Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.04.2015 року між [PERSON] та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ8444168, відносно транспортного засобу ВАЗ 2107, державний № [NUMBER] . Також вказує, що 10.08.2015 року о 21 год 10 хв в м. Черкаси по вул. Козацька, 2, на автостоянці «Спорт Лайф» відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Skoda», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.11.2015 (справа № 711/7503/15-п) винним у вчинені адміністративного правопорушення визнано відповідача, за порушення ним ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тож, потерпіла сторона пошкодженого транспортного засобу звернулася до страховика - ПрАТ «УКС «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування. Визнавши вказану подію страховим випадком, страховик здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 5065 грн. 10 коп., про що складено страховий акт № 150000040601 від 18.02.2016. Даний факт підтверджує розрахунком суми страхового відшкодування до справи № 150000010601 від 17.02.2016 та платіжним дорученням № ЗР009641. Позивач звертався із претензією до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 5065,10 грн., але станом на 26.11.2018 відповідної виплати не було здійснено. Посилаючись на ч.1 ст. 38 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 526 ч.1, 1191 ЦК України, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5065грн. 10 коп., а також судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 18.02.2019 відкрито, прийнято до провадження справу та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, до початку розгляду справи представником за довіреністю [PERSON] подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суду пояснив, що постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності він не оскаржував, кошти на сьогоднішній день не сплачено, претензію від позивача він не отримував. Зазначив, що місяць тому дізнався про цей позов. Відзив на позов не подано. Заслухавши пояснення відповідача, враховуючи думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 11.08.2015 між [PERSON] та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (код ЄДРПОУ 24175269) укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8444168 відносно транспортного засобу ВАЗ 2107, д/н [NUMBER] , яким передбачено, що ліміт відповідальності на одного потерпілого становить: за шкоду здоров`ю та життю 100 000грн.; за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., франшиза - 500 грн. 10.08.2015 року о 21 год 10 хв в м. Черкаси по вул. Козацька, 2, на автостоянці «Спорт Лайф» відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Skoda», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.11.2015 (справа №711/7503/15-ц) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 (порушив вимоги п.2.3 «б», 1.4, 10.9 Правил дорожнього руху України) та ч. 1 ст.130 КУпАП (порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України) . Таким чином, як вбачається з наведеного вище, дорожньо - транспортна пригода сталася в межах строку дії полісу від 11.08.2015, тож водій транспортного засобу «Skoda», реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] 17.02.2016 року звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про настання страхового випадку та відшкодування збитку, нанесеного автомобілю внаслідок ДТП . Крім того, судом встановлено, що [PERSON] повідомляв позивача про ДТП, відповідно до ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. За даними акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 11.08.2015 з фотознімками до нього, встановлені пошкодження ТЗ та деталі, необхідні для ремонту. 18.02.2016. позивачем складено страховий акт із розрахунком страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 5065 грн. 10 коп. на користь потерпілої особи - власника автомобіля [PERSON] (платіжне доручення №ЗР009641 від 23.02.2016 року). Позивач звертався із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу за вих. №2070/УБК до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, але виплати здійснено не було. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Як передбачено частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як передбачено ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. №1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п.п.1.1., 1.2, 1.3, 1.4, 1.12 ч.1 стаття 1 ЗУ страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування"; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; дорожньо-транспортна пригода- подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (п.2.1 ст. 2 ЗУ). Отже, як на думку суду, Закон №1961-IV є спеціальним щодо вирішення даних спірних правовідносин. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 згаданого ЗУ). Відповідно до п.п. 9.1., 9.4. статті 9 згаданого Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.22.1 ст. 22 ЗУ). Статтею 33 Закону передбачені дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема, за п. 33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 34 Закону визначені дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати відбувається відповідно до положень статті 36 Закону. Відповідно до п. а) п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 згаданого Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Отже, на думку суду, чинним законодавством передбачено обов`язок щодо виплати страхового відшкодування саме особою, яка визнана винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вирішуючи даний спір, судом достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.11.2015 (справа №711/7503/15-ц) визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, яка є чинною на час розгляду даної справи. Отже, за встановленими обставинами та дослідженими доказами в їх сукупності, суд, розглядаючи справу, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи, враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] , вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1762 грн. 00коп., що сплачений при подачі позову, відповідно до платіжного доручення №ЗР078400 від 31.10.2018 року. На підставі викладеного та,

Outcome: approved