Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд припинити договір поруки №67730, укладений між АКІБ "УкрСиббанк" в особі відділення №709 АКІБ "УкрСиббанк" у місті Одесі та [PERSON]; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі - 229,40 грн.. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що між нею та відповідачем в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 11086138000 укладено договір поруки № 67730, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором. Приморським районним судом м. Одеси винесено рішення, яким солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] суми кредитної заборгованості , при цьому з нього вбачається, що ПАТ « УкрСиббанк» збільшив процентну ставку за користування кредитом з 31.07.08 року з 11,30% до 13,30 %, прострочену з 11,30% до 26,60 %. Вищенаведені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду заперечення, в яких зазначив, що підписанням даного кредитного договору позивач ознайомилась та погодилась з усіма істотними умовами договору. Також зазначає, що відповідно до п.1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту процентна ставка встановлюється в розмірі 11,30% річних, по закінченню даного терміну процентна ставка підлягає перегляду, відповідно до п. 9.2 договору. Щодо порядку збільшення відсоткової ставки, згідно п.9.2. кредитного договору ставка може бути збільшена. Банк повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та зазначений порядок підвищення процентної ставки не передбачає відсилання листа про її зміну поручителю. Третя особа до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, на підставі наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.11.2006 року між АКІБ « УкрСиббанк» в особі відділення № 709 АКІБ « УкрСиббанк» у м. Одесі та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11086138000, відповідно до умов якого йому надано кредит в іноземній валюті в розмірі 237 000 дол. США строком до 28.11.2020 року та процентною ставкою - 11,30%, в порядку та на умовах визначених договором (а.с. 8-15). В забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору 28.11.2006 року між АКІБ « УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 67730, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед банком, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 22086138000 від 28.11.2006 року (а.с.16-17). Через невиконання свої зобов'язань по договору споживчого кредиту, банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості солідарно з [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси року позовні вимоги банку задоволено, стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором. Позивач в своєму позові зазначає , що кредитором були змінені процентні ставки по кредитному договору, внаслідок чого збільшився розмір відповідальності поручителя, так збільшено процентну ставку за користування кредитом з 31.07.2008 року з 11,30% до 13,30 %, прострочену з 11,30% до 26,60 % та посилається на те, що вищезазначені дії ПАТ « УкрСиббанк» порушують права позивача, оскільки банк без згоди поручителя значно збільшив обсяг його відповідальності з договором поруки. Матеріалами справи, спростовуються дані твердження позивача, оскільки п.1.3.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 днів , рахуючи з дати видачі кредиту процентна ставка встановлюється в розмірі 11,30% річних. Також відповідно до положень цього пункту, по закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до п. 9.2 договору. З наведеного вище, суд не приймає до уваги твердження, позивача, що банк змінив умови кредитного договору, підвищивши ставку - є неправомірними, оскільки кредитний договір має таку умову, а поручитель , підписавши договір поруки надав свою згоду на цю умову. Згідно п.2.1 Договору поруки № 67730, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. З матеріалів справи не вбачається, що кредитор змінив умови основного договору з боржником. Судом враховується п.9.2 кредитного договору, в якому зазначено, що банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника. Зазначений порядок підвищення процентної ставки не передбачає відсилання листа про збільшення процентної ставки поручителю. Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Таким чином, договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, має обов'язкову силу для самих сторін. Відповідно до п.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як зазначено в п.14 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема ЦК ( ст. 215, 1048-1052, 1054-1055), ст. 18-19 Закону України « Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивачем не надано належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а, відповідно, й у спростування фактичних обставин, викладених позивачем обґрунтування його позову та доводів щодо припинення договору поруки. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed