Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 20.08.2010 року він уклав шлюб з відповідачкою, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 20.08.2010 року було складено актовий запис № 381, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 12.11.2016 року. Дітей від шлюбу не мають. Наприкінці вересня 2016 року шлюбні стосунки між ними припинені, оскільки вони мають протилежні погляди на життя взагалі і на сімейне життя зокрема. З моменту припинення шлюбних стосунків вони проживають окремо. Вона проживає в одній із спільних квартир, він вимушений знімати житло. Оскільки вони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, він був вимушений звернутись до суду із відповідною заявою. В період шлюбу до часу фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачкою та ведення спільного господарства ними було придбано у спільну власність наступне нерухоме та рухоме майно: - однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 34 214 грн., яка зареєстрована 27.12.2011 на ім`я дружини (відповідача) на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2011, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204503; - однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 7 629 грн., яка зареєстрована 06.08.2013 на ім`я дружини (відповідача) на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204638; - трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 71 051 грн., яка зареєстрована 14.08.2015 на ім`я дружини (відповідача) на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2015, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204767; - земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 12 000 грн., яка зареєстрована 30.01.2014 на ім`я дружини (відповідача) на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2014, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204915 (копія додається); на цій земельній ділянці за час шлюбу вони збудували житловий двоповерховий будинок, право власності на який ще не зареєстровано ні за ким з них; - автомобіль марки RENAULT SANDERO, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер « [NUMBER] », вартість якого складала 7 000 доларів США, що еквівалентно зараз 184 590 грн., який також був придбаний нами на ім`я дружини (відповідача) у серпні 2015 року, - а також наступні предмети побуту, загальна вартість яких складає 110500 грн.: - холодильник Daewoo FRN-X22B3CN, вартістю 22 000 грн.; - холодильник Indesit C240G, вартістю 4 000 грн.; - витяжка Ventolux FLAT 60 BK/X, вартістю 5 000 грн.; - витяжка Ventolux GARDA 60 INOX, вартістю 1 500 грн.; - пральна машина LG FH 296 WPS, вартістю 14 000 грн.; - пральна машина SAMSUNG S821, вартістю 2 000 грн.; - пральна машина INDESIT W 43 Т, вартістю 2 000 грн.; - варильна панель HANSA BHGI 63112035, вартістю 5 000 грн.; - електрична духова шафа HANSA BOEI 62000077, вартістю 5 500 грн.; - мікрохвильова піч LG МН-6346 HQMS, вартістю 1 500 грн.; - РК телевізор Philips, вартістю 8 000 грн.; - LED телевізор THomson, вартістю 6 000 грн.; - ноутбук Machines Е725, вартістю 4 000 грн.; - фотоапарат Olympus, вартістю 1 000 грн.; - кондиціонер Keiser КАЗ120 ТURВО, вартістю 12 000 грн.; - кондиціонер Delfa ADW-07С, вартістю 3 500 грн.; - кондиціонер Delfa ACR 07 С, вартістю 5 000 грн,; - бойлер Atlantic O'PRO SLIM РС 75, вартістю 3 500 грн.; - бойлер Atlantic O'PRO SLIM РС 75, вартістю 2 500 грн.; - Бойлер GARANTERM ER-50V, вартістю 2 500 грн. Усе рухоме та нерухоме майно, а також предмети побуту на теперішній час утримуються відповідачкою, яка не має наміру добровільно поділити це спільно нажито майно між ними порівну, відповідно до вимог закону, чим порушує його права співвласника. На підставі викладеного, просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, а також провести поділ спільної з відповідачем сумісної власності подружжя, набутою ними за час шлюбу, визнавши за ним право власності за кожним на 1/2 частину майна. Позивач та його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Зазначив, що зазначене майно було придбано за спільні кошти, він працював. На будинок, розташований в [ADDRESS] , відповідачка оформила договір міни на квартиру, розташовану в [ADDRESS] . У шлюбі продали квартиру за 40000 грн. Що саме було придбано за ці гроші він не пам`ятає. Відповідачка відкривала у банку депозитний рахунок і поклала ці гроші на рахунок у банк. Перед купівлею трьохкімнатної квартири його брат дав йому 7000 доларів США. Також за гроші його брата вони купили земельну ділянку та автомобіль. Гроші брату він не повернув. Він зберігав гроші вдома. З 2012 року їм допомагав його брат. З 2010-2011 року він працював у ПАТ «ММК ім. Ілліча». Яку саме суму вони тратили щомісячно на життєві потреби він не пам`ятає. Відповідачка перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3,5 років. Потім пішла працювати. Він