Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання батьківства. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] та [PERSON] разом проживали у фактичних шлюбних відносинах з 2013 року по липень 2014 року. Під час спільного проживання однією сім'єю з відповідачем у них народилася дочка [PERSON], [INFO], про що 05 березня 2013 року складено відповідний актовий запис №61, серія [NUMBER]. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області було зроблено запис про народження дитини відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. З часом стосунки між фактичним подружжям погіршилися, спільне проживання стало неможливим, а тому з середини2014 року [PERSON] припинила спільне проживання разом з позивачем і їхньою дочкою. З того часу відповідач зв'язку з позивачем не підтримує, а зі своєю дочкою спілкується один раз в рік на її день народження. Вже 4 роки позивач самостійно утримує свою доньку разом з її бабусею. Позивач наразі перебуває у США, а дитина на повному утриманні бабусі (матері позивача) [PERSON], оскільки відповідачка покинула свою дитину ще з 2014 року. Позивач [PERSON], щодня контактує з донькою через мережу Інтернет. [PERSON] було зроблено тест на підтвердження родинних зав'язків 05 жовтня 2018 року. 29 жовтня було отримано висновок ДНК - ймовірність родинних зав'язків - 91, 488528289%. Що є ще одним доказом, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] Позивач звертає увагу, що дитина зареєстрована по-батькові позивача "[PERSON]", що також додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості. Після народження дитини позивач постійно спілкується з нею, бере участь у її навчанні та вихованні, надає матеріальну допомогу. Відповідачка [PERSON] не вчиняє жодних дій щодо надання звернень та згоди в органи ДРАЦС щодо внесення змін в актовий запис про батьківство, а тому позивач звертається з вказаним позовом. Позивачу необхідно визнати в судовому порядку своє батьківство над донькою біологічним батьком якої він є, для можливості оформлення на дитину полісу страхування життя, вільно віддавати дитину на різні гуртки, реєструвати її у навчальних та виховних закладах. У зв'язку з цим, позивач звернувся в суд із даною позовною заявою. Представник позивача адвокат [PERSON], в судовому засіданні вимоги заявленого позову підтримав повністю та просив суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнала повністю та не заперечила проти їх задоволення. Представник третьої особи Виноградівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, в судове засідання не з»явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує протии задоволення заявлених позовних вимог. Суд дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] разом проживали у фактичних шлюбних відносинах з 2013 року по липень 2014 року. Під час спільного проживання однією сім'єю з відповідачем у них народилася дочка [PERSON], [INFO], про що 05 березня 2013 року складено відповідний актовий запис №61, серія [NUMBER]. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області було зроблено запис про народження дитини відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. З часом стосунки між фактичним подружжям погіршилися, спільне проживання стало неможливим, а тому з середини2014 року [PERSON] припинила спільне проживання разом з позивачем і їхньою дочкою. З того часу відповідач зв'язку з позивачем не підтримує, а зі своєю дочкою спілкується один раз в рік на її день народження. Вже 4 роки позивач самостійно утримує свою доньку разом з її бабусею. Позивач наразі перебуває у США, а дитина на повному утриманні бабусі (матері позивача) [PERSON], оскільки відповідачка покинула свою дитину ще з 2014 року. Позивач [PERSON], щодня контактує з донькою через мережу Інтернет. [PERSON] було зроблено тест на підтвердження родинних зав'язків 05 жовтня 2018 року. 29 жовтня було отримано висновок ДНК - ймовірність родинних зав'язків - 91, 488528289%. Що є ще одним доказом, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] Встановлено, що дитина зареєстрована по-батькові позивача "[PERSON]", що також додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості. Після народження дитини позивач постійно спілкується з нею, бере участь у її навчанні та вихованні, надає матеріальну допомогу. Відповідачка [PERSON] не вчиняє жодних дій щодо надання звернень та згоди в органи ДРАЦС щодо внесення змін в актовий запис про батьківство, а тому позивач звертається з вказаним позовом. Позивачу необхідно визнати в судовому порядку своє батьківство над донькою біологічним батьком якої він є, для можливості оформлення на дитину полісу страхування життя, вільно віддавати дитину на різні гуртки, реєструвати її у навчальних та виховних закладах. У зв'язку з цим, позивач звернувся в суд із даною позовною заявою. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У справі «Савіни проти України» Європейський суд з прав людини (рішення від 10 грудня 2008 року) зазначав, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує.Ухвалюючи рішення у справі, яка розглядається, суд має виходити з найвищих інтересів дитини. Водночас, суд має з'ясувати належним чином обставини, які входять до предмета доказування у справі. Згідно пунктів 1.7, 2.13.1, 2.16.4, 2.16.7, 2.18 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №55/18793 від 14 січня 2011 року, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у пункті 2.28 цього розділу. Статтею 28 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові. Згідно ч. ч. 1-4 ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до статті 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації. Частиною 1 статті 135 Сімейного кодексу України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає в порядку позовного провадження. У таких справах позови приймаються до розгляду якщо дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі статтею 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] надав достатнього доводів батьківства щодо малолітньої [PERSON], [INFO], а тому його батьківство є доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку. Враховуючи ту обставину, що позивач являється батьком своєї дитини, така повністю перебуває на його утриманні, суд прийшов до переконання, що дитині слід присвоїти прізвище позивача. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 125, 126 СК України, п.п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: approved