Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача, мотивуючи його тим, що з 10.04.2011 року по 25.02.2013 року ( з перервою в період з 25.02.2011 по 28.08.2011 року) [PERSON] працював на підприємству по видобутку вугілля ВП «Шахта «Степова», яке входить до складу ДП «Львіввугілля». Внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці [PERSON] отримав професійне захворювання. Згідно акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 11.03.2013 року, причиною професійного захворювання стало проведення робіт в умовах підвищеної запиленості повітря робочої зони, внаслідок неефективності засобів пилодавлення, несприятливих параметрах мікроклімату (зниженій температурі та підвищеній вологості повітря), важкій фізичній праці при підніманні та переміщенні вантажу. В результаті перелічених вище шкідливих виробничих факторів позивач отримав діагноз: хронічний обструктивний бронхіт ІІ ступеня, фаза субремісії, пнемосклероз, емфізема легень, ДН-І-ІІст., хронічна попереково-крийова радикулопатія з помірним больовим синдромом та статико-динамічним порушенням. 20 лютого 2013 року [PERSON] звільнений із посади машиніста гірничих виїмкових машин у звязку з неможливістю працювати за професією по стану здоровя. Періодично позивач перебував на стаціонарному та амбулаторному лікування у звязку із отриманим професійним захворюванням. Вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки, він втратив працездатність внаслідок профзахворювання, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 20 000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, додатково пояснив, через втрату працездатності у позивача суттєво змінився його спосіб життя, що негативно відобразилось на здоровї. Вважає, суму моральної шкоди у 20000 грн. обґрунтованою та просить позов задовольнити. Представник відповідача позов заперечив, вказав, що позивач при влаштуванні на роботу був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, умовами праці на шахті, наявністю на робочих місцях небезпечних шкідливих факторів, можливими наслідками їх впливу на здоровя і компенсації за роботу у таких умовах. У звязку з такими умовами праці [PERSON] отримував заробітну плату, додаткову відпустку, мав право на пенсію на пільгових умовах, а також ряд соціальних послуг та витрат. Довідка МСЕК є підставою для відшкодування потерпілому матеріальної шкоди і не підтверджує факту заподіяння моральної шкоди. Відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на органи МСЕК покладено обовязок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Звертав увагу на те, що позивачем не подано висновку МСЕК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок профзахворювання. Відтак вважає вимоги позивача безпідставними. Окрім цього зазначив, що позивачем пропущений трьох місячний термін звернення до суду, передбачений КЗпП України. Крім цього, у наданих медичних документах немає покликання про отримання позивачем фізичних та душевних страждань внаслідок отриманого захворювання. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 1989 по 2013 роки (з перервами) працював на підприємствах по видобутку вугілля, що є структурними підрозділами ДП «Львіввугілля», в шкідливих умовах праці. 20.02.2013 року позивача звільнено з роботи, у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі по стану здоровя за п.2 ст.40 КЗпП України. Зазначене не заперечується відповідачем. За час виконання своїх посадових обов'язків позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів, що підтверджується копіями документів. 11.03.2013 року комісією було складено акт розслідування професійного захворювання, яким встановлено, що останнє виникло внаслідок запиленості повітря робочої зони, несприятливих факторів мікроклімату, важкої фізичної праці. Як вбачається із довідок міжрайонної профпатологцічної МСЕК серії 10 ААА№ 486983 від 26.03.2013р. та серії 10 ААА № 108328 від 26.03.2013р., позивачу вперше та безтерміново було встановлено 50% втрати професійної працездатності у звязку з профзахворюванням, ІІІ групу інвалідності, при цьому рекомендовано лікування у невролога, терапевта та санаторно-курортне лікування. Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 21.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 p., ушкодження здоровя заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок профзахворювання в зв'язку з яким йому було встановлено 50 % втрати професійної працездатності. Він не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. З огляду на це, суд прийшов до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди. Таким чином, з урахуванням конституційної значимості здоровя як невідчужуваного і непорушного блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, суд вважає, що заявлена вимога є обґрунтованою і такою що підлягає до задоволення. \~\~\~\~ Суд не погоджується із твердженнями представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України виходячи із наступного. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог, про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, згідно із ст. 268 ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - позовна давність не застосовується. Що стосується посилань представника відповідача, що лише висновок МСЕК доводить факт спричинення моральної шкоди, то суд виходить із наступного. Як вбачається із\~\~Розяснень, що\~\~містяться в\~\~Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у\~\~справі № 1-9 рп/2004 за\~\~наявності у\~\~потерпілого стійкої втрати професійної працездатності,\~\~висновок МСЕК про встановлення факту спричинення йому\~\~моральної\~\~шкоди не\~\~вимагається.\~\~Такий висновок необхідний лише у\~\~ разі відсутності втрати потерпілим\~\~професійної\~\~працездатності. Окрім цього, суд вважає за необхідне зауважити, що представник відповідача не заявляв клопотання про призначення експертизи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, загальний стаж роботи позивача на підземних роботах з шкідливими умовами праці, що склав більше 18 років, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір достатньої компенсації відшкодування моральної шкоди повинен скласти 10000 грн., які слід стягнути з відповідача, так як вимоги про стягнення 20000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП «Львіввугілля».

Outcome: partial