Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів та просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між [PERSON] (позивачем) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Берегиня» (відповідачем 1) 25 жовтня 2008 року та зареєстрованим у Ярмолинецькому відділі Хмельницького регіонального центру ДЗК 22 грудня 2010 року за №041086500216 та скасувати державну реєстрацію даного договору. Позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 1,5330 га на території Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 02 серпня 2007 року серія ЯЕ №331425. В січні він дізнався про існування спірного договору. Оспорюваний договір він не підписував, істотні умови не погоджував. На підставі ч.3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України через відсутність волевиявлення власника земельної ділянки просить договір оренди землі визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію. У тексті договору відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції на час підписання відсутні такі істотні умови як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та акт приймання-передачі земельної ділянки (ст.17 Закону України «Про оренду землі»). Ця обставина порушує право власності позивача в частині вільного розпорядження шляхом передачі у заставу та внесення до статутного фонду (а.с. 4, 5, 236). Відповідач 1 проти позову заперечував з тих підстав, що оспорюваних договір містить підписи сторін, що свідчить про їх взаємне волевиявлення та досягнення згоди по всіх істотних умовах договору. У відомостях на видачу пшениці пайовикам в рахунок земельного паю за 2011-2012 роки також наявні підписи позивача. Ця обставина додатково підтверджує фактичне виконання умов договору обома сторонами та спростовує твердження позивача про те, що йому до 2015 року не було відомо про наявність спірного договору. Зазначає, що позивач належними та допустимими доказами довів факт укладання та виконання договору, а відповідач відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України не надав жодного доказу про те, що підпис у тексті договору йому не належить. Такі дії позивача є бажанням укласти договір з іншим підприємством (орендарем). Крім цього, позивач звертає увагу на презумпцію правомірності договору (ст.204 ЦК України), подав письмову заяву про застосування позовної давності як підстави для відмови у задоволені позову (ст. ст. 257, 261, 267 ЦК України). Позивач систематично отримував орендну плату та як власник міг отримати у будь-який момент інформацію про договір оренди у СТОВ «Берегиня», відділ Держкомзему/Держземагенства/Держгеокадастру. Також позивач відповідно до п.281.3 Податкового кодексу України був звільнений від сплати земельного податку, а отже, не міг не знати про передачу ділянки в оренду, оскільки саме цей факт є підставою для звільнення (а.с. 24, 216, 229, 230). Відповідач 2 просив суд розглянути справу без участі їх представника, пояснень та/або заперечень щодо суті спору не надав. Відповідач 3 щодо суті спору пояснень, заперечень не надав. Заперечував проти залучення їх відповідачем, оскільки з позивачем у спірних правовідносинах учасником не був (реєстраційних дій не вчиняв), а лише на даний час є держателем реєстраційних справ, які передані на зберігання та здійснює функції державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Заперечував проти покладення на них судових витрат (а.с. 235). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Хмельницька регіональна філія державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» пояснень та/або заперечень у справі не надала, просила справу розглянути без участі їх представника (а.с. 54). В судових засіданнях присутні сторонни та їх представники свої доводи та/або заперечення підтримали. Позивач, серед іншого, пояснив, що земельна ділянка з 2008 року напевно оброблялася, але він точно сказати не може, він не знає де вона знаходиться. Його земельну ділянку обробляли спочатку Берегиня, потім Шпак, наразі Лабазюк. Кожного року у період часу з 2005 року він отримував пай у розмірі по 6 центнерів зена за кожну з трьох ділянок земельних ділянок. Він вважав, що отримував за договором від 2005 року за всі три ділянки. Крім зерна, він ще отримував по 1 мішку муки та по 1 мішку цукру за кожну земельну ділянку. За отримане розписувався у відомостях. Він кожного разу розписувався у відомостях, які зберігалися у комірника. В судових засіданнях після огляду документів в оригіналах позивач [PERSON] зазначив, що відповідні підписи належать йому та він їх особисто вчиняв у таких документах: - а.с. 30 (він же а.с. 112), 31 (він же а.с. 113) підпис у відомостях на видачу пшениці пайовикам бр. №4 від 30.09.2011 року; - а.с. 34 лише перший підпис у відомостях отримання за жовтень 2012 р.; - а.с. 35 підпис у відомостях у відомостях отримання за жовтень 2012 р.; - а.с. 73 лише перший підпис у стрічці за №п/п 904 відомостей Я-001-0001 по 0017 на видачу орендної плати за 2013 р. зерном по с.Сутківці (Ярмолинці) (зерно). Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх звязок, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з підстав. Судом встановлено такі фактичні обставини справи. Позивач [PERSON]М відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №311425 від 20 серпня 2007 року є власником земельної ділянки площею 1,5330 га, що розташована на території Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, має кадастровий номер 6825888400:03:002:0105. Акт видано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 червня 2007 року № 1555 після смерті [PERSON] (батька позивача) (а.с. 6, 83, 84). Позивач оспорює договір оренди землі, укладений між орендодавцем [PERSON], та орендарем сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Берегиня" від 25 жовтня 2008 року, що зареєстрований у Ярмолинецькому відділі Хмельницького регіонального центру ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис 22 грудня 2010 року за №041076500216 (а.с. 7-10). Відповідно до даного договору в оренду передається земельна ділянка 1,53330 гектара. Договір укладено на 15 років. (пункти 1 та 6). Відповідно до висновку експерта №87П Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 12 липня 2016 року дати відповідь на питання «Чи виконано підпис у договорі оренди землі, укладеному між орендодавцем [PERSON], та орендарем сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Берегиня" від 25 жовтня 2008 року, що зареєстрований у Ярмолинецькому відділі Хмельницького регіонального центру ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис 22 грудня 2010 року за №041076500216, а саме, на останній (четвертій) сторінці договору в розділі «Реквізити сторін» в колонці «Орендодавець» в графі, відведеній під підпис орендодавця, [PERSON] чи такий підпис виконаний іншою особою?» не представляється можливим у звязку з не встановленням комплексу ознак, достатнього для позитивного чи негативного висновку щодо виконавця (а.с. 165 176). Позивач, окрім спірної земельної ділянки, з його слів є ще власником земельної ділянки 1,43 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 вересня 2004 року після смерті [PERSON] Ця ділянка та ділянка площею 1,42 га (сумарна площа становить 2,8587 га) передані [PERSON] в оренду СТОВ «Берегиня» одним договором оренди землі від 01 лютого 2005 року. Позивач зазначив, що на 1-му аркуші даного договору є відмітки «ХМ №882441» та «ХМ №026675». Ці відмітки означають, що даним договором передано в оренду дві земельні ділянки, власником яких він є, а саме, площами 1,43 та 1,42 га, що сумарно становить 2,8587 га. На вимогу суду державні акти на ці ділянки так і не було надано позивачем (а.с. 59-60, 85, 124, 240-243 в кінці.). Аналізуючи фактичні обставини справи та надані докази, суд дає їм таку оцінку. Відповідно до статті 13 Конституції України та ч.4 ст.319 Цивільного кодексу України власність зобов'язує. З огляду на ці норми та на пояснення позивача (про те, що він у період часу з 2005 року отримував пай у розмірі по 6 центнерів зерна за кожну з трьох земельних ділянок, та вважав, що отримував за договором від 2005 року за всі три ділянки) суд важає, що позивач не міг не знати про те, що спірна земельна ділянка площею 1,5330 га перебуває в оренді у певного підприємства. В той же час пояснення позивача про те, що він думав, що орендну плату за спірну земельну ділянку він отримував за договором від 2005 року є неспроможними, оскільки як вбачається з тексту наданого саме позивачем договору оренди землі від 01 лютого 2005 року та його власних пояснень за цим договором [PERSON] передав в оренду дві (а не три) земельні ділянки (1,43 та 1,42 га) загальною площею 2,8587 га (державні акти ХМ №882441 та ХМ №026675). Отже, враховуючи статус власника спірної земельної ділянки позивач фактично не надав суду логічного пояснення та належних та допустимих доказів того, на якій правовій підставі він отримував орендну плату за спірну земельну ділянку протягом тривалого часу. Той факт, що він її отримував, свідчить про наявність згоди сторін договору щодо розміру орендної плати як істотної умови. Той факт, що позивач отримував орендну плату з 2005 року і не ставив питання про підробку документів (розірвання договору тощо), свідчить про те, що між сторонами також існувала згода і відносно строку дії договору оренди землі. Враховуючи ст.13 Конституції України та ч.4 ст.319 Цивільного кодексу України, суд вважає, (і в цій частині погоджується з відповідачем 1), що позивач як власник земельної ділянки у період 20 серпня 2007 року по січень 2016 року мав би поцікавитися правовим статусом своєї ділянки, субєктом, що нею користується та відповідними договірними правовідносинами. Наприклад, міг отримати копію договору у третьої особи відповідної реєстраційної організації. Підпис позивача не є сталим. Яскравим прикладом тому є підпис позивача у стрічці підпис власника паспорту громадянина України (а.с. 12). Крім цього, в уточненнях підстав позову представником позивача наголошується таке: «відсутність акту приймання-передачі земельної ділянки, свідчить і про те, що неможливим залишається встановити не лише момент передачі земельної ділянки, але й і її фактичну передачу, а ще більше строк оренди, який за твердженням позивача продовжений без її згоди на 10 років шляхом добавлення одиниці до пятірки в п.6 договору (!!!). Адже саме для встановлення підробки у цій частині позивач клопотав про призначення почеркознавчої експертизи, будучи впевненою, що дія договору закінчилася в минулому році» (а.с. 236 в кінці матеріалів). В цих уточненнях позиція позивача суперечить раніше заявленій, оскільки фактично позивач визнає, що він підписав текст договору, і наголошує на тому, що підроблено лише строк договору. У той же час у тексті позову наголошувалось на підробці підпису, експертиза у справі за клопотанням позивача та його представника проводилась з урахуванням саме останньої позиції позивача, про що свідчать заявлені позивачем питання, які ставились у подальшому експерту. У звязку з такими суперечними та непослідовними поясненнями позивача та його представників, відсутності належних та допустимих доказів того, що [PERSON] не підписував спірний договір, суд не може на віру взяти до уваги доводи позивача. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Такі обставин не були доведені позивачем. Відсутні підстави і для задоволення позовних вимог в частині зобовязання скасувати державну реєстрацію договору оренди, оскільки такі вимоги є похідними від вимоги про визнання договору оренди землі недійсним. Доводи відповідача 1 щодо застосування спливу позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позову суд відхиляє, оскільки за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність як підстава для відмови у позові застосовується лише за умови доведеності позовних вимог. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання вимог закону в момент вчинення правочину. Порушення умов договору може бути підставою для його розірвання, а не визнання недійсним (ст. 651 ЦК України) (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28 січня 2015 р. у справі № 6-222цс14). Тому доводи позивача щодо передачі відповідачем земельної ділянки в користування ПП «Аграрна компанія 2004» не мають значення для вирішення спору про недійсність договору. Крім того, відсутні належні та допустимі докази цього факту (відповідні правочини тощо). Відповідно до ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, чи дійсно порушує право орендодавця відсутність у договорі оренди умов, передбачених ст. 15 Закону України від 6 жовтня 1998 р. № 161-XIV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також зясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 21 січня 2015 р. у справі № 6-215цс14; від 4 лютого 2015 р. у справі № 6-233цс14). При розгляді справи судом не було встановлено яким чином спірний договір через відсутність умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та акту приймання-передачі земельної ділянки (ст.17 Закону України «Про оренду землі») порушує права позивача. Суду не надано доказів про наміри передати у заставу, внести до статутного фонду права оренди та про перешкоди у цьому зі сторони відповідачів. Окрім цього, для ділянок з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогоподарского виробництва» дані правочини заборонені відповідно до Розділ X Перехідні положення Земельного кодексу України. Багаторічне використання земельної ділянки, отримання позивачем орендної плати фактично свідчить про схвалення факту передачі-приймання земельної ділянки, а тому, сама лише відсутність даного акту на час розгляду справи не свідчить про порушення прав позивача. Отже, доводи позивача в цій частині судом відхиляються. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На основі викладеного та

Outcome: dismissed