Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду зданим позовом мотивуючи його тим, що воно є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 26.01.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір позики № 127073 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору позики. Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 1500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок Відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1500 грн., яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Таким чином, Позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як Відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно п. 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 0,95 процента від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою; 0,95 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою., і починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору; 2,85 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день І користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно п. 1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем станом на 21.02.20120 року становить 64119,50 грн., з яких: 1500грн. - основний борг; 16004,25 грн. - заборгованість по відсотках; 46615,25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, які позивач, разом з судовими витратами в сумі 1 921,00 грн., просив стягнути з відповідача. 23.03.2020р. судом відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання надсилалися ухвала про відкриття провадження разом з матеріалами позову, тому суд вважає, що він повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судом, 26.01.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір позики № 127073 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору позики. Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 1500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Позивачем належним чином виконано умови договору та в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок Відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1500 грн., що підтверджується повідомленням від 30.01.2020р. ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Згідно п.п. 4.1., 4.2. договору за порушення умов цього Договору Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов) визначених змістом цього Договору. В частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, надалі за текстом - ЦК України в ред. від 08.07.2010 р.) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014 р. у справі № 6-79цс14). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Умовами Договору передбачено нарахування процентів за користування позикою, в тому числі у випадку якщо позичальник (відповідач) порушить строк повернення суми позики, встановлений пунктом 1.2. договору. Отже судом встановлено, що на час розгляду справи судом відповідачем борг не повернуто, що свідчить про ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань, встановлених пунктами 1.1. та 1.5. договору позики від 26.01.2017 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано до суду довідку від 21.02.2020 підписану директором ТОВ «ВЕЛЛФІН» , згідно якої станом на 21.02.2020 року загальна сума заборгованості Позичальника перед Позикодавцем за вищевказаним Договором позики та всіма нарахованими відсотками згідно нього становить 64119,50 грн., з яких: 1500грн. - основний борг; 16004,25 грн. - заборгованість по відсотках; 46615,25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Загальна кількість днів простроченої позики становить 1091 календарний день. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі викладено, суд, приходить до висновку що, відповідач не виконував передбачених договором позики обов`язків по поверненню суми позики, що у свою чергу порушує права ТОВ «ВЕЛЛФІН», а отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою позики в розмірі 1500 грн. підлягають задоволенню. Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у сумі 16004,25 грн. та простроченими відсотками у сумі 46615,25 грн., то суд відмовляє в даних вимогах, виходячи з наступного. Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. У статті 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Довідка що була надана позивачем в обґрунтування розміру заборгованості за відсотками та простроченими відсотками (а.с.24), не містить зазначення періодів за які нараховані відсотки, розміри відсоткової ставки та дати операцій за рахунком обліку заборгованості. Тому у вимогах позову в частині стягнення з відповідача відсотків по договору, суд відмовляє. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦК України судові витрати що складаються із сплати судового збору суд покладає на відповідача, відповідно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial