Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті свого батька - [PERSON], котрий помер [INFO] року, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 29,3 кв.м., житловою - 19,6 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 435 кв.м. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його батькові належало на праві власності вказане нерухоме майно та після його смерті у користування позивача перейшов житловий будинок за адресою: [ADDRESS] а в користуванні відповідачки - житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, проживаю разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично прийнявши спадщину і успадкувавши усі права й обов'язки власника нерухомого майна, позивач жодних дій, направлених на оформлення спадщини, не вчиняв, безперешкодно користувався майном по цей час. Оскільки батько на момент смерті не зареєстрував за собою право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку, позивачеві було роз'яснено неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріуса і необхідність звернення з відповідним позовом до суду. Посилаючись на те, що відповідачка за адресою: [ADDRESS], не проживає понад 5 років, позивач просив також визнати її втратившою право користування житлом. Позовна заява містить клопотання, згідно якого позивач просить позов задовольнити повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідачки. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, надіславши заяву про відкладення розгляду справи, підтвердивши в ній обізнаність про дату слухання справи, не надавши при цьому жодного доказу поважності причини неявки, у зв'язку з чим, суд вважає причину неявки відповідачки неповажною. Також відповідачка підтвердила факт прийняття спадщини позивачем у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] однак заперечувала проти вимог про визнання права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що цей будинок спадкодавцем будувався їй особисто та право власності було оформлено на неї, де вона постійно проживає, тому в цій частині вимоги вважала безпідставними, у тому числі й про визнання втратившою право користування. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина на усе майно, що належало йому на праві власності. Згідно виписки з протоколу №3 зборів уповноважених колгоспу імені Карла Лібкнехта Овідіопольського району Одеської області від 08.08.1977 року, [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,04 га. по [ADDRESS]) та у тому ж році ним були збудовані житловий будинок літ.А загальною площею 29,3 кв.м., житловою - 19,6 кв.м., літня кухня літ.Б, вбиральня літ.В, №1-2 - огорожа, І - мостіння. Вказаний житловий будинок та інші споруди, що розташовані на земельній ділянці за фактичним користуванням площею 435 кв.м. були збудовані в 1977 році батьком позивача [PERSON], котрий помер [INFO] року, та після смерті котрого спадщину фактично прийняв його син - позивач у справі, постійно проживаючи разом з батьком на час відкриття спадщини [ADDRESS]. Усі будови у домоволодінні були завершені до 05.08.1992 року, що підтверджується технічним паспортом, та відповідно до п.3.2 Інструкції Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 року за №127 від 24.06.2001 року, зареєстрованого в Мінюсті України 10.07.2001 року за №582/5773, (зі змінами та доповненнями) та розділу 3 в редакції Наказу Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №404(1538-12) від 09.08.2012 року, не є самочинними. Згідно ст.529 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на той час, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 року (чинного на момент виникнення правовідносин) спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майно, визнається таким, що її прийняв. При цьому, згідно зі ст.525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. За таких обставин суд вважає, що обставини прийняття спадщини позивачем в 1993 році після смерті свого батька регулюються нормами ст.ст.529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на той час, Закону України "Про власність", чинного на той час, оскільки позивач фактично прийняв спадщину після смерті свого батька та користується спадковим майном на законних підставах по цей час, набувши право власності на зазначене нерухоме майно. Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно, позивачеві було рекомендовано звернутися до суду через те, що документи на домоволодіння спадкодавцем оформлені не були і порекомендували звернутися до суду. Відповідачка також являється спадкоємцем за законом, однак спадщину не приймала. Інші спадкоємці, згідно відповіді Третьої Одеської державної нотаріальної контори, відсутні. З приводу заявлених позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок за адресою [ADDRESS], та визнання відповідачки втратившою право користування ним, суд виходить з наступного. Правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок позивачем не надані, витребувані документи на це домоволодіння не доводять факт належності цього майна спадкодавцеві та, з іншої сторони, підтверджують належність домоволодіння на законних підставах відповідачці у справі, жодних інших доказів того, що померлому до моменту його смерті належав на праві приватної власності вказаний житловий будинок чи його частка, - в матеріалах справи не міститься. Відповідно до статті 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦК України встановлено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обов'язок доказування обставин відповідно до ст.60 ЦК України лежить на тій стороні, яка посилається на ці обставини як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позовні вимоги у частині визнання права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а вимоги про визнання відповідачки втратившою право користування цією житловою площею є похідними від вимог про визнання права власності та також не підлягають задоволенню.

Outcome: partial