Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Комунсервіс» Нововоронцовської селищної ради Херсонської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з інфляцією, індексацію заробітної плати та середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні.В обґрунтування своїх вимог посилався на ту обставину, що на день звільнення з роботи з КП «Комунсервіс», де позивач працювала на посаді контролера з 30.08.2013 року по 16.03.2015 року, відповідачем заборгованість по заробітній платі не виплачена та не виплачена грошова компенсацію за невикористану відпустку. Тому, представник позивача просив стягнути заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди, стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з інфляцією, індексацію заробітної плати та середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні. У судове засідання представник позивача не зявився, просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Повно і всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з комунальним підприємством «Комунсервіс» Нововоронцовської селищної ради Херсонської області, працюючи на посаді контролера з 30.08.2013 року (наказ №27/к від 29.08.2013 року). Звільнена 16.03.2015 року наказом № 7-к від 16.03.2015 за ст. 36 п.1 КЗпП України (за згодою сторін), що підтверджується записом в трудовій книжці. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, всі суми, що належать позивачу, не виплачені. Згідно довідки № 460 від 22.05.2015 року, наданої відповідачем, розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] складає 5066,69 грн., яка на час розгляду справи не сплачена. Разом з тим, згідно довідки, наданої КП "Комунсервіс" №599, позивач має невикористану відпустку, яка становить 13 календарних днів, та входить до суми заборгованості із врахуванням відрахунку сплати податків та зборів. Тому, за вказаних обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 5299,84 грн. є обґрунтованими та в силу ст. 116 КЗпП України підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з інфляцією та індексацією заробітної плати, зважаючи на наступне. Згідно з положеннями ст.95 ч.6 КЗпП України, ст.ст.33, 34 Закону України «Про оплату праці» заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 34 вказаного Закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових коштів» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться). Згідно розрахунку представника позивача, який не спростований відповідачем, індексація заробітної плати за період з заборгованості становить 1515,00 грн., розмір компенсації втраченої частини заробітної плати, повязаної з інфляцією становить 4751,86 грн., а тому підлягають стягненню. Також, підлягають задоволенню вимоги позивача, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зважаючи на таке. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до п.1 ст.117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до проведених представником позивача розрахунків середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заборгованість становить 3658,50 грн. Однак, частковому задоволенню підлягають вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., з огляду на наступне. У відповідності із вимогами ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої: моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру. Згідно рішення конституційного суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, у трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 2371 Кодексу, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно обґрунтованості позовних вимог позивачем щодо заподіяння йому моральної шкоди, яка виразилася у моральних стражданнях, через звернення до суду для захисту своїх порушених прав та втрати нормальних життєвих звязків, суд, дійшов висновку щодо часткового задоволення позову в розмірі 1000,00 грн. Щодо вирішення позовної вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу суд виходить з того, що на підставі вимог ч. 1 ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно з ч 2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підставі укладеного договору [PERSON] отримав за надання правової допомоги 800,00 гривень за попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, консультування та підготовку позовної заяви, що підтверджується договором №18 про надання правової допомоги від 31.03.2015 року, розрахунком витрат на правову допомогу та квитанцією до прибуткового касового ордеру №2 від 28.05.2015 року. Вказаний розмір правової допомоги не перевищує встановленого ст.1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розміру, а тому позовні вимоги в цій частині теж підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір за кожну вимогу матеріального та морального характеру в розмірі 487 грн. 20 коп. на користь держави.

Outcome: partial