Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на користування житлом - квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти з [PERSON] договір житлового найму на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що проживав однією сім'єю як чоловік та дружина з [PERSON] та її матір'ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Зазначає, що [PERSON] померла [INFO], а [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] позивач залишився проживати в квартирі [ADDRESS], несе витрати на її утримання, іншого житла немає. Позивач вказує, що на підставі ст.ст. 64, 65, 106 Житлового кодексу України набув право на користування зазначеною квартирою та, відповідно, має право на укладення договору найму, однак, відповідач, до чиїх повноважень належить укладення договорів найму з мешканцями, відмовляє в укладенні договору найму, намагається його виселити з вказаної квартири. Відповідачем - Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, подано зустрічну позовну заяву про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] як особи, що самовільно вселилася в житлове приміщення. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовуються тим, що на обслуговуванні ЛКП «Магістральне» знаходиться квартира [ADDRESS], яка належить Львівській міській раді. [PERSON] немає документів на проживання в зазначеній квартирі. Згідно положень ст. 58 Житлового кодексу України єдиною підставою для вселення у вільне жиле приміщення є ордер. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу України користування жилими приміщення в будинках державного житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення. У судовому засіданні позивач та його адвокат позовну заяву підтримали, відносно задоволення зустрічного позову заперечили, надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та поданих письмових пояснень. Представник відповідача проти задоволення первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в зустрічній позовній заяві, запереченнях на первісний позов. Представник третьої особи - Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради подав письмові заперечення на первісну позовну заяву, згідно яких зазначає що [PERSON] не перебуває на квартирному обліку, не доводить родинних відносин з [PERSON] Представник вказує на відсутність письмової згоди квартиронаймачів на вселення позивача в зазначену квартиру. Згідно довідки ЛКП "Житловик - С" Позивач є співвласником квартири [ADDRESS] Згідно довідки ЛКП "Магістральне" квартира [ADDRESS] є вільною. Зустрічний позов підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи - Львівської міської ради, проти первісного позову заперечує, зустрічний позов підтримує. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши покази свідків та наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 30.05.2007р. №431 оформлено договір житлового найму на квартиру [ADDRESS], яка складається з 2-х житлових кімнат пл. 31,3 кв.м., кухні - 6,0 кв.м. та комунальних вигод, [PERSON] із сім'єю 2-і особи - вона та мати - [PERSON]. В спірну квартиру за згодою основного квартиронаймача поселився [PERSON] з яким [PERSON] проживала однією сім»єю. Як вбачається з рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.02.2007р., яким розірвано шлюб між позивачем та [PERSON], підставою для розірвання шлюбу було те, що в позивача є друга жінка, сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинилися ще в 1999р., оскільки вони тривалий час проживають з іншими особами. З копій паспортів позивача та [PERSON] випливає відсутність даних про перебування у шлюбі з іншими особами. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю, як чоловіка та дружини, в квартирі [ADDRESS] у м. Львові. Зокрема, свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають в зазначеному будинку та є сусідами [PERSON], знають його давно як чоловіка покійної [PERSON]. Зазначають, що [PERSON] проживав як член сім`ї основного квартиронаймача [PERSON], яка вважала його зятем; від покійної їм було відомо, що для їх лікування та проведення ремонту в квартирі [ADDRESS], [PERSON] продав свою квартиру на [ADDRESS]. Крім того, позивач повністю займався захороненням [PERSON] та її матері [PERSON], а зараз утримує могили в належному стані. На даний час [PERSON] проживає в [ADDRESS] один, несе витрати по її утриманні. Наявними у справі квитанціями підтверджується оплата житлово-комунальних послуг. З наявних в справі копії візитки, поштової кореспонденції, підтверджується отримання позивачем пошти за адресою: [ADDRESS]. Долученими позивачем до справи видатковими накладними, фіскальними чеками, товарними чеками підтверджується придбання будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт. Свідок [PERSON] пояснила, що являлася двоюрідною сестрою [PERSON], якій [PERSON] був цивільним чоловіком. Зазначає, що позивач з [PERSON] проживали разом з 2006 року в квартирі [ADDRESS]. Свідок повідомила, що позивач з [PERSON] та її матір'ю жили як одна сім`я. Додатково позивачем додано до справи копії особистих документів [PERSON] та [PERSON] та фотографії з [PERSON], що доводить його близькість з зазначеними особами. Згідно свідоцтва про смерть від [INFO] [PERSON] померла [INFO] у віці 68 років. Згідно свідоцтва про смерть від 04.09.2013р. [PERSON] померла [INFO]. у віці 49 років. Договором замовленням на організацію та проведення поховання від 04.09.2013р. та свідоцтвом про поховання від 04.09.2013р. підтверджується захоронення [PERSON] [PERSON]. Згідно листа відділу приватизації житла Франківського району від 15.04.2014р. №175 квартира [ADDRESS] у м. Львові не приватизована. З долученої до справи довідки ЛКП «Магістральне» випливає відсутність зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS]. З наявної у справі копії договору купівлі-продажу від 19.07.2011р. підтверджується відчуження [PERSON] квартири [ADDRESS] Згідно зазначеного договору [PERSON] зобов'язався виселиться з проданої квартири в строк до 09.08.2011р. За таких умов, безпідставними є аргументи представника Департаменту житлового господарства та інфраструктури про те, що позивач забезпечений житлом та вселився в спірну квартиру самовільно. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам слід при вирішенні житлових спорів виходити з неприпустимості виселення в адміністративному порядку за санкцією прокурора осіб, які самоуправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Суд критично оцінює поданий відповідачем акт ЛКП «Магістральне» від 09.12.2013р. про те, що [PERSON] вселився в квартиру [ADDRESS] самовільно, оскільки такий спростовується показаннями свідків та долученою до справи заявою, яка підписана мешканцями будинку [ADDRESS] Суд звертає увагу, що ЛКП «Магістральне» є комунальним підприємством та перебуває у підпорядкуванні Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, відповідно є зацікавленою особою. Суд не приймає до уваги аргументацію про те, що площа квартири [ADDRESS] перевищує норму жилої площі, яка може бути надана позивачу, оскільки предметом спору не є надання житла. Згідно ст. 47 Житлового кодексу України жиле приміщення надається в Українській РСР в межах норми жилої площі в розмірі 13,65 кв. м. на одну особу. В силу ст.65 Житлового кодексу України - наймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України - сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.64 Житлового кодексу України - членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В силу ст.106 Житлового кодексу України - повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно п. 2.11. розділу VI Ухвали Львівської міської ради № 3704 від 08.07.2010р. «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» - до повноважень районних адміністрацій Львіської міської ради належить зміна договору найму житлових приміщень та укладення договору найму з фактично зареєстрованими і проживаючими мешканцями житлових приміщень. Відповідно до ст.47 Конституції України - кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З наведених обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову слід відмовити у зв'яку з його необґрунтованістю. Зокрема, як уже зазначалося, додані до справи позивачем за зустрічним позовом, документи про самовільне вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] у м. Львові спростовуються матеріалами справи. Суд не приймає до уваги твердження про те, що згідно положень ст. 58 Житлового кодексу України єдиною підставою для вселення у вільне жиле приміщення є ордер, оскільки матеріалами справи доведено, що [PERSON] не вселявся у вільну квартиру. Поселення позивача відбулося за згодою основних квартиронаймачів в порядку ст.65 Житлового кодексу України. Чинним законодавством не передбачено необхідності видачі ордера при вселенні наймачем до займаної ним квартири інших осіб. Також не заслуговує на увагу твердження позивача за зустрічним позовом про те, що [PERSON] не уклав договору найму, оскільки до моменту смерті основного квартиронаймача, в [PERSON] не було підстав для укладення такого договору, так як договір найму було оформлено на основного квартиронаймача. Після смерті основного квартиронаймача у [PERSON] виникло право на переоформлення договору найму згідно ст.106 Житлового кодексу України. Відмова Франківської районної адміністрації Львівської міської ради переоформити договір найму була підставою для звернення [PERSON] в суд за захистом свого порушеного права. При цьому, з листа Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 04.03.2014р. випливає, що перешкодою для укладення договору найму з [PERSON] є накладення Франківським районним судом в порядку забезпечення позову [PERSON] заборони на укладення договору найму. Жодних інших перешкод щодо укладення з [PERSON] договору найму на спірну квартиру Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради не наводить, що свідчить про відсутність таких перешкод. Враховуючи спростування матеріалами справи тверджень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про те, що [PERSON] самовільно вселився в квартиру [ADDRESS], підстав для його виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України немає. Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 124 Конституції України до юрисдикції судів віднесено всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно із ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі.

Outcome: approved