Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, з вимогами стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «В.Р.Е.М.Я. і К» (21011, м. Вінниця, вул. Ватутіна, буд. 14-а, ідентифікаційний код юридичної особи 31836576) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER] ) нараховану, але не виплачену заробітну тату в розмірі 84685,00 (вісімдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок) гривень. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «В.Р.Е.М.Я. і К» (21011, м. Вінниця, вул. Ватутіна, буд. 14-а, ідентифікаційний код юридичної особи 31836576) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER] ) компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 8033, 50 грн. Позов мотивовано тим, що позивач з 01 травня 2006 року перебував у трудових стосунках з відповідачем, обіймаючи посаду заступника директора ТОВ «В. Р .Е .М.Я . і К» відповідно до наказу від 28 квітня 2006 року № 1, що підтверджується копією запису № 7 в трудовій книжці (додаток №1). 06 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про звільнення за угодою сторін, направлення копії наказу про звільнення та довідки про заробітну плату за період роботи на адресу позивача, а також про виплату заробітної плати (додаток №2). Зазначена заява направлена відповідачеві на адресу місцезнаходження юридичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштової кореспонденції. Рекомендований лист повернутий [PERSON] 08 листопада 2014 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (додаток №3). 26 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про надання довідки про розмір заробітної плати за весь період роботи, виплату заробітної плати з врахуванням компенсації та про розмір нарахованих сум належних [PERSON] при звільненні (додаток №4). Зазначена заява направлена відповідачеві на адресу місцезнаходження юридичної особи цінним листом з описом вкладень кур`єрською доставкою. Зазначений лист повернутий [PERSON] 08 серпня 2016 року з відміткою «за зазначеною адресою не знаходиться» (додаток №5). Позивач вважає, що обставини перебування [PERSON] в трудових відносинах з відповідачем ТОВ «В.Р.Е. М. Я. і К» в період з травня 2006 року по березень 2014 року включно підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб відносно [PERSON] , адже саме у зазначений період відповідачем здійснювались відрахування по сплаті державного соціального страхування щодо позивача. Позивач вказує, що за період роботи на посаді заступника директора ТОВ «В.Р.Е .М.Я . і К» позивачеві [PERSON] заробітна плата не виплачувалась. На письмові заяви щодо проведення розрахунку при звільненні, надання довідок про розмір заборгованості по заробітній платі та копії наказу про звільнення позивача, відповідач не реагує. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав вказаних в позові. Представник відповідача проти визнання позову заперечував в повному обсязі, вказав, що факт отримання позивачем заробітної плати за час роботи ТОВ «В.Р.Е .М. Я. і К» підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2018 у справі №127/9986/16-ц , в якому встановлено дані обставини, позов вважає безпідставним. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2019р. цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ «В.Р.Е. М. Я. і К» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, компесації за невикористану відпустку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов необґрунтований та непідлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з відповідачем ТОВ «В.Р.Е. М. Я. і К» в період з травня 2006 року по березень 2014 року включно підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб відносно [PERSON] Наказом ТОВ «В.Р.Е. М. Я. і К» від 30.03.2014р. [PERSON] звільнено з посади заступника директора з 31.03.2014р. за власним бажанням. ( а.с. 45) Судом з метою повного та об`єктивного розгляду справи ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2019р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано з Головного управління ДФС у Вінницькій області належним чином засвідчені копії актів перевірок, ревізій, оглядів, обстежень товариства з обмеженою відповідальністю «В.Р.Е. М. Я. і К.» за період з 01.01.2014 року по дату надання інформації, на виконання даної ухвали ТОВ «В.Р.Е. М.Я . і К.». На адресу суду 27.03.2019 р. на виконання ухвали суду, надано повідомлення про те, що бухгалтерська документація за вказаний період була викрадена, про що подана заява до Вінницького відділу поліції Головного управління поліції у Вінницькій області, актом викрадення бухгалтерської документації ТОВ «В.Р.Е .М. Я. І К» згідно журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Вінницьким ВП ГУНП у Вінницькій області за №11992 прийнята та зареєстрована в Єдиному реєстрі розслідувань за №12018020010001577, що підтверджується повідомленням про прийняття і реєстрацію заяви від 23.04.2018 №Б-о-1097/200/2018 повідомлення про злочин, [PERSON] викрав бухгалтерську документацію підприємства та намагається заволодіти коштами підприємства у вигляді виплаченої йому заробітної плати за період з 01.05.2006 по 30.03.2014р. Про нарахування та виплату заробітної плати та відсутність заборгованості по оплаті праці свідчать відомості та звітність, що подається до органу доходів і зборів, пенсійного органу, органу статистики. Відповідач просив суд врахувати пояснення учасника підприємства, які [PERSON] надавав інспектору праці Управління Держпраці у Вінницькій області повідомлено про те, що [PERSON] у вказаний період займав посаду заступника директора ТОВ "В.Р,Е .М.Я . і К" та саме до його повноважень відносилось нарахування та виплата заробітної плати працівникам підприємста. Згідно наказу начальника Управління від 05.05.2018 №359-0 скасовано наказ про проведення інспекційного відвідування від 02.04.2018 № 195-0 ТОВ «В. Р. Е .М.Я. І К» і видане на його підставі направлення та документи реагування складені в ході інспекційного відвідування з питань контролю за додержанням законодавства про працю на ТОВ «В. Р .Е .М. Я. І К» з 16.04.2018 по 02.05.2018р. ( а.с. 38-39, 40-43,) Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2018 у справі №127/9986/16-ц та постанови Апеляційного суду Вінницької області від 05.06.2018, встановлено, що [PERSON] мав доходи у вигляді заробітної плати, в матеріалах справи№127/9986/16-ц міститься довідка з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, якою що підтверджується, що у період, коли [PERSON] укладала договори про купівлю у статутному фонді ТОВ «Бета-В», [PERSON] отримував дохід у виді заробітної плати, розмір якої не міг би забезпечити внесення вказаних вище сум до статутного фонду цього товариства. ( а.с. 46-52) Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді заступника директора ТОВ «В.Р. Е.М . Я І К» та йому виплачений дохід за період цій посаді. (а.с. 53-60) Після надісланого відповідачем повідомлення на виконання ухвали суду позивачем 18.04.2019р. надіслано до суду відповідь на відзив. Позивач зазначає, що за твердженням [PERSON] в заяві про вчинення почину від 19 квітня 2018 року, бухгалтерська документація ТОВ «В.Р.Е. М. Я. і К.» викрадена [PERSON] в період його роботи з травня 2006 року по березень 2014 року. Натомість заява подана [PERSON] до правоохоронних органів лише в квітні 2018 лише після того, як [PERSON] почав звертатись до ТОВ «В. Р .Е .М.Я . і К.» про виплату заборгованості по заробітній платі. Отже дії відповідача щодо звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину лише через 4 роки після звільнення [PERSON] , позивач вважає намаганням уникнути від обов`язку щодо виплати належних працівникові грошових коштів. Крім того, під час досудового розслідування вищезазначеної кримінальної справи, яке триває 1 рік, [PERSON] підозра про вчинення злочину не вручалась, а тому обставини про які вказує представник відповідача щодо викрадення бухгалтерської документації саме [PERSON] не підтверджена жодним доказом, зокрема і зібраними в межах кримінального провадження. Твердження представника відповідача про те, що під час перебування [PERSON] на посаді заступника директора ТОВ «В.Р.Е. М. Я. і К.» до його повноважень належало нарахування та виплата заробітної тати працівникам позивач вважає безпідставним, а письмові пояснення [PERSON] від 16 квітня 2018 року інспектору праці не є доказом щодо зазначених обставин, адже в поясненнях висловлена суб`єктивна думка [PERSON] , яка не підтверджена жодним доказом. Не є доказом, на думку позивача, і пояснення від 16 квітня 2018 року. Щодо обставин встановлених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2018 року по цивільній справі №127/9986/16 щодо поділу майна подружжя [PERSON] в частині наявності у [PERSON] в період з 2010 року по 2013 рік доходу у вигляді заробітної плати судом не встановлено, що дохід у вигляді заробітної плати у вказаний період [PERSON] мав саме у зв`язку із виконанням трудових обов`язків в ТОВ «В. Р .Е .М. Я. і K.», а обставина отримання позивачем доходу за 2013 рік (постанова Апеляційного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року) встановлена на підставі довідки директора ТОВ «В. Р .Е .М.Я. і К.» [PERSON] , який у даному випадку є зацікавленою особою та представником відповідача у справі. Ухвалою суду від 23.07.2019р. судом витребувано з Головного управління ДФС у Вінницькій області належним чином засвідчені копії актів перевірок, ревізій, оглядів, обстежень товариства з обмеженою відповідальністю «В.Р.Е. М. Я. і К.» за період з 01.01.2014 року по дату надання інформації. На виконання ухвали суду листом Головного управління ДФС у Вінницькій області від 07.08.2019р. повідомлено що за період з 01.01.2014 року по 06.08.2019р. по ТОВ «В.Р.Е. М. Я. і K.» документальні перевірки не проводились. ( а.с. 85) Визначаючись щодо підстав для задоволення даного позову суд враховує положення постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів». Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. ст. 15, 21, 23, 24 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні норми містять і положення ст. 115 КЗпП України. Крім того, відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 221, 232 КЗпП України, трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред 'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Визначаючись щодо даного позову суд враховує, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2018 у справі №127/9986/16-ц залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 05.06.2018, встановлено, що [PERSON] мав доходи у вигляді заробітної плати, що підтверджується довідкою з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, якою підтверджується, що у період, коли [PERSON] укладала договори про купівлю у статутному фонді ТОВ «Бета-В», [PERSON] отримував дохід у виді заробітної плати. У вищевказаній постанові апеляційного суду Вінницької області встановлено, що дохід [PERSON] за період роботи саме на посаді заступника директора ТОВ «В.Р.Е .М. Я. і К» з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. склав 18 000 грн., про що видано довідку директором цього товариства. За період роботи у ТОВ «В.Р.Е. М. Я. і К» з 01.01.2010р. по 31.12.2013р. [PERSON] отримав дохід в розмірі 84 682,03 грн., що в повному обсязі спростовує доводи позивача про те, що заробітна плата йому не виплачувалась, факт виплати заробітної плати за період з якого позивач просить суд стягнути з відповідача підтверджений належними та допустимими доказами, доводи позивача про порушення його трудових прав щодо виплати заробітної плати та відповідно компенсації за невикористані дні відпусток ґрунтуються лише на припущеннях та є необгрунтованими. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд вважає в задоволенні позову відмовити повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed