Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати незаконними дії відповідача щодо списання грошових коштів з карткового рахунку №5168742601515285, відкритого на її імя, здійснених за період з 01 лютого 2017 року по 13 червня 2017 року; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 3338,73 гривень, які були списані з її карткового рахунку та 5000 гривень у якості відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що в лютому 2017 року нею було оформлено картковий рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» для зарахування на нього заробітної плати, однак, з першої виплати заробітної плати, банком було автоматично списано більше 50% розміру заробітної плати для погашення кредитної заборгованості. В подальшому, банком самостійно, без будь-яких наданих позивачем розпоряджень, списувалися грошові кошти у різних сумах з посиланням на різні кредитні картки,хоча такої кількості кредитів позивач не отримувала. При зверненні позивача до центрального відділення ПАТ КБ «Приватбанк» у м.Харків, їй повідомили, що банк на власний розсуд буде відраховувати з її заробітної плати грошові кошти і в будь-яких розмірах. Таким чином, банком самовільно, без встановлення чіткої суми заборгованості позивача, без наданих позивачем відповідних розпоряджень, знаючи про цільове призначення коштів, які надходять на картковий рахунок, а саме те, що на нього надходить виключно заробітна плата, здійснює самовільне розпорядження заробітною платою позивача. Так, за період відкриття банківського рахунку банком було списано: 28 лютого 2017 року 453,60 гривень, 16 березня 2017 року 149,32 гривень та 191,81 гривень, 13 квітня 2017 року 357,75 гривень,28 квітня 2017 року 914,25 гривень, 12 травня 2017 року 300,11 гривень, 30 травня 2017 року - 971,89 гривень. Тобто, на дату подання позовної заяви банком було списано суму у розмірі 3338,73 гривень. Відповідач діючи самостійно, без будь-яких передбачених законом підстав, не маючи жодних повноважень на розпорядження заробітною платою позивача, відраховує на свою користь 50% отриманої позивачем заробітної плати, що призводить до того, що позивач, будучи працевлаштованою особою, на залишок коштів не може нормально існувати, забезпечувати проживання, нормально харчуватися, не кажучи про придбання одягу, користування громадським транспортом чи сплату комунальних послуг. Завдану моральну шкоду, а саме фактичне примушування до жебракування, вона оцінює у 5000 гривень. Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення судового рішення у заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст.. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем [PERSON]М та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір: угода № SAMDN52000109591130 від 23 вересня 2013 року, відповідно до умов якого позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 1780 гривень. Згідно , наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки від 25 квітня 2017 року по картці/рахунку 5168755532553811 і додатковим рахункам договору, вбачається, що [PERSON]М було допущено невиконання умов вказаного кредитного договору, у зв'язку з чим, за період з 01 січня 2013 року по 25.04.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 25989,87 гривень. Згідно довідки Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON] працює в Васищівському ДНЗ (ясла-садок) Васищівської селищної ради на посаді музикального керівника, нараховану заробітну плату Васищівська селищна рада перераховує на р/р 29244052305825, МФО 351533, код ЄДРПОУ 22609983 ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до угоди №SAMDNWFC00033118966 від 22 лютого 2017 року на імя [PERSON] відкритий картковий рахунок 5168742601515285, на який позивач отримує заробітну плату. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Ч.1 ст. 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно виписок ПАТ КБ «Приватбанк» з карткового рахунку [PERSON] №5168742601515285, на який нараховується заробітна плата позивача, банком в період часу з моменту відкриття карткового рахунку, тобто з 22 лютого 2017 року і до подачі позовної заяви, з карткового рахунку позивача було здійснено автоматичне списання грошових коштів для погашення простроченої заборгованості за вищевказаним кредитним договором шляхом списання з її зарплатної карти - у розмірі 3338,73 гривень. Згідно вимог ст. 1071 ЦК України - банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених Законом чи договором між банком і клієнтом. Крім того, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 32.3.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку, повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Пунктом 5.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті встановлено, що примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі (орган державної виконавчої служби) на підставі виконавчих документів, установлених законами України. Відповідно до вимог ст.ст.25, 26 Закону України "Про оплату праці" забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається позивач [PERSON] розпорядження на автоматичне списання коштів з її зарплатної карти на погашення заборгованості за кредитними договорами банку не надавала. Таким чином судом встановлено, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», не маючи розпорядження клієнта - позивача по справі, не маючи рішення суду про стягнення коштів та не маючи на це законних підстав, неправомірно автоматично списав кошти із зарплатної картки позивача для погашення заборгованості за кредитним договором. Доказів наявності інших підстав для автоматичного списання коштів відповідачем суду не надано. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суми, списаних із зарплатної картки позивача 5168742601515285 в період часу з лютого 2017 року по червень 2017 року коштів в розмірі3338,73 гривень на погашення заборгованості за кредитними договором підлягають задоволенню. Стосовно заявлених позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень слід зазначити наступне. За змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна внаслідок порушення його прав. У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичної особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди, у випадку їх порушення, законом не передбачено. Згідно квитанції 0900-5494-5342-8182 від 20 червня 2017 року при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial