Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: позбавити свого брата [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона з донькою [PERSON], [INFO] зареєстровані в квартирі [ADDRESS], в якій також зареєстрований її брат [PERSON] Вказана квартира була видана на ім'я матері сторін [PERSON] на сім'ю із чотирьох чоловік, а саме: мати [PERSON], чоловіка [PERSON], сина [PERSON] та доньку [PERSON] На теперішній час батьки сторін [PERSON] і [PERSON] померли. З 2006 року по теперішній час у вищевказаній квартирі відповідач не мешкає, його особистих речей в квартирі немає, участі в утриманні майна не приймає та його місцезнаходження невідоме. З цих підстав вважає, що [PERSON] може бути позбавлений права на користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS]. 22 лютого 2018 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін). Сторони у судове засідання не з'явилися, позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, заперечень проти позову не мають. Відповідач відзив не подав, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], зареєстровані і мешкають в квартирі за адресою: [ADDRESS], в якій також зареєстрований брат позивача - відповідач [PERSON], що підтверджується ордером на квартиру [NUMBER] від 10.12.1981 року (а.с. 8), особистим рахунком на квартиру [NUMBER] (а.с. 9), свідоцтвом про шлюб позивача (а.с. 11), свідоцтвом про народження доньки позивача (а.с.10) та свідоцтвами про смерть батьків позивача (а.с. 12, 13). З 2006 року, відповідач у квартирі за адресою: [ADDRESS], не проживає, за місцем реєстрації до житлово-експлуатаційної організації чи поліції з приводу вчинення йому перешкод у проживанні чи користуванні житловим приміщенням не звертався, що підтверджується актом про не проживання КП КМР "УКОЖФ" від 12.12.2017 року ( а.с. 7), листом Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради № Я-50 від 05.02.2018 року, листом Дніпровського ВП Кам'янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області № 46.2/12. 1847 від 08.02.2018 року (а.с. 34). З урахуванням викладеного суд вважає встановленим факт добровільного не проживання відповідача з 2006 року в квартирі за адресою: [ADDRESS], за місцем його реєстрації, без будь-яких поважних причин, та за відсутності вчинення йому будь-яких перешкод у проживанні, вибувши на інше місце проживання. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує права та інтереси позивача, оскільки остання оплачує низку комунальних послуг одноособово виходячи з кількості осіб, зареєстрованих у спірній квартирі, не має можливості отримати субсудію. На момент пред'явлення позову минуло одинадцять років як відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації в квартирі де проживає позивач з малолітньою донькою, тому відповідно до ст. 71 ЖК України, сплинув шестимісячний строк, за яким за відповідачем зберігається його право на користування квартирою позивача. Інших домовленостей між відповідачем і позивачем, судом не встановлено. Статтею 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу, зокрема призовна та строкова військова служба, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у звязку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у звязку з виконанням обовязків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження). Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Початок відліку часу відсутності відповідача, судом визначено від дня, коли він залишив житлове приміщення за місцем реєстрації. Отже, відсутність відповідача у спірному житловому приміщенні понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, почалось у 2006 році та триває до теперішнього часу, при цьому причини такої відсутності судом не визнані поважними, оскільки залишення місця реєстрації відповідачем було здійснено ним добровільно, за власним бажанням, будь-які перешкоди у проживанні останньому не здійснювались. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи встановлення судом факту постійної відсутності відповідача за місцем його реєстрації з 2006 року без поважних причин, що свідчить про втрату у відповідача інтересу щодо користування цим житовим приміщенням, є підстави для позбавлення відповідача права користування житловим приміщення за місцем його реєстрації. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved