Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідачів, який обґрунтував наступним чином. 16 січня 2004 року між ним, [PERSON] з однієї сторони та Липовецькою районною спілкою споживчих товариств з іншої сторони було укладено договір купівлі - продажу 3/25 часток будівлі товарного складу, загальною площею 58, 6 кв.м., що розташований в [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Липовецької районної нотаріальної контори та зареєстровано 20.05.2004 року в реєстрі ЮТ «ВООБТІ». 02.08.2006 року згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення укладеного між ним, [PERSON] та Липовецькою міською радою, він, [PERSON], придбав земельну ділянку площею 0,010 і га для комерційного користування під придбаною ним будівлею в [ADDRESS]. На підставі наведеного договору купівлі - продажу земельної ділянки він виготовив державний акт серії ЯБ №723127 від 06.06.2007 року. У 2008 році, на основі придбаного ним, [PERSON], нерухомого майна - 3/25 частки товарного складу та в межах належної йому на праві власності земельної ділянки, було здійснено переобладнання частини товарного складу, внаслідок чого утворилась прибудова - а1, згідно технічного паспорту, основною площею 82,8 кв.м., що складається з торгового залу - « 7-1», Ю основною площею, 21,7 м.кв; торгового залу -« 7-2», основною площею 50,4 кв.м.; складу -« 7-3», основною площею - 6,4 кв.м.; коридору - « 7-4», допоміжною площею - 6,4 кв.м. В порядку передбаченому ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та діючими підзаконними нормативно-правовими актами, він, [PERSON], отримав декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 17.07.2013 року серії ВН №202131930368. Співвласниками інших частин даної будівлі, крім нього, [PERSON], є: [PERSON], в розпорядженні якого перебуває 2/25 частки нежитлової будівлі; [PERSON], який має 20/100 частки: [PERSON], якій належить 1/10 частки; [PERSON], якому належить 11/100 частки; [PERSON] - 21/100 частки. Крім цього, йому, [PERSON], згідно рішення Липовецького районного суду від 21.06.2012 року та витягу із реєстру речових прав на нерухоме майно, також належить 3/20 частки вказаної будівлі, що колись належали Липовецькій райспоживспілці. В даний час виникла необхідність подальшого оформлення права власності на належну йому після реконструкції частку будівлі та реєстрації її в передбаченому чинним законодавством порядку в Державній реєстраційній службі, однак внаслідок того, що співвласниками цього майна вникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна, а угоди про спосіб виділення в натур його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто у добровільному порядку, що перешкоджає належним чином оформити право власності на належну йому частку нерухомого майна, просив суд виділити йому, [PERSON], в натурі належну йому частку із спільної часткової власності, а право спільної часткової власності припинити. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав суду заяву, в якій прохав суд розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також надали суду заяви, в яких позовні вимоги визнали, не заперечували щодо їх задоволення, просили суд розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча про день та час розгляду справи були оповіщені в установленому законом порядку, на що вказують наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у їх відсутності до суду не направили. Ураховуючи те, що позивач та відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились в судове засідання, скориставшись своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, а неявку відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд визнає не поважною, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі не здійснюючи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст.169, 197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16.01.2004 року згідно Договору купівлі - продажу укладеного між Липовецькою районною спілкою споживчих товариств з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, останній набув права власності на 3/25 часток будівлі товарного складу (по плану: склад 1-10, загальною площею 26,2 кв.м.; коридор 1-11, площею 3,5 кв.м.; виробниче приміщення 1-12, площею 15,5 кв.м.; коридор 1-13, площею 8,8 кв.м.; склад 1-14 площею 4,6 кв.м.) загальною площею 58,6 кв.м. що знаходиться в [ADDRESS]. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] 16 січня 2004 року та зареєстрований в реєстрі за №75 та зареєстрований органами державної реєстрації, на що вказує реєстраційне посвідчення видане 20 травня 2004 року КП "ВООБТІ". 02.08.2006 року між Липовецькою міською радою та [PERSON] було укладено Договір купівлі - продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що розташована в [ADDRESS], загальною площею 0,0101 га, кадастровий номер0522210100:01:001:0524, в межах згідно кадастрового плану земельної ділянки. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу 02 серпня 2006 року та зареєстрований в реєстрі за №2091. На підставі вищенаведеного договору, 06.06.2007 року на ім'я [PERSON] було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №723127. 21.06.2012 року відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області за [PERSON] було визнано право власності на будівлю складу позначеного на плані літерою «А», поверх 1, номер квартир -5, номер приміщень - 1, загальною площею 69,4 кв.м., розташованого по [ADDRESS]. Вказане рішення суду набуло законної сили та було зареєстроване органами державної реєстрації, на що вказує Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.02.2013 року (форма власності приватна; вид власності: спільна часткова). Факт належності 3/25 приміщення під магазин, що розташоване по [ADDRESS], та земельної ділянки площею 101 кв.м. за вищевказаною адресою, саме [PERSON] доведено також Технічним паспортом на частину будівлі товарного складу, що виданий був 05.06.2013 року КП "ВООБТІ", відповідно до якого об'єкт нерухомого майна є закінченим будівництвом та є готовим до експлуатації; довідкою виданою Липовецькою міською радою 12.12.2013 року за №3587, відповідно до якої, нежитлові будівлі, що розташовані по [ADDRESS], належать [PERSON] Отже, судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору є цивільно - правовими, а відтак регулюються відповідними нормами ЦК України. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України, передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ст.355 ЦК України). Статтею 356 ЦК України, унормовано, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно положень ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Наведене також кореспондується ст.88 ЗК України, щодо правових підстав земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності. Таким чином, із здобутих у справі доказів судом встановлено, що будівля, що розташована в [ADDRESS], є спільною частковою власністю позивача та відповідачів у справі, частки яких визначені, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти, користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені між співвласниками. Відповідно до ч.4 ст.364 ЦК України, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Наведене кореспондується також і з правилами ст.367 ЦК України. Судом встановлено, що між сторонами спору не досягнуто добровільної домовленості щодо виділу в натурі об'єкта нерухомого майна. Згідно правил ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як слідує зі змісту ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Зібрані у справі докази вказують на те, що будівля торгового складу - літ. «А» в [ADDRESS], та його конструктивні елементи збудовані таким чином, що вона може бути виділена як відокремлена частина даного товарного складу: прибудова - а1, основною площею 82,8 кв.м., що виникла в результаті переобладнання належної позивачеві частки 3/25 даного складу, і яка складається з торгового залу - « 7-1», основною площею, 21,7 м.кв; торгового залу -« 7-2», основною площею 50,4 кв.м.; складу -« 7-3», основною площею - 6,4 кв.м.; коридору - « 7-4», допоміжною площею - 6,4 кв.м. з самостійним входом, що розташована на належній позивачеві на праві приватної власності земельній ділянці для комерційного користування. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета даного спору, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини викладені ним у позовній заяві, а тому його порушене право підлягає поновленню судом у спосіб, що передбачений нормами чинного законодавства, а відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved