Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить звернути стягнення на автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW620735, рік випуску 2013 шляхом його вилучення та подальшого продажу з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу №50040729 від 14 жовтня 2013 року для часткового задоволення вимог та стягнути з [PERSON] збитки в сумі 12000 грн. і штраф в сумі 34810 грн. 42 коп. Також просив стягнути судові витрати. Вимоги обгрунтував тим, що 07 жовтня 2013 року ТОВ «Порше Мобіліті» уклало з [PERSON] кредитний договір № 50010729, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язалося надати позичальникові кредит у сумі 261 078, 14 грн., що на дату укладення договору становило еквівалент 31866 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW620735, рік випуску 2013, а останній зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі. Відповідно до п.1.3.1. кредитного договору розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником в рахунок повернення кредиту, визначено в гривні на день укладання договору, в графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. В подальшому [PERSON] мав сплачувати платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених позивачем рахунків в гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в кредитному договорі. Починаючи з листопада 2013 року, в порушення вимог чинного законодавства та умов договору, позичальник перестав виконувати свої зобов'язання за договором, взагалі не сплативши кредитні платежі за листопад 2013 року, грудень 2013 року, січень - березень 2014 року. Тобто, взагалі не здійснив наступні платежі: несплата щомісячного платежу за листопад 2013 року на суму 7148 грн. 03 коп. відповідно до рахунку № 00131869 від 4 листопада 2013 року, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15 листопада 2013 року; несплата щомісячного платежу за грудень 2013 року на суму 7197 грн. 31 коп. відповідно до рахунку № 00139300 від 03 грудня 2013 року, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15 грудня 2013 року; несплата щомісячного платежу за січень 2014 року на суму 7247 грн. 90 коп. відповідно до рахунку № 00146135 від 2 січня 2014 року, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15 січня 2014 року; несплата щомісячного платежу за лютий 2014 року на суму 7588 грн. 05 коп. відповідно до рахунку № 00153118 від 3 лютого 2014, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15 лютого 2014 року; несплата щомісячного платежу за березень 2014 року на суму 9332 грн. 43 коп. відповідно до рахунку № 00159954 від 03 березня 2014, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15 березня 2014 року. Таким чином, станом на 10 квітня 2014 року у [PERSON] виникла заборгованість перед позивачем за несплаченими платежами за договором на загальну суму 38513 грн.72 коп. У зв'язку з систематичним невиконанням умов договору 04 березня 2014 року ТОВ «Порше мібіліті» [PERSON] направлялась вимога (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. В п.3.3. договору позивачем та відповідачем погоджено, що термін дострокового повернення кредиту вважатиметься таким, що настав, а кредит таким що підлягає поверненню, на пятий календарний день з дня направлення позивачем відповідної письмової вимоги позичальнику. У цей термін (якщо інший термін не буде вказано у письмовій вимозі) останній зобов'язаний повернути позивачеві в повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, які підлягають застосуванню (сума повернення розраховується позивачем і вказується у повідомлені). У вимозі позивачем встановлено строк в 30 календарних днів з моменту направлення вимоги для повернення суми кредиту, плати за користування кредитом та сплати штрафних санкцій, які підлягають застосуванню за договором. Таким чином, терміном повернення кредиту відповідно було 03 квітня 2013 року. Проте, [PERSON] вимоги не виконав та заборгованості не погасив. Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2014 року встановлено факт невиконання взятих [PERSON] на себе обовязків, стягнуто з нього основну суму заборгованості за кредитним договором від 07 жовтня 2013 року №50010729 в сумі 383214 грн. 57 коп., збитки у розмірі 18211 грн. 68 коп., штраф в сумі 54445 грн. 75 коп., пеню в розмірі 872 грн. 73 коп., 3% річних в сумі 467 грн. 37 коп., а всього 457212 грн. 11 коп. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2014 року вказане рішення залишено без змін. Заборгованість до цього часу не погашена. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ТОВ «Порше мобіліті» та [PERSON] 14 жовтня 2013 року було укладено договір застави транспортного засобу № 50040729, за яким відповідачем було передано у заставу: автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW630735, рік випуску 2013 заставною вартістю 348104 грн.18 коп. Відомості про обтяження цього рухомого майна були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Проте, як з'ясувалося власником заставного автомобіля наразі є відповідач [PERSON], при цьому ТОВ «Порше мібіліті» не надавало жодної згоди на відчуження [PERSON] предмету застави на користь третіх осіб. Таким чином, застава данного автомобіля зберігає свою силу для [PERSON] і у звязку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором на предмет застави має бути звернено стягнення. Зазначив, що для захисту свої прав позивач звернувся до спеціалізованої організації, а саме ТОВ «ЮФ «Вернер» для представництва його інтересів в суді, підготовки процесуальних документів у зв'язку із порушенням умов договору з боку відповідача. Вартість послуг з урахуванням податку на додану вартість складає 12000 грн., що і є збитками повязаними зі зверненням стягнення. Крім того, п.4.1.2. договору застави сторони погодили, що у разі невиконання та/або неналежного виконання відповідачем умов, передбачених статтею 2.3 договору застави, ТОВ «Порше мобіліті» має право застосовувати до [PERSON] штрафні санкції у розмірі 10 % від вартості предмету застави, визначеної п.1.1. договору. Таким чином сума штрафних санкцій складає 34810 грн. 42 коп. та має бути стягнута з відповідача. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином в розумінні положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, причина його неявки суду не відома. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомленитй належним чином, причина його неявки суду не відома. Заяв про розгляд справи за відсутності відповідачів до суду не надходило. Наявність права на апеляційне оскарження повторного заочного рішення, яка передбачена ч.2 ст.232 УПК України, означає можливість ухвалення такого рішення відповідно до загальних законодавчих вимог, які визначають умови заочного рішення та процедуру розгляду справи в заочному порядку. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити повторно заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачами доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали даної цивільної справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2/389/377/14 (за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та визнання недійсним договору купівлі-продажу), вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] 07 жовтня 2013 року укладено кредитний договір № 50010729, відповідно до умов якого ТОВ «Порше мобіліті» зобов'язалося надати позичальникові кредит у сумі 261078 грн. 14 коп., що на дату укладення договору становило еквівалент 31866 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW620735, рік випуску 2013, а останній зобов'язався використати його за цільовим призначенням, згідно зі встановленим строком, своєчасно сплачувати плату за користування кредитом (проценти за ставкою у розмірі 9,90% та комісії разова комісія за надання розміщення кредиту 2,50% від суми кредиту, а також повернути відповідачу кредит своєчасно та у повному обсязі. Спосіб надання кредиту - перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «Атлантик». Невідємною частиною договору є загальні умови кредитування, додаткова угода до договору від 7 жовтня 2013 року та графік погашення кредиту. На виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» 14 жовтня 2013 року було укладено договір застави транспортного засобу №50040729 (а.с. 26-30 т.1). Умовами вказаного договору визначено, що на забезпечення виконання зобовязань позичальник заставляє автомобіль з наступними характеристиками: автомобіль марки VW, модель VOLKSWAGEN Tiguan, номер кузова №WVGZZZ5NZDW630735, рік виробництва 2013, обєм двигуна 1968, реєстраційний номер ВА 283131 ВС, тип ТЗ універсал В, бежевого кольору. За домовленістю сторін заставна вартість заставленого автомобіля становить 348104 грн. 13 коп. (п.1.1. договору застави). Заставою за цим договором забезпечуються всі вимоги фінансової установи щодо виконання позичальником всіх його грошових зобовязань за кредитним договором. Пунктом 1.6. договору застави визначено, що наступні застави майна, яке є предметом застави за цим договором, передача його в оренду, найм, позику, лізинг, інше користування, тощо, дозволяється лише за попереднім письмовим дозволом заставодержателя. В таких договорах обовязково повинно бути зазначено, що вони втрачають чинність у разі переходу права власності на предмет застави до заставодержателя або, у разі звернення стягнення на предмет застави, з моменту вчинення виконавчого напису чи предявлення позову. У разі порушення заставодавцем своїх обовязків, зокрема передачі заставодавцем предмета застави іншій особі без попередньої згоди заставодержателя згідно з порядком, зазначеним у п.1.7, п. 4 заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 10 робочих днів з дня направлення заставодержателем відповідного повідомлення звернути стягнення на предмет застави. Згідно з п.5.1 договору застави, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за цим договором та за кредитним договором, яке виникає у випадку не виконання (або часткового не виконання) заставодавцем своїх зобовязань перед заставодавцем за кредитним договором та в інших випадках передбачених договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору. Пунктом 5.4.1 договору застави визначено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не узгоджено сторонами або дозволено законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі , зазначеному в п.1.1 цього договору, або за вимогою заставодержателя, визначається належними субєктами оціночної діяльності , призначеними заставодержателем. Право застави виникає з моменту підписання договору та його нотаріального посвідчення. Відомості про заставу транспортного засобу були внесені до Державного реєстру обтяження рухомого майна 04 листопада 2013 року. Витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна свідчить про те, що легковий автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW620735, рік випуску 2013 з 4 листопада 2013 року і на сьогодні перебуває у заставі позивача. Підстава обтяження - договір застави зареєстрований за №664 14 жовтня 2013 року, обтяжувач ТОВ «Порше Мобіліті», боржник [PERSON] У судовому засіданні зясовано, що у звязку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобовязань за даним кредитним договором, рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2014 року з нього стягнуто на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 457212 грн. 11 коп. з яких: основна сума заборгованості - 383214 грн. 57 коп., збитки - 18211 грн. 68 коп., штраф -54445 грн. 75 коп., пеня - 872 грн. 73 коп., 3% річних - 467 грн. 37 коп. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2014 року залишено без змін. Крім того, зазначеним рішенням суду від 17 грудня 2014 року встановлено, що [PERSON] автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW620735, рік випуску 2013, який є предметом застави продав без згоди заставодержателя - [PERSON] Рішенням суду відповідний договір купівлі-продажу заставленого транспортного засобу, що укладений між [PERSON] та [PERSON], визнано недійсним. Згідно з довідкою територіального сервісного центру №3542 автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW620735, рік випуску 2013, був зареєстрований ВРЕР-6 в м. Києві 04 червня 2015 року згідно довідки рахунку ААЕ №216441 від 04 червня 2015 року за [PERSON] Доказів надання позивачем згоди на відчуження предмету застави [PERSON] суду не надано. Як вбачається з довідки Регіонального сервісного центру в Кіровоградській області від 12 жовтня 2016 року, даний транспортний засіб з 17 травня 2016 року у Територіальному сервісному центрі 1242 Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області значиться на обліку за відповідачем [PERSON], державний номерний знак автомобіля [NUMBER],свідоцтво про реєстрацію СХО144016 від від 17 травня 2016 року. Доказів надання позивачем згоди на відчуження предмету застави [PERSON] також суду не надано. Борг відповідачем [PERSON] в сумі 457212 грн. 11 коп. з яких: основна сума заборгованості - 383214 грн. 57 коп., збитки - 18211 грн. 68 коп., штраф -54445 грн. 75 коп., пеня - 872 грн. 73 коп., 3% річних - 467 грн. 37 коп. до цього часу не сплачено, про що свідчить відповідна виписка. Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України "Про заставу"). Частиною 4 ст.588 ЦК України передбачено, що якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та застав, які зареєстровані пізніше. Аналогічні положення містяться в ч. 5 ст. 18 Закону України «Про заставу». Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на закладене майно здійснюється за рішенням суду. На підставі статті 586 ЦК України при невиконанні зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі. Відповідно до частин 1, 2 статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 3 ст.24, ч.1 ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Позивач обрав спосіб звернення стягнення на підставі рішення суду, а не шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса чи інший позасудовий порядок. За таких обставин обов'язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення у даному випадку виникає у обтяжувача лише після набрання чинності рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, які становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи, а за змістом ст. 9 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження зберігає силу і для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом застави. Згідно ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації. Як зазначалося раніше п. 5.4.1 договору застави визначено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не узгоджено сторонами або дозволено законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному в п.1.1 цього договору, або за вимогою заставодержателя, визначається належними субєктами оціночної діяльності , призначеними заставодержателем. У матеріалах справи відсутні документи про оціночну ринкову вартість заставного транспортного засобу. Відповідно до п.1.1. договору застави заставна вартість заставленого автомобіля становить 348104 грн. 13 коп. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом його вилучення та подальшого продажу з публічних торгів підлягають задоволенню із зазначенням загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті обтяжувачу вартості предмета забезпечувального обтяження та початкової його вартості визначеної п.1.1. договору застави. Крім того, п.4.1.2. договору застави сторони погодили, що у разі невиконання та/або неналежного виконання відповідачем умов, передбачених статтею 2.3 договору застави, ТОВ «Порше мобіліті» має право застосовувати до [PERSON] штрафні санкції у розмірі 10 % від вартості предмету застави, визначеної п.1.1. договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором. За нормами ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зорбов'язання. У п.2.3.4 договору застави зазначено, що на заставодавця покладено обовязок без попередньої письмової згоди заставодержателя не здійснювати дій повязаних зі зміною права власності на предмет застави, а також дій , повязаних з передачею предмета застави третім особам, у тому числі у тимчасове користування. Відповідно до п.1.1 договору застави, вартість предмета застави - автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов №WVGZZZ5NZDW620735, рік випуску 2013 становить 348104 грн.18 коп. Таким чином сума штрафних санкцій складає 34810 грн. 42 коп. та має бути стягнута з відповідача [PERSON] Крім того, позивач посилаючись на положення ст.22 ЦК України, зазначає, що відповідачем [PERSON] завдано збитків позивачу у вигляді оплачених ним ТОВ «ЮФ «Вернер» юридичних послуг з представництва його інтересів у суді в сумі 10000 грн. без ПДВ та 12000 грн. з ПДВ. Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінні ст.22 ЦК України, як помилково зазначає позивач, а є витратами на правову допомогу і відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України відносяться до судових витрат, та підлягають розподілу за правилами ст.88 ЦПК України. Таким чином позовні вимоги в частині відшкодування ТОВ «Порше Мобіліті» відповідачем [PERSON] збитків повязаних зі зверненням стягнення на предмет застави в сумі 12000 грн. задоволенню не підлягають. До того ж позивачем не надано жодного документу на підтвердження дійсної оплати вказаних послуг. Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розгядом справи належать витрати на правовоу допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ст 88 ЦПК України). Згідно зі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи долучено договір про надання юридичних послуг ТОВ «ЮФ «Вернер» №24/2010 від 15 жовтня 2010 року), додаткову угоду №8 від 09 січня 2013року, додаткову угоду №224/2010 від 15 жовтня 2010 року, додаток №1 до цієї додаткової угоди. Проте, з цих документів не можливо встановити суму витрат на правову допомогу відповідно до положень вищевказаного закону (розрахунок погодинної участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, про що необхідно відзначити у відповідному судовому рішенні). Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За таких обставин понесені позивачем витрати на правову допомогу задоволенню не підлягають. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред'явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання, оплачується судовими збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Таким чином, оскільки вимога про звернення стягнення на предмет застави предявлена позивачем після вирішення вимоги про стягнення заборгованості, така вимога має немайновий характер, а тому розмір судового збору за цю частину позовних вимог станом на дату звернення до суду за даним позовом мав скласти 1218 грн., за частину позовних вимог майнового характеру про стягнення штрафу у розмірі 34\~810,42 грн. та збитків в сумі 12\~000 грн., всього на суму 46\~810,42 грн. судовий збір також мав скласти 1218 грн., що загалом становить 2436 грн. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 5923,73 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене з [PERSON] та [PERSON], з кожного, необхідно стягнути судовий збір в частині позовних вимог про звернення стягнення на автомобіль в рівних частках в сумі по 609 грн. з кожного; з [PERSON] також підлягає стягненню судовий збір за частину задоволених позовних вимог майнового характеру в сумі 905,70 грн. (34\~810,42 грн. (розмір задоволених позовних вимог майнового характеру)*100: 46\~810,42 грн. (розмір заявлених позовних вимог майнового характеру)=74,36%; 1218 грн.*74,36:100=905,70 грн.). Розяснити позивачу, що надлишково сплачений судовий збір у розмірі 3800,03 грн. у відповідності до п. 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» може бути повернуто за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Outcome: partial