Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовна заява мотивована тим, що 28.09.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11225719000 з додатковою угодою №1 від 26.12.2014 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав останній кредит у сумі 49500,00 дол. США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER] , яка зобов`язалась повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, не пізніше 27.09.2028 року. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань [PERSON] по вказаному кредитному договору, 08.10.2007 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №65514, за умовами якого прийнято в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,00 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., що належить останній. Одночасно з посвідченням даного договору було накладено заборону відчудження та внесено записи до Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек. Позивач зазначає, що з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що іпотечна квартира зареєстрована за новим власником [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 03.07.2013 року. Загальна площа квартири становить 20,7 кв.м., а житлова площа 14,2 кв.м. З огляду на це, позивач вважає, що спірна квартира була реконструйована та відчуджена і на квартиру були видані нові правовстановлюючі документи. Таким чином, [PERSON] , яка придбала спірну квартиру, що перебуває в іпотеці АТ «УКРСИББАНК», набула статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих же умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. [PERSON] тривалий час не виконує свої зобов`язання щодо щомісячного повернення кредиту та сплати процентів, в неї виникла прострочена заборгованість по кредиту та процентам. Таким чином, станом на 06.02.2019 року заборгованість за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 42353,09 дол. США та 116883,12 грн. - заборгованість по пені, з яких: 31397,73 дол. США - заборгованість по кредиту, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 5396,11 дол. США з 11.07.2016 року по 06.02.2019 року; 10955,36 дол. США - заборгованість по відсотках, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 10547,44 дол. США з 01.04.2016 року по 31.01.2019 року; 37911,68 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 06.02.2018 року по 06.02.2019 року; 78971,44 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 06.02.2018 року по 06.02.2019 року. Оскільки [PERSON] не виконує свої зобов`язання щодо щомісячного повернення кредиту та сплати процентів, тому з метою погашення заборгованості по кредитному договору позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що [PERSON] є сусідкою [PERSON] і жодного відношення до іпотечного майна не має, нічого в останньої не придбавала, а володіє своєю окремою квартирою за цією ж адресою з 1994 року. Тобто, наразі існує дві квартири під номером [ADDRESS] , одна з яких розміром 20,7 кв.м. та належить [PERSON] , а інша, що є предметом іпотеки, розміром 36,0 кв.м. та належить [PERSON] . Таким чином, будь-які позовні вимоги до [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними. Щодо позовних вимог до [PERSON] , то представник зазначив, що наразі в провадженні Верховного Суду перебуває цивільна справа №127/27751/16-ц за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12.03.2019 року у справі за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «УКРСИББАНК» про захист права споживача та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки та за зустрічним позовом [PERSON] доПАТ «УКРСИББАНК» про припинення поруки. Представник заперечує щодо нарахування відсотків і пені після пред`явлення вимоги від 27.10.2016 року, оскільки це право обмежується законодавчо. Позивач скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України та умовами кредитного договору змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. Тобто визначений термін повернення кредиту частинами до 2028 року, був правомірно змінений кредитором на повернення всієї суми протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення. Відносно вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то представник зазначив, що передана в іпотеку майновим поручителем квартира відповідає критеріям встановленим Законом, а тому дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється на дані правовідносини, тому до спірної квартири не може бути застосоване звернення стягнення за неналежне виконання даного валютного кредиту. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентаризаційної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Ухвалою суду від 13.03.2019 року було задоволено заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у даній справі та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] , в межах суми позовних вимог в розмірі 1269558,63 гривень. Згодом, ухвалою суду від 01.04.2019 року клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову вжитих у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено та вказані вище заходи забезпечення позову скасовано. Ухвалою суду від 04.09.2019 року у задоволенні заяви представника відповідачів про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 28.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11225719000 (Т.1 а.с. 12-22). Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав [PERSON] кредитні кошти в іноземній валюті, долараш США, в розмірі 49500,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 249975,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а остання в свою чергу зобов`язалася прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 27 вересня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Згідно п. 1.3.1. Кредитного договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,90% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: придбання однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в порядку визначеному п. 4.1 Кредитного договору. Додатковою угодою №1 від 26.12.2014 року до Договору про надання споживчого кредиту №11225719000 від 28.09.2007 року сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту за договором; зміну розміру процентної ставки, а також що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення (Т. 1 а.с. 23-29). Для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11225719000 від 28.09.2007 року було укладено договір іпотеки №65514 від 08.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] (Т.1 а.с. 30-31). За умовами вказаного договору іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру під номером [NUMBER], що знаходиться у житловому будинку, позначеному на плані літерою «А» , цегляний , до 1917 року побудови, загальною площею 303,4 кв.м., розташованому в [ADDRESS] . Загальна площа квартири 36,0 кв.м., а житлова площа - 26,6 кв.м. Пунктом 4.1 договору іпотеки визначено, що іпотеко держатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`яання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Згідно із п. 4.2.1. договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Слід зазначити, що предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. 28.09.2007 року за р. №4626 (Т.1 а.с. 32). Факт володіння [PERSON] правом власності на спірну квартиру підтверджується реєстраційним посвідченням Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації (Т.1 а.с. 33). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку позичальника (Т.1 а.с. 43). Відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом не виконувала належним чином, тому станом на 06.02.2019 року заборгованість за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 42353,09 дол. США та 116883,12 грн. - заборгованість по пені, з яких: 31397,73 дол. США - заборгованість по кредиту, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 5396,11 дол. США з 11.07.2016 року по 06.02.2019 року; 10955,36 дол. США - заборгованість по відсотках, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 10547,44 дол. США з 01.04.2016 року по 31.01.2019 року; 37911,68 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 06.02.2018 року по 06.02.2019 року; 78971,44 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 06.02.2018 року по 06.02.2019 року (Т.1 а.с. 75-82). У зв`язку з порушенням умов кредитного договору відповідачу [PERSON] було направлено вимогу про дострокове погашення простроченої заборгованості та простроченої заборгованості по процентах, яке залишено відповідачем без реагування (Т.1 а.с. 72-74). Слід відзначити, що спірна квартира і досі перебуває під обтяженням на підставі договору іпотеки, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (Т.1 а.с. 99-100). Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави; за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором бо законом; заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 592 ЦК України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави у випадках встановлених договором. Пунктом 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частиною 1 ст. 12 вказаного Закону визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Частиною 4 ст. 33Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 39 вказаного вище Закону, у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За змістом ст. 42 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. З огляду на зазначені обставини, позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором № №11225719000 від 28.09.2007 року. Щодо посилання представника відповідачів на необхідність застосування до даних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»цей Закон має тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму погашення кредитної заборгованості у іноземній валюті з урахуванням курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів і позичальників, а також пені та штрафів, які нараховуються чи були нараховані на таку суму заборгованості. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-333цс15. Таким чином, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом «Про мораторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Щодо посилання представника відповідачів на той факт, що наразі відкрите касаційне провадження у цивільній справі №127/27751/16-ц за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12.03.2019 року у справі за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «УКРСИББАНК» про захист права споживача та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки та за зустрічним позовом [PERSON] доПАТ «УКРСИББАНК» про припинення поруки, то слід зазначити наступне. Так, рішеннями вказаних вище судів зустрічні позови були залишені без задоволення (Т.1 а.с. 188-196). Дані рішення судів на теперішній час набрали законної сили. Отже, договір про надання споживчого кредиту та договір іпотеки наразі є чинними, а їх законність укладення підтверджена. Щодо наявності касаційного провадження, то воно не перешкоджає подальшому розгляду справи. Суд критично ставиться до твердження представника відповідачів з приводу того, що вимога про звернення стягнення не підлягає задоволенню, оскільки в спірній квартирі зареєстрована та проживає неповнолітня донька відповідача [PERSON] . Так, згідно довідки ТОВ «ЖЕО-1» від 11.04.2019 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані син та донька власника - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (Т.1 а.с. 150). Разом з тим, відповідачем та її представником не надано суду жодного належного доказу про родинні відносини між [PERSON] та цими дітьми. Також, суд звертає увагу, що позивачем не заявлено вимоги про виселення осіб зі спірної квартири. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідачів про те, що з моменту надіслання позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту, ним фактично було змінено (зменшено) термін повернення кредиту. Так, позивач лише виконав вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку», яка визначає повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відносно позовних вимог до [PERSON] , то вони задоволенню не підлягають з таких підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1994 року судом встановлено, що квартира [ADDRESS] загальною площею 17,8 кв.м. належить на праві приватної власності [PERSON] (Т.1 а.с. 97). Згодом, 03.07.2013 року [PERSON] було видано нове свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] із загальною площею 20,7 кв.м. (Т.1 а.с. 98). При цьому, номер квартири у свідоцтві був зазначений "5", а не "5/І/". Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І., [PERSON] купила у [PERSON] квартиру під [ADDRESS] загальною площею 36,0 кв.м. Проаналізувавши матеріали справи, суд вбачає, що відповідачі є власниками різних квартир, з різною загальною площею, проте за єдиною адресою - [ADDRESS] . Саме відповідач [PERSON] укладала договір про надання споживчого кредиту та договір іпотеки. [PERSON] жодного відношення до зазначених договорів немає. Крім того, відповідач [PERSON] є власником квартири ще з 1994 року, а в 2013 році їй було видано нове свідоцтво про право власності, в зв`язку з реконструкцією, а відповідач [PERSON] набула право власності на власну квартиру лише в 2007 році. Слід відзначити, що представником позивача не надано жодного доказу щодо збільшення розміру загальної площі квартири [PERSON] за рахунок площі квартири, що належить [PERSON] , в результаті чого відсутні підстави вважати, що [PERSON] було збільшено загальну площу за рахунок реконструкції квартири [PERSON] . Звертаю увагу, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №3175 від 13.12.2012 року було затверджено реконструкцію квартири [NUMBER] ( 1 ) з розширенням за рахунок приєднання частини приміщень загального користування по [ADDRESS] [PERSON] загальною площею 20,7 кв.м., житловою площею 14,2 кв.м. (Т.2 а.с. 38). Згодом, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №471 від 28.02.2013 року було вирішено оформити [PERSON] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 20,7 кв.м., в тому числі житловою площею 14,2 кв.м. (Т.2 а.с. 39). Таким чином, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача АТ «УКРСИББАНК» знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати в розмірі 20003,87 грн. (19043,37 грн. - судового збору за подання до суду даного позову + 960,50 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову) слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, що підтверджено документально (Т.1 а.с. 1, 45). На підставі викладеного та

Outcome: partial