Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом у якому за уточненими вимогами просить встановити факт, що вона є донькою [PERSON], [INFO], та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (т. 1, а. с. 2-3а, т.2 а.с. 205). Вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], який проживав в [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про народження її батьком записаний [PERSON] за згодою її матері, проте біологічним батьком є [PERSON], з яким її мати в шлюбі не перебувала та повідомила про батька [PERSON] у 16 років. З того часу вона стала спілкуватися з [PERSON], який визнавав своє батьківство та вважав її своєю донькою. З 2009 року вона почала проживати разом з батьком [PERSON] однією сім'єю в його квартирі та навчалась в Київському технологічному університеті технологій та дизайну, де працював [PERSON] Позивач зазначає, що [PERSON] мав намір оформити спадщину на неї, але не встиг. Після смерті батька його колишні дружини - матері відповідачів забрали всі документи померлого, ключі від квартири, змінили замки та вигнали її з квартири, де залишились її особисті речі. Доступу до квартири вона не має, з приводу чого зверталась до правоохоронних органів. Від різних шлюбів у [PERSON] є ще діти - відповідачі [PERSON] та [PERSON], які з нею не спілкуються. Таким чином спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] є вона та відповідачі, кожен з яких має право на 1/3 частину спадкового майна. Під час розгляду справи відповідачами [PERSON] та [PERSON] був поданий зустрічний позов до [PERSON], у якому просять визнати за кожним із них право власності на ? частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом (т. 1, а. с. 66-72). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.12.2014 року, яка занесена до журналу судового засідання, зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (т. 1, а. с. 102-105). Зустрічний позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивачів за зустрічним позовом [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається зокрема з квартири [ADDRESS]. Позивачі за зустрічним позовом подали заяви на прийняття спадщини. На момент смерті [PERSON] одружений не був та мешкав сам у вказаній квартирі, заповіту не складав. Жодних інших спадкоємців першої черги, які б могли претендувати на спадщину у спадкодавця не має. Проте, оригінал правовстановлюючого документу на квартиру у спадкоємців відсутній, тому 12.11.2014 року нотаріусом позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Тим часом, свої спадкові права на квартиру пред'явила [PERSON], яка вважає себе спадкоємицею першої черги за законом. [PERSON] та [PERSON] не визнають позовних вимог [PERSON], оскільки ніхто не чув від спадкодавця про те, що у нього є донька, жодних документів на підтвердження свого споріднення з померлим [PERSON] не надала. За життя [PERSON] ніколи про [PERSON] не згадував та нічого не казав своїм близьким, що в нього є позашлюбна донька. Позивачі не можуть реалізувати своє право власності, що виникає на підставі спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], в зв'язку з чим вимушені звернутися до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги та викладені у позові обставини. Позивач додатково пояснила, що в червні 2007 року коли вона поступала до університету їй мати сказала, що у неї є інший батько - [PERSON] Спочатку вона жила в гуртожитку, з осені 2009 року стала мешкати з батьком у його квартирі. Батько до неї добре ставився, визнавав за доньку. У подальшому вона почала жити окремо, але щодня приїжджала до [PERSON] У 2009 р. з батьком їздили в м. Севастополь на море в санаторій, у 2010 р. під час перебування три місяці в США допомагав їй матеріально, постійно листувались через Інтернет. [PERSON] мала ключі від батькової квартири та знала про неї. Представник відповідачів за первісним позовом, які є позивачами за зустрічним позовом [PERSON] заперечувала проти вимог первісного позову та підтримала вимоги зустрічного позову, пояснила що вимоги [PERSON] є безпідставні і недоведені. Представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, третя особа подала до суду заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника. Вислухавши пояснення позивача, яка є відповідачем за зустрічним позовом, її представника, представника відповідачів за первісним позовом, які є позивачами за зустрічним позовом, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (т. 1, а.с. 199). За фактом смерті [PERSON], який знаходився у спірній квартирі [ADDRESS], [INFO] Дніпровським районним управлінням ГУ МВС України в м. Києві було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100040005672 (т. 2, а.с. 33-98). 12.05.2014 р. до СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві надійшла заява [PERSON] з проханням винести постанову для судово-медичних експертів для відібрання у померлого [PERSON] зразків біологічного матеріалу для подальшого проведення експертизи ДНК з встановлення батьківства (т. 2, а.с. 54). 12.05.2014 року старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві була винесена постанова про відібрання зразків для проведення експертизи ДНК з встановлення батьківства у [PERSON] (т. 2, а.с 55) Згідно свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася [INFO], її батьком зазначено [PERSON] (т. 1, а.с. 4), що також підтверджується записом акта про народження № 440 від 02.10.1990 р. (т.1, а.с. 55). Судом встановлено, що на час народження позивача [PERSON] її матір [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Відповідно до частин 2, 3 ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин за первісним позовом, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2014 р. у справі була призначена судово-медична генетична експертиза щодо визначення біологічного батьківства померлого [PERSON] відносно [PERSON] (т. 1, а.с. 117, 118). Відповідно до висновку експерта № 277 від 19.12.2014 р., складеного експертами Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99%, таким чином батьківство практично доведене (т. 1, а.с. 139-142). Допитана судом свідок [PERSON] засвідчила, що вона є матір'ю позивача за первісним позовом. З [PERSON] вона познайомилась у 1989 році коли навчалась у ВУЗі у м. Києві де [PERSON] працював викладачем, він двічі розривав шлюб, вона була заміжня, проте зі своїм чоловіком [PERSON] разом не жили, в зареєстрованому шлюбі з ним перебувала з 1974 року по 2006 рік. Від [PERSON] вона завагітніла в м. Києві 22.10.1989 р., тоді приїжджала до нього на вихідні з м. Вознесенська де вона проживала. Лікарі їй забороняли робити аборт, а також народжувати дитину. Її чоловік [PERSON] знав, що вона вагітна не від нього, перед пологами розмовляли, що вона з чоловіком розлучатися не буде і народить дитину, яку у подальшому її чоловік ніколи не ображав і її не докоряв. [PERSON] через місяць після народження [PERSON] приїжджав на добу до м. Вознесенська побачити доньку; коли [PERSON] виповнився рік привіз подарунки, книжки, а коли виросла подарував комп'ютер, мобільний телефон. [PERSON] до дитини приїжджав періодично на її прохання десь двічі на рік, також зустрічалась з ним у відрядженнях у м. Одесі, Миколаєві. На дитину на її прохання [PERSON] надавав матеріальну допомогу переважно подарунками, висилав бандеролі, посилки, ліки; грошові кошти давав коли [PERSON] вже навчалася в Києві. З [PERSON] домовились, що донька поступатиме навчатись до ВУЗу де він працював. [PERSON] про її дійсного батька [PERSON] повідомила у 16 років, тоді їх познайомила в Києві. На кафедрі пояснювали, що [PERSON] і [PERSON] є відповідно племінниця та дядько. У 2009 році [PERSON] переїхала жити до [PERSON] Вона (свідок) переїхала жити в м. Київ у 2011 році коли вийшла на пенсію, мешкала у старшої доньки у орендованій квартирі на Оболоні, якій допомагала доглядати онуку. З того часу постійно спілкувались з [PERSON], вели спільне господарство, він приїжджав на Оболонь в гості, з ним планували, що в селі куплять будинок, а [PERSON] подарує квартиру. На момент смерті [PERSON] був сам в квартирі, тоді на пару днів [PERSON] переїхала до подруги, проте всі її речі були у спірній квартирі, які їм не віддали. [PERSON] та [PERSON] спілкувались по скайпу, позивач йому сказала про смерть батька. Перша дружина спадкодавця [PERSON] говорила їй, що знає, що [PERSON] проживає з [PERSON], проте не знає, що це його донька. В день смерті [PERSON] їй [PERSON] залишила 5 000 грн. на поховання, які у подальшому на вимогу вона повернула за відрахуванням витрачених коштів на купівлю свічок. Свідок [PERSON] засвідчила, що є матір'ю [PERSON]. [PERSON] був її чоловіком. Олексій часто ходив до свого батька, спілкувався з ним. [PERSON] та його матір ніколи не говорили, що у [PERSON] була якась жінка, тим більше дитина. У спадкодавця останній час була лише близька жінка з Коломиї - співробітниця з інституту. Про смерть [PERSON] їй по телефону повідомила [PERSON], яка сказала, що похованням хочуть займатися дві жінки, які були у [PERSON] у квартирі. Коли вона з'явилася до квартири, то їй ті жінки документів на підтвердження родинних стосунків не пред'явили, тоді вона сказала їм залишити квартиру і ключі. Житло було запущене, там було брудно, не було видно жіночого догляду. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона перша дружина [PERSON], з [PERSON] познайомилась в день смерті спадкодавця. З [PERSON] у неї були добрі стосунки, [PERSON] дав їй ключі від спірної квартири. Останні роки з [PERSON] по вихідним дням ходили на прогулянки, спілкувались, він приходив до неї. У квартирі [PERSON] ніхто сторонній не жив, лише одна жінка з Коломиї, яка навчалася заочно. В день смерті [PERSON] їй зателефонувала якась жінка, що не можуть зайти в квартиру. Коли вона приїхала, то побачила мертвого [PERSON], двох дівчат, жінку у віці та міліціонерів. [PERSON] сказала, що донька, тоді вона нічого не розуміла, була шокована. Та жінка сказала, що будуть ховати [PERSON], вона залишила внесок на поховання та пішла. На другий день зустрілась з [PERSON] та попросила у неї ключі від квартири, які їй віддали, але у них були запасні. На столі знаходились копії документів в папці. Похованням займались вона та друга дружина [PERSON] Як роз'яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. № 3, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з'ясування питань, пов'язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Як пояснила свідок з боку позивача за первісним позовом [PERSON], вона до народження [PERSON] [PERSON] та після її народження спільно з [PERSON] не проживала, мешкала у м. Вознесенську, зустрічались з [PERSON] періодично, на час народження [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Разом з тим, до пояснень вказаного свідка про те, що [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] суд відноситься критично, оскільки [PERSON] є матір'ю позивача, тому являється заінтересованою особою у справі, крім того вказані свідчення не підтвердженні будь якими іншими доказами. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У зв'язку з викладеним суд не приймає до уваги вищевказаний висновок судово-медичної експертизи, так як позивачем за первісним позовом не доведено обставин спільного проживання матері позивача та [PERSON] і ведення ними спільного господарства до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ними дитини, або ж доказів, що з достовірністю підтверджують визнання [PERSON] батьківства стосовно [PERSON] [PERSON], як передбачає ст. 53 КпШС України, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог первісного позову щодо встановлення факту батьківства. Оскільки вимога позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] є похідною від вимоги про встановлення факту батьківства, в задоволенні якої судом відмовлено, дана позовна вимога також не підлягає задоволенню. Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 Цивільного кодексу України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] є дітьми спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища та свідоцтвами про народження, отже є спадкоємцями за законом першої черги відповідно ст. 1261 ЦК України (т. 1, а.с. 76-78). Згідно копії спадкової справи за № 1/2014 до майна померлого [PERSON], спадкова справа була відкрита приватним нотаріусом КМНО Забавською Н.В. на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 16.05.2014 р. (т. 1, а.с. 191-250). Також 20.06.2014 р. заява про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до нотаріальної контори була подана [PERSON] (т. 1, а.с. 212). Як убачається із матеріалів спадкової справи, будь які інші особи із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до нотаріальної контори не звертались. Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 06.10.2014р., квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВО «Київський радіозавод» 07.12.1998 р., розпорядження №760, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 21.12.1998 р. за реєстровим №1918 в реєстровій книзі д.333-148, та на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10-ю Київською державною нотаріальною конторою 23.08.2006р. № 2н-2583, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОМН» 27.09.2006р. за реєстровим № 1918 в реєстровій книзі д. 1172-30 (т. 1, а.с. 57, 220). З пояснень представника відповідачів, вказані правовстановлюючі документи на спірну квартиру не виявлені серед документів померлого, лише їх копії. В матеріалах справи наявна копія свідоцтва на право власності на житло, виданого ВО «Київський радіозавод» 07.12.1998р. (т. 1, а.с. 79) та копія свідоцтва про право на спадщину, виданого Десятою Київською державною нотаріальною конторою 23.08.2006 р. за реєстровим № 2н-2583 (т.1, а.с. 80). Відповідно ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 12.11.2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (т. 1, а.с. 226). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 12.11.2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (т. 1, а.с. 231). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За викладених обставин суд вважає, що заявлені вимоги зустрічного позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності на спадкове майно, яким є квартира [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] в рівних долях Відповідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 3 654 грн. на кожного.

Outcome: approved