Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач зазначив, що 19.06.2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 08/А/13-К, згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 20 893 долари 83 центи США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50% річних та комісій, та кінцевим терміном погашення - до 10.06.2017р. 19.06.2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за зазначеним договором, був укладений договір поруки № 08/А/13-П, згідно п. 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафний санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором № 08/А/13-К від 19.06.2008р. 19.06.2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача, був укладений договір поруки № 08/А/13-П (а), згідно п. 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафний санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором № 08/А/13-К від 19.06.2008р. 14.06.2010р., на виконання вимог ч.5 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» найменування Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яке є його правонаступником. Позичальник заборгованість за кредитним договором не погашає, у зв'язку з чим станом на 19.11.2015р. має заборгованість в сумі 49 897 доларів 45 центів США, що еквівалентно 1 193 227грн 02коп, яка складається з наступного: - 19 718,56 доларів США - заборгованість за кредитом; - 17 251, 61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 6 907,07 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; - 6 020,21 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Просить солідарно стягнути з відповідачів зазначену суму заборгованості - 49 897 доларів 45 центів США, що еквівалентно 1 193 227грн 02коп, та судові витрати по справі. У задоволенні заявленого відповідачем [PERSON] зустрічного позову про визнання договору поруки № 08/А/13-П від 19.06.2008р. недійсним просить відмовити, беручи до уваги матеріали, що містяться у справі. У судове засідання представник позивача не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі заявами просять провести розгляд справи без їх участі. [PERSON] позов не визнала, просить застосувати строк позовної давності до вимог банку, та зменшити суму нарахованої пені, посилаючись на своє матеріальне та сімейне становище. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнала у повному обсязі, пред'явила суду зустрічний позов про визнання недійсним договору поруки № 08/А/13-П від 19.06.2008р. на підставі ч.3 ст.125, ч.ч.3,5 ст.203 ЦК України, оскільки його не підписувала, тобто не є учасником спірних правовідносин і про їх наявність дізналася в січні 2016р., отримавши судову повістку. Просить у задоволенні первісного позову відносно неї відмовити, зустрічний - задовольнити, вирішити питання про судові витрати. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просить застосувати строк позовної давності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний - повному задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.06.2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 08/А/13-К, згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 19 634 долара США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50% річних та комісій, та кінцевим терміном погашення - до 18.06.2015р. (т.1, а.с.3-12). 19.06.2008р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір застави №08А/13-3 автомобіля марки Опель, моделі TL48/GBSI, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], сірого кольору (т.1, а.с.23-27). 19.06.2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача, був укладений договір поруки № 08/А/13-П (а), згідно п. 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафний санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором № 08/А/13-К від 19.06.2008р. (т.1, а.с.18-22). 19.06.2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за зазначеним договором, був укладений договір поруки № 08/А/13-П, згідно п. 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафний санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором № 08/А/13-К від 19.06.2008р. (т.1, а.с.13-16). Також між позивачем та [PERSON] 02.06.2009р. була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, якою сума кредитування збільшена до 20 893,83 доларів США, період погашення заборгованості збільшено до 10.06.2017р. (т.1, а.с.11). Аналогічного змісту відносно суми кредитування та строків повернення додаткові угоди укладені з поручителями (т.1, а.с. 17, 22) 14.06.2010р., на виконання вимог ч.5 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» найменування Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яке є його правонаступником. Згідно позову, позичальник заборгованість за кредитним договором не погашає, у зв'язку з чим станом на 19.11.2015р. має заборгованість в сумі 49 897 доларів 45 центів США, що еквівалентно 1 193 227грн 02коп, яка складається з наступного: - 19 718,56 доларів США - заборгованість за кредитом; - 17 251, 61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 6 907,07 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; - 6 020,21 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яке є його правонаступником (т.1, а.с.31-34). Через викладене позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості, посилаючись на ст.ст.20, 525, 526, 610, 611, 612, 625, 1054 ЦК України. По-перше, слід визначитися з колом відповідачів у справі. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання договору поруки недійсним, посилаючись на ч.ч.3,6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, пояснюючи, що договір поруки вона не підписувала, про наявність своїх зобов'язань перед позивачем не знала до січня 2016р., ніяких повідомлень про прострочену заборгованість та вимог про її сплату від банку вона жодного разу не отримувала. Відповідно до положень ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1- 3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. У частинах 1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Правочин належить вчиняти у письмовій формі, якщо законом встановлена його письмова форма (ст.208 ЦК). Статтею ч.2 ст.207 ЦК завбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Висновок експерта є одним із доказів і не має пріоритету перед іншими видами доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч. 3 ст.212 ЦПК України. Звертаючись з зустрічним позовом до суду, відповідач наполягала на тому, що договір поруки вона не підписувала, тобто не мала волевиявлення на укладення цього правочину, і це не відповідало її внутрішній волі. На її клопотання проведена судова почеркознавча експертиза, висновком якої встановлено, що підписи в графах «поручитель», виконані від імені [PERSON] в договорі поруки № 08/А/13-П від 19.06.2008р., виконані не [PERSON], а іншою особою (т.1, а.с.130-136). Відповідачами за зустрічним позовом (позивачем та [PERSON]) не надано суду жодного доказу щодо спростування викладеного. Тому зустрічний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні вимог банку до відповідача [PERSON] слід відмовити. Відповідач [PERSON] заявою просить відмовити у задоволенні позову та застосувати у спорі позовну давність. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Із пунктів 1.1, 2.1.1, 3.1.2 договору поруки з додатковою угодою вбачається, що поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. Зміст зобов'язання забезпеченого порукою: повернення кредиту в сумі 20893,83 долари США з графіком погашення згідно з договором кредиту, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.06.2017р. включно, а також дострокового повернення у випадках, передбачених договором кредиту. У разі невиконання позичальником і поручителем забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке, згідно чинного законодавства, може бути звернено стягнення. Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п.6.1 договору поруки), тобто договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється (правова позиція Верховного суду України у справі 6-155цс13 від 29.01.2014р. щодо строку дії договору). Кредитним договором не передбачено жодних умов, за якими строк виконання зобов'язання у випадку неналежного виконання наближався. Вимог про дострокове стягнення заборгованості банком не направлялося. Строк дії кредитного договору не сплив, він діє до 10 червня 2017 року, про що зазначено і в договорі поруки. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову. Банк звернувся до суду у січні 2016р. в межах дії договору. Оскільки строк, встановлений в кредитному договорі не закінчився, підстав для застосування строку позовної давності відносно вимог до поручителя [PERSON] не вбачається. По-друге, слід визначитися з сумами, які підлягають стягненню за заявленими вимогами, оскільки відповідачем [PERSON] заявлено про застосування позовної давності в спорі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі №6-1348цс15 статтею 554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Умовами укладеного кредитного договору погашення кредитної заборгованості і строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України ). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України ). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України ). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення заборгованості за кредитом повинно здійснюватися позичальником частинами, а саме: кожного 10 числа місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, яка у силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, за договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України ) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України ). Слід також зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові у справі від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення; позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу; несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів; відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Із наданих банком розрахунків заборгованості вбачається, що вимоги про її стягнення заявлені з порушенням строків позовної давності. Позичальник почала порушувати графік погашення кредиту з 11.08.2008 року (т.2, а.с.10), останній платіж внесла 13.07.2009 року, кредит з того часу не погашала. Як випливає з додаткової угоди від 02.06.2009 року до кредитного договору, відповідач визнала зазначену суму боргу й сторони встановили новий термін повернення кредиту - 10.06.2017 року та погодили новий порядок внесення грошових коштів в рахунок несплачених сум (а.с.11). В цьому суд вбачає перебіг строку позовної давності (ст.264 ЦК). 06.01.2016р. банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення боргу за кредитним договором. Аналіз фактичних обставин свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення простроченої заборгованості, яка існувала станом на 05.01.2013 року. Згідно розрахунків суми заборгованості (т.1, а.с.33-34, т.2, а.с.14-16), сума заборгованості за кредитом в межах позовної давності - з 06.01.2013р. по 19.11.2016р.р. (кінцевий період нарахування заборгованості, зазначений у позові) складає: - 8 119,30 доларів США - заборгованість за кредитом (12532,45 доларів США як сума заборгованості станом на січень 2013 року в межах позовної давності мінус 4413,15 доларів США як сума заборгованості в межах заявленого кінцевого періоду стягнення); - 7749,39 доларів США -заборгованість по процентам за користування кредитом; а також пеня в межах позовної давності: - 154 096грн 03коп - за несвоєчасне повернення кредиту; - 176 472грн 93коп - за несвоєчасне повернення процентів. Обидва розрахунки відповідачами не спростовані, конттрозрахунки не надані. З огляду на диспозитивність цивільного процесу суд приймає їх до уваги. У позові банком заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у валюті договору. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.14 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті (Постанова Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-145 цс14). Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» має дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (т.1, а.с.145-146). Таким чином, враховуючи, що валютою договору є долар США, розрахунки за договором сторони обумовили також у доларах США, слід солідарно стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитом та процентами кредитним договором у валюті договору, тобто 15 868,69 доларів США. Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення (тобто 26,01грн за 1 долар США). Заявлену в позові до стягнення суму пені у доларах слід стягнути в гривнях. Відповідно до положень ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України). Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Відповідно до ч 2 ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, виходячи зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, відповідно до вимог ст. 192 ЦК України - розрахунок пені має здійснюватись у грошовій одиниці України - гривні. Підстав для зменшення розміру пені, як-то просить відповідач [PERSON], суд не вбачає, оскільки сума цієї пені менша суми заборгованості по кредиту, що стягується (ч.4 ст.551 ЦК України). Судові витрати за первісним розподілити за положеннями ст.88 ЦПК України, пропорційно задоволеній сумі позовних вимог, з врахуванням неможливості солідарного стягнення судових витрат. Судові витрати за зустрічним позовом, понесені та документально підтверджені матеріалами справи (т.1, а.с.72, 122) слід стягнути з позивача та [PERSON] на користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial