Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю. [PERSON], [PERSON] звернулися до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], 3-тя особа: Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора, про визнання права на частку у спадщині за законом, про визначення спадкоємцям додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні належною їй на праві особистої власності (2/3 частини) квартирою за [ADDRESS], шляхом зобов'язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні нею та передати [PERSON] ключі від квартири та тамбура. У задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні просили суд визнати за [PERSON], [PERSON] право на 1/3 частину за кожним у спадщині після померлого батька - [PERSON] на рухоме та нерухоме майно, а саме: 1/3 частину квартири [ADDRESS]; 1/3 частину квартири [ADDRESS]; 1/3 частину будинку [ADDRESS]; 1/3 частку автомобіля «ВАЗ-2106» колір - білий державний номерний знак [NUMBER]; 1/3 частку мотоциклу "Минск", колір червоний, рік придбання 1991; 1/3 частку банківських вкладів зроблених [PERSON] за життя ПАТ КБ «ПриватБанк» та КБ Експрес-Банк. У задоволенні позову позивачки просили суд відмовити. Представник 3-ї особи Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив. Суд, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, приходить до висновку, що позовні вимоги сторін законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] знаходилась у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 09 липня 1982 року Бердянською сільською радою Зачепіловського району Харківської області. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського районної Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартира за [ADDRESS], яку позивачка прийняла, подавши про це заяву в Дніпропетровську державну районну нотаріальну контору. Оскільки дана квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу і на підставі договору купівлі-продажу, тому 28 вересня 2013 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори на підставі cт. 63 Сімейного Кодексу України позивачці було видано «Свідоцтво про право власності на 1/2 частину даної квартири», як дружині. Крім того, державним нотаріусом цієї ж нотаріальної контори 28 вересня 2013 року позивачці було видано «Свідоцтво про право на спадщину за законом» (так як заповіт [PERSON] не залишив) на підставі ст. ст. 1161, 1268 Цивільного Кодексу України) на 1/3 частину даної квартири за [ADDRESS] , так як спадщину після смерті чоловіка позивачка прийняла, як його спадкоємець першої черги за законом. Таким чином позивачці на праві особистої власності на підставі вищевказаних документів належить 2/3 частини квартири за [ADDRESS]. Так як після смерті [PERSON] залишилися інші спадкоємці першої черги відповідачі [PERSON] та [PERSON] за даним позовом, які є його рідними синами від першого шлюбу, то їх частка в спадковому майні становить 1/3 частину вищевказаної квартири, однак відповідачі до сих пір не звернулися до нотаріальної контори з заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом. Як пояснила позивачка у судовому засіданні, відповідачі без її відому замінили замки в квартирі та в тамбурі, але їй ключі від них не дають, так як вважають, що квартира повинна належати тільки їм. Таким чином відповідачі чинять їй перешкоди в володінню належним їй на праві особистої власності майном, не даючи змогу вселитися в дану квартиру. В зв'язку з чим вона звернулася з заявою в Дніпропетровським РОВС, але там їй порекомендували звернутися до суду з даним позовом. Право позивачки на належну їй частину квартири гарантується Конституцією України (ст. 41), та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першим протоколом та протоколами №2, №4, №7 та №11 до «Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди і відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317,319, 321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16. 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку та квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника користуватися житлом для свого власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, і інших осіб. Таким чином, позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, як встановлено у судовому засіданні відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] являються синами померлого [PERSON] та спадкоємцями першої черги. [PERSON] теперішній час є інвалідом II групи за діагнозом «Шизофренія, параноідальна форма, непреривна течія, параноідальний симптом, помірномзмішаний тип дефекту Рем «С». За життя [PERSON] придбав нерухоме та рухоме майно, а саме: квартиру за адресою [ADDRESS]; квартиру за адресою [ADDRESS]; будинок за адресою [ADDRESS]; автомобіль: ВАЗ 2106 колір - білий державний номерний знак [NUMBER]; мотоцикл "Минск" колір червоний, рік придбання 1991. Також за час свого життя [PERSON] було зроблено грошові вклади у двох банківських установах: ПАТ «ПриватБанк» ощадкнижка [NUMBER] кредитна картка № [NUMBER]; та «Банк Експрес». Ст.1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині будь-якого спадкоємця за законом є рівними. Ст.1268 ЦК України передбачено право спадкоємців за заповітом чи за законом прийняти або не прийняти спадщину. Таким чином, оскільки право [PERSON] та [PERSON] на спадщину не оспорюється позивачкою, вони мають право на 1/3 частину за кожним у спадщині після померлого батька - [PERSON] на рухоме та нерухоме майно. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.11 ЦК України). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бут зокрема визнання права та припинення дії, яка порушує право (ст. 16 ЦК України).

Outcome: approved