Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач звернулась до відповідача з позовною заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є співвласником вищезазначеної квартири, у якій також прописана її донька - відповідач. Однак відповідач фактично за вказаною адресою не проживає, її місцезнаходження позивачу не відомо, проте її реєстрація у квартирі позивача не дозволяє останній розпоряджатися житлом на власний розсуд, виникають проблеми зі сплати надмірних комунальних послуг. На підставі викладеного позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2018 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2018 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку залишено без розгляду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2018 року Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради зобов'язано надати копії належним чином посвідчених правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року до розгляду цивільної справи у якості третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог щодо предмету спору, залучено співвласника квартири [ADDRESS] [PERSON] та КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЖИЛСЕРВІС-2" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, а також відзив не подавала, у зв'язку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позовної заяви, пояснив, що відповідач є його сестрою та вона не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], з січня 2015 року. Представник третьої особи КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЖИЛСЕРВІС-2" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача, третю особу [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач та третя особа [PERSON] є власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10,11,33,71-73). За вищевказаною адресою зареєстровані позивач та відповідач (а.с.12). Також довідкою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 17 серпня 2018 року, встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], з 29 січня 2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача та знає її з 1982 року. Знає, що у 90-х роках позивач в'їхала до квартири [ADDRESS] разом з донькою та вони жили там разом до 2015 року. Вказала, що потім відповідач поїхала до Сполучених Штатів Америки, її речей у квартирі позивача вона більше не бачила, про випадки перешкод у користуванні вказаним житлом відповідачу їй не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що також є сусідкою позивача близько 30 років, знає, що відповідач проживає в Сполучених Штатах Америки та з січня 2015 року у спірній квартирі не проживає. Речей або інших предметів, які можуть належати відповідачу в квартирі позивача не бачила, а також про випадки перешкоджання відповідачу проживати в квартирі позивача їй нічого не відомо. Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 18 червня 2018 року, встановлено, що відповідач за адресою: [ADDRESS], з січня 2015 року не проживає (а.с.13). Дослідженими в судовому засіданні доказами поважні причини відсутності відповідача за місцем реєстрації не встановлені. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, спроб вселитися не робила і ніхто не перешкоджав її проживанню або вселенню до нього, а тому вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved