Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданим Лозівською міською радою Харківської області 27.01.1999 року він разом зі своїми членами сім'ї, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності є власниками квартири [ADDRESS]. Як зазначив позивач у своєму позові, в даній квартирі окрім нього зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак, [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2014 року виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації та по даний час в зазначеній квартирі не проживають та не з'являються. Більш того, на сьогоднішній день, вони здійснюють оформлення документів для отримання громадянства Російської Федерації. Разом з відповідачами на постійне місце проживання виїхали і їх діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які навчаються у Муніципальному загальноосвітньому закладі "Біломістнійська середня загальноосвітня школа Білгородського району Білгородської області" Російської Федерації. В зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду і просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS], та примусово зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач у судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій прохає справу розглядати за його відсутності, на позовних вимогах наполягає(а.с.49). Відповідачі у судове засідання не з'явилися, надали власноручні заяви та нотаріально завірені заяви, в яких прохали справу розглядати за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують(а.с.44,50,51). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій прохає справу розглядати за його відсутності(а.с.52). У зв»язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданим Лозівською міською радою Харківської області 27.01.1999 року чотирикімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім»ї: [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON].(а.с.25). Із довідки, виданої Комунальним підприємством « Житлова управляюча компанія» від 21.10.2016 року вбачається,що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані окрім позивача зареєстровані його дружина - [PERSON], доньки- [PERSON]., [PERSON],зять [PERSON] та онуки- [PERSON].,[PERSON],[PERSON].(а.с.26). Як зазначив позивач у своєму позові, [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2014 року виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації та по даний час в зазначеній квартирі не проживають та не з'являються. Більш того, на сьогоднішній день, вони здійснюють оформлення документів для отримання громадянства Російської Федерації. Разом з відповідачами на постійне місце проживання виїхали і їх діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які навчаються у Муніципальному загальноосвітньому закладі "Біломістнійська середня загальноосвітня школа Білгородського району Білгородської області" Російської Федерації(а.с.14). Із довідки,виданої адміністрацією Біломістнійського сільського поселення № 114 від 02.02.2017 року вбачається,що громадянин України [PERSON],[INFO] зареєстрований на території сільського поселення на тимчасове проживання до 29.01.2019 року за адресою: [ADDRESS]. Разом з них зареєстровані громадяни України на тимчасове проживання до 29.01.2019 року: дружина - [PERSON],[INFO],доньки - [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO](а.с.45). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Цією статтею передбачено випадки, в яких саме за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї зберігається право на користування жилим приміщенням. Згідно з ч. 4 вказаної статті з дня закінчення строку відповідних обставин право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців. З огляду на правові позиції п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 (зі змінами), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. За ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх дітей регулюються ст.. 29 ЦК України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до ч.3 даної статті, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків(усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками( усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Ця норма є імперативною, тобто дитина, у віці від 10 до 14 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦПК України власник,який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою,може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідачів за адресою, вказаної у позові, суд вважає, дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають, їх речей немає. В решті позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: partial