Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 24.07.2015 року, мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її матеріальному забезпеченні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач позов не визнав та пояснив, що він не є батьком дитини, про це йому також повідомила сама позивач, а тому не зобов»язаний приймати участь у матеріальному забезпеченні доньки позивача [PERSON], крім того, у нього на даний час інша сім»я і скоро народиться дитина. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.07.2015 року, мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини. В свідоцтві про народження дитини сторони зазначені її батьками. Також в судовому засіданні встановлено, що позивачка зареєстрована і проживає разом з дитиною [ADDRESS], що слідує з довідки управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 25.04.2016 року № 280. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС УДМС України в Київській області, відповідач зареєстрований по [ADDRESS]. Цих обставин сторони не оспорювали. З пояснень обох сторін встановлено, що вони проживають окремо з серпня 2015 року, відповідач за цей час надавав допомогу на утримання дитини два рази в розмірі 300 грн. та 1000 грн. За ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 цього Кодексу, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що домовленості між сторонами по справі щодо способу участі відповідача в утриманні доньки не досягнуто, а тому розмір аліментів визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач на користь інших осіб аліментів не сплачує, на даний час інших дітей на утриманні не має, у нього постійне місце роботи і отримує заробітну плату в мінімальному розмірі 1400 грн. Наведених вище обставин сторони не оспорювали, а згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. А тому відповідно до ст.183 СК України суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на користь позивачки на утримання доньки -1/4 частину всіх видів заробітку /доходу/ відповідача з врахуванням вищенаведених обставин. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Щодо посилань відповідача на те, що він не є батьком дитини, то судом це не може прийматися до уваги, оскільки, як вказано вище в рішенні, в свідоцтві про народження дитини відповідач вказаний її батьком. Відповідно до положень ст.122 СК України дитина, яка зачата і /або/ народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров»я про народження дружиною дитини. За ст.133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір»ю, а чоловік -батьком дитини. Згідно ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред»явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідач знав про те, що він записаний батьком дитини в порядку ст.122 СК України, але до цього часу своє батьківство не оспорив. А тому суд вважає за можливе вирішити питання про стягнення аліментів з відповідача, який проживає окремо, на користь позивача на утримання доньки [PERSON], оскільки згідно наданих доказів відповідач значиться батьком дитини, тоді як відповідачем на обгрунтування його заперечень жодних належних доказів не надано. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову - в даному випадку з 05.05.2016 року. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України та відповідно до Закону України "Про судовий збір" з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави при зверненні до суду з даним позовом. За ст.367 ЦПК України рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved