Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач Миргородська міська рада Полтавської області звернулася до відповідача з позовною заявою, в якій просила стягнути безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за користування земельними ділянками: площею 461 кв. м. кадастровий номер 5310900000:50:027:0053 та площею 113 кв.м., кадастровий номер 5310900000:50:027:0057 за період з 07.10.2016 по 17.12.2018 включено у сумі 230224 грн. 79 коп. В обґрунтування своїх позовних вимоги зазначила, що згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №1698 від 22.06.2016 року відповідач став власником нежитлової будівлі КП «Шашлична» загальною площею 234,5 кв.м. та інших будівель, а саме сараї-5 шт., вбиральня та навіс, які є невід`ємною частиною об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які розташовані за земельних ділянка Миргородської міської ради площею 461 кв.м. кадастровий номер 5310900000:50:027:0053 та площею 113 кв.м., кадастровий номер 5310900000:50:027:0057. Дані об`єкти нерухомого майна знаходяться в межах м.Миргорода та до 17.12.2018 року були розміщені на землях комунальної власності. З моменту коли [PERSON] стала власником вищевказаного нерухомого майна і до 17.12.2018 року відповідачем землекористування відповідно до чинного законодавства України не було оформлено. В зв`язку з не оформленням відповідачем землекористування та використання земельних ділянок площею 461 кв.м, кадастровий номер 5310900000:50:027:0053 та площею 113 кв.м., кадастровий номер 5310900000:50:027:0057, які розташовані за адресою: [ADDRESS] без правовстановлюючих документів, 18.04.2017 року міська рада звернулася з позовом про стягнення 24898,79 грн. збитків за користування з 01.07.2016 року по 01.10.2016 року без правовстановлюючих документів земельними ділянками, що належать територіальній громаді міста Миргорода. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.07.2017 року позов було задоволено, дані рішення набрало законної сили. На адресу відповідача були направлені претензії 11.05.2018 року та 16.10.2018 року з вимогою сплатити заборгованість, які були відповідачем отримані, але проігноровані. Сума безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі 230224 грн. 79 коп. за період з 07.10.2016 року по 17.12.2018 року включно розрахована земельним відділом Миргородської міської ради Полтавської області виходячи з нормативної оцінки грошової оцінки земельних ділянок, яку надано компетентним державним органом відділом у Миргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та у відповідності до ставок орендної плати за земельні ділянки в м.Миргороді, затверджених рішенням 22 сесії Миргородської міської ради Полтавської області 6 скликання від 10.08.2012 року за №17-11% ставка річної орендної плати від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Представник позивача Лисенко Р.О., що діє на підставі відповідної довіреності (а.с.51) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 74-75). Представник відповідача адвокат Кулішов В.П., що діє на підставі ордера на надання правової допомоги (а.с.67) в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з одночасним розглядом цієї справи та іншої, яка проходиться в Октябрському районному суді м.Полтави за його участі (а.с.76). Щодо заявленого письмового клопотання представника відповідача суд вважає наступне, справу було призначено до судового розгляду на 30.10.2019 року, розгляд справи було відкладено за заявою відповідача. Розгляд справи перепризначено на 08.01.2020 року та знову відкладено за заявою відповідача [PERSON] . Розгляд справи перепризначено на 11 лютого 2020 року та відкладено за заявою адвоката відповідача [PERSON] , [PERSON] . Справу перепризначено на 13 березня 2020 року о 15 годині 00 хвилин. 13.03.2020 року від адвоката Кулішова В.П. надходить заява про відкладення розгляду справи, оскільки він приймає участь в іншій справі. Суд не вважає викладені в заяві причини неявки поважними, оскільки вони нічим не підтверджені та визнає неявку адвоката неповажною. Суд вважає, що відповідач та його представник систематично подають клопотання про відкладення слухання справи. З урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, можливим провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідач [PERSON] придбала нерухоме майно з прилюдних торгів, а саме нежитлову будівлю КП «Шашлична» загальною площею 234,5 кв.м. та інших будівель, а саме сараї-5 шт., вбиральня та навіс, які є невід`ємною частиною об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які розташовані за земельних ділянка Миргородської міської ради площею 461 кв.м. кадастровий номер 5310900000:50:027:0053 та площею 113 кв.м., кадастровий номер 5310900000:50:027:0057 (а.с.12-13). Згідно копій договорів купівлі -продажу від 17.12.2018 року [PERSON] придбала у Територіальної громади в особі Миргородської міської ради земельні ділянки площею 0,0113 га з кадастровим номером 5310900000:50:027:0057 та площею 0,0461 га з кадастровим номером 5310900000:50:027:0053 (а.с.14-17). Відповідач з часу придбання нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та часу придбання земельних ділянок жодних прав на користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою не мав, договорів оренди з власником земельної ділянки Миргородською міською радою не укладав. Правовий механізм переходу права на землю пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено ст. 377 Цивільного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті закону, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Водночас, за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. За приписами ст. 14.1.147 Податкового кодексу України плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. [PERSON] не була власником або постійним землекористувачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а тому не була суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5). Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п.14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. В порушення вищевказаних норм, в період часу з 07.10.2016 по 17.12.2018 року договір оренди земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] площами 461 кв.м та 113 кв.м. не укладався, орендна плата за їх використання відповідачем не сплачувалася. Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З аналізу змісту норм статей 1212-1214 ЦК України, випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи. Набута відповідачем нежитлова будівля та інші будівлі будучи згідно статті 181 ЦК України нерухомим майном (об`єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення) є органічно і нерозривно пов`язаними з цими земельними ділянками. Тому визнання за відповідачем права власності на будівлі автоматично призвело до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельними ділянками, на яких розташовані ці будівлі. Відсутність укладеного договору оренди земельних ділянок має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужими земельними ділянками без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно статті 206 ЗК України, п.п.14.1.136п.14.1. ст.14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно в даному випадку відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо. Встановлено, що власником відповідних земельних ділянок до 17.12.2018 року була Миргородська міська рада Полтавської області в особі позивача. Згідност.206 ЗК України, п.п.14.1.136 п.14.1. ст.14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є Миргородська міська рада в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельними ділянками призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання Миргородською міською радою Полтавської. Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування норм передбачених статтями 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. За допомогою цих норм навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею. На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для стягнення безпідставно збереженого майна (коштів) за п.4 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення "виправданого очікування" відповідно до загальновизнаної практики Європейського суду з прав людини. Так, пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини «Федоренко проти України» від 03.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. У даних правовідносинах неотриманні Миргородською міською радою кошти від оренди землі підпадають під визначення Європейським судом з прав людини «виправданого очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права комунальної власності Миргородської міської ради Полтавської області. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18). Крім того, Велика палата ВС у вказаній постанові зазначила, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212ЦК України (п.82 Постанови). Отже, [PERSON] (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельними ділянками за відсутності укладеного договору, збільшено вартість власного майна, а Миргородською міською радою Полтавської області (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто, має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок Миргородської міської ради Полтавської області. Беручи до уваги, що відповідач користувався вказаними земельними ділянками без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України [PERSON] повинна повернути Миргородській міській раді Полтавської області кошти, які вона зберегла у вигляді несплаченої орендної плати. Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 113 кв.м., нормативно грошова оцінка 1 квадратного метру 126,41 грн. в 2016 році і 126,41 грн в 2018 році і з урахуванням коофіцієнту 1,7899 та 1,86 вартість земельної ділянки становила 178242,81 грн. та 188938,26 грн. відповідно (а.с.33,35).Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 126,41 кв.м., нормативно грошова оцінка 1 квадратного метру 126,41 грн. в 2016 році і 126,41 грн в 2018 році і з урахуванням коофіцієнту 1,7899 та 1,86 вартість земельної ділянки становила 727167,57 грн. та 770801,22 грн. відповідно (а.с.34,36).Ставка орендної плати згідно рішення 17 від 10 серпня 2012 року про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки в місті Миргороді двадцять другої сесії шостого скликання Миргородської міської ради Полтавської області становить 11% (а.с.37-40). Миргородською міською радою Полтавської області проведено розрахунок безпідставно збережених коштів за користування [PERSON] земельною ділянкою площею 113 кв.м з кадастровим номером 5310900000:50:027:0057 з адресою: [ADDRESS] у вигляді орендної плати за землю за період з 07.10.2016 по 17.12.2018 року становить 45322,60 грн. Також проведено розрахунок безпідставно збережених коштів за користування [PERSON] земельною ділянкою площею 461 кв.м з кадастровим номером 5310900000:50:027:0053 з адресою: [ADDRESS] у вигляді орендної плати за землю за період з 07.10.2016 по 17.12.2018 року становить 184902,19 грн., які і підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Відповідач у добровільному порядку не сплатив Миргородській міській раді Полтавської області зазначеної суми, а позивачем вживалися заходи для їх повернення, зокрема було надіслано претензії 11.05.2018 року та 16.10.2018 року з вимогою сплатити заборгованість, які були відповідачем отримані, але проігноровані (а.с. 25-31), що і послужило підставою для звернення позивача із позовом до суду у цій справі. Судом перевірено правильність нарахування збитків, суд також враховує , що ці збитки обраховані уповноваженим органом виходячи із розміру нормативно грошової оцінки землі прийнятою у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням 11% процентної ставки відповідно до вимог Закону України «Про оренду землі». При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача у сумі 230224,79 грн. підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3453,378 грн.

Outcome: approved