Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, яку відповідач поширив 19.12.2017 на своєму сайті у статті під назвою - «Перевищення службових повноважень та корупція на користь третіх осіб: [PERSON] напрацював на третю судимість?». Вказана стаття містить недостовірну та неправдиву інформацію щодо гр. [PERSON], зокрема наступні неправдиві висловлювання: 1.«І ще цікава деталь: забудовник - нині вже покійний сумновідомий черкаський бізнесмен-будівельник [PERSON], якому минулого року за клопотанням того самого [PERSON] було посмертно присвоєне звання «Почесного громадянина» міста Черкаси і якого поховано на [PERSON] на міському цвинтарі - поруч із загиблими атовцями. Доля в Черговий раз познущалася над корупціонерами, які прижиттєво намагалися довести, що в деревяних макінтошах таки є кишені...»; 2.«Нагадаємо, що [PERSON] протягом двох десятків років керував будівельними організаціями, які колись належали Українській спілці ветеранів Афганістану, але в результаті сумнівних оборудок таки стали приватними компаніями і належали родині покійного бізнесмена. Слід додати, що [PERSON] неодноразово обирався депутатом Черкаської міської ради і тривалий час керував постійною депутатською комісією з бюджету та розвитку міста. При тому, звісно, не вступаючи в жоден конфлікт інтересів - адже депутатська діяльність, виділення землі під забудову ніяким чином не перетиналися з професійною діяльністю бізнесмена. Чи, може, ми помиляємося?; 3.«І зовсім випадковою, звісно, була історія з отриманням підряду на будівництво сумнозвісного довгобуду, що тривав чи не кілька десятиліть, - спортзалу 18-ї школи, який у результаті обійшовся міському бюджету не в один мільйон доларів - кошти, за які можна було побудувати цілий стадіон, а не звичайний шкільний спортзал.»; 4.«А також зовсім випадковим збігом обставин є отримання у власність цілого корпусу в першій міській лікарні, який у результаті корупційних оборудок перекочував з комунального майна в приватну власність бізнесмена-політика.»: 5.«[PERSON] став справжнім духовним учителем тоді ще політика-початківця [PERSON], обрії інтересів якого не сягали на той момент далі встановлення біг-бордів та МАФів на вулицях міста. Схоже, [PERSON] навчив [PERSON] багатьом речам, серед яких головна - як можна тривалий час паразитувати на міському майні та бюджеті.»; 6.«У той самий час будівельна компанія [PERSON], втративши фінансову підтримку, яку давала їй посада керівника, що сидів фактично на потоках міського бюджету, почала стрімко занепадати. Не будувалися нові обєкти, в замороженому стані перебували розпочаті будівництва, у тому числі той самий спортивний зал школи №18. З усіх боків тиснули на бізнесмена численні кримінальні справи і фінансові претензії кредиторів. Компанія впевнено банкрутіла.»; 7.«Насправді, компанія, яку очолював [PERSON], вже на той момент не була здатна не те що на ведення будівельних робіт, вона перебувала в стані давно мертвого банкрута, а сама оборудка на меті мала не будівництво квартир для родин воїнів- інтернаціоналістів, а банальний перепродаж столичним «інвесторам». Серед них, можливо, структури, наближені до Бродського, Губського та інших представників «еліт». [PERSON] щось не склалося з домовленостями. Оборудка «зависла». Всупереч договору, роботи по забудові території так і не були розпочаті, і логічно було б очікувати, що договір буде розірвано, а міська земля, що є найдорожчим активом громади, буде повернута місту...»; 8.«А [PERSON] зовсім не цікавляться ані місцеві правоохоронці, ані працівники Служби Безпеки України. Бо, кажуть, серед останніх чимало тих, хто кришував багато років оборудки [PERSON], які стали корупційною спадщиною нинішнього секретаря Черкаської міськради». Факт поширення недостовірної інформації підтверджується розміщенням вищевказаної статті на сайті Відповідача за наступним інтернет-посиланням http://antenna.com.ua/archives/14239. Вислови, надруковані у вказаній статті є такими, що не відповідають дійсності, містять недостовірну та непідтверджену інформацію, відповідач навмисно розповсюдив недостовірну інформацію, намагаючись в такий спосіб завдати шкоду честі, гідності та діловій репутації, а також з метою дискредитації гр. [PERSON], який є батьком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] ІІІ-СР №263691 від 04.03.1988. Під поширенням інформації, відповідно до ст.14 Закону України "Про інформацію", слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що вищенаведену недостовірну інформацію, яка, на його думку, принижує честь, гідність, ділову репутацію його батька, було донесено невизначеному колу осіб, оскільки поширено, в загальнодоступній всесвітній мережі Інтернет. А тому просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію гр. [PERSON] Миколайоича інформацію, яку відповідач поширив 19.12.2017 на своєму сайті у статті під назвою - «Перевищення службових повноважень та корупція на користь третіх осіб: [PERSON] напрацював на третю судимість?». Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила, просив зобов'язати відповідача за власний рахунок спростувати недостовірну інформацію поширену ним у спосіб найбільш близький до способу її поширення, шляхом розміщення на сайті Відповідача інформації про те, що 19.12.2017 у статті під назвою «Перевищення службових повноважень та корупція на користь третіх осіб : [PERSON] напрацював на третю судимість?» ним поширена неправдива та недостовірна інформація, така, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію гр. [PERSON] Миколайоича, у строк не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Внаслідок поширення відповідачем недостовірної та неправдивої інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію померлого батька позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 100 000 гривень, оскільки батько позивача був публічною особою, відомим у м. Черкасах політиком та успішним бізнесменом з чудовою репутацією, а тому після опублікування Відповідачем недостовірної та неправдивої інформації позивач вимушений докладати додаткових зусиль для спростування неправдивої інформації та організації власного життя, чим було порушено звичайний для нього спосіб життя. Позивач зазнав негативних емоційних хвилювань та переживань, оскільки неправдиві висловлювання відповідача про батька позивача швидко розповсюдилися та обговорюються серед населення м. Черкаси та області, що впливає також на стан здоровя та ділову репутацію самого позивача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, наведених у ньому та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, скерував до суду заперечення (відзив) на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, що автором вказаної публікації є саме відповідач. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача, просив позов задоволити. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. За приписами\~ст.32 Конституції України, передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Разом із цим, ст.34\~Конституції України\~гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно з \~ст.201\~ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~ст.\~299\~ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з ч.1\~ст.\~277\~ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. У ст.2 Закону України «Про інформацію» передбачено, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. У п.18 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 зазначено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з роз'ясненнями у п.15 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Судом встановлено, що 19 грудня 2017 року на сторінці сайту за електронною адресою http://antenna.com.ua/archives/14239, було розміщено статтю без зазначення автора «Перевищення службових повноважень та корупція на користь третіх осіб : [PERSON] напрацював на третю судимість?» з інформацією про [PERSON], який відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] ІІІ-СР №263691 від 04.03.1988р., є батьком позивача. Зокрема, стаття містить інформацію наступного змісту: 1.«І ще цікава деталь: забудовник - нині вже покійний сумновідомий черкаський бізнесмен-будівельник [PERSON], якому минулого року за клопотанням того самого [PERSON] було посмертно присвоєне звання «Почесного громадянина» міста Черкаси і якого поховано на [PERSON] на міському цвинтарі - поруч із загиблими атовцями. Доля в Черговий раз познущалася над корупціонерами, які прижиттєво намагалися довести, що в деревяних макінтошах таки є кишені...»; 2.«Нагадаємо, що [PERSON] протягом двох десятків років керував будівельними організаціями, які колись належали Українській спілці ветеранів Афганістану, але в результаті сумнівних оборудок таки стали приватними компаніями і належали родині покійного бізнесмена. Слід додати, що [PERSON] неодноразово обирався депутатом Черкаської міської ради і тривалий час керував постійною депутатською комісією з бюджету та розвитку міста. При тому, звісно, не вступаючи в жоден конфлікт інтересів - адже депутатська діяльність, виділення землі під забудову ніяким чином не перетиналися з професійною діяльністю бізнесмена. Чи, може, ми помиляємося?; 3.«І зовсім випадковою, звісно, була історія з отриманням підряду на будівництво сумнозвісного довгобуду, що тривав чи не кілька десятиліть, - спортзалу 18-ї школи, який у результаті обійшовся міському бюджету не в один мільйон доларів - кошти, за які можна було побудувати цілий стадіон, а не звичайний шкільний спортзал.»; 4.«А також зовсім випадковим збігом обставин є отримання у власність цілого корпусу в першій міській лікарні, який у результаті корупційних оборудок перекочував з комунального майна в приватну власність бізнесмена-політика.»: 5.«[PERSON] став справжнім духовним учителем тоді ще політика-початківця [PERSON], обрії інтересів якого не сягали на той момент далі встановлення біг-бордів та МАФів на вулицях міста. Схоже, [PERSON] навчив [PERSON] багатьом речам, серед яких головна - як можна тривалий час паразитувати на міському майні та бюджеті.»; 6.«У той самий час будівельна компанія [PERSON], втративши фінансову підтримку, яку давала їй посада керівника, що сидів фактично на потоках міського бюджету, почала стрімко занепадати. Не будувалися нові обєкти, в замороженому стані перебували розпочаті будівництва, у тому числі той самий спортивний зал школи №18. З усіх боків тиснули на бізнесмена численні кримінальні справи і фінансові претензії кредиторів. Компанія впевнено банкрутіла.»; 7.«Насправді, компанія, яку очолював [PERSON], вже на той момент не була здатна не те що на ведення будівельних робіт, вона перебувала в стані давно мертвого банкрута, а сама оборудка на меті мала не будівництво квартир для родин воїнів- інтернаціоналістів, а банальний перепродаж столичним «інвесторам». Серед них, можливо, структури, наближені до Бродського, Губського та інших представників «еліт». [PERSON] щось не склалося з домовленостями. Оборудка «зависла». Всупереч договору, роботи по забудові території так і не були розпочаті, і логічно було б очікувати, що договір буде розірвано, а міська земля, що є найдорожчим активом громади, буде повернута місту...»; 8.«А [PERSON] зовсім не цікавляться ані місцеві правоохоронці, ані працівники Служби Безпеки України. Бо, кажуть, серед останніх чимало тих, хто кришував багато років оборудки [PERSON], які стали корупційною спадщиною нинішнього секретаря Черкаської міськради». \~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач [PERSON], звертаючись до суду з позовом за захистом честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди посилається на те, що поширені відповідачем відомості містять недостовірну та неправдиву інформацію, що принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], а тому має бути спростована відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що у спірній публікації дійсно була викладена інформація, яка стосується батька позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет за електронною адресою http://antenna.com.ua/archives/14239, тобто відбулось доведення такої інформації до відома багатьох осіб. Як вбачається з довідки №3/2018 -Д-ЦК від 24.01.2018, виданої Центром компетенції УЦПНА, власником веб сайту : http://antenna.com.ua/ є реєстрант доменного імені antenna.com.ua [PERSON], якщо інше не визначене умовами договору між останнім та отримувачем послуг хостингу та/або володільцем облікового запису, якщо такий договір відсутній. Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили, що поширена відповідачами відносно батька позивача вищевикладена інформація є достовірною, а також доказів, які б свідчили, що відповідач не є поширювачем цієї інформації, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Відповідно до розяснень у п.19 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Враховуючи характер висловів, їх форму та зміст, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження. Дані висловлювання можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатись оціночними судженнями. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з п.4 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009, під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до\~ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду»\~суди застосовують при розгляді справ\~Європейську Конвенцію з прав людини\~і практику суду як джерело права. Відповідно до ч.2 ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, свобода вираження поглядів, оскільки вона пов'язана з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема для захисту репутації чи прав інших осіб. Крім того, свобода вираження поглядів, не має апріорі пріоритету або переваги над іншими конституційними або конвенційними правами людини. Такий пріоритет може бути надано тільки після аналізу і ретельного дослідження всіх обставин кожної конкретної суперечки між двома конфліктуючими правами. Так, у рішенні ЄСПЛ у справі AXEL SPRINGER AG проти Німеччини (заява №39954/08) зазначено наступні загальні стандарти щодо балансування права на свободу вираження та захист приватного життя: «Проте, стаття 10 § 2 Конвенції передбачає, що свобода вираження поглядів накладає «обов'язки та відповідальність», які застосовані до засобів масової інформації навіть щодо питань, які становлять серйозний суспільний інтерес. Ці обов'язки і відповідальність набувають значимість, коли виникає питання про замах на репутацію людини і порушення «прав інших осіб». Таким чином, потрібні особливі підстави для звільнення засобів масової інформації від їх звичайних обов'язків перевіряти фактичні твердження, що порочать приватних осіб. Існування таких підстав залежить, зокрема, від характеру і ступеня даної дифамації і ступеня, в якій засоби масової інформації можуть обґрунтовано вважати свої джерела надійними.» (п. 82 рішення). «Суд повторює, що право на захист репутації є правом, яке захищається статтею 8 Конвенції як частина права на повагу до приватного життя» (п. 83 рішення). «Те, яким чином була отримана інформація, і її достовірність також є важливими факторами. Дійсно, Суд постановив, що гарантія, що надається статтею 10 журналістам в зв'язку з поширенням інформації з питань, що становлять суспільний інтерес, є предметом умови, що вони діють сумлінно і на точній фактичній основі, і надають «надійну і точну» інформацію відповідно до журналістської етики» (п. 93 рішення). Вирішуючи питання щодо застосування стандартів ЄСПЛ щодо ширшої межі критики публічних фігур суд звертає увагу, що вислови у даній статті, що долучена до матеріалів справи не є критикою дій, рішень, бездіяльності батька позивача, як публічної фігури. Як свідчать матеріали справи у статті згадується [PERSON], як дійова особа, або особа яка впливає на появу і розвиток певного конфлікту інтересів навколо виділення земель під будівництво, звинувачення його у корупційних правопорушеннях тощо. Відповідно до ч.2 ст.302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов"язана переконатись в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов"язана робити посилання на таке джерело. Навіть оціночні судження, без мінімальної фактичної основи може бути визнано надмірними, такими, що не захищаються ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.42 рішення ЄСПЛ у справі «Українська Прес-Група» проти України», заява N 72713/01). В рішенні по справі «Нова газета» и Бородянський проти РФ» (Novaya Gazeta and Borodyanskiy) (заява N 14087/08) ЄСПЛ послався на наступні стандарти: «28. Проте гарантії статті 10 Конвенції не є абсолютними, і на них можуть поширюватися обмеження, які, проте, підлягають суворому тлумаченню, і необхідність застосування яких би то не було обмежень повинна бути встановлена ??за відсутності будь-якого сумніву (див. в числі інших прикладів Постанова Європейського Суду від 23 вересня 1994 р у справі «Єрсілд проти Данії» (Jersild v. Denmark)». «Навіть коли мова йде про оціночні судження, висновок про дотримання балансу між свободою вираження поглядів та охоронюваними інтересами може залежати від того, чи існують фактичні підстави для подібних суджень, оскільки навіть оціночне судження під час відсутності яких би то не було фактичних підстав для висловлювання може бути надмірним (п.40 рішення). Це особливо важливо сьогодні, коли ЗМІ відіграють таку важливу роль в житті сучасного суспільства: вони не лише інформують, але за допомогою вибору способу подачі матеріалу також пропонують свій варіант його оцінки. У світі, де людина стикається з величезною кількістю інформації, яка транслюється все більшою кількістю ЗМІ за допомогою традиційних та електронних медіа, контроль за дотриманням журналістської етики набуває величезного значення.». З урахуванням цього ЄСПЛ погодився з висновками національних судів, що коментар про «благовоління» з боку губернатора, який є посадовою особою, щодо бізнесменів, які беруть участь у великих шахрайських схемах, натякав щонайменше на деяку ступінь залученості в цю схему самого губернатора і, отже, ганьбив його репутацію. Твердження заявників про те, що цей натяк був ненавмисним і вони не бажали його робити, недостатньо для виправдання відступу від принципу сумлінності в журналістській роботі. Беручи до уваги, що заявники не привели яких би то ні було доказів своїх тверджень, ЄСПЛ дійшов висновку, що втручання мало під собою достатні підстави. Відповідно до п. 21\~постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Системно аналізуючи зазначені вище обставини, враховуючи, що поширено було фактичні твердження, які можуть бути або підтвердженими або спростованими, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження достовірності поширеної інформації щодо батька позивача, що поширення недостовірної інформації призвело до негативних наслідків і порушення його особистого немайнового права, суд вважає, що оскаржена інформація підлягає спростуванню, а порушене особисте немайнове права на недоторканність ділової репутації захисту. Згідно із ч.1,2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується\~особою,\~яка її завдала, за\~наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що на сайті за електронною адресою http://antenna.com.ua/archives/14239, було розміщено статтю «Перевищення службових повноважень та корупція на користь третіх осіб : [PERSON] напрацював на третю судимість?» з інформацією про [PERSON], яка містить недостовірну інформацію щодо нього, принижує честь та гідність, чим завдано моральну шкоду. В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивача на спричинення моральної шкоди у звязку із протиправними діями відповідача, а саме поширенням відповідачем недостовірної інформації на адресу батька позивача, що стало причиною його моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди. В той же час суд вважає визначений позивачем розмір відшкодування такої шкоди завищеним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Відтак, дана вимога підлягає задоволенню частково, а саме\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача\~в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 83 ЦПК. Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: partial