Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну дати звільнення, стягнення заробітної плати за вимушений прогул та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працювала у відповідача на посаді секретаря Волинського обкому Компартії України з 13.08.2007 року. Наказом №1078-к від 01.10.2014 року була звільнена з займаної посади згідно п. 1 ст. 35 КЗпП України за угодою сторін. Проте, в день звільнення їй не було виплачено заробітну плату, а лише 02.10.2014 року. Крім того, наказ про її звільнення отримала 11.10.2014 року, а трудову книжку - 20.11.2014 року. Вказує, що з вини відповідача із-за несвоєчасної видачі трудової книжки у неї був вимушений прогул з 02.10.2014 року по 20.11.2014 року, за який відповідач зобов'язаний здійснити їй доплату в сумі 3940,17 грн. Разом з тим, внаслідок неправомірних дій відповідача, їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона переживала з приводу існування сім'ї, не могла стати на облік в центр зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю, внаслідок чого була позбавлена нормального життєвого спілкування, а також оплачувати необхідні платежі. В зв'язку з чим, просить суд зобов'язати відповідача змінити дату її звільнення з 01.10.2014 року на 20.11.2014 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали з підстав, викладених в ній та просили суд її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях, в тому числі за пропуском строків давності. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді секретаря Волинського обкому Компартії України з 13.08.2007 року та наказом №1078-к від 01.10.2014 року була звільнена з займаної посади згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується відповідним наказом та копією трудової книжки (а.с. 3, 4-11). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як слідує з наказу за №1078-к від 01.10.2014 року [PERSON] звільнено з посади секретаря Волинського обкому Компартії України з 01 жовтня 2014 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 3). Проте, в день звільнення позивачу не було видано трудову книжку, а лише на її вимогу, вона отримала даний документ 20.11.2014 року, про що свідчить повідомлення Волинської дирекції УДППЗ "Укрпошта" №03-11/457 від 21.11.2014 року (а.с. 22). Отже, позивачем підставно та обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення коштів за час вимушеного прогулу з 01.10.2014 року по 20.112014 року, однак у їх виплаті слід відмовити за пропуском строків позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Крім того, як слідує з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Таким чином, зважаючи, що наказ про звільнення [PERSON] отримала 11.10.2014 року, трудову книжку - 20.11.2014 року, а до суду звернулася лише 09.02.2015 року, тобто з пропуском місячного строку і суд не вбачає поважних причин для його поновлення. При цьому, не заслуговують на увагу посилання позивача щодо поважності пропуску строку звернення до суду за станом здоров'я, оскільки як слідує із представлених медичних виписок та довідок з лікувальних закладів, позивач лише протягом грудня і періодично зверталась за консультаціями та проходила нетривале лікування (а.с. 12-18) і дана обставина не може слугувати беззаперечним доказом поважності пропуску такого строку з 11.10.2014 року до 09.02.2014 року. А тому, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду без поважних причин, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Водночас чинним законодавством не передбачено зміну дати звільнення через затримку у видачі трудової книжки, а тому в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed