Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 014/0002/74/90701 від 15.09.2008 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 21 000 дол. США., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,85 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.12.2011 року та зобов'язався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 07.04.2014 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 28 808,68 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 334 212 грн. 44 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за вказаним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 15 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", в подальшому найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0002/74/90701, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит у розмірі 21 000 дол. США та зобов'язався погасити кредит до 15.09.2028 року. Умовами п. 1.2.1. кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 13,85 % річних. Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач, систематично порушував строки сплати кредиту та процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014/0002/74/90701 від 15.09.2008 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 07.04.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0002/74/90701 від 15.09.2008 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитними зобов'язаннями в розмірі 28 808,68 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 334 212 грн. 44 коп., а саме заборгованість по кредиту - 24 698,82 дол. США, заборгованість по відсотках - 1 636,62 дол. США, а також пеня - 2 473,24 доларів США. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 612, 1054 ч. 2 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч. 1, 197 ч.2 ЦПК України,

Outcome: approved