Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім та сина [PERSON], [INFO], який вже повнолітній та навчається у Вінницькому державному педагогічному університеті ім. М. Коцюбинського на денній формі навчання на комерційних засадах. Ураховуючи те, що їх шлюбні відносини із відповідачем не склались, відповідач залишив сім'ю, а тому жодним чином не допомагає матеріально утримувати дітей, хоча є фінансово спроможним, так як працевлаштований, а вона, [PERSON], самотужки не має можливості забезпечити дітей найнеобхіднішим, тому просила суд присудити до стягнення із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законодавцем для дитини відповідного віку з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення сином навчання, тобто до 30 червня 2016 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, зазначивши, що згоден сплачувати аліменти у запропонованому позивачем розмірі на утримання їх спільних із позивачем дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як убачається із свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] (серія [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] (серія [NUMBER]), їх батьками є: [PERSON] та [PERSON]. Згідно Акта обстеження від 27 лютого 2015 року, затвердженого міським головою Липовецької міської ради, діти [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації в [ADDRESS] разом із матір'ю [PERSON]. Відповідно до довідки виданої Вінницьким державним педагогічним університетом ім.. М. Коцюбинського від 12.02.2015 року за №21/663, [PERSON] навчається на 3 курсі природно географічного факультету за освітньо - кваліфікаційним рівнем «бакалавр» на денні формі навчання на комерційних засадах, стипендію не отримує. Із пояснень сторін судом встановлено, що сторони перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, на даний час не проживають разом, а відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільних дітей, так як між ними склались неприязні стосунки. Судом з'ясовано, що спір, що виник між його сторонами є сімейним, так як стосується питання батьків щодо утримання їх дітей, а відтак регулюється нормами Сімейного кодексу України. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно положень, передбачених ст.198, 199 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, які потребують матеріальної допомоги, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", Верховний Суд України висловив наступну правову позицію, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В судовому засіданні відповідач позов визнав, не заперечував щодо стягнення із нього аліментів на утримання дітей у запропонованому позивачем розмірі, а також не оспорював обставин, що наведені позивачем у позовній заяві. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Взявши до уваги встановлені судом обставини, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, з урахуванням приписів ст.182, 200 СК України, виносить рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, а тому присуджує до стягнення із відповідача в дохід держави судовий збір, оскільки при пред'явленні позову позивач була звільнена від його сплати. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved