Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Представник позивача адвокат Кушнеренко Т.В. звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6525482000:04:002:0002, площею 12,68 га та право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6525482000:06:004:0002, площею 1,92 га, які розташовані в адміністративних межах с. Кучерявоволодимирівки Чаплинського району Херсонської області, право власності на які посвідчувалось державним актом серії І-ХС №042304 від 12.11.2002, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В позові посилається на те, що після [PERSON] , матері позивачки, відкрилась спадщина, яка складається з наведених земельних ділянок. Позивачка звернувшись до Чаплинської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті матері, але їй було відмовлено та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На даний час позивачка не може реалізувати своє право на успадкування майна. Також зазначає, що відповідачка по справі є спадкоємицею за правом представлення. 21.05.2020 відповідачкою було подано відзив на позовну заяву, згідно якого просила визнати за позивачкою право власності на 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 6525482000:04:002:0002, площею 12,68 га та право власності на 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 6525482000:06:004:0002, площею 1,92 га, які розташовані в адміністративних межах с. Кучерявоволодимирівки Чаплинського району Херсонської області, право власності на які посвідчувалось державним актом серії І-ХС №042304 від 12.11.2002, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування послалась на те, що спадкодавицею, окрім заповіту від 22.12.2003, було також складено заповіт від 26.07.2014, який було посвідчено нотаріусом міста Севастополя, згідно якого спадкодавиця [PERSON] заповіла позивачці та відповідачці в рівних долях вищезгадані земельні ділянки. А відтак він скасовує попередній заповіт. 22.06.2020 відповідачкою поданий зустрічний позов, у якому вона просить встановити факт родинних відносин, що [PERSON] , який помер [INFO] , є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] , визнати заповіт складений [PERSON] від 26.07.2017, посвідчений нотаріусом м. Севастополь А.В. Смірновою за №1-245, дійсним та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 6525482000:04:002:0002, площею 12,68 га та право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 6525482000:06:004:0002, площею 1,92 га, які розташовані в адміністративних межах с. Кучерявоволодимирівки Чаплинського району Херсонської області, право власності на які посвідчувалось державним актом серії І-ХС №042304 від 12.11.2002, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Зустрічний позов мотивований тим, що батько позивачки за зустрічним позовом [PERSON] , який помер [INFO] , в дійсності є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, де в графі мати з вказано [PERSON] , а не [PERSON] . Також зазначено, що у зв`язку зі складанням бабусею позивачки за зустрічним позовом заповіту від 26.07.2017, яким остання заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках вказане вище майно, посвідченого нотаріусом в м. Севастополь, тобто на тимчасово окуповані території АР Крим, вказаний заповіт від 26.07.2014 підлягає визнанню судом дійсним, як юридичний факт, з врахуванням так званих «намібійських винятків», сформованих Міжнародим судом ООН: у 1971 році. Відтак, складений заповіт від 26.07.2014 скасовує заповіт, складений 22.12.2003, і сторони мають успадкувати майно в рівних частках, відповідно до заповіту. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її інтереси в судовому засіданні представляла її представник адвокат Кушнеренко Т.В., яка на позові наполягала та просила його задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала та зазначила що заповіт складений 26.07.2014 [PERSON] є нікчемним, оскільки такий посвідчений на тимчасово окупованій території АР Крим. Відповідачка та її представник адвокат Янковський В.А. в судовому засіданні проти первісного позову заперечували та просили задовольнити поданий зустрічний позов, з підстав викладених в ньому. Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , актовий запис про смерть № 5 від 30 листопада 2016 року, складений Чаплинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області. Позивачка за первісним позовом [PERSON] є рідною донькою померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , а також свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , прізвище позивачки за первісним позовом після укладення шлюбу [PERSON] , свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , прізвище позивачки за первісним позовом після укладення шлюбу [PERSON] . [PERSON] була власником земельної ділянки у розмірі 14,61 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Кучерявоволодимирівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, що посвідчувалося державним актом на право приватної власності на землю серії І-ХС № 042304 на ім`я [PERSON] , який видано 12 листопада 2002 року та зареєстровано в книзі реєстрації за № 55. За життя [PERSON] складено заповіт від 22.12.2003, посвідчений секретарем виконкому Кучерявоволодимирівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області та зареєстрованого в реєстрі за №57. Згідно вказаного заповіту [PERSON] все належне їй майно, в тому числі жилий будинок з усіма господарчими та побутовими приміщеннями, який знаходиться в [ADDRESS] , земельна ділянка площею 14,61 гектарів, яка розташована на території Кучерявоволодимирівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХС № 042304, заповіла своїм дітям [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження [NUMBER] та свідоцтвом про одруження [NUMBER] , прізвище після одруження [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] , в графі мати записано російською мовою [PERSON] , та [PERSON] , згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00026382821. Таким чином, враховуючи, що померла [PERSON] , а в свідоцтві про народження [PERSON] та згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження мати записана як [PERSON] , суд вбачає факт родинних відносин, а саме що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] , задовольнивши в цій частині вимоги [PERSON] за зустрічним позовом. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . На виконання ухвали Чаплинського районного суду Херсонської області від 22.06.2020 про витребування від державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори копії спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , до суду надана копія зазначеної спадкової справи. Згідно копії спадкової справи №64/2015 до державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори звернулася онука померлої [PERSON] відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини від 10.03.2015. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.07.2019, встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала на момент відкриття спадщини з [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою [ADDRESS] . 23 грудня 2019 року постановою державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори Заворотченко А.І. спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачка за первісним позовом [PERSON] не надала копію свідоцтва про розірвання шлюбу для встановлення факту родинних відносин із спадкодавицею та неможливістю встановити коло спадкоємців, які постійно проживали разом зі спадкодавцем. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст..1223 ЦК України, право на спадкування мають особа, визначені в заповіті. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Стаття 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України , внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Із встановлених обставин справи у судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя набула право власності на земельну ділянку згідно державного акту на право приватної власності на землю, яка розташована на території Кучерявоволодимирівської сільської ради, Чаплинського району Херсонської області. Згідно з положенням статті 1222 ЦК України спадкоємцями можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. У такому разі, враховуючи, що спадкоємець за заповітом від [INFO] [PERSON] помер [INFO] , тобто до відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] [INFO] , слід дійти висновку, що 1/2 частина спірної земельної ділянки, яку спадкодавець заповідала своєму сину, який помер до дня відкриття спадщини, слід вважати такою, що не охоплена заповітом, а тому право на спадкування цієї частки майна одержують спадкоємці за законом визначені статтями 1261 - 1265 цього Кодексу на загальних підставах (Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, Постанова у справі № 6-2946цс15 від 22.06.2016). Таким чином, до позивачки за первісним позовом переходить 1/2 частина спірної земельної ділянки відповідно заповіту від 22.12.2003, а інша 1/2 частина спадкується за законом на загальних підставах, як позивачкою за первісним позовом [PERSON] - спадкоємицею першої черги, так і відповідачкою за первісним позовом та позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] - спадкоємицею за правом представлення, на частку, яка б належала її батькові [PERSON] за законом, якби він був живий на час відкриття спадщини. Що стосується визнання дійсним заповіту, складеним [PERSON] 26.07.2017 та посвідченим нотаріусом м. Севастополь А.В. Смірновою за №1-245, суд виходить з наступного. [PERSON] , як на підставу свої доводів, з приводу спадкування сторонами по справі, відповідно до заповіту від 26.07.2017, по 1/2 частині спірної земельної ділянці кожній, оскільки він є останнім, а відтак скасовує попередні заповіт від 22.12.2003, надала копію вказаного заповіту. Відповідно до копії заповіту від 26 липня 2014 року встановлено, що [PERSON] заповіла земельну ділянку, яка розташована на території Кучерявоволодимирівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по 1/2 кожній. Заповіт посвідчений нотаріусом нотаріального округу м. Севастополь А.В. Смірновою та зареєстровано в реєстрі за №1-245. Тобто вказаний заповіт посвідчено посадовою особою діючого органу на тимчасово окупованій території АР Крим, що створений в порядку, не передбаченому законом України. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до заповіту, а саме: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. У статті 209 ЦК України встановлено, що нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до статті 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок), нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії; правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. На виконання вимог глави 9 Порядку перед підписанням документа нотаріус забезпечує ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників). Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України). Нікчемний правочин не породжує передбачених законом правових наслідків. Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. До таких актів відноситься і заповіт від 26 липня 2014 року, посвідчений нотаріусом нотаріального округу м. Севастополь А.В. Смірновою, оскільки він посвідчений (виданий) службовою особою (нотаріусом) на тимчасово окупованій території, на якій органи державної влади, посадові та службові особи України не здійснюють свої повноваження (Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, постанова від 28 серпня 2020 року, справа N 185/2052/19). Оскільки зазначений заповіт відповідно до положень статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсним і не створює правових наслідків, тобто є нікчемним, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в частині визнання заповіту від 26 липня 2014 року дійсним. Судом встановлено коло спадкоємців як за заповітом так і за законом, які спадщину прийняли, [PERSON] на підставі встановленого факту проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, [PERSON] на підставі поданої заяви до нотаріальної контори, в строки передбачені законодавством. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту дійсним та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування підлягають частковому задоволенню, а саме [PERSON] має успадкувати 3/4 частки спірної земельної ділянки, тобто 1/2 частки за заповітом, та половину частки неохопленої заповітом, що становить 1/4 частини за законом, [PERSON] має успадкувати 1/4 частки спірної земельної ділянки, тобто половину від 1/2 частки неохопленої заповітом, яка б належала її батькові, якби він був живий на час відкриття спадщини, встановивши також факт родинних відносин між батьком та бабусею [PERSON] , як син та мати. На підставі викладеного,

Outcome: partial