Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивачем подано дану позовну заяву в якій вона просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 15 січня 2019 року відділом записів актів громадянського стану міста Краснодару Палац одруження "Катерининський Зал" управління запису актів громадського стану Краснодарського краю, запис акту про укладання шлюбу №120199230000100051009 Вимоги обґрунтувані тим, що з відповідачем знаходяться у шлюбі, який зареєстровано 15 січня 2019 року. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . З листопада 2020 року подружні відносини між ними припинені. Сімейне життя не склалось у зв`язку з відсутністю між ними взаєморозуміння та різних поглядів на сімейні відносини та обов`язки. Вважає, що подальше проживання та збереження шлюбу неможливе, шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню. Позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, додали до матеріалів справи відповідну заяву. Відповідач у судове засідання не з`явився, але подав заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Вказав, що майнових та будь-яких інших претензій до позивача не має. Дослідивши матеріали справи, вивчивши заяви сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свидетельства о заключении брака (російською мовою) та його перекладу з російської мови на українську мову засвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу, сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 15 січня 2019 року відділом записів актів громадянського стану міста Краснодару Палац одруження "Катерининський Зал" управління запису актів громадського стану Краснодарського краю, запис акту про укладання шлюбу №120199230000100051009 (а.с.7-9). Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. З дослідженого судом свідоцтва про укладання шлюбу не встановлено обставин, які б суперечили вимогам ст.ст.22, 24-26 СК України та могли би бути підставою недійсності шлюбу. Згідно зі ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що сторони є громадянами України та проживають на її території. Таким чином, питання розірвання шлюбу між сторонами відповідно до зазначених вимог закону може розглядатись судом України за загальними правилами підсудності, із застосуванням до правовідносин між сторонами сімейного законодавства України. Так, за змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Враховуючи викладене вище, те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу,а відповідач не заперечує, вважаючи, що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов необхідно задовольнити. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зазначене узгоджується з ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». За подання даного позову до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. Таким чином 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню їй з державного бюджету, у зв`язку із визнанням відповідачем позову. А інші 50% - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved