Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказним позовом, посилаючись на те, що 20.03.2017 року відповідач взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 18 800,00 грн., про що власноруч написав розписку, зобовязавшись повернути позику в сумі18 800,00 грн. до 03.04.2017 року. В обумовлений договором позики термін відповідач кошти не повернув, а тому позивач просив в судовому порядку стягнути з нього на свою користь позику в сумі 18 800,00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, про місце час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших реченй, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. Якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред"явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред"явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. А відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно зі ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману , насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом важкої обставини. В судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2017 року позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 18 800,00 грн., що підтверджується розпискою від 20 березня 2017 року. Кінцевий термін повернення позики визначено сторонами до 03 квітня 2017 року. Відповідач не надав суду докази належного виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] не надав доказів того, що повернув [PERSON] грошові кошти. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики знайшли своє підтвердження, тому вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст.79,88 ЦПК України, підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved