Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначає, що з [PERSON], з травня 2009 р. по 30.09.2010 р. працював на Гніздичівському державному спиртзаводі на посаді інженера по КВП та автоматизації. Зазначає, що 20.07.2012 р. рішенням Жидачівського районного суду Львівської області у справі за позовом [PERSON] до Гніздичівського державного спиртового заводу позов задоволено та вирішено стягнути з останнього в користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 20113,47 грн. Відповідач провів остаточний розрахунок з ним по заборгованості із заробітної плати лише 31.03.2014 р., а тому не провівши своєчасний розрахунок з позивачем, порушив вимоги ст. 116 КЗпП та, а тому повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 01.10.2010 р. по 31.03.2014р. у сумі 143356,11 грн., які він просить стягнути з відповідача, а також 851,67 грн. компенсації за втрату частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати за період з жовтня 2010 р. по березень 2014 р. Позивач в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позов підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи 20.07.2012 р. рішенням Жидачівського районного суду Львівської області у справі за позовом [PERSON] до Гніздичівського державного спиртового заводу позов задоволено та впрішено стягнути з останнього в користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 20113,47 грн. Судом встановлено, що відповідач провів остаточний розрахунок з [PERSON] по заборгованості з заробітної плати лише 31.03.2014 р., що підтверджується листом відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції від 14.12.2015 р. № 09-20/2637. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як зазначено у п. 20 Постави Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлений рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідкою про доходи, виданою Гніздичівським державним спиртовим заводом, середньоденна заробітна плата складає 163,09 грн., а середньомісячна заробітна плата складає 3424,93 грн. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку сума середнього заробітку з 01.10.2010 р. по 31.03.2014 р. складає 143356,11 грн. На підставі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" та Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, сума компенсації за період з жовтня 2010 р. по березень 2014 р. складає 110,47 грн. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved