Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання доньки. В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що на підставі судового наказу Золочівського районного суду Львівської області від 02.06.2014 року з нього стягують аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, щомісячно на утримання доньки [PERSON] , [INFO] і до досягнення нею повноліття, починаючи з 02.09.2020 року. В зв`язку з тим, що відповідачка з листопада 2020 року виїхала за межі України, а донька [PERSON] проживає разом з ним, він її утримує, донька відвідує школу за його місцем проживання - в м. Львові. Тому звернувся до суду за захистом прав та просить припинити стягувати з нього вищевказані аліменти. Ухвалою суду від 23.02.2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з"явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги позову просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги позову визнала. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін у справі та визнання відповідачем позову, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач по справі є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] 03.09.2020 року Золочівський районний суд видав судовий наказ, яким зобов`язав стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, як вказував позивач, що також не оспорювалось відповідачем із листопада 2020 року дитина проживає разом з ним, відвідує школу за місцем його проживання - в м. Львові. Вказанне підтверджено довідкою з місця проживання про склад сім`ї [PERSON] № 40 від 19.12.2020 року виданою ОСББ "Територія Комфорту", інформацією та довідкою Львівської середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 44 ім. Т.Г.Шевченка . Звертаючись до суду з позовом про припинення стягнення з нього аліментів та присудження стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання дитини позивач посилається на зміну обставин, що існували на час вирішення питання про стягнення з нього аліментів. Оскільки на даний час донька проживає з ним, тому продовження стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] є недоцільним, оскільки визначає використання таких платежів відповідачем не за призначенням - не в інтересах дітей. Надаючи оцінку таким доводам та обґрунтованості пред`явлених [PERSON] вимог, суд виходить з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ст.181 СК України, аліменти на утримання дитини стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Слід також зауважити, що відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, до якого належить також припинення права на аліменти. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, закон пов`язує виникнення права на зміну чи припинення розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Отже, враховуючи встановлений ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язок доказування, у справах про зміну чи припинення розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених ст.192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів та існують на момент звернення з позовом. Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами той факт, що неповнолітня [PERSON] на даний час проживає разом з батьком - [PERSON] , відомості про наявність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини відсутні, доказів зворотного відповідачем суду не надано, що в сукупності є свідченням суттєвої зміни обставин, за яких ухвалювалось рішення про стягнення аліментів та визначають недоцільність продовження стягнення вищевказаних аліментів на користь відповідача [PERSON] в подальшому, що буде порушенням як інтересів дитини, так і її прав на аліменти, що є її власністю. Також, відповідачем не надано належних та допустимих доказів використання сплачуваних позивачем на її користь аліментів на утримання непвонолітньої дитини за цільовим призначенням та в інтересах дитини, чим не спростовано наведених позивачем доводів. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Приймаючи рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в § 54 рішення у справі «HUNT v. UKRAINE» № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, де зазначено, що «… між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Вирішуючи вимогу про припинення стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2016 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду.

Outcome: approved