Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, укладеного між ним та відповідачем, та повернення земельної ділянки. На обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що між сторонами 01 вересня 2008 року було укладено договір оренди землі, який 03.11.2008 року було зареєстровано за №040800602183 в Баштанському реєстраційному окрузі. Вказаний договір оренди є строковим та укладеним на 10 років. Відповідно до умов вказаного договору позивач передав в оренду належну йому земельну ділянку розміром 2,0 га відповідачу на оплатних умовах - умовах сплати орендної плати щорічно до 30 грудня поточного року в розмірі 400 грн. за 1 га землі, що становить 800 грн. Також умовами договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається кожні два роки. За період з 01.09.2008 року до 1.09.2013 року відповідач наперед сплатив позивачу орендну плату за землю в розмірі 400 грн. за 1 га за кожен рік, при цьому не переглянувши розміри орендної плати, а також не обробляє орендовану ним землю позивача. Внаслідок цих обставин позивач просить розірвати вказаний договір оренди земельної ділянки та повернути йому спірну земельну ділянку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, до суду повернулось поштове відправлення з відміткою, що за вказаною адресою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач не знаходиться. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності юридичних осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, вважається, що судовий виклик вручено їм належним чином. Тобто, в даному випадку, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов'язки сторін, та немає необхідності в особистих поясненнях відповідача, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в справі матеріали (копію свідоцтва про шлюб; копію договору оренди землі від 01.09.2008 року, зареєстрованого 03.11.2008 року за №040800602183 в Баштанському реєстраційному окрузі; копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №065576; повідомлення управління статистики в Баштанському районі від 18.03.2013 року № 214/02-17; копію довідки Відділу Держземагенства в Баштанському районі від 25.02.2013 року № 298/05-32 та від 21.03.2013 року № 514/05-32; довідку управління агропромислового розвитку Баштанської райдержадміністрації від 18.08.2014 року №137/01-11; повідомлення управління статистики в Баштанському районі від 12.08.2014 року № 368/02-17; довідку Новоолександрівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 13.08.2014 року 646/01-32), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 01.09.2008 року було укладено договір оренди землі, який 03.11.2008 року зареєстровано за №040800602183 в Баштанському реєстраційному окрузі. Вказаний договір оренди є строковим та укладеним на 10 років. Відповідно до умов вказаного договору позивач передав в оренду належну йому земельну ділянку розміром 2,0 га відповідачу на оплатних умовах - умовах сплати орендної плати щорічно до 30 грудня поточного року в розмірі 400 грн. за 1 га землі, що становить 800 грн. Відповідач наперед сплатив позивачу орендну плату за землю за 2008-2103 роки в розмірі 400 грн. за 1 га. 24.09.2011 року позивач уклала шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Укладений між сторонами договір передбачав обов'язок відповідача приступити до використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, особисто господарюючи на ній (п. 28-31 договору). Вразі невиконання цього відповідно до п. 36 договору - договір міг бути розірваний за рішенням суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі". Згідно з п.1 ч.1 ст. 24 Закону України „Про оренду землі" та п.28 договору оренди землі орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 25 Закону України „Про оренду землі" та п.31 договору оренди землі орендар мав приступити до використання земельної ділянки та самостійно господарювати на ній. За ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач тривалий час (п'ять років) не виконує своїх передбачених договором та законом обов'язків по використанню орендованої земельної ділянки за її цільовим призначенням та самостійно не господарює на ній, що підтверджується відповідними відомостями управління агропромислового розвитку Баштанської райдержадміністрації, управління статистики в Баштанському районі та Новоолександрівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (щодо того, що відповідач не звітує про господарську діяльність на території Баштанського району та щодо того, що земельна ділянка позивача з 2008 року не обробляється), - вказана обставина є достатньою підставою для розірвання договору оренди землі через систематичне орендарем своїх зобов'язань за договором щодо самостійного господарювання та користування орендованої землею. Можливість розірвання договору оренди землі через припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки передбачена правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 квітня 2014 року по справі №6-18цс14, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. За таких обставин, позовна вимога про розірвання договору оренди землі підлягає задоволенню через те, що відповідач систематично не здійснює господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки, що підтверджено письмовими доказами. Що ж стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідача повернути позивачу земельну ділянку у стані приданому для її цільового використання, то суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, є віндикаційною вимогою матеріального характеру, умовою задоволення якої є підтвердження обставин незаконності володіння річчю, по-друге, відповідно до умов договору (п. 21, 35,36) земельна ділянка підлягає поверненню власнику після припинення дії договору, а в даному випадку, договір буде припинений з моменту набрання даним судовим рішенням законної сили та до того моменту відсутні підстави стверджувати про безпідставне володіння та користування відповідача земельною ділянкою. По-третє, судом встановлено, що відповідач земельною ділянкою не користується та господарську діяльність на ній не здійснює, тому суд вважає, що вимога про зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку є необґрунтованою та передчасною. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 24,25,32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 526, 651 ч.2 ЦК України,

Outcome: partial