приймав участь в утриманні дитини. Відповідачка отримувала грошові кошти від своєї матері, проте нерегулярно у розмірі 100-200 євро. Матір відповідачка надсилала гроші на утримання онука. Він наймав доглядальницю за дідусем відповідачки. Він 08.03. написав розписку про те, що він не має претензій матеріального характеру до відповідачки. Він знаходився у нетверезому стані. Свідків при написанні розписки не було. Розписку він віддав дружині. У 2011 році її матір надсилала гроші, за які вони робили ремонтні роботи у двох квартирах, що належать матері відповідачки. Реєстрацію майна вони проводили на ім`я дружини, щоб вона не турбувалась. Гроші матері витрачались на придбання продуктів харчування, речей та одягу, купувалась дрібна побутова техніка. Вони за спільні кошти лікували дідуся відповідачки. Потім матір дружини повернула їм гроші. Відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу відповідачка визнає та не заперечує проти їх задоволення. Що стосується позовних вимог про поділ майна, вона не визнає та заперечує проти задоволення позову, вважає, що спірне майно є тільки особистою власністю її матері [PERSON] , яка мешкає у м.Неаполь Італія, оскільки гроші на придбання квартир, земельної ділянки , автомобіля, та предметів побутової техніки надсилала вона. Позивач взагалі не працював, сім`ю матеріально не забезпечував. Похованням свого дідуся займалась вона, гроші на поховання дідусем були зібрані. Що стосується розписки, позивач просив зайняти йому гроші, натомість вона попросила написати їй розписку. Вона з друзями відзначали свято 08 березня, були присутні її подруги. Будинок дідуся вона обміняла на трикімнатну квартиру. Майно реєструвала на неї, оскільки її матір знаходиться за межами України. Гроші, які надсилала їй матір, вона витрачала тільки на придбання квартир, землі, автомобіля. Все майно, що вона придбала з 27.12.2011 року належить їй тільки юридично, фактичним власником є її мати [PERSON] . Їх спільний дохід з позивачем [PERSON] складав копійки, на які вони ледве виживали. Вона працювала в дитячому садочку вихователем, а чоловік працював слюсарем на підприємстві. Був час, коли він зовсім не працював. Вони жили на кошти її матері. Її матір з 2000 року проживає та працює в Італії. З 2012 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином Італії. Так, нею за гроші матері була придбана однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується грошовими переказами на її ім`я в період з 05.11.2011 року по 18.11.2011 рік. В 2003 році її дід [PERSON] подарував їй будинок [ADDRESS] . 30.09.2011 року вона уклала договір міни з [PERSON] про передачу у власність [PERSON] належний їй дім за адресою: [ADDRESS] , а вона їй передала квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 09.02.2012 року вона продала цю квартиру [ADDRESS] 000 доларів США і поклала ці гроші на депозит 10.02.2012 року. Її матір`ю [PERSON] було прийнято рішення про купівлю двох квартир однокімнатної та трьох кімнатної квартири. Вона зайнялася пошуком квартир. Тому, 13.08.2012 року вона закрила депозит, отримала від матері переказ в період 24.03.2012 року по 23.10.2012 року у розмірі 1610 євро і 31.07.2013 року була придбана однокімнатна квартира в [ADDRESS] за 7 629 грн. В неї ще залишалися гроші і на ці гроші вона купила 30.01.2014 року земельну ділянку вартістю 12000 грн.,що згідно курсу НБУ складає 1500 дол. США. та 13.08.2015 року трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , вартість квартири складала 71 051 грн. У серпні 2015 року в неї залишились ще гроші. З дозволу матері вона купила авто РЕНО Сандеро 2011 року випуску за 6700 доларів США. Звернула увагу суду, що на цей час з позивачем вони вже не вели спільного господарства, так як вони закінчилися 09.03.2015 року. Що стосується предметів побуту, то все це придбалося також на гроші яка надавала її матір [PERSON] , так як квартири придбалися, для цих квартир придбалася і необхідна побутова техніка, а саме: - холодильник Daewoo FRN-X22B3CN, вартістю 22 000 грн.; - холодильник Indesit C240G, вартістю 4 000 грн.; - витяжка, вартістю 1 582,50 грн.; - пральна машина LG FH 296 WPS, вартістю 4044,90 грн.; - пральна машина INDESIT W 43 Т, вартістю 2 000 грн.; - варильна панель HANSA BHGI 63112035, вартістю 1819 грн.; - електрична духова шафа HANSA BOEI 62000077, вартістю 2724,92 грн.; - LED телевізор THomson, вартістю 6 000 грн.; - кондиціонер Keiser КАЗ120 ТURВО, вартістю 3749 грн.; - кондиціонер Delfa ADW-07С, вартістю 3 500 грн.; - кондиціонер Delfa ACR 07 С, вартістю 5 000 грн.; - Бойлер GARANTERM ER-50V, вартістю 2 500 грн. Всі ці ціни підтверджуються чеками, іншого майна не має. Крім того, наголошує, що за сумісні кошти з позивачем за 4 року і 7 місяців шлюбу ними ні чого не придбалося, та як матеріальний стан їм цього не дозволяв. На підставі викладеного, просила шлюб з позивачем розірвати. В поділі спільного майна подружжя відмовити у зв`язку із відсутністю майна. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 06.01.2017 року заяву представника позивача про забезпечення позову було задоволено, накладено арешт на автомобіль марки RENAULT SANDERO, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер « [NUMBER] », кузов [NUMBER] , який було зареєстрований за відповідачкою [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є старшою під`їзду за адресою: [ADDRESS] . Сторони придбали квартиру на 9 поверсі. Звернула увагу, що позивач перестав проживати разом з відповідачкою у квартирі з весни 2016 року. Вона бачила, як позивач водив дитину до школи та вигулював собаку. У квартирі вона не була. Позивач приходив до неї,брав ключі від підвалу для ремонту. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він перебуває у шлюбних стосунках з відповідачкою. Між ним та позивач стався конфлікт, справа знаходиться в суді, його притягнуто у якості обвинуваченого. Йому стало відомо, що позивач підробив документи на вікна, кухню. А також підкуповував свідків, щоб ті давали неправдиві пояснення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач є його рідним братом. З 2010 року по 2013 рік його брат з дружиною проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Потім вони мешкали за адресою: [ADDRESS] Ремонт в квартирі по [ADDRESS] вони робили з братом. Кухонний гарнітур купувала матір відповідачки. Квартира по [ADDRESS] була придбана за гроші вітчима. Всі ремонтні роботи проводились за кошти його брата та його руками. У 2012 році вони купили трьохкімнатну квартиру в [ADDRESS] . Дідусь відповідачки залишив їй будинок, який вона обміняла на квартиру, яку пізніше продала. Скільки коштував будинок йому не відомо. Його брат забрав тільки 6 пакетів з особистими речами. Навесні у вересні 2016 року перестали проживати однією сім`єю. Вся документація залишилась у відповідачки, чеки, угоди. Він допомагав робити ремонт, грошима. Брат працював неофіційно, отримував дуже великі гроші. Він з 2014 року мешкає в м . Києві . Він самостійно придбав там собі квартиру. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідачка є її донькою, яка 20.08.2010 року зареєструвала шлюб з позивачем [PERSON] Вона поїхала на заробітки до Італії, де пізніше одружилась і мешкає на теперішній час. Коли вона працювала, то надсилала доньці гроші для того, щоб та купувала для неї квартири, земельну ділянку, автомобіль та предмети побутової техніки. Все придбане донька реєструвала на своє ім`я., бо вона не мала можливості приїздити в Україну. Позивач взагалі не працював, сім`ю матеріально не забезпечував. Донька працювала в дитячому садочку вихователем. Вони жили на її кошти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є приятелькою відповідачки. Вони відзначали свято 08 березня 08.03.2015 року. Саме тоді, у її присутності позивач написав розписку, що не претендує на майно відповідачки у випадку розірвання шлюбу. Інші свідки в суді надали аналогічні пояснення. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, допитавши свідки, дослідивши докази у справі, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.08.2010 року, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 20.08.2010 року було складено актовий запис № 381, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 12.11.2016 року. Дітей від шлюбу не мають. Шлюбні стосунки, проживання однією сім`єю сторонами фактично припинені, з цього часу спільне господарство у сторін відсутнє, як і відсутні взаємні права та обов`язки. Позивачем у позовній заяві та поясненнях вказується, що шлюбні стосунки припинено наприкінці вересня 2016 року. Відповідачка у своїх запереченнях на позов та поясненнях вказує, що фактично шлюбні стосунки припинені 09.03.2015 року. Оскільки зазначені обставини не визнаються сторонами, а тому на думку суду, вони є не доведеними та потребують доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачка в обґрунтування своїх заперечень щодо дати припинення шлюбних стосунків посилається на розписку позивача. Відповідно до розписки від 08.03.2015 року, написаної власноруч позивачем [PERSON] , останній зобов`язувався у випадку розірвання шлюбу відмовитись претендувати на рухоме та нерухоме майно, яке було придбано у період шлюбу. В опротестування доводів відповідачки позивач надав до суду письмові докази на підтвердження того, що шлюбні стосунки між ними припинились у вересні 2016 року. В судовому засіданні пояснив, що цю розписку написав як шутку. Відповідно до наданих копій квитанцій по сплаті комунальних послуг від 07.04.2015 року, 04.06.2015 року, 21.07.2015 року, 09.09.2015 року, 25.09.2015 року, 28.10.2015 року, 30.11.2015 року, 29.12.2015року, 30.01.2016 року, 02.03.2016 року, 25.04.2016 року, 31.05.2016 року, 30.06.2016 року, 30.07.2016 року, 07.09.2016 року, позивач сплачував комунальні послуги за однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно наданих копій квитанцій по сплаті комунальних послуг від 07.04.2015 року, 04.06.2015 року, 21.07.2015 року, 09.09.2015 року, 25.09.2015 року, 28.10.2015 року, 30.11.2015 року, 29.12.2015року, 02.03.2016 року, 25.04.2016 року, 31.05.2016 року, 18.07.2016 року, 30.07.2016 року, 07.09.2016 року, позивач сплачував комунальні послуги за однокімнатну квартиру [ADDRESS] . З наданих копій квитанцій по сплаті комунальних послуг від 21.07.2015 року, 09.09.2015 року, 25.09.2015 року, 28.10.2015 року, 30.11.2015 року, 29.12.2015 року, 30.01.2016 року, 02.03.2016 року, 25.04.2016 року, 31.05.2016 року, 30.06.2016 року, 30.07.2016 року, 29.08.2016 року, позивач сплачував комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] . Відповідно до комерційної пропозиції від торгівельної мережі «Вікна Маріуполя» № К-6159 про оформлення та оплату [PERSON] монтажу пластикового вікна в однокімнатної квартирі [ADDRESS] , дата демонтажу - 26.10.2015. З відомостей садового товариства «Медик» по збору членських внесків за травень та серпень 2015 року, липень 2016 року, по оплаті за побутову електроенергію за серпень 2015 року та лютий, травень, липень 2016 року, вбачається, що позивач вносив членські внески та вносив платежі. Згідно акту ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» від 06.06.2016 р. № 568901/79868, яким підтверджується факт зняття з обліку приладу обліку електроенергії (для перевірки) в квартирі [ADDRESS] , в присутності [PERSON] на підставі саме його письмової заяви від 24.05.2016, копія якої разом з договором про користування електричною енергією від 06.06.2016 № 3113/50 долучені до матеріалів справи. Відповідно до довідки, виданої Маріупольською філією ПАТ «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» від 06.09.2016 про страхування, [PERSON] було застраховано автомобіль марки RENAULT SANDERO, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Таким чином, суд приходить до висновку, що наданими доказами підтверджено факт сумісного проживання сторін та ведення ними спільного господарства у період з часу укладення шлюбу - 20.08.2010 року по вересень 2016 року. Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Щодо позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя, суд зазначає наступне. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано наступне майно: - однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 34 214 грн., яка зареєстрована 27.12.2011 на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2011, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204503; - однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 7 629 грн., яка зареєстрована 06.08.2013 на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204638; - трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 71 051 грн., яка зареєстрована 14.08.2015 на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2015, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204767; - земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 12 000 грн., яка зареєстрована 30.01.2014 на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2014, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204915. Позивач у своєму позові та вільних поясненнях, наданих суду, вказував, що за час спільного проживання вони з дружиною побудували двоповерховий будинок, проте право власності на будинок ні за однією зі сторін не було зареєстровано. Відповідачка вказані обставини визнала та не заперечувала проти них. Означені факти визнають сторони, а тому на думку суду, вони є доведеними та не потребують додаткового доказування, що відповідає вимогам статті 82 ч.1 ЦПК України. Статтею 82 ч.1 ЦПК України визначено: Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суду не було надано технічну документацію на домоволодіння та документи про право власності. За таких підстав, судом не може розглядатись питання про визнання права спільної власності подружжя на вказану побудову. Судом встановлено, що за час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки RENAULT SANDERO, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер « [NUMBER] », кузов [NUMBER] , який було зареєстрований за відповідачкою [PERSON] на підставі довідки - рахунку ААЕ 295340 від 25.08.2015 року. Дата реєстрації - 25.08.2015 року, що також підтверджується повідомленням начальника Територіального сервісного центру 1441 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області МВС України № 31/5-1441-7 від 04.01.2017 року. Позивач зазначає, що на момент купівлі вартість автомобіля становила 7000 доларів США. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти доводів позивача та вказала, що купила автомобіль за 6700 доларів США. Проте, ні однією зі сторін не було надано суду документів, підтверджуючих вартість автомобіля. Відповідно до довідки, виданої Маріупольською філією ПАТ «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» від 06.09.2016 про страхування, [PERSON] було застраховано автомобіль марки RENAULT SANDERO, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Крім того, сторонами у період шлюбу були придбані предмети побутової техніки. Позивач у своїх вимогах просить визнати право спільної власності подружжя на предмети побутової техніки, придбаних в період шлюбу, та вказує вартість цих предметів, а саме: - холодильник Daewoo FRN-X22B3CN, вартістю 22 000 грн.; - холодильник Indesit C240G, вартістю 4 000 грн.; - витяжка Ventolux FLAT 60 BK/X, вартістю 5 000 грн.; - витяжка Ventolux GARDA 60 INOX, вартістю 1 500 грн.; - пральна машина LG FH 296 WPS, вартістю 14 000 грн.; - пральна машина SAMSUNG S821, вартістю 2 000 грн.; - пральна машина INDESIT W 43 Т, вартістю 2 000 грн.; - варильна панель HANSA BHGI 63112035, вартістю 5 000 грн.; - електрична духова шафа HANSA BOEI 62000077, вартістю 5 500 грн.; - мікрохвильова піч LG МН-6346 HQMS, вартістю 1 500 грн.; - РК телевізор Philips, вартістю 8 000 грн.; - LED телевізор THomson, вартістю 6 000 грн.; - ноутбук Machines Е725, вартістю 4 000 грн.; - фотоапарат Olympus, вартістю 1 000 грн.; - кондиціонер Keiser КАЗ120 ТURВО, вартістю 12 000 грн.; - кондиціонер Delfa ADW-07С, вартістю 3 500 грн.; - кондиціонер Delfa ACR 07 С, вартістю 5 000 грн,; - бойлер Atlantic O'PRO SLIM РС 75, вартістю 3 500 грн.; - бойлер Atlantic O'PRO SLIM РС 75, вартістю 2 500 грн.; - Бойлер GARANTERM ER-50V, вартістю 2 500 грн. А всього на суму 110500 грн. Відповідачка позовні вимоги в цій частині також не визнала, та зазначила, що купувала предмети побутової техніки для своєї матері за її гроші, що вона надсилала з Італії. [PERSON] зазначила, що в період шлюбу придбала для матері наступні предмети побутової техніки для облаштування зазначених квартир, наступною вартістю, а саме: - холодильник Daewoo FRN-X22B3CN, вартістю 22 000 грн.; - холодильник Indesit C240G, вартістю 4 000 грн.; - витяжка, вартістю 1 582,50 грн.; - пральна машина LG FH 296 WPS, вартістю 4044,90 грн.; - пральна машина INDESIT W 43 Т, вартістю 2 000 грн.; - варильна панель HANSA BHGI 63112035, вартістю 1819 грн.; - електрична духова шафа HANSA BOEI 62000077, вартістю 2724,92 грн.; - LED телевізор THomson, вартістю 6 000 грн.; - кондиціонер Keiser КАЗ120 ТURВО, вартістю 3749 грн.; - кондиціонер Delfa ADW-07С, вартістю 3 500 грн.; - кондиціонер Delfa ACR 07 С, вартістю 5 000 грн.; - Бойлер GARANTERM ER-50V, вартістю 2 500 грн. Загалом на суму 58920,32 грн. Дослідивши надані суду докази, судом встановлено, що за час спільного проживання сторін на ім`я відповідачки були придбані такі предмети побутової техніки наступною вартістю, а саме : - холодильник Daewoo FRN-X22B3CN, вартістю 22 000 грн. (документів на придбання холодильника суду не надано, позивач зазначив вартість холодильника 22000 грн., відповідачка не оспорювала і погодилась із зазначеним); - холодильник Indesit C240G, вартістю 4 000 грн. (документів на придбання холодильника суду не надано, позивач зазначив вартість холодильника 4000 грн., відповідачка не оспорювала і погодилась із зазначеним); - витяжка Ventolux FLAT 60 BK/X, вартістю 1899 грн., що підтверджується наданою відповідачкою копією видаткової накладної № ФТРУС - 27053 від 18.10.2012 року про придбання у магазині Фокстрот, виданої на її ім`я; - Бойлер GARANTERM ER-50V, вартістю 1096 грн., що підтверджується копією накладної ML - 0028188 від 26.05.2014 року, виданою БГК «Епіцентр» виданої на її ім`я. - кондиціонер Kаiser КАЗ120 ТURВО, вартістю 3749,92 грн., що підтверджується наданою відповідачкою копією видаткової накладної № ФТРУС - 10004 від 04.05.2013 року про придбання у магазині Фокстрот; - варильна панель HANSA BHGI 63112035, вартістю 2183,90 грн., що підтверджується наданою відповідачкою копією товарного чеку № 32474 від 11.09.2012 року про придбання у магазині Ельдорадо; - електрична духова шафа HANSA BOEI 62000077, вартістю 2729,90 грн., що підтверджується наданою відповідачкою копією товарного чеку № 32474 від 11.09.2012 року про придбання у магазині Ельдорадо; - пральна машина LG F 1096, вартістю 4044,90 грн., що підтверджується наданою відповідачкою копією товарного чеку № 32474 від 11.09.2012 року про придбання у магазині Ельдорадо; - пральна машина INDESIT W 43 Т, вартістю 2 000 грн. (документів на придбання пральної машини суду не надано, позивач зазначив вартість пральної машини 2000 грн., відповідачка не оспорювала і погодилась із зазначеним); - LED телевізор THomson, вартістю 6 000 грн. (документів на придбання телевізора суду не надано, позивач зазначив вартість телевізора 6000 грн., відповідачка не оспорювала і погодилась із зазначеним); - кондиціонер Delfa ADW-07С, вартістю 3 500 грн. (документів на придбання кондиціонеру суду не надано, позивач зазначив вартість кондиціонера 3500 грн., відповідачка не оспорювала і погодилась із зазначеним); - кондиціонер Delfa ACR 07 С, вартістю 5 000 грн. (документів на придбання кондиціонеру суду не надано, позивач зазначив вартість кондиціонера 5000 грн., відповідачка не оспорювала і погодилась із зазначеним). А всього на суму - 58 203,62 грн. Інші предмети побутової техніки, зазначені позивачем у його позові та поясненнях, а саме: - витяжка Ventolux GARDA 60 INOX, вартістю 1 500 грн.; - пральна машина SAMSUNG S821, вартістю 2 000 грн.; - мікрохвильова піч LG МН-6346 HQMS, вартістю 1 500 грн.; - РК телевізор Philips, вартістю 8 000 грн.; - ноутбук Machines Е725, вартістю 4 000 грн.; - фотоапарат Olympus, вартістю 1 000 грн.; - бойлер Atlantic O'PRO SLIM РС 75, вартістю 3 500 грн.; - бойлер Atlantic O'PRO SLIM РС 75, вартістю 2 500 грн. Наявність та сам факт придбання вказаних предметів побутової техніки позивач документально суду підтвердити не зміг, а відповідачка заперечувала проти цього. Вказувала, що багато речей було куплено, які раніше вже були у користуванні, та цих речей фактично вже немає і вони прийшли у негідність , ще за час їх спільного життя. За таких обставин, суд приходить до висновку, що поділу сумісно нажитого майна подружжя можуть підлягати лише ті предмети побутової техніки, факт придбання яких не оспорюється сторонами та підтверджується наданими суду доказами та які знаходяться в наявності. На підставі викладеного, поділу підлягають предмети побутової техніки, наступною вартістю, а саме: - холодильник Indesit C240G, вартістю 4 000 грн.; - витяжка Ventolux FLAT 60 BK/X, вартістю 1899 грн., - Бойлер GARANTERM ER-50V, вартістю 1096 грн., - кондиціонер Kаiser КАЗ120 ТURВО, вартістю 3749,92 грн., - електрична духова шафа HANSA BOEI 62000077, вартістю 2729,90 грн., - пральна машина LG F 1096, вартістю 4044,90 грн., - LED телевізор THomson, вартістю 6 000 грн.. Оцінюючи надані сторонами докази, пояснення самих сторін та їх представників, пояснення свідків, суд прийшов до наступних висновків. Вимогами статті 76 ЦПК України визначено: Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами статті 77 ЦПК України визначено: Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. К поясненням відповідачки щодо невизнання позовних вимог у повному обсязі про поділ спільного сумісного майна подружжя з підстав того, що все майно, набуте нею за час спільного проживання з позивачем належить її матері, оскільки все купувалось за її гроші, які вона пересилала з Італії, де та мешкає та працює, а позивач ніде не працював, вони жили за рахунок її матері, суд ставиться критично з наступних підстав. У 2000 році матір відповідачки [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , виїхала до Італії, де працювала в м.Неаполь. 14.10.2003 року дідусь відповідачки [PERSON] подарував їй будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 14.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Шпарага С.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2045. 30.09.2011 року вона уклала із [PERSON] договір міни житла, належний їй по праву власності будинок [ADDRESS] вона обміняла на квартиру [ADDRESS] . 09.02.2012 року вона продала квартиру [ADDRESS] за 25000 доларів США, і 10.02.2012 року поклала ці гроші на депозитний рахунок в АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується випискою по депозитному рахунку, наданою АТ КБ «Приватбанк». Судом встановлено, що за час свого перебування за кордоном [PERSON] висилала на ім.»я доньці [PERSON] відповідачці у справі грошові кошти, як допомогу матеріальну, так і гроші на придбання для неї нерухомості, що і підтвердила в залі судового засідання під час допиту у якості свідка. Відповідно до повідомлення АТ КБ «Приватбанк» за вих. 9ESL-HH21-6GKI-A7S6 від 18.01.2017 року, на ім`я відповідачки [PERSON] були грошові перекази від 05.11.2011 року від [PERSON] на суму 1999 євро, 10.11.2011 року від [PERSON] на суму 1999 євро, 16.11.2011 року від [PERSON] на суму 1999 євро, 18.11.2011 року від [PERSON] на суму 1999 євро, а загалом на суму 7996 євро. 19.11.2011 року відповідачка [PERSON] купує однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 34 214 грн., яку зареєстровано 27.12.2011 р. на її ім`я на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2011 р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204503. Відповідно до повідомлення АТ КБ «Приватбанк» за вих. BIVO-BI31-KT5H-9GAG від 18.01.2017 року, на ім`я відповідачки [PERSON] були грошові перекази від [PERSON] 24.03.2012 року на суму 60 євро, 27.04.2012 року - 50 євро, 30.04.2012 року - 200 євро, 29.05.2012 року - 100 євро, 26.06.2012 року виплати на суму 900 євро, 09.10.2012 року - 250 євро, 23.10.2012 року - 50 євро, а загалом на суму 1610 євро. 13.08.2012 року відповідачка [PERSON] купила трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 71 051 грн., яка зареєстрована 14.08.2015 на ім`я дружини (відповідача) на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2012, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204767. Відповідно до повідомлення АТ КБ «Приватбанк» за вих. 3K6R-ODP4-2PIR-71PP від 19.01.2017 року, на ім`я відповідачки [PERSON] був грошовий переказ від [PERSON] 21.01.2013 року на суму 100 євро. 31.07.2013 відповідачка купує однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 7 629 грн., яка зареєстрована 06.08.2013 р. на її ім`я на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204638. 30.01.2014 року відповідачка [PERSON] придбала земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складала 12 000 грн., яка зареєстрована 30.01.2014 на її ім`я на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2014 р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2016 № 75204915. Відповідно до повідомлення АТ КБ «Приватбанк» за вих. JKTI-OBLT-5GG5-Q9AR від 19.01.2017 року, на ім`я відповідачки [PERSON] був грошовий переказ від [PERSON] 22.07.2014 року на суму 250 євро. Згідно заяви на достроковий розрив депозитного договору № 263561637066 від 20.05.2015 року, відповідачка достроково розірвала депозитний договір № 263561637066, укладений 12.05.2011 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та зняла готівкою суму у розмірі 25218,72 грн. З повідомлення начальника Територіального сервісного центру 1441 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області МВС України № 31/5-1441-7 від 04.01.2017 року вбачається, що 25.08.2015 року за відповідачкою [PERSON] було зареєстровано автомобіль марки RENAULT SANDERO, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер « [NUMBER] », кузов [NUMBER] , на підставі довідки - рахунку ААЕ 295340 від 25.08.2015 року. Сторони у судовому засіданні не дійшли згоди щодо вартості автомобіля. Пояснення відповідачки з приводу того, що за час спільного проживання з [PERSON] їх родина власного доходу не мала, він не працював, вони жили за кошти її матері, у судовому засіданні не найшли свого підтвердження та спростовуються наступними доказами. Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів від 30.01.2017 року, відповідачка [PERSON] в період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року отримала доходи у розмірі 157 666,92 грн. Відповідно до договору № 04/01 купівлі-продажу кухонного гарнітуру, укладеного між магазином «Мир кухні» (продавець) та [PERSON] (покупець) 25.01.2012 року, позивач придбав кухонний гарнітур «Віола» вартістю 6100 грн., що також підтверджується копією замовлення від 25.01.2012 № 04/01 на ім`я [PERSON] на покупку кухонного гарнітуру «Віола» вартістю 6100 грн. на адресу: [ADDRESS] . Відповідно до договору № 07/01 купівлі-продажу кухонного гарнітуру, укладеного між магазином «Мир кухні» (продавець) та [PERSON] (покупець) 28.01.2012 року, позивач придбав кухонний гарнітур «Марія» вартістю 4800 грн., що також підтверджується копією замовлення від 28.01.2012 № 07/01 на ім`я [PERSON] на покупку кухонного гарнітуру «Марія» вартістю 4800 грн. на адресу: [ADDRESS] . Згідно комерційної пропозиції № К-34 торгівельної мережі «Вікна Маріуполя» (дата монтажу 26.02.2012 р.) на ім`я [PERSON] , позивач замовив вікна на адресу: [ADDRESS] , вартість заказу складає 5453, 81 грн. Відповідно до комерційної пропозиції № К-65 торгівельної мережі «Вікна Маріуполя» (дата монтажу 23.04.2012р.) на ім`я [PERSON] , позивач замовив вікна на адресу: [ADDRESS] , вартість заказу складає 3023,86 грн. Судом не встановлено, та позивачем не доведено , що під час шлюбу подружжя [PERSON] отримувало також грошову допомогу на покупку нерухомого майна від рідного брата позивача - [PERSON] . Дійсно, відповідно до договору № SAMDN01000722259211 грошового вкладу «Стандарт, 6 місяців», укладеного 19.12.2011 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» на суму 7000 доларів США, що також підтвержується квитанцією про внесення цих грошових коштів на рахунок. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 02.07.2012 р., [PERSON] зняв вклад за цим договором у повному обсязі разом з відсотками, що склало грошову суму у розмірі 7282,34 доларів США, відповідно до договору. Яким чином передавалися грошові кошти [PERSON] - брату суду не відомо, позивач не довів передачу йому грошей на покупку квартири 13.08.2012 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану на ім`я [PERSON] . Відповідачка проти цього заперечувала, та надала документи на підтвердження зняття нею депозиту в сумі 25996 доларів США 13.08.2012 року, які належали їй від продажу її 2-х кімнатної квартири, саме для придбання 13.08.2012 року 3- кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 60 т.1) вказана квартира придбана за 71051 грн., або 8892 долара США. Отже, 13.08.2012 року подружжям [PERSON] було придбано у власність трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану на ім`я [PERSON] за особисті грошові кошти [PERSON] . З договору № SAMDN [NUMBER] грошового вкладу «Стандарт», укладеного 15.04.2013 р., вбачається, що [PERSON] уклав з АТ КБ «ПриватБанк» договір грошового вкладу на суму 25004,38 доларів США, що також підтверджується квитанцією про внесення цих грошових коштів на рахунок банку. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 16.11.2016 р. № [NUMBER] , 11.12.2013 року цей вклад у повному обсязі, разом з відсотками, що разом мало грошову суму у розмірі 24925,94 доларів США, зняв з банківського рахунку за довіреністю позивач [PERSON] А 30.01.2014 р. подружжям [PERSON] , на ім`я [PERSON] , була придбана у спільну власність земельна ділянка [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , вартістю 12000 грн., що підтверджується відповідним витягом. Згідно до виписки по рахунку кредитної картки, у червні 2013 року позивач отримав у ПАТ «Альфа- Банк» кредитну лінію на суму 20000 грн. і зняв ці грошові кошти повністю. А 31.07.2013 р. подружжям [PERSON] була придбана у спільну власність однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , вартістю 7 629 грн., що також підтверджується відповідним витягом. У судовому засіданні встановлено, що на придбання побутової техніки позивач отримував побутові кредити у АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується відповідними виписками по його кредитним договорам за період з 19.04.2010 по 2015 рік. Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів від 26.06.2017 року, позивач [PERSON] в період з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року отримав доходи у розмірі 78603,96 грн. З довідки № 53/3-52-10 від 26.06.2017 року, виданої ПАТ «Сбербанк», вбачається, що позивач здійснював валютно-обмінні операції в Маріупольському відділенні №3 ПАТ «Сбербанк», а саме: 15.11.2011 року купив 2700 доларів США, 16.11.2011 року - 2700 доларів США, 05.08.2013 року - 13300 доларів США. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи відповідачки, про те, що всі кошти на придбання трьох квартир, земельної ділянки, автомобіля були її особистими чи отриманими від інших осіб (матері) , знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи частково. Так , судом встановлено, що квартира по адресу [ADDRESS] було придбано за 34214 грн.= 3180Є на ім.»я відповідачки за грошові кошти, які були перераховані з Італії матір`ю відповідачки (а.с.56). Також судом встановлено, що квартира за адресою по [ADDRESS] була придбана 13.08.2012 року за 71051 грн.=8892 долара США відповідачкою на своє ім.»я за рахунок грошей, які належали їй на праві особистої власності знятих нею з депозитного рахунку саме 13.08.2012 року . А саме відповідачка [PERSON] до реєстрації шлюбу 14.10.2003 року отримала по договору дарування від дідуся будинок за адресою [ADDRESS] (а.с. 57). 30.09.2011 році вона обміняла подарований будинок на квартиру у [ADDRESS] (а.с.58) Після чого 10.02.2012 року відповідачка продала вказану квартиру та поклала гроші у сумі 26000 доларів США на депозит (а.с.59). Вказані грошові кошти з депозитного рахунку зняла 13.08.2012 року та купила цьогож дня квартиру за адресою [ADDRESS] . Суд вважає, що ці квартири є особистою власністю відповідачки [PERSON] та не є спільною сумісною власністю подружжя, тому не підлягають розділу. Надані відповідачкою докази, досліджені в судовому засіданні не свідчать про те, що саме за грошові кошти матері відповідачки, які вона посилала з Італії періодично протягом 2011-2015 років, були придбані подружжям [PERSON] : квартира за адресою [ADDRESS] , [ADDRESS] , автомобіль РЕНО та побутова техника під час шлюбу і тому слід дійти висновку, що вказана нерухомість, автомобіль та побутова техніка є їх спільною сумісною власністю. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на вищенаведені обставини, суд вважає позов частково обґрунтованим, а відтак він підлягає задоволенню в частині розділу майна частково. - Таким чином, враховуючи, що квартира за адресою : [ADDRESS] , земельна ділянка [ADDRESS] , автомобіль марки RENAULT SANDERO, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер « [NUMBER] », кузов [NUMBER] , предмети побутової техніки: холодильник Indesit C240G, вартістю 4 000 грн.; витяжка Ventolux FLAT 60 BK/X, вартістю 1899 грн., бойлер GARANTERM ER-50V, вартістю 1096 грн., кондиціонер Kаiser КАЗ120 ТURВО, вартістю 3749,92 грн., електрична духова шафа HANSA BOEI 62000077, вартістю 2729,90 грн., пральна машина LG F 1096, вартістю 4044,90 грн., LED телевізор THomson, вартістю 6 000 грн., набуті сторонами за час шлюбу, то воні є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1171,31 гривень

Outcome: partial