Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Представник позивача адвокат Винту Ю.М. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання заповіту нікчемним та недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] .. На час її смерті разом із нею у домоволодінні проживала позивач та її сім`я. 14 травня 2018 року в приміщенні Рідківської сільської ради Новоселицького району [PERSON] склала заповіт, яким заповіла своє майно по [ADDRESS] своїй доньці [PERSON] .. Спадщину [PERSON] прийняла своєчасно, звернувшись в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини до нотаріуса із відповідною заявою. В листопаді 2020 року від нотаріуса вона дізналася, що окрім заповіту на її користь її мати [PERSON] 17 лютого 2009 року склала заповіт, яким заповіла сторонній особі [PERSON] дві земельні ділянки. Вважає, що даний заповіт слід визначити недійсним, оскільки під час його складання не було враховано дійсне волевиявлення матері позивача [PERSON] .. Остання ніколи не повідомила їй при житті про те, що продала або заповіла земельні ділянки іншій особи. Навпаки, вона завжди говорила, що земельні ділянки залишить у спадок дітям позивача. З огляду не те, що за життя матір позивача ніколи не повідомляла їй про складання у Рідківській сільській раді Новоселицького району заповіту на користь відповідача [PERSON] , то через престарілий вік матері позивача [PERSON] , її юридичну необізнаність та неграмотність, вона розуміючи, що укладає договори оренди двох земельних ділянок через неправомірні дії працівників Рідківської сільської ради Новоселицького району підписала документи, які ніяким чином не свідчили про її справжнє волевиявлення спрямоване на укладання договорів оренди двох земельних ділянок. Оскільки, справжнє воливиявлення [PERSON] під час підписання 17 лютого 2009 року заповіту на користь [PERSON] було спрямовано на укладання договорів оренди, даний заповіт слід визнати недійсним. Крім того, складений [PERSON] 17 лютого 2009 року на користь [PERSON] заповіт є нікчемним. Так, в самому тексті заповіту підписаного [PERSON] 17 лютого 2009 року не вказані: місце та час складення заповіту; місце народження заповідача, прізвище, ім`я та по батькові особи, що посвідчила заповіт, посада, паспортні дані та адреса реєстрації чи постійного місця проживання особи яка посвідчила заповіт, а також про наявність у такої особи повноважень на укладання заповітів, та відсутня відмітка про державну реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі. Під час складання заповіту також не було враховано, що один з державних актів зазначених у заповіті належав батькові позивача [PERSON] , а також те, що після смерті батька позивач прийняла у спадщину половину даної земельної ділянки, як донька померлого, яка постійно з ним проживала за однією адресою. Отже, заповіт від 17 лютого 2009 року [PERSON] який складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, не надає спірним правовідносинам належної юридичної вірогідності та у відповідності до ст. 1257 ЦК України є нікчемним. Позивач вважає, що заповіт підписаний [PERSON] 17 лютого 2009 року як особою, яка на час його складання не розуміла значення своїх дій через введення її в оману працівниками Рідківської сільської ради Новоселицького району. Оскільки, посвідчення заповіту відбулося з явним порушенням процедури його складання та посвідчення, шляхом обману спадкодавця, через відсутність її волевиявлення, просив визнати нікчемним та недійсним заповіт від ім`я [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений 17 лютого 2009 року секретарем Рідківської сільської ради Новоселицького району Адамович Л.М., зареєстрований в реєстрі під № 40, а також стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не наддав, а також в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] показали суду, що вони добре знали спадкодавця [PERSON] .. При житті [PERSON] ніколи не повідомила їм про те, що продала або заповіла земельні ділянки відповідачу. Навпроти, вона говорила, що земельні ділянки залишить у спадок своїй родині. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 лютого 2009 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем Рідківської сільської ради Новоселицького району, яким заповіла відповідачу [PERSON] дві земельні ділянки: площею 1,56 га відповідно до державного акту серії ЧВ № 099412, виданого 12 квітня 2005 року та площею 1,42 га відповідно до державного акту серії ЧВ № 099413, виданого 13 квітня 2005 року. 14 травня 2018 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем Рідківської сільської ради Новоселицького району, яким заповіла позивачу [PERSON] своє майно, що знаходиться по [ADDRESS] [INFO] [PERSON] померла. Сторони [PERSON] та [PERSON] своєчасно прийняли спадщину після смерті [PERSON] , звернувшись із відповідними заяви до нотаріуса протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] .. Згідно ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Частиною 1 статтею 216 ЦК України передбачено,\~що недійсний\~правочин не\~створює юридичних\~наслідків,\~крім тих,\~що пов`язані\~з його\~недійсністю. В свою чергу частиною 1 статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до положень ст.ст.\~1233-1234\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. З положень ст.ст. 202, 1233\~ЦК України слідує, що заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Вимогами ст.\~1236\~ЦК України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Як вбачається з вимог ст.\~1247\~ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно ст.\~1251\~ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 37\~Закону України\~"Про\~нотаріат" до нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів віднесено і посвідчення заповітів. Відповідно до ч.1 ст.\~1257\~ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За змістом ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений із порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення, згідно частини першої статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак, у п. 5 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~"Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними" (прийнята у часі після попередньої Постанови ) зазначено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемності правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або про відмову у цьому. На підставі ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи у сукупності досліджені докази, суд вважає доведеними стороною позивача посилання про те, що при укладанні оспореного заповіту від 17 лютого 2009 року волевиявлення заповідача внаслідок її оману не було вільним та не відповідало його волі, у зв`язку із чим даний заповіт слід визнати недійсним. Крім цього, оскільки заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, що не надає спірним правовідносинам належної юридичної вірогідності, то його слід визнати нікчемним у відповідності до ст. 1257 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на звернення позивача до суду з позовом, який послався на порушення його прав відповідачем та задоволення позову судом, судові витрати мають бути стягнуті на його користь з відповідача. На підставі ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 216, 229, 230, 1233, 1236, 1247, 1251, 1257 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про нотаріат», суд

Outcome: approved