Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] та просить суд стягнути заборгованість за договором № 120958034 від 07.11.2013 року, три проценти річних та індексу інфляції за весь час прострочення, оскільки відповідач неналежним чином виконував умови договору фінансового лізингу у звязку з чим станом на 20.05.2016 року утворилась заборгованість по вартості наданого обладнання в розмірі 2193,16 грн., 17673,56 грн. плата за прострочення щомісячних платежів, 1579,90 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 126,28 грн.(а.с.1-6) В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача проти позову заперечувала частково та просила суд стягнути лише компенсацію вартості наданого обладнання в розмірі 2193,16 грн., оскільки [PERSON] 02.05.2014 року був мобілізований та проходить службу в зоні АТО, а тому відповідно до Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей штрафні санкції, пені, індекс інфляції,3% річних та відсотки за користування не нараховуються.( а.с.49) Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи. Суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 07.11.2013 року між Приватним акціонерним товариством „Лізинг інформаційних технологій в особі ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 120958034 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Годинник Casio PRO-TREK PRG-240T-7ER (а.с.15-23) вартістю 4352 грн. Строк дії договору становить 10 місяців та діє до 20.08.2014 року , оскільки як зазначено в договорі ( а.с. 15) та структури грошових нарахувань ( а.с.24) кількість місячних платежів (крім першого, який становить 10% 435,2 грн.) становить 9, а розмір місячних платежів: щомісяця рівними частинами. Як вбачається з структури грошових нарахувань [PERSON] щомісячно вносив платежі згідно умов договору до 20.03.2014 року.( а.с.24,58-67) З 02.05.2014 року був мобілізований до Збройних сил України для проходження служби в зоні АТО ( а.с.46) 06.04.2015 року згідно з Указом Президента України був демобілізований та на даний час також знаходиться в зоні АТО. Відповідно до статті 806 ЦК України передбачено, щ за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Законодавець звільнив військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістів та військовозобов'язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду від нарахувань штрафних санкцій, пені за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також процентів за користування кредитом (п. 15ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"). Повністю від зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами на підставі п. 15ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказаних осіб не звільнено. Відповідно до Закону України „Про оборону України „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію закінчення мобілізації не означає закінчення особливого періоду. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. На підставі вище викладеного, суд зазначає, що [PERSON] не звільняється від виконання зобов'язання за договором з Приватним акціонерним товариством „Лізинг інформаційних технологій ні на підставі норм закону, ні за договором, проте звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання. Отже вимоги позивача щодо стягнення плати за прострочення щомісячних платежів, суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми задоволенню не піддягають, оскільки зазначені правові наслідки відповідно до статті 610, 611, 625 ЦК України є різновидами відповідальності боржника за невиконання зобовязань , а [PERSON] є особою, яку законодавець звільнив від відповідальності за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами. Судом встановлено, що до призову на військову службу [PERSON] вносив платежі за договором у відповідності з умовами договору. Як вбачається з розрахунку ( а.с.24) та матеріалів справи [PERSON] з часу призову на військову службу не вніс 5 платежів компенсації вартості наданого обладнання в загальному розмірі 2193,16 грн. Оскільки строк договору закінчився в серпні 2014 року і відповідач [PERSON] від виконання зобовязання за договором фінансового лізингу не звільнений, то суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення компенсації вартості наданого обладнання в розмірі 2193 грн. 16 коп. підлягають задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1378 грн., оскільки зазначений розмір судового збору, який оплачений позивачем, є мінімальним і встановлений законом України „Про судовий збір.

Outcome: partial