Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи підставність позовних вимог таким. Вона, [PERSON], являється власником житлового будинку № 34, що розташований по вулиці Ватутіна в місті Липовець, Вінницької області, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26 вересня 2000 року виконкомом Липовецької селищної ради. Право власності зареєстровано в ВООБТІ. 27 жовтня 2000 року відповідача було зареєстровано в даному будинку, оскільки останній був її чоловіком та батьком спільної дочки, тобто він був членом її сім'ї. У 2005 році між нею та чоловіком почали виникати непорозуміння, сварки, скандали, в результаті чого та відповідач залишив сім'ю. 12 січня 2011 року їх шлюб було припинено шляхом розірвання. Ураховуючи те, що відповідач вже досить довгий час не являється членом її сімї, будь-яких домовленостей про безоплатне чи оплатне користування житлом між ними не має, а його реєстрація перешкоджає їй у здійсненні своїх правомочностей щодо обєкта нерухомості, позивач зверталась до нього із проханням про зняття із реєстрації в належному її будинку, однак той жодних дій до цього не вчиняє, фактично ігноруючи її вимоги. З 15.03.2013 року вона проживає з іншим чоловіком, з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі, а тому її теперішній чоловік, який також зареєстрований в будинку, критично ставиться до реєстрації в ньому її бувшого чоловіка. За наведених обставин позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 34, по вулиці Ватутіна, в місті Липовець, Липовецького району, Вінницької області. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку, на що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було направлено за адресою його зареєстрованого місця проживання. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Ураховуючи те, що позивач скористалась своїми правами врегульованими ч.2 ст.158 ЦПК України, а відповідач, будучи належним чином повідомлений не з'явився в судове засідання без поважних причин, за таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.169 ЦПК України та проводить розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 26 вересня 2000 року виконавчим комітетом Липовецької селищної ради, Вінницької області, на підставі рішення виконавчого комітету від 19.09.2000 року за № 88 позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] являється власником житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться в місті Липовець Вінницької області по вулиці Ватутіна, 34. Вказаний договір зареєстровано органами державної реєстрації, в КП «Вінницьке ОО БТІ» 20 жовтня 2000 року ( а. с. 8). Про належність позивачці даного нерухомого майна також свідчить технічний паспорт, де власником будинку № 34 по вулиці Ватутіна в місті Липовець вказано [PERSON] ( а. с. 10-12). Як убачається із Домової книги, належний позивачеві житловий будинок значиться за № 34 по вулиці Ватутіна в місті Липовець, Вінницької області. Згідно даних, які містяться у Домовій книзі, 27.10.2000 року [PERSON], перебуваючи із позивачем у зареєстрованому шлюбі здійснив реєстрацію свого місця проживання у вказаному обєкті нерухомості, про що проставлено штемпель відповідного зразка ( а. с. 13-16). 12 січня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано на що вказує свідоцтво про розірвання шлюбу серія 1-АМ №067433 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції, Вінницької області ( а. с.17). В підтвердження місця реєстрації відповідача за адресою: вул. Ватутіна, 34 в місті Липовець, Вінницької області, матеріали справи містять відомості Управління державної міграційної служби у Вінницькій області ( а. с. 22). Згідно довідок виданих Липовецькою міською радою за № 4740, 4741 від 28.09.2015 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], але з 2005 року по даний час не проживає, [PERSON] зареєстрована у вищевказаному будинку( а. с. 18). Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст.ст.150, 156 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За згодою власника будинку член сім'ї власника вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приписами ст. 406 ЦК України визначено, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в порядку встановленому законом. Водночас ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи проводиться протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. З аналізу вказаної норми слідує, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміни чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що правовідносини виникли між власником та колишнім членом його сім'ї, згідно норм чинного законодавства позивач, як власник житла, має право вимагати визнання колишнього члена сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки той був відсутній за місцем проживання без поважних причин понад один рік, так як інше не було встановлено домовленістю між ними чи законом, відтак позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону, тому підлягають до повного задоволення. Вирішуючи питання судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України та присуджує із відповідача на користь позивача документально підтвердженні судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved