Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] 13.08.2021 року звернулась до суду з позовом до відповідача - Козівської сільської ради Стрийської району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на будинок садибного типу (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з господарськими будівлями: літня кухня (літера «Б»), сарай (літера «В»), убиральня ( літера «Г»), навіс (літера «Д»), навіс (літера «Е»), що розташований за адресою: 50,0 кв.м., житловою площею 25,0 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою від 13.08.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.10.2021 року. Ухвалою суду від 12.10.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті на 30.11.2021 року, задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Змінчак Л.В. про долучення доказів, долучено до матеріалів цивільної справи № 453/1126/21 такі документи - копію заповіту [PERSON] від 07.05.1992 року, Інформаційну довідку з Спадкового реєстру від 07.09.2021 року щодо наявності заповіту від заповідача [PERSON] . Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була одинокою жінкою, без сім`ї та близьких родичів та з 1988 року проживала з позивачкою, вела з нею спільне господарство. Зазначає, що опікувалась та доглядала за жінкою, похоронила її. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на будинок садибного типу, з господарськими будівлями загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 25,0кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій. Даний житловий будинок побудовано в 1902 році, він є придатним для проживання та не є об`єктом самочинного будівництва, є завершеним, не суперечить суспільним інтересам, не порушує права інших осіб, істотно не порушує будівельні норми і правила, однак право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна не зареєстровано. Про належність зазначеного житлового будинку покійній [PERSON] свідчить Витяг з погосподарської книги с. Погар від 23.06.2021року, запис № 53 в погосподарськів книзі № 8 за 1991-1995року. Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці орієнтовною площею 0,02 га, яка перебувала також в користуванні [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, згідно з яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON] , єдиному спадкоємцеві за заповітом. Спадкоємців до частки в спільному майні подружжя згідно з ст. 60 СК України та до обов`язкової частки згідно з ст. 1241 ЦК України немає. Інших спадкоємців немає. Факт прийняття спадщини позивачкою стверджується спільним проживанням та реєстрацією зі спадкодавцем в спадковому будинку за правилами ЦК Української РСР 1963 року та додатково підтверджується довідкою, виданою Старостою Орявського старостинського округу №5 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області №369 від 25.06.2021 року. Листом від 22.06.2021 року №577/01-16 завідувачем Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк В.І. відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] з причини відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Внаслідок зазначених обставин позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Змінчак Л.В. в судове засідання не з`явилась, подавши 24.11.2021 року до суду заяву за вх. № 6336 про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач - Козівська сільська рада Стрийського району Львівської області не забезпечила явку в судове засідання належно уповноваженого представника, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.04.1995р. року, серія [NUMBER] , виданим Орявською сільською радою Сколівського району Львівської області. [PERSON] була одинокою жінкою, без сім`ї та близьких родичів. З 1988 року проживала з позивачкою [PERSON] , яка нею опікувалась, вела спільне господарство та похоронила її. Встановлено і те, що за життя, [PERSON] , 07.05.1992 року, склала заповіт, посвідчений 07.05.1992 року секретарем виконкому Орявської сільської ради Сколівського району Львівської області за реєстровим №7, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданим Львівською регіональною філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» від 15.07.2021року та додатково довідкою, виданою Старостою Орявського старостинського округу №5 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 357 від 23.06.2021 року. Згідно з заповітом все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, покійна заповіла [PERSON] , єдиному спадкоємцеві за заповітом. Згідно з довідкою, виданою Старостою Орявського старостинського округу № 5 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області №355 від 23.06.2021 року, коло першої, другої та третьої черги за законом у [PERSON] немає. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на будинок садибного типу (позначений у технічному паспорті літерою А-1), з господарськими будівлями загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 25,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій. Так, з копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 09.06.2021 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, а також довідки від 16.06.2021 року № 1280 вбачається, що загальна площа житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (позначеного у технічному паспорті літерою «А-1»), становить 50.0 кв.м., з них житлова площа - 25,00 кв.м. Крім цього, до вищевказаного будинку відносяться господарські будівлі: літня кухня (літера «Б»), сарай (літера «В»), убиральня (літера «Г»), навіс (літера «Д»), навіс (літера «Е»). Інвентаризаційна вартість даного нерухомого майна становить 179 579,00 грн. Згідно з даними технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна не зареєстровано. Відповідно до довідки, виданої Старостою Орявського старостинського округу №5 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області №358 від 23.06.2021 року, даний житловий будинок побудовано в 1902 році, він є придатним для проживання та не є об`єктом самочинного будівництва, є завершеним, не суперечить суспільним інтересам, не порушує права інших осіб, істотно не порушує будівельні норми і правила. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно зі ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відтак, судом встановлено, що внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, яке [PERSON] , як спадкоємиця за заповітом, прийняла відповідно до частини 1 статті 549 ЦК УРСР (діяв на момент відкриття спадщини) шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном - будинком [ADDRESS] , а також земельною ділянкою. З метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] , звернулась у Сколівську державну нотаріальну контору Львівську області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , однак нотаріусом їй було роз`яснено, що він не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок, який належав [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на такий. Внаслідок зазначених обставин позивачці було рекомендовано звернутись до суду для вирішення даного питання. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до Витягу з погосподарської книги с. Погар від 23.06.2021року, запис № 53 в погосподарськів книзі №8 за 1991-1995 року, виданого Козівською сільською радою, житловий будинок по [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] . Зазначений житловий будинок знаходиться на земельній ділянці орієнтовною площею 0,02 га, яка перебувала також в користуванні покійної. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР (діяв на момент виникнення спірних правовідносин, а саме - на момент смерті спадкодавця), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до висновків, викладених у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-888цс16 суд зауважив, що, вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суди, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу повинні виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, повинні встановити час та підстави виникнення права власності, з`ясувати чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору. Згідно з статтею 13 Закону України «Про власність» від 1991 року, який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, аналіз наведених норм закону дає підстави стверджувати, що [PERSON] належним чином, відповідно до норм законодавства, діючого на момент побудови будинку, набула право власності на нього. Суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві, є достовірними, не викликають сумніву та дають підстави стверджувати, що [PERSON] за життя належав на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , а відтак позивачка набула право на цей будинок, як на спадкове майно після смерті спадкодавця [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved