Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

позивач звернулася до суду з вимогами - позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, а також збільшити розмір аліментів, які сплачує [PERSON] на утримання дитини з ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до фіксованої суми у розмірі 2000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з підстав, передбачених ч.1 ст.184 СК України, яка фактично передбачає зміну способу стягнення аліментів, відповідно до ч.3 ст.181 цього Кодексу. В обґрунтування вимог в позові зазначено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає з матір'ю і виховуються тільки позивачем. Після розірвання шлюбу 13.10.2009 року сторони проживають окремо. З того часу і натепер відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Відповідач жодного разу не поцікавився здоров'ям сина та за які кошти виховується його дитина. Крім того, дитина перебуває на обліку у лікаря алерголога і у зв'язку з чим потребує придбання ліків, спеціального режиму харчування на час загострення алергії, санаторно-курортного лікування. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12.03.2009 року було вирішено стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини. Однак відповідач ухилявся від виконання вищезазначеного рішення суду та не сплачував аліменти. На теперішній час витрати на виховання сина у зв'язку із навчанням у навчальному закладі, перебуванням на обліку у лікаря алерголога значно зросли, таким чином виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів. Вважає, що достатнім розміром аліментів на утримання сина буде фіксована сума у розмірі 2000 грн. щомісячно. При таких обставинах та з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України та ч.1 ст.184 СК України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав, збільшити розмір аліментів. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги за викладених обставин та з наведених підстав. Додатково пояснили, що наявність прав батька щодо дитини, шкодить інтересам неповнолітнього. Так, наприклад, в деяких питаннях лікування дитини, а також в разі зміни місця проживання, необхідний дозвіл батька, який із сином не спілкується протягом всього його життя, будучи дієздатним та працездатним матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього не надає. Відповідач [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення рекомендованим листом, в судове засідання 29 грудня 2018 року не з'явився без повідомлення причин неявки, заяви про розгляд справи без його участі та відзиву не подав. При наявності зазначених умов на підставі статей 280, 281 ЦПК України суд ухвалив про заочний розгляд справи. Представники третіх осіб - Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області і Василівської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з'явились, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Із досліджених судом доказів встановлені наступні обставини та правовідносини. [PERSON] і [PERSON] [INFO] зареєстрували шлюб (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.09.2006 року. [PERSON] народився [INFO] в с.Приморське Василівського району Запорізької області, його батько - [PERSON], мати - [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.11.2007 року). Шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано 13 жовтня 2009 року (копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13.10.2009р.) Згідно копії рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12.03.2009 року із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], стягнути аліменти у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Рішення набрало законної сили та 03.04.2009 року судом виданий виконавчий лист. Відповідно до розрахунку Приазовського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Запорізькій області платник аліментів [PERSON] станом на 01.08.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 65528,82 гривень. В період із 14.01.2009 року відповідачем сплачено тільки 170,00 грн. в травні та 300,00 грн. у вересні 2009 року. У зв'язку з ухиленням батька від сплати аліментів, [PERSON] в період із листопада 2009 року по грудень 2015 року виплачувалась тимчасова допомога на дитину, згідно інформації УСЗН Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 15.08.2018 року. Із довідок Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області № 1594 від 18.06.2018 року, № 1606 від 19.06.2018 року, акта обстеження від 19.06.2018 року за адресою: [ADDRESS], довідки Приморської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 18.05.2018р. встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає за вказаною адресою із матір'ю, бабусею [PERSON] і дідусем [PERSON], має належні умови проживання та виховання з боку матері, батько участі у вихованні сина не приймає. Позивач [PERSON] працює в ТОВ «АТБ-маркет», що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER]. Відповідно до копії медичних документів [PERSON], [INFO], він періодично проходив медичні огляди, обстеження та лікування, що потребувало певних витрат, згідно копій квитанцій. Згідно висновку Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 10.12.2018 року, орган опіки та піклування за місцем проживання дитини з матір'ю, діючи виключно в інтересах дитини, підтримує позовні вимоги та повідомляє, що неповнолітній [PERSON] підтвердив, що тривалий час з батьком не спілкується, проти позбавлення батька батьківських прав не заперечує. Відповідно до висновку Приазовської районних державних адміністрацій Запорізької області від 03.12.2018 року, орган опіки та піклування за місцем проживання батька при вирішенні позову покладається на розсуд суду, так як відповідач, який зареєстрований в [ADDRESS], на цей час перебуває за межами країни, згідно повідомлення сільської ради. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили те, що відповідач ухиляється від виховання і матеріального забезпечення дитини, так як батько покинув сім'ю коли сину не було 1 року. З того часу він лише одного разу бачив дитину у віці 1,5 роки, коли позивач із сином приїжджали на море в Приазовський район за рекомендацією лікарів для профілактики алергічних захворювань. Батько, проживаючи неподалік моря, жодного разу не запропонував взяти дитину до себе, знаючи, що син у зв'язку із хворобою потребує перебування на морі. Перепон у зустрічах батька з сином ніхто не чинив, місце проживання позивач із дитиною не міняли, але спроб бачитись або спілкуватись із сином у батька не було. Відповідно до ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини також визначені статтею 150 Сімейного кодексу України, де вказано, що батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Під час розгляду справи встановлено, що батько не виконує жодних із своїх обов'язків, що передбачені законом. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Пункт 2 частини 1 ст.164 СК України передбачає, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Поважних причин для невиконання відповідачем обов'язків по вихованню неповнолітнього сина, не встановлено. Суд приходить до висновку, що сукупність наведених вище доказів, які є достовірними, належними і допустимими, є достатньою для підтвердження обставин про ухилення батька від виховання неповнолітньої дитини. Тому, наявні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], який народився [INFO] в селі Приморське Василівського району Запорізької області. Суд вважає, що захист прав неповнолітньої дитини, шляхом позбавлення відповідача батьківських прав є виправданим і таким, що відповідає інтересам дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч.3 ст.166 СК України). Згідно положень ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який підлягає індексації відповідно до закону (ст..184 СК України). Є загальновідомими обставини, які згідно ст..82 ЦПК не потребують доказування, що з часу (12.03.2009 року) присудження аліментів через значні інфляційні процеси в Україні, значно підвищилася вартість життя і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Окрім того, з часу призначення судом аліментів, неповнолітній [PERSON] почав навчатись в загальноосвітній школі, у дитини виявлено такий стан здоров'я, який потребує постійного обстеження, профілактичних заходів та лікування, у зв'язку з чим аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) не можуть забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України (в ред. від 08.07.2017 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували поважність несплати ним аліментів, а також неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини та виходячи із закріплених ч.9 ст.7СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні із 1/4 частину заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 2000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи збільшення розміру стягнення від дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. На думку суду таке вирішення справи не буде порушувати баланс інтересів платника аліментів та дитини. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 704,80 гривень, а також в дохід держави в тому ж розмірі.

Outcome: approved