overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 15 лютого 1994 року у відділі ЗАГС м.Вінниця Вінницької області, було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON], актовий запис №320. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей, з яких двоє неповнолітні: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] Причиною розпаду сімї послужили ті обставини, що у сторін різні погляди на життя, постійні непорозуміння призвели до втрати сторонами почуття любові одне до одного. Позивач просила суд шлюб розірвати, дітей залишити проживати біля неї та відновити їй дошлюбне прізвище "Чепишко". В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, визнавши позовні вимоги про розірвання шлюбу. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 15.02.1994 року у міському відділі ЗАГС м.Вінниця, Вінницької області, актовий запис №320, від якого народилося троє дітей, з яких двоє неповнолітні: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки позивач не хоче примирення, а відповідач не надав заперечень на позов, тому, на думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін. В суді було встановлено, що позивач [PERSON] бажає відновити своє дошлюбне прізвище та в подальшому іменуватися прізвищем "Чепишко", що не суперечить вимогам ст.113 СК України, згідно яких особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання з приводу місця проживання дітей сторін, суд виходить з того, що відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається самою дитиною, а дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що дитині сторін [PERSON] [INFO], виповнилося п'ятнадцять років, а сину сторін [PERSON] [INFO] виповнилося сім років, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 22 липня 2006 року виконавчим комітетом Костинецької сільської ради Сторожинецького району, Чернівецької області було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON], актовий запис №01. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO], та дочка [PERSON] [INFO]. Причиною розпаду сім'ї послужили ті обставини, що у сторін різні погляди на життя, постійні непорозуміння призвели до втрати сторонами почуття любові одне до одного. Позивач просила суд шлюб розірвати, посилаючись на те, що подружжя проживає окремо більше року, примирення виключає та просить відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]". В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак у позовній заяві просила справу розглядати у її відсутності, підтримавши позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, визнавши позовні вимоги про розірвання шлюбу. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 22.07.2006 року у виконкомі Костинецької сільської ради Сторожинецького району, Чернівецької області актовий запис №01, від якого у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO], та дочка [PERSON] [INFO]. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки позивач не хоче примирення, а відповідач не надав заперечень на позов, тому, на думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін. Крім того в суді було встановлено, що позивач бажає відновити своє дошлюбне прізвище та в подальшому іменуватися прізвищем "[PERSON]", що не суперечить вимогам ст.113 СК України, згідно яких особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що з 03 березня 2012року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON]. В березні 2015року відповідач вирішив припинити з нею шлюбні відносини, та звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. Не працює, оскільки займається вихованням сина. Матеріальне становище у них є дуже скрутним, і вони потребують матеріальної допомоги. Відповідач має постійне місце роботи та регулярно отримує заробітну плату на ПАТ "Веско", а також має додатковий дохід - працює таксистом. Інших дітей у нього не має. Просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на її утримання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач наполягає на своєму позові та просить його задовольнити з підстав викладених в заяві. Відповідач просить врахувати, що у нього на утриманні є малолітня дитина. Тому просить розмір аліментів зменшити. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі і від цього шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] народження. Стороны однією сем'єю не проживають з березня 2015року. Неповнолітня дитина мешкає з позивачем. Матеріальну допомогу на утримання дружини відповідач не надає. Суд встановив, що відповідач має постійне місце роботи - водій автотранспортного засобу у ПАТ "ВЕСКО" і щомісячну заробітну плату у середньому 4000грн і вважає, що він має матеріальну можливість утримувати дружину. (а.с.15). При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, те що у нього на утриманні перебуває малолітній син [PERSON], і вважає, можливим визначити частку аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частки від його доходів. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. на користь державного бюджету м.Дружківки.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому зазначає, що з 15 червня 2012року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, 13 вересня 2012року в них народилася донька [PERSON], а 10 липня 2010року - син [PERSON]. Стосунки з відповідачем не склалися у зв"язку з різними поглядами на життя та постійними сварками і непорозуміннями. Відповідач більше 2 років разом з ними не проживає, а проживає з іншою жінкою. Вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім"ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Просить шлюб з відповідачем розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище Харитонова. В судове засідання позивач не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягає, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явився. До суду надана судова повістка з позначкою житлової організації про неможливість вручити повістку відповідачу через його відсутність за місцем проживання: [INFO]. Інше місце проживання відповідача суду не відоме. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Суд, \~ дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між \~ подружжям [PERSON] підлягає розірванню, так \~ як вважає, що \~ подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить \~ інтересам сторін \~ та їх дітям. Сторони не проживають однією сім'єю тривалий час. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу. Суд вважає не можливим примусити її зберігати шлюб. Суд \~ вважає, що \~ неповнолітніх дітей необхідно залишити проживати з матірю. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа , яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, тому вимога позивача щодо відновлення їй дошлюбного прізвища Харитонова підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що згідно договору дарування від 21.10.1995року їй належить право власності на будинок № 10 по вул. М.Тореза в смт. Олексієво-Дружківка м.Дружківки. Відповідач по справі є її колишнім чоловіком. Шлюб між ними розірвано 10 червня 2015року. В травні 2014року вони припинили з відповідачем шлюбні відносини, він залишив сім"ю і виїхав з м.Дружківки. Вона не має можливості розпорядитися своїм майном, оскільки в будинку зареєстрований відповідач, також не має можливості оформити субсидію. Просить усунути перешкоди в користуванні власністю, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житлом в будинку № 10 по вул.М.Тореза в м.Дружківці. В судове засідання сторони не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяви, в яких просять розглядати справу без їх участі. Позивач на позові наполягає. Відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо задоволення позову. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 1995року по червень 2015року (а.с.5,8). Судом встановлено, що позивач є власником будинку №10 по вул.М.Тореза в м.Дружківки (а.с.6) Відповідач зареєстрований і проживав в цьому будинку, як член сім"ї позивача, що підтверджується домовою книгою (а.с.9-10) і визнається сторонами у справі. Судом встановлено, що відповідач з червня 2014року в будинку не проживає, оскільки їхня сім"я розпалася і він проживає в іншому місці, що визнається відповідачем, також підтверджується Актом селищної ради (а.с.11). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житлом в будинку 10, який розташований по вулиці М.Тореза м.Дружківки, оскільки за вказаною адресою він відсутній без поважних причин більше терміну, визначеного ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що від подружнього життя з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час вона з відповідачем спільного господарства не ведуть, дитина фактично знаходиться на її утриманні. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає маючи тимчасові заробітки, тому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 500 гривень до його повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутність. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що сторони від подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. Відповідач в добровільному порядку не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечив. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В п.11 Пленум Верховного суду України в постанові №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз"яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, а тому може бути прийнято судом, у зв"язку з чим позов в частині стягнення аліментів в розмірі 500 гривень підлягає задоволенню. Вимога в частині застосування 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягає, оскільки згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України дана норма закону у разі визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не передбачає застосування мінімального розміру аліментів на дитину. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у звязку з чим просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Сторони в судове засідання не з"явились. Позивач письмово повідомила про можливість розгляду справи у її відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про отримання судових викликів, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань або заперечень з приводу пред"явлених вимог не подав. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Доказів про надання відповідачем в добровільному порядку достатнього розміру коштів на утримання доньки суду не подано. Дані щодо наявності у відповідача інших утриманців в справі відсутні. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, згідно ст.182 Сімейного кодексу України, \~ суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. \~\~ Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихст.184 Сімейного кодексу України. З врахуванням наведеного суд вважає, що відповідач зобов"язаний та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 1/4 частки доходу, щомісячно . Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати на правову допомогу. З квитанції №0709 від 7.09.2016 року слідує, що позивачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 290 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що проживала з відповідачем як чоловік та дружина в громадському шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після народження дитини відповідач пішов із сім"ї та перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча працює, має постійний заробіток та реальну можливість надавати допомогу на утримання дитини та дружини. Просить рішенням суду стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При цьому зазначає, що вона на даний час перебуває у декретній відпустці, отримує кошти, яких недостатньо для утримання дитини та неї самої, тому також просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини доходу відповідача до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] року. Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутності. Позивач в наданій суду заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в наданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає . За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В зареєстрованому шлюбі сторони не перебували та не перебувають на даний час. Дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач в добровільному порядку належної матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідач працездатного віку, працює, доказів про те, що на його утриманні знаходяться інші особи суду не подав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Враховуючи те, що відповідач зобов'язаний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому позовна вимога позивача щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки глава 9 Сімейного кодексу України визначає права та обов"язки подружжя по утриманню один одного. Згідно ст.21 Сімейного кодексу України проживання однією сім"єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов"язків подружжя. Враховуючи те, що сторони не перебували та не перебувають в зареєстрованому шлюбі, тобто не є подружжям, тому положення норми статтей 75, 84 Сімейного кодексу України застосуванню до даних правовідносин не підлягає. Визнання в цій частині позову відповідачем не є підставою для його задоволення, оскільки суперечить закону. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання позивач не з'явилася, від неї на адресу суду надійшла заява в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився. У поданій до суду заяві просить справу розглянути у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обгрунтованими. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка являється матір"ю позивача. Батько позивача та чоловік померлої [PERSON], [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], належний [PERSON] та померлому чоловіку [PERSON], на праві спільної сумісної власності подружжя, при цьому житловий будинок значиться за [PERSON], що підтверджується випискою з погосподарської книги №7, особовий рахунок [NUMBER] та технічним паспортом на будинок. Мати позивача [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України, являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, спадщину прийняла, так як і надалі проживала за місцем смерті спадкодавця та відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців передбачених ст. 1241 та 1261 ЦК України немає. Згідно заповіту від 12.01.2000 року позивач має право на спадкове майно як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті матері. У відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України у визначений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до довідки ТзОВ "Землевпорядна фірма "Приватна справа", вартість житлового будинку з надвірними будівлями становить 109 057 грн. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями позивач не може, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно, що підтверджується постановою приватного нотаріуса [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 16.12.2013р. Згідно ст.328 ЦК України набуття права власності вважається правомірним, якщо набуте на законних підставах. Суд вважає, що позивач набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на законних підставах, що стверджується дослідженими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved