Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до про стягнення пені за несплату аліментів, збільшення розміру стягуваних аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2010 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання спільної дитини сторін [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., починаючи з 04 січня 2010 року до досягнення повноліття дитиною. 18 серпня 2018 року постановою про відкриття виконавчого провадження державного виконавця, відкрито виконавче провадження № 2-126/10, яке перебуває на виконанні у Солонянському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Однак з моменту винесення рішення, відповідачем не було здійснено жодного перерахунку грошових коштів, у зв`язку з чим в нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 серпня 2015 року по 31 жовтня 2019 року в розмірі 25500 грн., на яку вона відповідно до законодавства нарахувала пеню в сумі 25500 грн., яку просила стягнути з відповідача. Крім того, розмір витрат на утримання та виховання малолітньої дитини значно збільшився, зокрема у зв`язку з навчанням дитини у КЗО «Дніпропетровська гімназія» ДМР Центрального районного міста Дніпра». Також донька відвідує курси з англійської мови та гурток з фізичним вихованням, а саме танцювальну школу Талант, на що позивачка витрачає 3185 грн. щомісячно. Також позивачка здійснює належний догляд за здоров`ям дитини та звертається до медичного закладу для лікування та профілактики захворювань, що тягне за собою витрати на ліки та відповідні обстеження у разі такої потреби. Окрім цього дитині необхідне оздоровлення під час літнього сезону. У зв`язку з чим позивачка, вважає за доцільним збільшити аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини в розмірі по 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В зв`язку з неявкою відповідача не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявку суду не повідомив (а.с. 90). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно заяви просив проводити судовий розгляд без участі представника (а.с. 93). Суд вислухавши думку позивачки, враховуючи, що відповідач та представник третьої особи повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, постановив проводити судовий розгляду у відсутність не з`явившихся осіб та за згодою позивачки у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судом встановлено, що згідно заочного рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2010 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 04 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.\~69, 70). На виконання рішення суду 03 березня 2010 року видано виконавчий лист №2-126/10, який знаходиться на виконанні у Солонянському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 65). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №57032350 від 27 серпня 2018 року, державним виконавцем Солонянського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Солонянського районного відділу державної виконавчої служби, відкрито виконавче провадження (а.с.\~64). Як вбачається з довідки КЗО «Навчальний-виховний комплекс № 37»Дніпровська гімназія школа І ступеня дошкільний навчальний заклад» № 530 від 05 жовтня 2018 року, [PERSON] навчається у 8 класі КЗО «Дніпровська гімназія» ДМР Центрального району міста Дніпра (а.с. 65). З виписки директора Талант-Центра «DAD DANCE COMPLEX» від 09\~жовтня 2018 року вбачається, що [PERSON] відвідує танцювальну школу Талант-Центр «DAD DANCE COMPLEX» з вересня 2017 року (а.с.\~66). Відповідно до ст. 196 СК України - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Під час судового розгляду позивачкою не додано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у відповідача є якась заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим провадженням. Крім того, позивачка в позовній заяві зазначає, що заборгованість аліментів за виконавчим листом становить за період з 01 серпня 2015 року по 31 жовтня 2019 року, в той час як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем, виконавче провадження відкрито з 27 серпня 2018 року. Тому суд вважає, що підстав для висновку про стягнення з відповідача пені за несплату аліментів немає і в цій частині позов задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог про збільшення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд зазначає таке. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином головною умовою зміни розміру аліментів за позовом платника або одержувача, є зміни матеріального або сімейного стану погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15\~травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15\~травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обґрунтовуючи підстави збільшення розміру аліментів, позивачка в позові послалась на те, що нею здійснено витрати на додатковий розвиток дитини сторін. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Будь-яких підстав передбачених ст. 192 СК України, щодо збільшення розміру аліментів позивачка в позові не зазначає. Що стосується доводів позивачки щодо встановлення нижчої межи розміру аліментів 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд зауважує таке. Законом України від 03 липня 2018 року N2475-VII I частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавство передбачає механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть за наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Таким чином, зміна мінімального розміру аліментів на законодавчому рівні не є підставою для зміни розміру аліментів судом в цій частині. Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладена в постанові від 20 червня 2019 року по справі №632/580/17. За таких підстав суд вважає, що позивачкою не доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами наявності заборгованості по сплаті аліментів у відповідача, що є підставою для стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, а також підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки наведені позивачкою обставини, надають позивачці підстави для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, який позивачкою не заявлений, тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 184, 192, 196 СК України,

Outcome: dismissed