Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач в грудні 2020 року \~звернувся до\~суду з\~вказаним позовом до Комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради про стягнення витрачених сум для потреб підприємства у загальному розмірі 84\~653,03 гривень, інфляційні втрати в сумі 3\~386,12 гривень . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з 16 листопада 2015 року працює на посаді в.о. головного редактора в КП «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради. З січня 2019 року відповідач не виплачує їй кошти, використані на потреби підприємства, які виникали під час виконання нею обов`язків передбачених трудовим договором та посадовою інструкцією, згідно авансовими звітами, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач посилаючись на вимоги ст. 121 КЗпП України, ст. ст. 1007 1159,1160 ЦК України просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2021 року по справі відкрите провадження, визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року залучено до участі у справі в якості\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору на стороні відповідача Запорізьку обласну раду . 23 березня 2021 року Запорізька обласна рада надала пояснення на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав їх необгрунтованості , посилаючись на те, що з 24.04.2019 підприємство втратило право випуску зазначеного видання та статус друкованого засобу масової інформації, тобто з квітня 2019 року підприємство не здійснює діяльність, передбачену статутом, а позивачем не надано до позову належних доказів, що підтверджують зв`язок його відряджень з основною діяльністю. Також, в поясненнях третя особа вказала на відсутність підстав , з якими закон пов`язує у позивача можливості виникнення права на відшкодування фактично зроблених витрат при вчиненні дій в майнових інтересах відповідача без його доручення для застосування норм ст.ст. 1158-1160 ЦК України , зазначивши , зокрема, на відсутність доказів про домовленість між сторонами на здійснення платежів , пов`язаних з обслуговуванням транспортного засобу підприємства. Відповідачем, в особі голови комісії з припинення Комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради Працевитої Н.О. було надано заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що [PERSON] пропущено строк звернення до суду встановлений ст. 233 КЗпП України. У вступному слові позивачка та її представник позов підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача та третьої особи просили в задоволенні позову відмовити з підстав пропуску позивачем тримісячного строку позовної давності встановлено ст. 233 КЗпП , а також з підстав викладених в наданих Запорізькою обласною радою поясненнях на позов. Суд вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом установлено, що\~ [PERSON] працює на посаді в.о. головного редактора Комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради . Відповідно до рішення Запорізької обласної ради від 09.04.2015 №31 «Про уточнений перелік об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області» (зі змінами від 28.05.2015 №19 та від 27.08.2015 №44) комунальне підприємство «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради належить до об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області. Комунальне підприємство «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради (далі - Підприємство) діє згідно із статутом, затвердженим рішенням Запорізької обласної ради від 26.12.2013 № 17 «Про перейменування редакції газети «Запорізька правда» та затвердження нової редакції статуту». Пунктом 4.1 розділу 4 статуту встановлено, що Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків згідно з чинним законодавством, може мати реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України, круглу печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, штампи, а також бланки з власними реквізитами. Підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, здійснює свою діяльність на основі принципів підприємництва і відповідно до чинного законодавства України та статуту (пункт 4.2 розділу 4 статуту). Відповідно до п. 1.3 розділу 1 статуту Підприємство є підпорядкованим, підзвітним і підконтрольним Запорізькій обласній раді. Управління Підприємством, згідно із п. 8.1 розділу 8 статуту, здійснюється Уповноваженим органом (Запорізькою обласною радою). Запорізькою обласною радою було прийнято рішення від 18.03.2021 № 46 «Про припинення комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Запоріжжя» Запорізької обласної ради» . Зазначеним рішенням вирішено припинити комунальне підприємство «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради (код ЄДРПОУ 19269644) шляхом приєднання до комунального підприємства «Запоріжжя» Запорізької обласної ради (код ЄДРПОУ 05905651). Також Рішенням від 18.03.2021 \~ \~ \~ \~№ 46\~комунальне підприємство\~«Запоріжжя» Запорізької\~обласної ради\~визначено правонаступником\~майна та\~усіх прав\~і обов`язків\~комунального підприємства\~«Газета «Запорізька\~правда» Запорізької\~обласної ради\~та встановлено\~двомісячний строк\~для заявлення кредиторами своїх вимог. Вчинення відповідних дій, пов`язаних з припиненням комунального підприємства «Запоріжжя» Запорізької обласної ради доручено відповідній комісії з припинення (п. 5 Рішення від 18.03.2021 № 46). Склад цієї комісії затверджено розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 09.04.2021 № 5-св «Про забезпечення виконання рішення обласної ради від 18.03.2021 № 46 «Про припинення комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Запоріжжя» Запорізької обласної ради» , а також винесене попередження про звільнення позивача у зв`язку зі змінами в організації виробництва. Упродовж роботи на підприємстві позивач [PERSON] неодноразово перебувала у відрядженнях , що підтверджується наказами по підприємству №2 від 30.01.2019, №6 від 06.02.2019, №4 від 07.02.2019, №8 від 18.02.2019, №9 від 26.02.2019, №12 від 12.03.2019, № 13 від 22.03.2019, №14 від 27.03.2019, № 16 від 04.2019, №17 від 19.04.2019, №18 від 22.04.2019, №12 від 26.08.2020, №13 від 09.09.2020. Відповідно до\~Наказу Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59 «Про затвердження Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон»\~(за змінами та доповненнями) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади (поїздка державного службовця\~розпорядження керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі\~підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства); направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником (направлення у відрядження державного службовця або його заступником (направлення у відрядження державного службовця здійснюється керівником державної служби) і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження. Таким чином, наказ (розпорядження) керівника підприємства про направлення працівника у відрядження є обов`язковим і зазначені накази долучені позивачем до справи. Компенсацію у зв`язку із службовими відрядженні згідно звітів про використані кошти, виданих на відрядження або під звіт № 5 від 14.09.2020, № 7 від 11.02.2019, № 8 від 13.02.2019 , № 11 від 25.02.2019, № 12 від 01.03.2019, № 16 від 19.03.2019 , № 17 від 25.03.2019, № 19 від 01.04.2019,№20 від 15.04.2019 , № 22 від 24.04.2019, № 23 від 30.04.2019, № 4 від 07.09.2020, № 5 від 04.02.2019 [PERSON] не виплачено. Зазанчені обставини також підтверджені наявною в матеріалах справи бухгалтерською довідкою за вих. № 29 від 16 грудня 2020 року , згідно якої станом на 14.12.2020 наявна заборгованість відповідача перед [PERSON] за авансовими звітами за 2019-2020 роки. Відповідно до\~статті 121 КЗпП України\~працiвники мають право на вiдшкодування витрат та одержання iнших компенсацiй у зв`язку з службовими вiдрядженнями.\~\~Працiвникам, якi направляються у вiдрядження, виплачуються: добовi за час перебування у вiдрядженнi, вартiсть проїзду до мiсця призначення i назад та витрати по найму жилого примiщення в порядку i розмiрах, встановлюваних законодавством. За вiдрядженими працiвниками зберiгаються протягом усього часу вiдрядження мiсце роботи (посада) i середнiй заробiток. Отже, враховуючи вищенаведене , суд приходить до висновку , що заявлена позивачем вимога про стягнення суми невиплачених витрат на відрядження є обґрунтованою. Відповідно до\~статті 233 КЗпП України\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Частина заявлених позивачем вимог ґрунтуються на стягненні з відповідача витрат на відрядження, виплата яких регулюється положеннями\~статті 121 КЗпП України. Згідно із частиною першою\~статті 1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. До структури заробітної плати, визначеної у\~статті 2 цього Закону, входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя\~статті 2 Закону України «Про оплату праці»). Згідно з підпунктом 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої\~наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 6-1638цс17 від 11 жовтня 2017 року. Враховуючи те, що заявлена позивачем сума невиплачених витрат на відрядження не входить до фонду оплати праці, про невиплату цих сум позивач, як в.о. керівника підприємства був обізнаний , про що свідчить, зокрема його звернення до Голови Запорізької обласної ради за вих. № 12 від 02 червня 2020 року щодо заборгованості із заробітної плати , суд приходить до висновку , що позивач пропустив строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбачений\~статтею 233\~КЗпП України в частині стягнення витрат на відрядження за 2019 рік , а тому на його користь слід стягнути з відповідача витрати на відрядження в межах тримісячного строку звернення до суду згідно звітів про використані кошти, виданих на відрядження або під звіт № 5 від 14.09.2020 на суму 1984,20 гривень , № 4 від 07.09.2020 на суму 3448,54 гривень , а всього в розмірі 5432,74 гривень. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрачених на потреби підприємства коштів, суд приходить до наступних висновків. Якщо майновим інтересам однієї особи (у нашому випадку підприємству) загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, інша особа (у нашому випадку працівник) має право без доручення вчинити дії, спрямовані на попередження, усунення або зменшення цих негативних наслідків (ч. 1 ст. 1158\~ЦКУ). Згідно із ч. 1 ст. 1160\~ЦКУ, працівнику, який учинив дії в майнових інтересах підприємства без його доручення, надано право вимагати відшкодування фактично зроблених витрат. Проте якщо працівник за першої ж нагоди не повідомив керівнику про свої дії, то він своє право втрачає (ч. 2 ст. 1160\~ЦКУ). За змістом зазначених норм ЦПК України право на відшкодування понесених витрат виникає у працівника щойно керівник підприємства схвалить дії працівника без доручення, та надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір (ч. 2 ст. 1158\~ЦКУ).. Тобто схвалення дій працівника означає, що між ним і роботодавцем укладено договір доручення, за яким працівник уже виконав свою частину зобов`язань. Водночас правочин працівника вважатиметься схваленим, зокрема у разі якщо особа, яку він представляв (підприємство в особі керівника), учинить дії, що свідчать про прийняття його до виконання (ч. 1 ст. 241\~ЦКУ). Матеріалами справи підтверджено , що керівником підприємства були затвердженні звіти [PERSON] \~про фактично понесені витрати , з додаванням до них підтвердних документів, зокрема , зазначене підтверджено \~звітами про використані кошти, виданих на відрядження або під звіт № 4 від 31.01.2019 року на суму 199,80 гривень, № 9 від 14.02.2019 року на суму 200,07 гривень, № 18 від 28.03.2019 року на суму 316,06 гривень, № 24 від 03.06.2019 року на суму 18\~000,00 гривень, № 25 від 03.06.2019 року на суму 8100,00 гривень, № 26 від 03.06.2019 року на суму 20\~000,00 гривень, № 27 від 13.06.2019 року на суму 826,00 гривень, № 28 від 17.06.2019 року на суму 490,10 гривень,№ 29 від 02.10.2019 року на суму 1298,00 гривень, № 01 від 26.02.2020 року на суму 6381,00 гривень, № 02 від 18.03.2020 року на суму 3696,60 гривень, № 03 від 25.08.2020 року на суму 2257,00 гривень, а всього на суму 61\~764,63 гривень. Також зазначені обставини підтверджені копіями наказів про забезпечення належного стану транспортного засобу № 21 та 21-а від 24.04.2019, копією Акту технічного стану транспортного засобу автомобіля Daewoo Lanos № [NUMBER] , що перебуває на балансі КП «Газета «Запорізька правда» ЗОР від 24.04.2019, та бухгалтерською довідкою за вих. № 29 від 16 грудня 2020 року. Отже, суд вважає, що позивачем доведено підстави для відшкодування їй Комунальним підприємством «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради коштів , витрачених на потреби підприємства в сумі 61\~764,63 гривень, а отже в цій частині позов слід задовольнити. При цьому суд вважає, що на зазначені вимоги, які врегульовані нормами цивільного законодавства , не розповсюджується строк звернення до суду встановлений ст. 233 КЗпП України , а загальний строк позовної давності за цивільним законодавством становить\~3 роки\~(ст.\~257 ЦК), який позивачем не пропущено. Також, суд не приймає до уваги посилання третьої особи на відсутність підстав , з якими закон пов`язує у позивача можливості виникнення права на відшкодування фактично зроблених витрат при вчиненні дій в майнових інтересах відповідача без його доручення та зазначає, що Запорізька обласна рада, як Уповноважений орган , який має право на проведення ревізій та перевірок фінансової та господарської діяльності підприємства ( п. 6.11 Статуту Комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради) , не надав суду відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України жодних доказів на порушення Комунальним підприємством «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради вимог законодавства при затверджені звітів [PERSON] \~про фактично понесені витрати на ремонт автомобіля, оплату пального, судового збору та інш. витрат в інтересах підприємства. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення суми компенсації в розмірі 3\~386, 12 гривень, суд приходить до наступного. Згідно\~ст. 34 Закону України "Про оплату праці", компенсація працівникам втрати часини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до\~ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць, після утримання податків та обов`язкових платежів на індекс інфляції в період невиплати доходу. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року N 159\~затверджено порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. \~В той же час витрати на відрядження у відповідності до пп.3.9 та 3.15 п.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої\~наказом Держкомстату України від 13.01.2004р. №5, так само кошти , витрачені на потреби підприємства не відносяться до фонду оплати праці, а отже в цій частині позов задоволенню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 648,78 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial