Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить винести рішення, згідно якого розірвати шлюб з відповідачем, який було зареєстровано 23.11.2002 року Богородським відділом ЗАГС м. Москва, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2691. У даному шлюбі вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який за їх домовленістю мешкає разом з нею. Посилаючись на те, що в результаті відсутності між ними взаєморозуміння, відчуття любові та поваги один до одного сімейне життя не склалося, шлюбно-сімейні відносини між ними припинено, спільного господарства вони не ведуть та мешкають окремо, кожен живе своїм життям та своїми інтересами, внаслідок чого сім'я остаточно розпалася та примирення між ними неможливе. Позивач у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити та надала пояснення аналогічній викладеним в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував, посилаючись на те, що бажає зберегти сім'ю. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження у судовому засіданні. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. 23.11.2002 року Богородським відділом ЗАГС м. Москва між сторонами зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актий запис за № 2691, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.15). У шлюбі сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане повторно Жовтневим районним у місті Харкові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області [INFO] (а.с.7). Згідно з ч.1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституціії України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Суди розглядають спори за позовами громадян України до осіб, які проживають за кордоном, за правилами альтернативної підсудності, передбаченої ст. 110 ЦПК України, а також виключної підсудності, передбаченої ст. 114 ЦПК України та ст. 77 Закону України «Про міжнародне право». Як випливає із змісту п.4 ст.1, п.12 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право", виходячи із припципу вибору права сторонами, який полягає в тому, що учасники правовідносин вправі самостійно визначати право якої держави підлягає застосуванню до цих правовідносин з іноземним елементом, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у попередньому засіданні відповідно до статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач-фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа-відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 уразі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК. Позивач є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії [NUMBER] виданий Чугуївським РВ ГУДМС України в Харківькій області 25.10.2013 року, та значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Відповідач згідно повідомлення Старопокровської сільської ради Чугуївського району Харківської області за № 02-27/49 від 27.02.2017 року, відповідно посвідки громадянина Росії на тимчасове проживання [NUMBER] ГУДМСУ Харківської області від 15.07.2015 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.29,30). Отже, Чугуївський міський суд Харківської області є компетентним судом у розгляді цієї справи про розірвання шлюбу між сторонами і до правовідносин сторін може застосовуватись законодавство України. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя між позивачем та відповідачем в результаті втрати між ними почуття любові та взаємоповаги, відмінності характерів, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства не склалося, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені та мешкають вони окремо, кожен живе своїм життям та своїми інтересами, у зв'язку з чим сім'я розпалася остаточно та примирення між ними неможливе, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved