Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до підприємства із 100% іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг КО», в якому просить визнати незаконними дії відповідача щодо звільнення його 16.05.2016 року та скасувати п.п. 1.1 п.1 наказу директора підприємства із 100% іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг КО» №164-к від 16.05.2016 року «Про звільнення з роботи», поновити позивача на посаді водія-експедитора автотранспортного засобу А/к №4 (м. Львів) підприємства із 100% іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг КО» та стягнути середньомісячну заробітну плату за період з 16.05.2016 року по 13.09.2016 року. Позов мотивує тим, що 23.04.2014 року позивач був прийнятий на роботу у підприємство із 100% іноземним капіталом «ААЗ Трейдінг КО» та призначений на посаду водія експедитора автотранспортного засобу з повною матеріальною відповідальністю. 16.05.2016 року позивач уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України на строку до закінчення особливого періоду. Однак, всупереч п.3 ст.36 та ч.3 ст.119 КЗпП України, наказом директора від 30.05.2016 року позивача було звільнено з роботи. Вважає, що наказ про звільнення є незаконним та таким, що порушує його конституційні права, передбачені ст.43 Конституції України. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з мотивів безпідставності. Просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи видно, що [PERSON] 23.04.2014 року був прийнятий на посаду водія-експедитора автотранспортного засобу ПІК «ААЗ Трейдінг КО», що підтверджується копією трудової книжки /а.с.7/. Наказом директора ПІК «ААЗ Трейдінг КО» №164-к від 16.05.2016р. [PERSON] було звільнено з посади водія-експедитора автотранспортного засобу за ст.36 п.3 КЗпП України /а.с.4/. 16.05.2016 року [PERSON] уклав контракт з Міністерством оборони України в особі начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку Західного територіального управління Військової служби правопорядку про проходження військової служби у Збройних Силах України /а.с.5-6/. Також, [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АБ №225328 від 17.07.2015 року /а.с.10/. Відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до\~частин третьої та четвертої\~статті 119 цього Кодексу. Згідно ч.ч.3,4 ст.119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у звязку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у звязку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Отож, з врахуванням вищенаведеного, [PERSON], як особа, яка прийнята на військову службу за контрактом за наявності кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, має право збереження за ним місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві до закінчення особливого періоду, а тому оскаржуваний наказ про звільнення є незаконним та позивача слід поновити на роботі, стягнувши середній заробіток за період з 16.05.2016 року по 13.09.2016 року, тобто з часу звільнення до винесення рішення суду про поновлення на роботі.

Outcome: approved