Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять визнати за ними право, як за побутовими споживачами, що проживають в будинку за адресою: [ADDRESS], на забезпечення, індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «КРИВОРІЖГАЗ»; визнати, що ПАТ «КРИВОРІЖГАЗ» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов'язано за свій рахунок в термін до 01.01.2018 здійснити встановлення в квартирах позивачів безкоштовних індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу. Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500 між позивачами по справі та ПАТ «Криворіжгаз» був укладений Типовий договір на постачання природного газу споживачам. Доказом факту приєднання всіх споживачів до типового договору розподілу природного газу вважають щомісячне споживанням ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий газ. В грудні 2016 року мешканцями будинку № 21 по вулиці Кармелюка у місті Кривому Розі були проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку, на яких з метою забезпечення раціонального використання природних ресурсів та забезпечення оплати кожним споживачем фактично спожитого об'єму газу було прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Криворіжгаз» із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» на підставі ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу». Але, листом ПАТ «Криворіжгаз» від 27.01.2017 року № Кд 1.44332-ЛВ-1289-0117 позивачів було повідомлено про те, що ПАТ «Криворіжгаз» не передбачено фінансування робіт з встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку, де вони мешкають. Позивачі вважають цей лист документальним підтвердженням порушення відповідачем прав позивачів, оскільки ПАТ «Криворіжгаз» фактично визнало та документально підтвердило, що забезпечувати їх індивідуальними газовими лічильниками в термін до 01.01.2018 не буде. Відмову в задоволенні їх вимог позивачі вважають неправомірною, оскільки відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» ПАТ «Криворіжгаз» зобов'язане забезпечити комерційний облік кожному споживачу будинку [ADDRESS]. ПАТ «Криворіжгаз» є суб'єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на території Довгинцівського району м. Кривого Рогу. Згідно структури тарифу для Споживачів на послуги розподілу природного газу ПАТ «Криворіжгаз» в період з 2011 року по теперішній час закладається встановлення квартирних лічильників газу, як це передбачено статтею 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу для населення здійснюється за рахунок коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на ПАТ «Криворіжгаз». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав частково та наполягав на задоволенні лише вимоги щодо визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз», з підстав, зазначених в позові. Причому на задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача за свій рахунок в термін до 01.01.2018 здійснити встановлення в квартирах позивачів безкоштовних індивідуальних газових лічильників не наполягав, посилаючись на зміни в Законі України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, які представник Відповідача підтримав в судовому засіданні, в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на наступне. Статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» на суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, покладено обов'язок забезпечити встановлення лічильників газу для населення до 1 січня 2018 року. При цьому, поняття лічильник охоплює як індивідуальний, так і загальнобудинковий прилад обліку газу. Зазначає, що інвестиційною програмою ПАТ «Криворіжгаз» на 2016 рік, яка включена до Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ "Дніпропетровськгаз" на 2016-2025 роки, передбачено встановлення загальнобудинкових лічильників газу та індивідуальних лічильників газу для споживачів, у яких не передбачено встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу, в тому числі і за адресою: [ADDRESS], за рахунок ПАТ «Криворіжгаз». Посилаючись на вищезазначене, представник Відповідача зазначив, що підприємство відповідача діяло в межах наявних у нього повноважень та відповідно до закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог. Також представник відповідача зазначила, що після внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», позивачі не зверталися до ПАТ «Криворіжгаз» із заявами про встановлення індивідуальних лічильників газу і підприємство не заперечує проти обов'язку встановити їм такі лічильники за власний рахунок, однак в строк до 01.01.2021 року. Щодо позовної вимоги, про визнання за позивачами права на встановлення індивідуальних лічильників газу саме за рахунок ПАТ «Криворіжгаз», представник Відповідача зазначила, що така вимога є завчасною, адже невідомо, яке саме підприємство буде здійснювати господарську діяльність з розподілу газу в наступні роки, а тому таке рішення, можливо, взагалі неможливо буде виконати. Крім того, просила врахувати, що вимоги позивачів не відповідають способам захисту прав, передбачених ст.16 ЦК України, а позивачі не обґрунтовують свої вимоги та не вказують які саме норми матеріального права на їх думку порушено. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, Позивачі по справі проживають в будинку [ADDRESS], та є споживачами послуг Відповідача з надання природного газу, регулярно оплачували послуги за договором в терміни, визначені в рахунках /а.с. 128-168/. 26 жовтня 2016 року кожний з позивачів окремо, звернувся до ПАТ «Криворіжгаз» з заявою про встановлення йому в квартирі безоплатно індивідуального лічильнику /а.с.82/. В грудні 2016 року мешканцями будинку [ADDRESS] були проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку та прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Криворіжгаз» з заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» на підставі ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». На звернення мешканців будинку №21 по вул. Кармелюка від 26.10.2016, 23.01.2017 та 25.04.2017 надав відповідь, з якої вбачається, що ПАТ «Криворіжгаз» не передбачено фінансування робіт з встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі зазначеного будинку, а інвестиційною програмою ПАТ «Криворіжгаз» на 2016 рік, яка включена до Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ "Дніпропетровськгаз" на 2016-2025 роки, передбачено встановлення загальнобудинкових лічильників газу, в тому числі і за адресою: [ADDRESS], за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» /а.с.80-81, 83-85/. В судовому засіданні встановлено, що спір у справі виник з приводу невідповідності, на думку Позивачів, дій Відповідача вимогам ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», що виразилося у відмові встановлення Позивачам індивідуальних лічильників обліку природного газу у кожній квартирі, де мешкають позивачі, за рахунок відповідача. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею ст.82 цього Кодексу. Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон) визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку. Статтею 2 цього Закону (в редакції № 329-VIII від 09.04.2015) визначено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону (в редакції № 329-VIII від 09.04.2015) суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. За приписами ч.1 ст. 3 Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно Постанов НКРЕКП «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу», що були затверджені за період з 2011 року по 31.05.2017 рік, регулятором, до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб.м. природного газу. Так, згідно Додатку №1 до Постанови НКРЕКП №150 від 28.12.2011 року, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 м.куб. природного газу, які становлять 6,96 грн., а згідно Додатку №1 до Постанови НКРЕКП №1625 від 27.09.2016 року, в структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 м.куб. становлять 25,20 грн. У судовому засіданні встановлено, що позивачі проводили оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних. Таким чином, відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачами та відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції № 329-VIII від 09.04.2015), зобов'язаний був забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Суд вважає, що твердження представника відповідача про те, що оплачена позивачами сума на встановлення лічильників не відповідає їхній дійсній вартості, є таким, що не звільняє його від обов'язку встановити лічильники. При цьому, суд виходить з того, що тарифи формуються не позивачами, а належним органом, який при їх формуванні повинен був врахувати необхідні витрати, а позивачі сумлінно виконували обов'язок щодо сплати отриманих послуг. Посилання представника відповідача на те, що НКРЕКП було затверджено розрахунок доцільності встановлення загальнобудинкових ВОГ згідно І Розділу Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, у якому встановлення будинкового ВОГ за адресою: [ADDRESS], м. Кривий Ріг визнано доцільним, суд вважає таким, що не звільняв його від обов'язку встановити індивідуальні лічильники позивачам у встановлений Законом строк. При цьому, суд виходить з того, що позивачі сумлінно виконували обов'язок щодо сплати отриманих послуг, а ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції № 329-VIII від 09.04.2015), який має вищу юридичну силу, чим рішення НКРЕКП, зобов'язував відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Однак, на переконання суду позивачі звернулися із позовом завчасно - до настання встановленого законодавством кінцевого часу, визначеного ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції № 329-VIII від 09.04.2015). При цьому вирішуючи даний спір суд зобов'язаний врахувати, що на момент розгляду справи в Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який безпосередньо регламентує спірні правовідносини було внесено зміни, зокрема обов'язок суб'єкту господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі встановлено - до 01 січня 2021 року. Отже, на момент розгляду даного спору, строк виконання відповідачем зобов'язання не настав, а тому позовна вимога щодо зобов'язання відповідача за свій рахунок здійснити встановлення в квартирах позивачів безкоштовних індивідуальних газових лічильників задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги, про визнання за позивачами права на встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз», суд вважає, що така вимога не ґрунтується на законі, оскільки не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, визначених ст. 16 ЦК України. Так, Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» дійсно покладає такий обов'язок на суб'єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території. Водночас позивачами не доведено, що саме ПАТ «Криворіжгаз» має здійснювати розподіл природного газу на території м. Кривий Ріг Дніпропетровської області до 01.01.2021 року. Окрім того, суд враховує, що визнання такого права за позивачами фактично матиме зобов'язальний характер для ПАТ «Кріворіжгаз», що суперечитиме ст. 14 Цивільного Кодексу України, згідно якої особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Враховуючи, що позивачі не сплачували судовий збір, відповідно до ст.141 ЦПК України суд відмовляючи у задоволенні позову, вважає судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed