Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивачка звернулася в грудні 2017р. в суд з позовом до [PERSON] про збільшення суми аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи тим, що з 22.10.2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, в якому народилось троє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.01.2014 року, шлюб між ними розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матірю. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.08.2013 року, присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, аліменти в розмірі по 700 грн. щомісячно\~ на кожну дитину, і до досягнення дітьми повноліття. На даний час неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з відповідачем, який здійснює його утримання в повному обсязі. А неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]\~ проживають з матірю та потребують значно більшого догляду у звязку зі станом здоровя, збільшенням матеріальних витрат в харчуванні, навчанні, розвитку та іншому. На даний час позивачка не в змозі за таку суму грошей забезпечити такий рівень життя, який необхідний для достатнього рівня життя та всебічного розвитку дітей, а тому, просила збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на дітей щомісячно до досягнення ними повноліття, та припинити стягнення аліментів\~ за рішенням виданим Івано-Франківським міським судом від 08.08.2013 року на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 700,00грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Просив суд стягувати на 2-х дітей аліменти в сумі по 1300 гривень на кожну дитину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Як вбачається з копій\~ свідоцтв про народження серії 1-НМ № 034855 від 13 квітня 2006 року (а.с.3), серії 1-НМ № 072661 від 26 вересня 2007 року (а.с.4) та серії 1-НМ № 189588 від 20 вересня 2011 року (а.с.5)\~\~ сторони є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.08.2013 року, присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання 3-х неповнолітніх дітей, аліменти по 700 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення дітьми повноліття. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»,\~ ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач надала суду докази того, що хлопчик [PERSON] має погіршений стан здоровя (вроджену ваду), а хлопчик [PERSON] є дитиною-інвалідом. Через це позивач працює неповний робочий день і отримує менші доходи. На лікування двох синів періодично (син [PERSON]), а інколи постійно (син [PERSON]) прибавляються ліки, а через важку хворобу сина [PERSON], забезпечується особливе йому харчування матірю, індивідуальне навчання. Через постійне хвилювання за здоровя дітей, та як наслідок певне навантаження, позивач і сама проходила лікування, отже погіршився і її стан здоровя. Заперечуючи позовні вимоги частково, відповідач також надав суду підтверджуючі докази надання матеріальної допомоги, окрім аліментів, на утримання 2-х дітей (витрати за навчання), допомога на придбання речей необхідних дітям. Також пояснив, що з ним проживає син [PERSON], якого він утримує, хоча аліменти платив почивачу на 3-х дітей, а не 2-х. Відповідач зазначив, що є підприємцем, але його дохід дозволяє сплачувати близько 1300 гривень на одну дитину, бо змушений знімати житло. Разом з тим доказів доходу чи витрат, суду не надав. Тому, суд вважає за можливе проводити стягнення з відповідача в користь позивача на утримання 2-х дітей по 1700 грн. щомісячно. Тому суд вважає, що з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обовязків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище позивача, стан здоровя позивачки, який погіршився, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів дійсно підлягає збільшенню з 700 гривень на дітей щомісячно до досягнення дітьми повноліття, на 1700 гривень на дітей щомісячно до досягнення ними повноліття, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів в зміненому розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. . А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 740,80 гривень судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial