16,523,598,599 ЦК України, ст.ст.3,17,20,23 Закону України «Про іпотеку», п.36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та

Outcome: dismissed