Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом по тих підставах, що з відповідачем вона зареєструвала свій шлюб 25 жовтня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області про що було зроблено запис №84. Від даного шлюбу вони мають одну дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Їх спільне життя не склалося, у зв'язку з цим вони припинили шлюбні стосунки. Відповідач відмовляється у добровільному порядку матеріально допомагати дитині. У зв'язку з цим позивачка просить в судовому порядку розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала та пояснила, що вона проти надання судом строку для примирення з відповідачем, а тому просить позов задовольнити в повному порядку. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково та пояснив, що він бажає зберегти шлюб між ним та позивачкою, а тому просить суд надати строк для примирення терміном на шість місяців. Крім того, просить постановити рішення яким стягнути з нього аліменти на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 30 % прожиткового мінімуму, адже він ніде не працює і на теперішній час не має заробітку. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 25 жовтня 2008 року уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області 25 жовтня 2008 року за актовим записом № 84 (а.с. 7). Сторони мають одну спільну неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і не мають наміру їх поновлювати, тому їх сім`я носить виключно формальний характер. Шлюб у сторін перший, майновий спір чи спір про місце проживання дитини у них відсутній. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивачка, зазначила, що вона бажає відновити своє дошлюбне прізвище «[PERSON]». Крім того відповідач відмовляється у добровільному порядку матеріально допомагати дитині. Відповідно довідки Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 12 травня 2014 року дитина мешкає разом з позивачкою (а.с 9). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно п.п.2,3 ч.1, ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З пояснень відповідача встановлено, що інших дітей, непрацездатних дружини чи батьків на його утриманні не має, що з огляду на вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України є обставиною яка не підлягає доказуванню. Крім того, як видно з позовної заяви та зазначив відповідач на теперішній час він ніде не працює та не має постійного заробітку. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини: доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону і до досягнення дитиною повноліття. Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У зв'язку з тим, що позивачка в силу ст. 4 Декрету КМУ "Про держане мито" звільнена від сплати судового збору, то в силу ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного ст.ст.105, 110-115, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial