Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у травні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, б/н від 22.02.2016 відповідач отримала кредит у розмірі 18683,02 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти. Станом на 27.04.2017 відповідач має заборгованість - 20467,60 грн., яка складається з наступного: 15099,06\~грн. - заборгованість за кредитом; 1592,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2415,84 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1360,08 грн. - штраф. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути із відповідача всю суму заборгованості у розмірі 20467,6 грн. за кредитним договором № б/н від 22.02.2016 року. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати участі представника позивача, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.40). Відповідач в судовому засіданні вказала, що визнає наявність заборгованості, але через відсутність коштів не в змозі була виконувати графік погашення боргу, оскільки не працює, пенсію ще не отримує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина 1 статті 625 ЦК України). Судом установлено, що 22.02.2016 року сторони уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитної картки, яка укладена з метою створення сприятливих умов для виконання боржником зобовязання за кредитним договором № SAMDN40000013422595 від 28.04.2007 року (далі Договір 1). Відповідно до умов вказаної угоди, сторони погодилися на те, що сума заборгованості за Договором 1 складає 19883,03 грн., і боржник зобовязується повернути суму кредиту, зі сплатою відсотків у встановлені угодою строки. За умовами угоди відповідач отримала строковий кредит у розмірі 18683,02 грн. на строк 36 місяців з 22.02.2016 по 28.02.2019 шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяцьна суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 677,82 грн. з "1" по "25" число кожного місяця. Дата останнього погашення має бути не пізніше 28.01.2019 року (п.2.1 Генеральної угоди). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідач з лютого по жовтень 2016 року виконувала зобовязання за Генеральною угодою, проте починаючи з листопада 2016 року припинила погашати заборгованість, яка станом на 27.04.2017 року утворилась у розмірі 20467,60 грн., яка складається з: 15099,06\~грн. - заборгованість за кредитом; 1592,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2415,84 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1360,08 грн. штраф (відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди. Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту та відсотків у строки, передбачені договором, позивачем доведено. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення пені, комісії та штрафу в сумі 1360,08 грн., суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 27). При порушенні позичальником зобовязань з погашення кредиту, позичальник зобовязаний сплатити пеню розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочення (п.2.8 Генеральної угоди). Позивачем у складі заборгованості нараховано 2415,84 грн. пені та комісії. При цьому позивачем також одночасно нараховано 1360,08 грн. штрафу за порушення строків платежів. Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що неустойка у вигляді штрафу стягненню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 19107 грн. 52 коп. з відмовою у позові в частині стягнення з відповідача штрафів в сумі 1360 грн. 08 коп. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 19107 грн. 52 коп., тобто на 93,4 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1494,4 грн. (1600 грн.* 93,4 %) судового збору.

Outcome: partial