Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обгрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнення посилається на те, що 02.04.2002 року помер [PERSON], який був його рідним дідусем по материнській лінії. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири №1, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Петровського, буд. 42-А. Після смерті дідуся єдиними спадкоємцями залишилися його доньки - мати позивача [PERSON] та його тітка - [PERSON] Він неодноразово турбував свою маму та тітку питаннями про оформлення права на спадщину на квартиру після смерті дідуся, але вони його повідомляли, що не знають де поділися документи на квартиру. В серпні 2015 року, займаючись капітальним прибиранням квартири, у кладовій кімнаті серед іншого мотлоху він знайшов пакунок з сімейними реліквіями: фотографіями та різними документами? в тому числі на вказану квартиру, з яких слідувало, що квартира належить дідусеві [PERSON] та бабусі [PERSON], також були знайдені заповіти - заповіт бабусі [PERSON] від 03.10.2000 року, яким вона заповіла йому, позивачу, все належне їй майно, та заповіт дідуся [PERSON] від 03.10.2000 року, яким він все своє майно також заповів йому. Позивач зазначає, що він звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті дідуся [PERSON]. Постановою від 10 вересня 2015 року приватним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з посиланням на порушення строку для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що ним пропущений строк на прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він перебував в тяжкому моральному та психологічному стані, зумовленому смертями близьких людей, серед яких був і покійний дідусь. Також малися певні труднощі для оформлення спадкових документів, пов"язані із зникненням документів, які віднайшлися тільки у серпні 2015 року внаслідок капітального прибирання спадкової квартири. Посилаючись на зазначене, позивач просить визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], який помер 02 квітня 2002 року. В судовому засіданні позивач з представником, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали та зазначили, що вони є рідними доньками померлого [PERSON], після смерті якого вони з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Представник Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала відповідну заяву, в якій не заперечувала проти позову та просила розглядати справу у її відсутність. Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є внуком [PERSON] та [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. 02 квітня 2002 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КИ №437079, виданим 25.04.2002 року відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис №3403. За життя дідусь позивача [PERSON] склав заповіт, посвідчений 03.10.2000 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], яким все належне йому майно заповів позивачеві у даній справі - [PERSON] За життя бабуся позивача [PERSON] склала заповіт, посвідчений 03.10.2000 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], яким все належне їй майно заповіла [PERSON] [PERSON] померла 23.11.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 372299, виданим 15.12.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 2922. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири №1, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, проспект Петровського, буд. 42-А. Позивач як спадкоємець померлого [PERSON] за заповітом 10.09.2015 року звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті дідуся - [PERSON]. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.09.2015 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на пропущення ним строку для прийняття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом [PERSON], копія якої надана суду, після смерті [PERSON] до нотаріуса з заявою про отримання спадщини 10.09.2015 року звернувся лише [PERSON] Згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №41454246 від 10.09.2015 року, після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня, що свідчить про те, що будь-які особи з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є доньками померлого [PERSON], спадщину відповідно до закону на час її відкриття після його смерті не прийняли, що ними підтверджено в судовому засіданні. Інші спадкоємці, а також ті, які мають право на обовязкову частку у спадщині відсутні. Встановлено, що визначений законом строк для прийняття спадщини був пропущений позивачем із поважних причин, оскільки він перебував в тяжкому моральному та психологічному стані, зумовленому смертями близьких людей, серед яких був і покійний дідусь. Також малися певні труднощі для оформлення спадкових документів, пов"язані із зникненням документів, які, в тому числі заповіти, віднайшлися тільки у серпні 2015 року внаслідок капітального прибирання спадкової квартири. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним визнати причину пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], який помер 02 квітня 2002 року, поважною, та вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк в два місяці, достатній для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне судові витрати по справі віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved