Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про перерозподіл спадщини. На підставу своїх вимог спирається на те, що [INFO] року у віці 82 років в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області померла рідна тітка позивача по матері [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть [INFO] року зроблено відповідний актовий запис № 29, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] року виконкомом Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаській області. Мати позивача - [PERSON] (сестра [PERSON]) померла [INFO] року в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 29.06.1989 року зроблено відповідний актовий запис № 22, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 29.06.1989 року Дзензелівською сільською радою Маньківського району Черкаській області. Фактично [PERSON] проживала у позивача - [PERSON] постійно з 1991 року, жили однією сім'єю, разом вели спільне господарство, позивач опікувалась [PERSON], коли та була немічною та постійно довго потребувала догляду та допомоги, купувала їй ліки, продукти, та повністю забезпечувала усі її потреби. Позивач здійснила поховання [PERSON] за власні кошти після її смерті, організовувала проведення обрядових поминальних обідів, та вступила в управління та володіння усім її спадковим майном, в тому числі житловим будинком в селі Дзензелівка, на присадибній земельній ділянці проводила городні роботи, вступила у володіння господарським інструментом. Позивач є спадкоємицею [PERSON] за заповітом, який було посвідчено Дзензелівською сільською радою Маньківського району Черкаської області 30.01.1986 року. Після смерті [PERSON] позивач звернулась до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що зафіксовано у відповідній реєстровій книзі нотаріуса. Також, після смерті [PERSON], згідно Рішення сесії Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області №19/ХХІІІ від 15 грудня 1998 року, позивачу було наділено земельну ділянку, що розташована біля хати, яка перейшла позивачу по спадщині від покійної [PERSON] по [ADDRESS] в розмірі 0,28 га. Таким чином, на думку позивача, викладеним повністю підтверджується, що позивач є спадкоємицею [PERSON], померлої [INFO] року у віці 82 років в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, за заповітом і за законом та прийняла спадщину після її смерті. Позивачу стало відомо, що [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай), розташовану на території Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, позивач звернулась до сільської ради за отриманням відповідної інформації для оформлення цієї спадщини. Листом від 30 березня 2016 року № К-1/03-04 Дзензелівською сільською радою Маньківського району Черкаської області позивача повідомлено, що рішенням Маньківського районного суду від 03.03.2015 року спадщина, яка відкрилася після смерті гр. [PERSON], померлої [INFO] року в селі Дзензелівка, на земельну частку (пай) площею 2,0293 га., визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади села Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. Також, цим листом повідомлено, що на протязі близько дев'ятнадцяти років спадкоємці за законом чи за заповітом для оформлення спадщини на земельну частку (пай) до сільської ради не звертались.. Проте слід зазначити, що позивач зверталась попередньо до сільської ради як спадкоємець після смерті [PERSON], що підтверджується вищевказаним Рішенням сесії Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області №19/ХХІІІ від 15 грудня 1998 року. 31 березня 2016 року Дзензелівською сільською радою позивачу надано довідку за №298 для оформлення спадщини, згідно якої вказано, що спадкоємцем за заповітом [PERSON], померлої [INFO] року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, є [PERSON]. Після цього представник позивача звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) площею 2,12 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у власності КСГП агрофірма «Україна» в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, яка належала [PERSON], яка померла [INFO] року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. Згідно листа за №1310/02-31 від 08.07.2016 року надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Даною постановою нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка належала [PERSON], яка померла [INFO] року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. Відмова у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на належну [PERSON] земельну частку (пай) мотивована тим, що позивачем не подавалась заява про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. При цьому, нотаріусом повідомлено, що у реєстровій книзі міститься запис про реєстрацію заяви позивача про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, але самої заяви в документах нотаріальної контори немає. Крім того, на думку позивача, вона є такою особою, що прийняла спадщину, вступивши в управління та у володіння спадковим майном після смерті [PERSON], позивачем заява про відмову від прийняття спадщини не подавалась, інших спадкоємців немає, що дає підстави для оформлення спадщини спадкоємцю за законом. Однак, оформити право власності на майно в нотаріальному порядку позивач не має можливості, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, та майно виявилось переоформленим на відповідача, що змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник Дзензелівської сільської ради в судове засідання не з'явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача не визнає та просить справу слухати у його відсутності. Суд, вислухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: як дійсно встановлено в судовому засіданні, що [INFO] року померла рідна тітка позивача [PERSON] (а.с.12). Мати позивача - [PERSON] (сестра [PERSON]) померла [INFO] року в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області (а.с.15). Судом встановлено, що фактично [PERSON] проживала у позивача - [PERSON] постійно з 1991 року, жили однією сім'єю, разом вели спільне господарство. Позивач також здійснила поховання [PERSON] за власні кошти після її смерті, організовувала проведення обрядових поминальних обідів, та вступила в управління та володіння усім її спадковим майном, в тому числі житловим будинком в селі Дзензелівка, на присадибній земельній ділянці проводила городні роботи, вступила у володіння господарським інструментом, що підтверджується письмовими заявами жителів села Дзензелівка Маньківського району Черкаської області [PERSON], [PERSON], [PERSON], якими повністю підтверджуються вказані факти, справжність підписів на заявах засвідчено нотаріально уповноваженою посадовою особою Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області. (а.с.18-24). Також судом встановлено, що, позивач є спадкоємицею [PERSON] за заповітом, який було посвідчено Дзензелівською сільською радою Маньківського району Черкаської області 30.01.1986 року. (а.с.17). Після смерті [PERSON] позивач звернулась до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що зафіксовано у відповідній реєстровій книзі нотаріуса. Згідно рішення сесії Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області №19/ХХІІІ від 15 грудня 1998 року, позивачу було наділено земельну ділянку, що розташована біля хати, яка перейшла позивачу по спадщині від покійної [PERSON] по [ADDRESS] в розмірі 0,28 га., тобто позивач є спадкоємицею [PERSON], померлої [INFO] року у віці 82 років в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, за заповітом і за законом та прийняла спадщину після її смерті. Судом встановлено, що [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай), розташовану на території Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області (а.с.26). Листом від 30 березня 2016 року № К-1/03-04 Дзензелівською сільською радою Маньківського району Черкаської області позивача повідомлено, що рішенням Маньківського районного суду від 03.03.2015 року спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO] року в селі Дзензелівка, на земельну частку (пай) площею 2,0293 га., визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади села Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. Також, цим листом повідомлено, що на протязі близько дев'ятнадцяти років спадкоємці за законом чи за заповітом для оформлення спадщини на земельну частку (пай) до сільської ради не звертались. (а.с.26-27). Проте дане твердження відповідача спростовується матеріалами справи, а саме в судовому засіданні встановлено, що позивач зверталась до сільської ради як спадкоємець після смерті [PERSON], що підтверджується вищевказаним рішенням сесії Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області №19/ХХІІІ від 15 грудня 1998 року. (а.с.25). Спадщину (земельну частку (пай), яка належала [PERSON], померлій [INFO] року), визнано відумерлою та передано у власність Дзензелівській сільській раді. (а.с.27). 31 березня 2016 року Дзензелівською сільською радою позивачу надано довідку за №298 для оформлення спадщини, згідно якої вказано, що спадкоємцем за заповітом [PERSON], померлої [INFO] року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, є [PERSON]. (а.с.16). Представник позивача звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) площею 2,12 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у власності КСГП агрофірма «Україна» в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, яка належала [PERSON], яка померла [INFO] року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, але згідно листа за №1310/02-31 від 08.07.2016 року надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії і даною постановою нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка належала [PERSON], яка померла [INFO] року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, оскільки позивачем не подавалась заява про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. (а.с.28-29) .При цьому, нотаріусом повідомлено, що у реєстровій книзі міститься запис про реєстрацію заяви позивача про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, але самої заяви в документах нотаріальної контори немає. На підставі вищевикладеного судом встановлено, що позивач є такою, що прийняла спадщину, вступивши в управління та у володіння спадковим майном після смерті [PERSON], позивачем заява про відмову від прийняття спадщини не подавалась, інших спадкоємців не встановлено, що дає підстави для оформлення спадщини спадкоємцю за законом. Проте оформити право власності на майно в нотаріальному порядку позивач не має можливості, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, та майно виявилось переоформленим на відповідача. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ч.3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.За ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР від 18.07.1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі роз'яснення: Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). За сукупністю викладених обставин, цілком підтвердженим є факт прийняття спадщини позивачем [PERSON] після смерті своєї тітки [PERSON], яка померла [INFO] року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (Прикінцеві та перехідні положення ЦК України). В даному випадку, за сукупністю обставин підлягають до застосування правила книги шостої Цивільного кодексу України, оскільки попередньо згідно рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03.03.2015 року спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO] року в селі Дзензелівка, на земельну частку (пай) площею 2,0293 га., визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади села Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. Позивач є спадкоємицею за законом як племінниця [PERSON], що дає право на спадкування згідно п'ятої черги спадкування за законом відповідно до ст.1265 ЦК України. Крім того, позивач має право на спадкування згідно четвертої черги спадкування за законом відповідно до ст.1264 ЦК України як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, позивач має право на спадкування за правом представлення згідно ч.3 ст.1266 ЦК України, за якою племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Мати позивача [PERSON] (сестра [PERSON]) померла [INFO] року, в той час як спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року, що є підтвердженням права на спадкування за правом представлення. Судом встановлено факт звернення 23.11.2016 року позивача із заявою до Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області щодо спадщини. Судом встановлено, що наявність позивача як спадкоємиці після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, сільська рада суду не повідомила при розгляді справи про визнання спадщини відумерлою. Представника позивача повідомлено, що рішенням Маньківського районного суду від 03.03.2015 року спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) площею 2,0293 га., визнана відумерлою. Рішенням сільської ради від 21.07.2015 року №49-3/УІ прийнято дану земельну ділянку у комунальну власність територіальної громади села Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. Рішенням сільської ради від 06.12.2016 року №12-8/УІІ зарезервовано дану земельну ділянку у приватну власність для учасників АТО. Рішенням сільської ради від 23.12.2016 року №13-11/УІІ дану земельну ділянку надано у приватну власність [PERSON], учаснику бойових дій (а.с.37). . Оскільки згідно Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03.03.2015 року спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO] року в селі Дзензелівка, на земельну частку (пай) площею 2,0293 га., визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади села Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, позивач має право на перерозподіл цієї спадщини у відповідності до ст.1280 ЦК України. Так, відповідно до ч.2 ст.1280 ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. У ч. 2 ст. 1280 ЦК йдеться про ситуацію, коли спадщина була визнана судом відумерлою і перейшла до територіальної громади за наявності підстав, передбачених ст. 1277 ЦК України. У ст. 1280 ЦК зазначено, що грошова компенсація сплачується спадкоємцеві в разі продажу майна, тому суд вважає, що випадки сплати грошової компенсації слід розуміти - не тільки за умови продажу, а й іншого відчуження територіальною громадою майна, що перейшло до неї як відумерле. Оскільки перерозподіл спадщини є повторним її розподілом, то на нього поширюються норми книги 6 ЦК України щодо розподілу спадщини включно з правилами про переважні права окремих спадкоємців на виділ їм спадкового майна в натурі (ст. 1279 ЦК України), а саме: переважне право спадкоємців, які протягом не менш як одного року до часу відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавцем однією сім'єю, на виділ їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку в розмірі частки у спадщині. Ст. 8 ЦПК України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституці України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст.8). Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України (ч.2 ст.8). Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) (ч.8 ст.8). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (ч.9 ст.9). Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 за заявою N 31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі" зазначив, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя. Способи захисту цивільних прав зазначені у ст. 16 ЦК України, згідно якої надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав можуть бути визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ч. 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов'язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вартість майна (земельної ділянки) згідно даних відділу Держгеокадастру у Маньківському районі складає 56181,67 грн., що становить ціну позову. (а.с.38). В даному випадку, належна позивачу спадщина визнана відумерлою з передачею спадкового майна до комунальної власності територіальної громади в особі Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, та вибула зї володіння сільської ради, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved