Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 14.07.2014 о 16 годині 15 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , в м. Києві по вул. А. Барбюса, 22, залежно від обставин, які склалися, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу контролювати рух автомобіля, внаслідок чого автомобіль викинуло на тротуар, де здійснив наїзд на стоячий автомобіль «ДЕУ» д.н. [NUMBER] , водій [PERSON] , після чого здійснив наїзд на стоячий автомобіль «Ніссан» д.н. [NUMBER] , водій [PERSON] та автомобіль «КІА» д.н. [NUMBER] , водій [PERSON] , в результаті чого пошкоджено чотири транспортні засоби, чим порушив п. п. 2.3, 12.1 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПРАТ СК «Інтер-Поліс» згідно поліса АС / 9099367.Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2014 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до полісу АС/9099367 ліміт відповідальності ПРАТ СК «Інтер-Поліс» за шкоду заподіяну майну складає 50000,00 грн., розмір франшизи 1000,00 грн., таким чином ліміт відповідальності ПРАТ СК «Інтер-Поліс» складає 49000,00 грн. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 452, складеного 23.07.2014 вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля КІА SPORTAGE, р.н. [NUMBER] , склала 185994,53 грн. Таким чином, розмір страхового відшкодування, який підлягає сплаті ПРАТ СК «Інтер-Поліс» складає 49 000,00 грн. З метою отримання страхового відшкодування, 10.11.2014 позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою, та надав необхідні документи. Разом з тим, до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за договором страхування по виплаті страхового відшкодування не виконав. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 49000,00 грн., суму інфляційних витрат за період з 09.02.2015 по 30.09.2017, в розмірі 28484,13 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 09.02.2015 по 24.10.2017, що складає 3983,10 грн. та пеню, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за період з 09.02.2015 по 26.01.2016, що складає 24811,31 грн., а всього разом 106278,54 грн. Ухвалою судді від 19.02.2016 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, з повідомленням сторін. На підставі норми п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року №1618-IV у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу від 15.12.2017, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою від 23.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач в наданих запереченнях та поясненнях по суті спору просив суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку із тим, що дорожньо-транспортна пригода була скоєна застрахованою у відповідача особою, [PERSON] , з метою уникнення затримання за підозрою у вчиненні умисного злочину, що підтверджується вироком Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/28554/14-к, що в свою чергу є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно із статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду відповідач повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного загального позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.07.2014 о 16 год. 15 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , в м. Києві по вул. А. Барбюса, 22, залежно від обставин, які склалися, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу контролювати рух автомобіля, внаслідок чого автомобіль викинуло на тротуар, де здійснив наїзд на стоячий автомобіль «ДЕУ» д.н. [NUMBER] , водій [PERSON] , після чого здійснив наїзд на стоячий автомобіль «Ніссан» д.н. [NUMBER] , водій [PERSON] та автомобіль «КІА» д.н. [NUMBER] , водій [PERSON] , в результаті чого пошкоджено чотири транспортні засоби, чим порушив п. п. 2.3, 12.1 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2014 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси [PERSON] пов`язані з володінням, розпорядженням та користуванням автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , були застраховані у ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС № 9099367. 15.07.2014 позивач звернувся до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» із заявою - повідомленням про страховий випадок № 265/14. Відповідно до полісу АС/9099367 ліміт відповідальності ПРАТ СК «Інтер-Поліс» за шкоду заподіяну майну складає 50000, 00 грн., розмір франшизи 1000,00 грн., таким чином ліміт відповідальності ПРАТ СК «Інтер-Поліс» складає 49000,00 грн. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 452, складеного 23.07.2014 вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля КІА SPORTAGE, р.н. [NUMBER] , склала 185994,53 грн. 10.11.2014 [PERSON] звернулась до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» із заявою на виплату страхового відшкодування. На що 19.11.2014 отримала лист-відповідь за № 2490, в якому ПРАТ СК «Інтер-Поліс» зазначило, що подала позов до суду про визнання недійсним договору страхування у вигляді полісу № АС/9099367 від 24.12.2013. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.02.2015 у справі за позовом ПРАТ СК «Інтер-Поліс» до [PERSON] у задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2015 апеляційна скарга представника ПРАТ СК «Інтер-Поліс» відхилена, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.02.2015 залишено без змін. Встановлений п. 36.2. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних» 90 денний строк сплинув 08.02.2015. Крім того, 08.02.2015 [PERSON] загинула вдома від множинних переламів кісток голови, тулуба, нижніх кінцівок внаслідок обстрілу м. Зоринська Перевальського району Луганської області РСЗВ «УРАГАН» в зоні АТО, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 16 від 11.02.2015р. та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.04.2015р. Єдиним спадкоємцем [PERSON] є, позивач, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 17.09.2015 та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.12.1981. Разом з тим, до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за договором страхування по виплаті страхового відшкодування не виконав. Доказів зворотного суду не надано. За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як визначено ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон України №1961-IV), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригод та захисту майнових інтересів страхувальників. Необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Статтею 22 Закону України №1961-IV передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України №1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п. 37.1.2. частини 37.1. статті 37 підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону). Окрім того, п. 2 ч. 1 ст. 991 ЦК України встановлено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку. Разом із тим, закон не конкретизує які саме кримінальні правопорушення слід вважати умисними злочинами, що призвели до страхового випадку. Із вироку Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/28554/14-к від 10.08.2015, який набрав законної сили 05.11.2015 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 342 України. Відповідно до ч. 2 ст. 342 КК України опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцеві під час виконання цими особами покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до двох років. Таким чином, [PERSON] було засуджено за умисний злочин, об`єктом якого є нормальна діяльність правоохоронних органів, громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону та законних військових формувань на території України. Додатковим факультативним об`єктом може бути здоров`я особи. Разом із тим, вирок суду, який би встановлював вину [PERSON] у вчиненні саме умисного злочину, що призвів до страхового випадку відсутній, тоді як вина [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди була встановлена постановою Печерського районного суду міста Києва від 21.10.2014 у справі № 757/25446/14-п, а тому причинно-наслідковий зв`язок між вчиненням злочину, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України та скоєнням ДТП на час розгляду справи не встановлений. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що Відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу суму страхового відшкодування. Аналогічне рішення було ухвалено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 03.04.2019 у справі № 761/24936/15-ц (провадження № 61-25592св18) про стягнення з ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС" страхового відшкодування на користь іншого потерпілого у цій же ДТП, яка сталась 14.07.2014 о 16 годині 15 хвилин, за участю [PERSON] , в [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 49000,00 грн. суми матеріальних збитків. Відповідно до п. 12.1. статті 12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як вбачається із копії полісу серії АС / 9099367 , копія якого міститься в матеріалах справи, сума франшизи була встановлена в розмірі 1000,00 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача сум інфляційних витрат за період з 09.02.2015 по 30.09.2017, трьох процентів річних від простроченої суми за період з 09.02.2015 по 24.10.2017 та пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за період з 09.02.2015 по 26.01.2016 суд зазначає наступне. Як було зазначено вище, встановлений законом граничний 90 денний строк сплинув 08.02.2015, тобто з 09.02.2015 має місце прострочення грошового зобов`язання, яке є не виконаним до сьогодні. У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР) страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] за полісом АС/9099367, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене можна зробити висновок, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством Страховою компанією «ІНТЕР-ПОЛІС» договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідна правова позиція, була висловлена Верховним Судом України в постанові від 07.06.2017 у справі № 6-282цс17. Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно ст. 11, 509 ЦК України та п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПРАТ СК «Інтер-Поліс» виникло зобов`язання сплатити на користь Позивача суму страхового відшкодування. Відповідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.10.2017, в частині стягнення з відповідача сум інфляційних витрат за період з 09.02.2015 по 30.09.2017, трьох процентів річних від простроченої суми за період з 09.02.2015 по 24.10.2017 та пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за період з 09.02.2015 по 26.01.2016 також підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved