Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач - ПАТ КБ "Надра" звернувся з позовними вимогами до відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка включала непогашений кредит, несплачені відсотки, несплачену пеню, несплачений штраф. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2015 року було закрито провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до [PERSON], - у зв'язку із смертю останнього та відсутності спадкоємців і спадкового майна. У судовому засіданні представник ПАТ КБ «Надра» підтримав позовні вимоги до відповідачів [PERSON], [PERSON] що стягнення солідарно з них наявної заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та відповідачем-1 [PERSON] було укладено кредитний договір № 356/РП/65/2008-840 (далі - кредитний договір), відповідно до якого банк надав відповідачці-1 [PERSON] кредит в сумі 14 400,00 доларів США строком до 12.08.2013 року на умовах сплати позичальником 13,30 % річних за користування кредитними коштами. 12.08.2008 року банк надав відповідачці-1 кредит, що підтверджується її заявою на видачу готівки № 856 від 12.08.2008 р. Відповідно до умов кредитного договору, викладених в п.п. 2.2.1, 2.2.3, відповідач-1 зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, - до 18 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу, ніж зазначена в п. 2.2.1 кредитного договору. До 09.07.2009 року відповідач-1 належним чином виконувала умови кредитного договору. Після здійснення 09.07.2009 року останнього платежу в сумі 305 дол. США, відповідач-1 жодних платежів в рахунок погашення тіла кредиту, відсотків тощо не сплачувала, порушивши умови договору, що призвело до утворення заборгованості. Станом на 28.04.2014 року, згідно з розрахунком банку, заборгованість склала 25 649,97 доларів США та включала в себе: непогашений кредит - 13 343,12 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становило - 151 541,10 грн.; несплачені відсотки 8 444,52 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становило - 95 906,49 грн.; пеню за прострочення строків виконання зобов'язання - 2 422,33 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становило - 27 511,00 грн.; штраф за невиконання умов договору в сумі 1 440,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становило - 16 354,43 грн. Однією зі сторін кредитного договору є відповідач-2 [PERSON], який згідно пункту 3.2. договору виступив поручителем перед банком за виконання позичальником - відповідачем-1 умов кредитного договору. Сторони передбачили, що поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тож, відповідачі є солідарними перед позивачем боржниками. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.п. 2.2.3 кредитного договору, позичальник сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п. 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору, за кожен випадок. Оскільки відповідач -1 порушила умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, відповідач-2, як поручитель, наявну заборгованість не сплатив, тим самим порушили умови кредитного договору (пункта 3.2. - порука), наявну заборгованість позивач просить стягнути з них солідарно на свою користь. Представник позивача, підтримавши позовні вимоги в судовому засіданні, пояснив, що письмові вимоги щодо погашення заборгованості ПАТ КБ «Надра» відповідачам не направлялися, наявністю такої вимоги є звернення банку до суду, також заперечував проти задоволення заяви відповідача-2 [PERSON] щодо застосування строку позовної давності, оскільки п. 7.2. кредитного договору, який підписаний і відповідачем-2, як поручителем, сторони домовилися про збільшення строку позовної давності до 10 років. Відповідач -1 [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце судових засідань у справі розгляду справи вважається повідомленою належним чином, - згідно вимог ст. 74 ЦПК України. Відповідач-2 [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали. [PERSON], зокрема, пояснив, що кредит отримувала його (на той час) дружина [PERSON] на придбання автомобіля, тому він виступив поручителем. В серпні 2010 року шлю між ними було розірвано, спору про поділ майна подружжя не виникало, оскільки кредит сплачувала [PERSON] сама, автомобіль був зареєстрований також на неї і перебував у її користуванні. Після розірвання шлюбу він та його колишня дружина не спілкувалися і не спілкуються, про несплачений кредит йому стало відомо лише з заочного рішення суду, хоча термін погашення кредиту, обумовлений п.п.1.2.4. кредитного договору , - 12.08.2013р., закінчився і жодних письмових повідомлень ні з дати закінчення цього терміну, ні з дати здійснення позичальником останнього платежу, - 09.07.2009 року, про заборгованість він не отримував. Відповідно до п.п. 3.2.5 - 3.2.8. кредитного договору банк набуває права вимоги до нього, як до поручителя, за умови, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь якій його частині вони не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю рекомендованим чи цінним листом письмового повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальником в цілому / або в тій чи іншій частині; у повідомленні повинно бути зазначено розмір не виконаних позичальником зобов'язань. Оскільки така вимога до нього банком не направлялася, з позовом до суду банк звернувся лише через рік після встановленого в договорі строку погашення кредиту, що визнав і представник позивача в судовому засіданні, відповідач-2 [PERSON] та його представник зазначили, що порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому просили у задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 12.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»), відповідачем-1 [PERSON] (позичальником) та відповідачем-2 [PERSON] (поручителем) було укладено Договір № 356/П/65/2008-840, відповідно до якого банк надав відповідачу-1 кредит в сумі 14 400,00 доларів США строком до 12.08.2013 року на умовах сплати 13,30 % річних за користування кредитними коштами для придбання автомобіля (а.с. 10-15). Відповідно до умов кредитного договору, викладених в п.п. 2.2.1, 2.2.3, відповідач-1 [PERSON] зобов'язалася повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, - до 18 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу, ніж зазначена в п. 2.2.1 кредитного договору. 12.08.2008 року банк надав [PERSON] кредит, що підтверджується її заявою на видачу готівки № 856 від 12.08.2008 р., належним чином виконавши умови договору. До 09.07.2009 року відповідач-1 належним чином виконувала умови кредитного договору. Після здійснення 09.07.2009 року останнього платежу в сумі 305 дол. США, відповідач-1 жодних платежів в рахунок погашення тіла кредиту, відсотків тощо не сплачувала, що підтверджується наявним у справі розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Таким чином, є доведеними обставини порушення позичальником - відповідачем-1 [PERSON] умов кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості. Станом на 28.04.2014 року, згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком, заборгованість позичальника [PERSON] (відповідача-1) за кредитним договором складала : 25 649,97 доларів США та включає : непогашений кредит - 13 343,12 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку = 151 541,10 грн.; несплачені відсотки в сумі 8 444,52 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку = 95 906,49 грн.; пеню, нараховану банком за прострочення строків виконання зобов'язання в сумі 2 422,33 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку = 27 511,00 грн., а також штраф за невиконання умов договору в сумі 1 440,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку = 16 354,43 грн. Оскільки наданими позивачем доказами підтверджений факт порушення відповідачем-1 [PERSON] умов договору, факт наявної заборгованості та право банку вимагати погашення заборгованості з позичальника, позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» про стягнення заборгованості з [PERSON], яка складається з непогашеного кредиту і несплачених відсотків за кредитним договором № 356/П/65/2008-840 від 12.08.2008 року в розмірі 21 787, 64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.04.2014р. становить 247 447 грн. 59 коп., а також штрафу в сумі 16 354 грн. 43 коп., який передбачений п. 5.2 кредитного договору, підлягають задоволенню. Вимога до відповідача -1 [PERSON] про стягнення пені, нарахованої банком за прострочення строків виконання зобов'язання в сумі 2 422,33 доларів США, яка передбачена п. 5.1 кредитного договору, задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Відповідно до правової позиції, оприлюдненої Верховним Судом України за результатом розгляду справи №3-29гс15 , - оскільки максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, а чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Оскільки пеня розраховувалася позивачем в доларах США, а відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, позовна вимога щодо стягнення пені задоволенню не підлягає. Позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до відповідача -2 [PERSON] про солідарне стягнення з нього заборгованості за кредитним договором також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, однією зі сторін кредитного договору є відповідач-2 [PERSON] (поручитель), який згідно пункту 3.2. договору виступив поручителем перед банком за виконання позичальником - відповідачем-1 [PERSON] умов кредитного договору. Зокрема, відповідно до п. 3.2 кредитного договору [PERSON] безвідзивно та безспірно зобов'язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з цього Договору. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Згідно з п.п. 3.2.5. кредитного договору Банк набуває права вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікають з цього договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальником в цілому / або в тій чи іншій частині. Відповідно до п.п. 3.2.7. кредитного договору зазначено, що у повідомленні повинно бути визначено розмір не виконаних позичальником зобов'язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, які необхідно сплатити. Згідно п.п. 3.2.8. кредитного договору повідомлення, що направляється банком поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана в у Договорі) чи надано особисто поручителю. Як визнав в судовому засіданні представник позивача, письмові вимоги щодо необхідності погашення заборгованості ПАТ КБ «Надра» відповідачу [PERSON] не направлялися, хоча останній платіж за кредитним договором позичальником був здійснений ще 09.07.2009 року, а п.п. 1.1.4 кредитного договору встановлено, що банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 12.08.2013 року. Вказані обставини, в силу ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Заперечуючи проти припинення поруки відповідача-2 [PERSON], представник позивача просив визнати факт звернення до суду направленням такої вимоги. Проте, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимог до поручителя. Термін погашення кредиту, встановлений договором, - 12.08.2013 року, ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду 28.08.2014 року, тому суд приймає до уваги, як обґрунтовані, доводи відповідача-2 [PERSON] і його представника про припинення поруки на час звернення банку з позовом до суду відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, а також про відсутність права у банку вимагати від поручителя виконання зобов'язання в силу порушення позивачем п.п. 3.2.5. - 3.2.8. кредитного договору. Не підлягає задоволенню заява відповідача-2 про застосування строку позовної давності і про відмову у задоволенні позовних вимог з цієї підстави з оглядну на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі. Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги щодо відповідач-2 [PERSON] є безпідставними, пропущення позивачем строку позовної давності не може бути самостійною підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати позивача підлягають стягненню з відповідача-1 [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - в сумі 2 638 грн. 02 коп. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial