Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із вказаним вище позовом, в обгрунтування якого покликаються на те, що 21.03.2019 між ними та відповідачем було укладено договора про надання послуг, за умовами якого товариство взяло на себе зобов`язання за рахунок їх коштів здійснити надання відповідної інформації щодо роботи за кордоном, а також надати допомогу в оформленні документів, в разі погодження умов праці, щодо виїзду за місцем роботи закордон та працевлаштування. У відповідності до умов вказаного договору обов`язки «Кур`єр Віза» включають у себе не лише інформування й консультацію, але і підготовку, переклад документів, допомогу у пошуку потенційного роботодавця-партнера за кордоном, наданні інформації про вакансії, умови та розмір оплати праці, найменування та місцезнаходження роботодавців, надання інформації, що стосується тимчасової візи для іноземців, роз`яснення правил та процедур Посольств України та держави знаходження потенційного роботодавця. Згідно п.4.2. Договору оплата за надання послуг проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Відповідача в момент підписання договору. На виконання пунктів 4.1.,4.2.,4.3.Договору позивачами 22.03.2019 року було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 11520 гривень. Всупереч умов договору відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим позивачі неодноразово зверталися до відповідача в усній формі та із письмовими заявами з проханням повернути сплачені ними кошти. Однак, вказані вимоги залишились проігноровані відповідачем. Таким чином, позивачі вказують, на порушення їх прав, як споживача. Також зазначають, що відповідач здійснював діяльність з посередництва при працевлаштуванні за кордоном без наявності належної ліцензії, що відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання недійсним договору. 14.02.2020 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 19.03.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.04.2020. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від їхнього представника [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позовній заяві, просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час проведення судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином через сайт «Судова влада України», причини неявки суду невідомі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Беручи до уваги клопотання представника позивачів, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.. Частиною 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що: 21 березня 2019 року між ТОВ «Кур`єр Віза» в особі директора [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договора, за умовами пункту 1 якого виконавець ТОВ «Кур`єр Віза» взяв на себе обов`язки з: консультування та/або надання інформації щодо працевлаштування в Україні та/або за кордоном; інформаційно-консультативні послуги, що надаються в межах цього договору, включають в себе: надання інформації про вакансії; умови та розмір оплати праці, найменування та місцезнаходження потенційних роботодавців; Надання інформації з питань, що стосуються тимчасової візи для іноземців, роз`яснення правил та процедур Посольств України та держави знаходження потенційного роботодавця або партнера; допомога Замовнику в пошуку потенційного роботодавця-партнера за кордоном; підготовка і оформлення документів Замовника на підставі наданої ним інформації про себе та свою сім`ю; підготовку і оформлення резюме Замовника на підставі наданих Замовником матеріалів; переклад всіх необхідних документів; оплату пересилки документів у країну працевлаштування; надання інформаційно-консультативних послуг щодо характеристики країни працевлаштування, а саме: основні економічні, політичні, соціальні характеристики, національні звичаї і норми громадського життя; надання послуг щодо вивчення Замовником найчастіше вживаних фраз на іноземні мові для полегшення спілкування з представниками роботодавця; надання інформації про консульські установи України та громадські організації в країні знаходження потенційного роботодавця; допомога в оплаті дозволу на роботу замовника, наданого відповідною державною установою країни працевлаштування. Згідно пунктів 4.1., 4.2 вказаного договору сторони погодили, що вартість наданих інформаційно-консультативних послуг становить 500 євро. Оплата за послуги проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця в момент підписання Договору, якщо інший порядок оплати не передбачений відповідною додатковою угодою до даного договору. За умовами п. 6.2. договору, в разі невиконання умов Договору, тобто не надання бажаної вакансії з вини виконавця, виконавець зобов`язаний повернути замовнику 100% внесеної ним плати. Відповідно із п. 6.4. Договору умови договору з боку Виконавця вважаються наданими у разі, якщо Виконавець погодив у потенційного роботодавця кандидатуру замовника, узгодив дату приїзду та надав контакти потенційного роботодавця (або довіреної особи потенційного роботодавця). У пунктах 6.5.2., 6.5.4. вказаного договору сторони погодили, що у разі, якщо виконавець не надав контакти потенційного роботодавця замовник має повернутися в Україну для написання письмової заяви про повернення 100% коштів за сплачені послуги, не пізніше трьох робочих днів. Згідно із п. 6.5.4. Договору, розгляд заяви на повернення коштів, відповідно до п. 6.5.2. Договору здійснюється від 5 до 30 робочих днів від дня письмового звернення Замовника. У відповідності до п. 9.1. Договір вважається виконаним у повному обсязі з моменту отримання необхідної інформації (вакансія, умови та розмір оплати праці, найменування та місцезнаходження роботодавців) для укладення трудового договору чи цивільно-правової угоди з місцезнаходження роботодавців) для укладення трудового договору чи цивільно-правової угоди з потенційним роботодавцем. За вимогою будь-якої сторони може бути укладено акт виконаних робіт. Згідно п. 8.1. Договір набуває чинності від дати його підписання сторонами та діє до кінця виконання обумовленого об`єму роботи, але не більше ніж 6 місяців з моменту укладення договору. На виконання умов п. 4.1., 4.2. укладеного договору, позивачем [PERSON] 22 березня 2019 року сплачено на рахунок ТОВ «Кур`єр Віза» 15100 гривень, що підтверджується квитанцією №39951957 від 22.03.2019 року. (а.с. 22) На виконання умов п. 4.1., 4.2. укладеного договору, позивачем [PERSON] 21 березня 2019 року сплачено на рахунок ТОВ «Кур`єр Віза» 15650 гривень, що підтверджується квитанцією №0.0.1304256284.2 від 21.03.2019 року. (а.с. 21) Згідно викладених у позові обставин, відповідач ТОВ «Кур`єр Віза» не приступив до виконання взятих на себе зобов`язань згідно укладених 21.03.2019 року договорів. У матеріалах цивільної справи наявні письмові заяви позивачів від 02 липня 2019 року, адресованих директору ТОВ «Кур`єр Віза» [PERSON], згідно яких покликаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг, позивачі просили повернути сплачені ними кошти, шляхом перерахування їх на рахунок. (а.с. 23, 24) Однак, вказані звернення позивачів залишились поза увагою відповідача та сплачена позивачами сума коштів залишилась неповернутою відповідачем. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із вимогами статтей 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним. Станом на теперішній час зобов`язання відповідача за спірним договором не виконані й отримані від позивачів грошові кошти не повернуті. Позивачі вказують, що укладений договір порушує їх права як споживача, а умови цього договору не відповідають Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач укладаючи із позивачами оспорюванв договори застосовував нечесну підприємницьку практику шляхом здійснення діяльності з посередництва при працевлаштуванні за кордоном без належної ліцензії та впродовж тривалого часу не вчинив жодних дій які б свідчили про намагання виконати умови договору. Відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном підлягає обов`язковому ліцензуванню. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1060 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном (далі Ліцензійні умови). Згідно з п.п. 11-13 Ліцензійних умов невід`ємним додатком до договору про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном є завірена ліцензіатом копія погодженого проекту трудового договору з іноземним роботодавцем. Ліцензіат зобов`язаний надавати клієнту достовірну інформацію відповідно до вимог законодавства. Виконання умов договору між ліцензіатом і клієнтом про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном оформляється актом наданих послуг, який підписується обома сторонами. Ліцензіат не має права отримувати від клієнтів плату за послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до дня отримання останнім підписаного іноземним роботодавцем примірника трудового договору (контракту наймання) та підписання акта наданих послуг. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Пунктом 7 ч. 1ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права позивачів вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відсутність належної ліцензії на здійснення діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном та відсутність додатку до договору, а саме копії погодженого проекту трудового договору з іноземним роботодавцем є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та ведення чесної підприємницької практики. Вказані умови, ураховуючи зазначені вище положення, є несправедливими в розумінні ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Із інформації, розміщеної на офіційній інтернет-сторінці відповідача ТОВ «Кур`єр Віза» вбачається, що видами діяльності ТОВ «Кур`єр Віза» є: діяльність агентств по працевлаштуванню; діяльність агентств по тимчасовому працевлаштуванню; діяльність інших організації по роботі з персоналом; діяльність туристичних агентств. Разом із цим, ТОВ «Кур`єр Віза» відсутнє у переліку суб`єктів господарської діяльності, які отримали ліцензії на посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном, який розміщений на офіційному сайті Міністерства соціальної політики України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За вказаних обставин, суд приходить до переконання про те, що спірні договори слід визнати недійсним. Згідно правових висновків, викладених у постанові ВСУ від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне зобов`язання). Відповідно до статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Стороною відповідача не надано суду жодних доказів як на виконання умов договору, так і на повернення позивачам грошових коштів, набутих за вказаними вище договорами, відтак з відповідача на користь позивачів підлягають до стягнення сплачені ними за договорами від 21.03.2019 року кошти. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача завданих збитків, оскільки суду не надано доказів про підставність таких позовних вимог, з огляду на це у задоволені позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved