Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди у зв′язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.06.2014 року по пр. Маяковського в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями марки „Форд", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що був застрахований у позивача та автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] 22.08.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу «Форд», д/н [NUMBER]. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2014 року в ДТП визнано винним відповідача [PERSON] 14.08.2014 року позивачем було складено страховий акт № 2300050437 та розрахунок до нього, на підставі вказаних документів позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 5 154 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням. Розмір страхового відшкодування в порядку регресу позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у вигляді судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з»явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі доказів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19.06.2014 року по пр. Маяковського в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями марки „Форд", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що був застрахований у позивача та автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що підтверджується довідкою ДАІ від 19.06.2014 року. (а.с. 12). 22.08.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу «Форд», д/н [NUMBER]. (а.с. 11). Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2014 року в ДТП визнано винним відповідача [PERSON] (а.с. 15). 14.08.2014 року позивачем було складено страховий акт № 2300050437 та розрахунок до нього, на підставі вказаних документів позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 5 154 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням. (а.с. 17-19). Статтею 38 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов′язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов′язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Оскільки відповідачем, з моменту дорожньо-транспортної пригоди до часу подання позову до суду взагалі не було письмово повідомлено страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, з метою врегулювання цього питання в досудовому порядку, позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу сума якої становила 5 154,00 грн. Проте відповідач не здійснив жодних дій, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243.60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved