Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилається на те, що 27.06.2007 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем був укладений договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 5916030450 доларів США до 26.06.2017 р. зі сплатою 13,50% річних, відповідно до Додаткової угоди №1 строк кредиту збільшено на 120 календарних місяців, дата остаточного погашення кредиту - 26.06.2027р., а відповідач зобов'язався повернути кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту в розмірі згідно Графіка погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків, а у разі прострочення зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми прострочення. Однак відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за даним договором, яка станом на 22.09.2015 р. складає 29886,78 доларів США, що в еквіваленті становить 653179,94 грн. а також судовий збір у сумі 9797,70 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належно, шляхом виклику до суду за адресою місця його реєстрації, однак до суду повернулись поштові конверти з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що у відповідності до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України дає суду підстави вважати, що судові виклики вручені відповідачу належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача проти цього не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 27.06.2007 р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та відповідачем [PERSON] на умовах забезпеченості, строковості, повернення та плати за користування було укладено кредитний договір № 014/0001/82/2528, згідно з умовами якого позичальнику Банк надав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії лімітом 59160 доларів США на строк по 26.06.2017 р. (п.1.1, 1.2 Договору) (а.с.11-19). Повернення кредиту, відповідно до умов договору, здійснюється щомісячними ануїтетними платежами на відповідні рахунки для повернення кредиту в розмірі, вказаному в Графіку погашення кредиту (а.с.20-22). За п. 1.4. Договору, процентна ставка за користування кредитом складає 13,5% річних . Положенням п. 10.1. Договору передбачено відповідальність позичальника за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, передбачених цим Договором, який сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочки (а.с. 18). Згідно п. 6.5. Кредитного Договору, кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, неарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання умов цього Договору. Відповідно до укладеної 24.11.2010 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] додаткової угоди №1 до кредитного договору № 014/0001/82/2528 від 27.06.2007 р., строк кредиту збільшено на 120 календарних місяців, у зв'язку з чим дата остаточного погашення кредиту - 26.06.2027 р., строк кредиту складає 240 місяців (а.с.33-35). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/0001/82/2528 від 27.06.2007 р., заборгованість [PERSON] станом на 22.09.2015 р. складає 29886,78 доларів США, що еквівалентно 653179 грн. 94 коп., та складається з: заборгованості за кредитом 24348,89 доларів США, що еквівалентно 532148,55 грн.; заборгованості за відсотками 5537,89 доларів США, що еквівалентно 121031,39 грн. (а.с. 6-10). Вимогою №114-0000/15-37146 від 01.07.2015 р. позивач повідомив відповідача про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.39). Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Ст. 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Предметом договору позики у справі, яка розглядається, є іноземна валюта. Ст. 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет № 15-93. В абзаці 4 п. 1 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі- Декрет), визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Незазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. Відповідно до ст. 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Вказана правова позиція закріплена в Постанові Верховного суду України від 18.09.2013 р. № 6-63цс13 та в абз. 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», яким роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93). Таким чином, в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів достовірно встановлено, що [PERSON] отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 59160 доларів США і підписанням кредитного договору від 27.06.2007 р. погодив всі визначені в ньому умови, однак належним чином взяті на себе зобов'язання за укладеними з позивачем кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує; про наявну заборгованість повідомлявся банком, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з останнього суми кредиту, нарахованих процентів за розрахунком заборгованості станом на 22.09.2015 р. У зв'язку з задоволенням позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved