Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати рішення комісії по трудових спорах від 16.12.2014 року незаконним та скасувати його, а також зобов'язати ВП «шахту Північна» ДП «Дзержинськвугілля» виплатити заборгованість по заробітній платі в надурочний час, середній заробіток за час затримки розрахунку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював у відповідача з 01.12.1998 року. З 15.09.2014 року його звільнили з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не провели, а саме за роботу в надурочний час у підрозділі водовідливу дільниці електро - механічної служби з 01.03.2004 року по день звільнення з підприємства. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, в грудні 2014 року він звернувся до комісії по трудових спорах з заявою про проведення неповного розрахунку при звільненні з підприємства. За результатами розгляду трудового спору комісія 16.12.2014 року ухвалила рішення, відповідно до якого йому було відмовлено в отриманні витребуваних ним документів, а також повідомлено, що рішення в частині виплати недоотриманих сум заробітної плати він отримає пізніше, так як для перевірки відповідних документів за десять років необхідно багато часу. Вважає, що комісія не по суті розглянула трудовий спір та прийняла необґрунтоване й невмотивоване рішення, яке є незаконним, тому підлягає скасуванню. В подальшому позивач змінив розмір позовних вимог, надавши письмову заяву, в якій просив зобов'язати відповідача виплатити йому заборгованість по заробітній платі за роботу в надурочний час у сумі 5355 грн. 72 коп., а в подальшому 59153,81 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15514 грн. 36 коп. Позивач в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, оскільки вважає їх необґрунтованими й недоведеними в суді. В обґрунтування своїх заперечень суду зазначила, що оплата праці працівників, в тому числі і позивача по справі на дільниці ЕМС провадилась на підставі табеля обліку використання робочого часу, рапортів за кожну відпрацьовану зміну за погодинною системою оплати праці згідно тарифних ставок за кожною професією. За час роботи у чотирьох змінному режимі на дільниці ЕМС позивач жодного разу не виказував свого незадоволення таким режимом роботи, не звертався з цього приводу до керівництва дільниці або директора шахти в усній або письмовій формі, тобто його влаштовував такий графік роботи. Тому, твердження позивача стосовно роботи в надурочний час не відповідає дійсності. Просила суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює на посаді машиніста підземних установок електро - механічної служби водовідливу. За графіком робота на протязі двох змін підряд існує більше десяти років. Суду пояснив, що даний графік роботи зручний для всіх людей, які працюють на даній дільниці, особливо для тих людей, які живуть у віддалених районах міста. Після того, як позивач звернувся до суду з цим позовом, вони всім колективом дільниці звернулися до адміністрації шахти з клопотанням залишити таких графік роботи. Також суду зазначив, що робота двох змін не завдало його здоров'ю будь - яких ушкоджень. Разом з позивачем працювали за таким графіком на одному горизонті. Працювати за таким графіком роботи не тяжко. Суду підтвердив, що трудові збори по даному питанню збиралися регулярно і ніхто не заперечував проти об'єднання змін. При цьому, зауважив, якщо робітник не погоджувався працювати дві зміни підряд, він працював за придатним йому графіком. Для врегулювання питання поєднання двох змін вони звернулися до свого представника первинної організації, яка є членом профкому. Суду пояснив, що вони не працювали в надурочний час, так як кожна зміна, а саме 3 і 4 працювали в свій час, що відображалось в книзі - суток. Якщо людина залучалась до робіт в надурочний час, обов'язково складався наказ, з яким робітник ознайомлювався. За роботу в надурочний час надавалися відгули, вихідні або проводилась оплата в подвійному розмірі відповідно до законодавства. Також суду зазначив, що об'єднана зміна працювала 12 годин без перерви, що може і є порушенням трудового законодавства, а не роботою в надурочний час, але робота за таким графіком була пропозицією трудового колективу даної дільниці. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює горно робочим підземним 3 - розряду елетро - механічної служби водовідливу на ВП «шахті Північна». Суду підтвердив, що трудовий колектив даної дільниці з власної ініціативи звернувся до керівництва шахти з колективним зверненням щодо поєднання 3 і 4 зміни. Заперечень щодо встановлення такого графіку роботу зі сторони позивача не надходило. Також суду зазначив, що встановлення зміни робітнику обов'язково погоджувалося з бригадиром дільниці. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює старшим механіком електро - механічної служби водовідливу на ВП «шахті Північна». Встановлення такого графіку роботи вирішувалось на робочому зібранні робітників даної дільниці. Було прийнято рішення направити до керівництва шахти колективне клопотання про поєднання 3 і 4 змін. Рішення було прийнято одноголосно всім колективом дільниці. Заперечень щодо такого графіку роботи від робітників не надходило. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є головою первинної організації профкому дільниці електро - механічної служби водовідливу, членом профкому ВП «шахти Північна», а також працює мотористом. Суду підтвердила, що робітники даної дільниці, працюючи за графіком роботи дві зміни підряд, не виконують роботу в надурочний час. Два рази на рік проводяться робочі зібрання, де робітники клопочуть про поєднання 3 і 4 змін для поліпшення часу роботи. За результатами таких зібрань обов'язково складаються протоколи робочих зібрань, які передаються профкому шахти. Профком шахти погоджувався з рішенням робочих і надавав згоду на поєднання 3 і 4 змін, роботи на яких проводи в межах норми відповідно до законодавства. Питань з виплати надурочних в четверту зміну від робітників дільниці не надходило. Свідок [PERSON] суду пояснив, що четверта зміна не є роботою в надурочний час, це повноцінна зміна. Заробітна плата проводилась згідно табелю - виходів та книги - нарядів. Суду підтвердив, що робітник їхньої дільниці в неділю повинен був відпрацювати 30 годин. За згодою робітників були поєднані 3 і 4 зміни. Четверта зміна оплачувалась як і третя, так як це не надурочна робота. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України. Позивач [PERSON] з грудня 1998 року знаходився у трудових відносинах з державним підприємством "Дзержинськвугілля", зокрема з шахтою "Північна". 15.09.2014 року позивач по справі був звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. ). При звільнені позивачу по справі була виплачена заробітна плата в сумі 3255грн. 81 коп. (а.с. ). Не погодившись із нарахуванням заробітної плати, а саме в тому, що за період роботи на дільниці електро - механічної служби водовідливу не була врахована робота в надурочний час в об'єднану зміну та строками виплати заробітної плати при звільненні, позивач звернувся до комісії по трудових спорах за захистом своїх прав і інтересів (а.с. ). Рішенням комісії по трудових спорах від 16.12.2014 року (а.с. ) позивачу по справі було відмовлено в отриманні витребуваних ним документів та рекомендовано звернутися з даними вимогами до керівництва шахти, в частині проведення виплат роз'яснено, що рішення буде прийнято пізніше, посилаючись на тривалість вивчення та перевірку відповідних документів. У зв'язку з цим суд зазначає наступне. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах. Відповідно до ст. 224 КЗпП України комісія по трудових спорах є обов'язковим первинним органом по розгляду трудових спорів, що виникають на підприємствах, в установах, організаціях, за винятком спорів, зазначених у статтях 222, 232 цього Кодексу. Трудовий спір підлягає розглядові в комісії по трудових спорах, якщо працівник самостійно або з участю профспілкової організації, що представляє його інтереси, не врегулював розбіжності при безпосередніх переговорах з власником або уповноваженим ним органом. Так, відповідно до ст. ст. 225, 226, 227 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком, а комісія зобов'язана розглянути трудовий спір у 10-денний строк з дня подання заяви. Відповідно до ст. 227 КЗпП України комісія по трудових спорах приймає рішення більшістю голосів її членів, присутніх на засіданні. У рішенні зазначаються: повне найменування підприємства, установи, організації, прізвище, ім'я та по батькові працівника, який звернувся до комісії, або його представника, дата звернення до комісії і дата розгляду спору, суть спору, прізвища членів комісії, власника або представників уповноваженого ним органу, результати голосування і мотивоване рішення комісії. Копії рішення комісії у триденний строк вручаються працівникові, власникові або уповноваженому ним органу. Згідно зі ст. 228 КЗпП України у разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи власник або уповноважений ним орган можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії. Пропуск вказаного строку не є підставою відмови у прийнятті заяви. Визнавши причини пропуску поважними, суд може поновити цей строк і розглянути спір по суті. В разі коли пропущений строк не буде поновлено, заява не розглядається, і залишається в силі рішення комісії по трудових спорах. Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі, в строки, визначені діючим трудовим законодавством України звернувся з відповідною заявою до комісії по трудових спорах. Із змісту представленого рішення комісії по трудових спорах від 16.12.2014 року вбачається, що комісією було розглянуто звернення [PERSON], але всупереч зазначеним вище вимогам спір по суті не вирішено та не прийнято вмотивоване рішення. Посилання членів комісії по трудових спорах на відсутність часу перевірки та вивчення документів правильності нарахування позивачу по справі заробітної плати за період його роботи в об'єднану зміну на дільниці електро - механічної служби водовідливу на думку суду є безпідставними і такими, що порушують порядок вирішення спорів і прийняття рішень комісією по трудових спорах. За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення комісії по трудових спорах від 16.12.2014 року стосовно [PERSON] підлягає скасуванню. Виходячи з цього позовні вимоги в цій частині є доведеними, тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог по суті спору, який виник між позивачем та відповідачем щодо виплати заборгованості по заробітній платі за роботу в надурочний час і відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст.50 КЗпП України передбачено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. За змістом ст.ст.57-59 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. При змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку. Перехід з однієї зміни в іншу, як правило, має відбуватися через кожний робочий тиждень в години, визначені графіками змінності. Тривалість перерви в роботі між змінами має бути не меншою подвійної тривалості часу роботи в попередній зміні (включаючи і час перерви на обід). Призначення працівника на роботу протягом двох змін підряд забороняється. При цьому, відповідно до п.4 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації, зокрема, разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання робочого часу і часу відпочинку, погоджує графіки змінності та надання відпусток, запровадження підсумованого обліку робочого часу, дає дозвіл на проведення надурочних робіт, робіт у вихідні дні тощо. Аналогічні норми закріплені у статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». На підставі матеріалів справи, що повністю узгоджується з показаннями свідків і що підтвердив позивач, за ініціативою колективу дільниці електро - механічної служби водовідливу на ВП «шахті Північна» з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства та керівництва шахти, було вирішено працівникам, які заступають в третю зміну продовжити працювати в четверту зміну без перерви між змінами. Як встановлено судом, це було обумовлено виключно в інтересах працівників, які не могли в нічний час з'явитися на роботу через відсутність транспорту і в той же час, яких такий графік змінності повністю влаштовував. Також судом встановлено, що при складанні графіку змінності враховувалася думка кожного працівника і в третю та четверту зміни визначали працівників, які виявили бажання працювати саме за таким графіком. При цьому позивач в судовому засіданні зазначив, що він був задоволений таким графіком змінності, він особисто виявляв бажання працювати в третю та четверту зміни, так як це його повністю влаштовувало. Незважаючи на це, суд приходить до висновку, що підприємство, дозволяючи працювати робітникам дві зміни підряд, допустило порушення трудового законодавства. В той же час, суд вважає, що це порушення не є підставою вважати роботу в четверту зміну надурочною з наступних підстав. Відповідно до статті 62 КЗпП України надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (статті 52, 53 і 61). Судом на підставі графіків змінності та табелів виходів робочого часу встановлено, що працівники працювали в третю та четверту зміни по шість годин в кожній зміні, тобто вони працювали в межах встановленої тривалості робочої зміни, а за тиждень, вони, як і інші працівники, відпрацьовували по п'ять змін, що складає 30 годин на тиждень. Отже, суд приходить до висновку, що робота позивача по справі на дільниці електро - механічної служби водовідливу на ВП «шахті Північна» у третю та четверту зміни підряд за період з березня 2004 року до часу його звільнення з підприємства не була роботою в надурочний час, а тому нарахування заробітної плати за цей час проводилось правомірно відповідно до відпрацьованого часу за гнучким графіком роботи. Виходячи з цього позовні вимоги в цій частині є не доведеними, тому не підлягають задоволенню. У зв'язку з тим, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є похідними від первісних вимог про стягнення недорахованої заробітної плати, тому вони також не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial