Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати приватизацію громадянкою [PERSON] житлового будинку по вул. К. Маркса, 20 в смт. Олександрівка, Кіровоградської області недійсною. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що Олександрівською районною радою 18.12.2008 року прийнято рішення № 245 «Про Програму забезпечення житлом висококваліфікованих спеціалістів, які взяли на себе зобов?язання відпрацювати в закладах освіти, охорони здоров?я та культури району не менше 7 років». Відповідно до договору № ВРВ-604459 від 11.10.2010 року, Олександрівською селищною радою придбано як службове житло для молодих спеціалістів медицини на реалізацію вищевказаної районної Програми, житловий будинок № 20 по вул. Карла Маркса в смт. Олександрівка Кіровоградської області. Рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 28.11.2013 року № 149, дане службове житло, для поліпшення житлових умов, надане лікарю анестезіологу Олександрівської центральної районної лікарні [PERSON] та видано ордер на вказане житло. Рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 30.01.2014 року № 4, зазначене службове житло надане 3убасі [PERSON] - головному лікарю районного центру первинної медико-санітарної допомоги Олександрівської ЦРЛ та цим же рішенням відмінено рішення виконавчого комітету № 149 від 28.11.2013 року. У квітні місяці 2014 року на адресу Олександрівської селищної ради надійшла заява від [PERSON] про відмову від службового житла. Для збереження житлового фонду, виконавчий комітет Олександрівської селищної ради своїм рішенням від 24.04.2014 року № 57, зняв з вказаного житла статус «службове житло» та надав його [PERSON], яка стояла на квартирному обліку при Олександрівській селищній раді. Рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 29.05.2014 року № 72, [PERSON] надано згоду на приватизацію даного будинку з господарськими спорудами. Реєстраційною службою реєстрації прав на обєкти нерухомого майна Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, зареєстровано право приватної власності на житловий будинок по вул. Карла Маркса буд. № 20 в смт. Олександрівка на [PERSON]. Олександрівською обєднаною державною фінансовою інспекцією з 26 січня 2015 року по 30 березня 2015 року проведено ревізію селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності Олександрівської селищної ради за період з 01 січня 2012 року по 01 січня 2015 року, якою встановлено, що при приватизації житлового будинку по вул. Карла Маркса, буд. № 20 в смт. Олександрівка, Олександрівською селищною радою було порушено вимоги п. 30 ст. 26, п. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та завдано збитків селищному бюджету на суму 137881,00 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. При цьому, у судовому засіданні, яке відбулося 29.02.2016 року, представник позивача пояснила, що приватизація вищевказаного будинку відбулася незаконно, внаслідок чого селищному бюджету завдані збитки. Рішення про приватизацію в подальшому було скасовано. В той же час вказала, що відповідач не вчиняла жодних порушень з приводу приватизації, свідоцтво про право власності не скасовувалося, а відносно посадових осіб, які надавали право на приватизацію, відкрито кримінальне провадження. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Також, у судовому засіданні, яке відбулося 29.02.2016 року, пояснив, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, протиправних дій з її сторони під час приватизації не було. Сама приватизація відбулася законно, з будинку було знято статус службового житла та надано для приватизації, відповідачу було надано на це згоду, яка в подальшому і зареєструвала право власності на будинок. Зазначив, що якщо порушення під час приватизації і були, то лише в діях посадових осіб селищної ради, а не відповідача. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Рішенням виконавчого комітету селищної ради\~№ 233 від 29.11.2012 року прийнято до комунальної власності Олександрівської територіальної громади житловий будинок по вул. К. Маркса, 20 в смт. Олександрівка, загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., балансовою вартістю 150,00 тис. грн. та поставлено на баланс Олександрівської селищної ради; знято будинок з балансу Олександрівської селищної ради та передано на баланс КП "Оберіг"; зареєстровано житловий будинок як службове житло Олександрівської селищної ради; надано службове житло для проживання молодим спеціалістам медицини на реалізацію заходів районної Програми "Програма забезпечення житлом висококваліфікованих спеціалістів, які взяли на себе зобов'язання відпрацювати в закладах освіти, охорони здоров'я та культури району не менше 7 років (на 2008-2014 роки)" та\~ видано ордер на службове житло [PERSON] - лікарю-урологу Олександрівської центральної районної лікарні на вселення сім?ї (а.с. 84).\~ Рішенням виконавчого комітету селищної ради\~№ 4 від 30.01.2014 року,\~службове житло по вул. К. Маркса, 20 в смт. Олександрівка надано [PERSON] - головному лікарю Олександрівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги та видано ордер на вказане житло (а.с. 8). Книгою обліку\~заяв громадян про прийняття на квартирний облік підтверджується, що\~25.03.2014 року [PERSON] зверталася із заявою про прийняття на квартирний облік на підставі загальної черги, яка зареєстрована в даній книзі під № 225 (а.с. 87-89). Відповідача [PERSON] взято на квартирний облік на підставі загальної черги одержання житлової площа, що підтверджується рішенням Олександрівської селищної ради від 27 березня 2014 року № 39 (а.с. 86). Рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 24 квітня 2014 року № 57, знято статус «службового житла» по вул. К. Маркса, 20 в смт. Олександрівка та надано даний житловий будинок [PERSON] (а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 29 травня 2014 року № 72 [PERSON] погоджено приватизацію житлового будинку, що знаходиться по вул. К. Маркса, 20 в смт. Олександрівка Кіровоградської області (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 4 від 11.08.2014 року та [PERSON] з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.08.2014 року, власником житлового будинку № 20 по вул. К. Маркса в смт. Олександрівка, Кіровоградської області є [PERSON] (а.с. 65-66). Згідно акту ревізії селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності Олександрівської селищної ради за період з 01.01.2012 року по 01.01.2015 року, виявлено порушення щодо відчуження вищевказаного будинку з порушенням законодавства, допущеного головою виконавчого комітету [PERSON] та членами виконавчого комітету селищної ради, які були присутні на засіданні, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], під час якого прийнято рішення щодо надання дозволу на приватизацію житлового будинку [PERSON] (а.с. 50-52). Рішенням Олександрівської селищної ради від 15 липня 2015 року № 1330, відмінено рішення виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 24.04.2014 року № 57, та відмінено рішення виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 29.05.2014 року № 72 «Про приватизацію житлового будинку по вул. К. Маркса, 20 в смт. Олександрівка» (а.с. 11). Однак, рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 10.05.2017 року, визнано незаконним та скасовано вищезазначене рішення 49-ї сесії Олександрівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області № 1330 від 15 липня 2015 року «Про відміну рішень виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 24.04.2014 року № 57 та від 29 травня 2014 року № 72 (а.с. 153-155). Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.\~Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до норм ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Статтею 9 Житлового кодексу Української PCP передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачений законодавством України. За змістом частини 1 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін..) державного житлового фонду на користь громадян. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народний депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно з вимогами ст. 3, 5 згаданого Закону, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно п.п. 13-14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (далі - орган приватизації). Передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. У зв?язку з вищевикладеним, суд дійшов до висновку, що\~реалізуючи своє право [PERSON], 25.03.2014 року звернулася із заявою про прийняття на квартирний облік на підставі загальної черги, яку в подальшому взято на квартирний облік, надано житловий будинок та погоджено приватизацію вказаного житлового будинку. Усі вищезазначені рішення селищної ради на теперішній час є чинними на підставі рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 10.05.2017 року. При здійсненні приватизації та оформлені права власності на житловий будинок, відповідач [PERSON] порушень законодавства не допустила, що не заперечувалося представником позивача і на підтвердження цього не надано будь-яких доказів. Отже, відповідач [PERSON] на теперішній час на законних підставах є власником житлового будинку по вул. К. Маркса, 20 в смт. Олександрівка Кіровоградської області. Представником позивача вказувалося, що приватизація зазначеного житлового будинку відповідачем, відбулася внаслідок неправомірних дій посадових осіб Олександрівської селищної ради Кіровоградської області, у зв?язку з чим відносно них були внесені відомості до ЄРДР про вчинені ними кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, слідство по яким на даний час триває (а.с. 128-132). Таким чином, суд вважає, що вимоги до відповідача [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають. При цьому суд враховує те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Питання, чи було дотримано справедливості балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця конвенція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Європейський суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року № 44277/98 у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу «Конвенції», отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Отже, у даному випадку, позбавлення права [PERSON] володіти житловим будинком через неправомірні дії посадових осіб селищної ради, порушує справедливу рівновагу між інтересами держави та правами відповідача. Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 10.11.2015 року, заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії направлені на відчуження будинку з господарськими спорудами за адресою: смт. Олександрівка, вул. К. Маркса, 20. Тому, на підставі ч. 6 ст. 154 ЦПК України, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позов залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed