Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, з врахуванням заяви (а.с. 64) про стягнення з філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1» на користь [PERSON] середній заробіток в сумі 9891,61 грн. за час затримки виконання рішення з 14.03.2015 року по 04.06.2015 року та грошову компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням суду від 13.03.2015 року визнано незаконним та скасовано накази директора філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1» № 58 від 01.04.2014 року, № 251 від 21.10.2014 року, та визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення № 190-К від 24.11.2014 року, поновлено [PERSON] на роботі на посаді головного юрисконсульта філії з 24.10.2014 року. Також вищевказаним рішенням суду стягнуто з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 15991,42 грн. та 1000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішення виконано лише 04.06.2015 року. Наказ про поновлення на роботі позивача видано 04.06.2015 року, з яким останній ознайомився 05.06.2015 року та приступив до виконання своїх трудових обов'язків. Таким чином, відповідачем затримано виконання рішення суду з 14.03.2015 року по 04.06.2015 року, а тому Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України», в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1» зобов'язане сплатити середній заробіток в сумі 9891,61 грн. за час затримки виконання рішення, що відповідає вимогам статті 236 Кодексу законів про працю України. Крім того, з врахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину душевних страждань, [PERSON] вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання, призначене на 18.08.2015 року, 19.10.2015 року та 18.01.2016 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 16, 25) та розписка про наступний розгляд справи (а.с. 63). Подав до суду клопотання (вх. № 33862 від 19.10.2015 року) про розгляд справи 19.10.2015 року без його участі (а.с. 26). Також, представник відповідача подав до суду письмові заперечення (вх. № 33865 від 19.10.2015 року), в обґрунтування яких зазначено, що згідно статті 116 Кодексу законів про працю України в день звільнення позивачу виплачені всі належні йому суми. Станом на день звернення до суду у відповідача перед [PERSON] відсутня заборгованість у виплаті всіх належних йому сум. Граничним строком подачі заяви до суду відповідно до вимог законодавства України було 24.01.2015 року. Пропущення місячного чи тримісячного строку звернення до суду без поважних причин є підставою для відмови у позові. Оскільки позивач не подав до суду клопотання про поновлення пропущеного строку, то строки вважаються пропущеними. Стосовно відшкодування моральної шкоди [PERSON] зазначено, що відсутні будь-які факти, які свідчать про завдання моральної шкоди останньому, тим більше зі сторони відповідача. В зв'язку з чим, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими (а.с. 29-30). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2015 року (а.с. 3-8, 32-35), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.05.2015 року (а.с. 36-39) визнано незаконними та скасовано накази директора Філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1» № 58 від 01.04.2014 року та « 251 від 21.10.2014 року «Про оголошення догани головному юрисконсульту [PERSON]»; визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення № 190-к від 24.10.2014 року [PERSON] за п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків; поновлено [PERSON] на роботі на посаді головного юрисконсульта Філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1» з 24.10.2014 року; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», від імені якого діє філія Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 року по 13.03.2015 року в сумі 15991,42 грн., який обраховано без вирахування податку та інших обов'язкових платежів та 1000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Наказом № 57-к від 04.06.2015 року директора філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1» поновлено [PERSON] на посаді головного юрисконсульта юридичної служби з 24.10.2014 року (а.с. 9). Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Судове рішення як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, згідно зі статтею 6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. В пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року роз'яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. З огляду на викладене, враховуючи, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2015 року в частині поновлення позивача на роботі підлягало негайному виконанню, проте виконано лише 04.06.2015 року, суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення суду. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2015 року (а.с. 3-8, 32-35) на підставі довідки № 103 від 12.03.2015 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 164,86 грн. Частиною 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом на підставі листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, [PERSON], який становить: 55 х 164,86 грн. = 9067,30 грн. та підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 1». Щодо моральної шкоди, заявленої позивачем слід зазначити на наступне. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його прав, визначено у статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк позовної давності (статті 233 Кодексу законів про працю України). Відповідно до статті 234 вказаного Кодексу у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. З заявою про поновлення строку звернення до суду та поважністю його пропуску щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням позивач не звертався. Водночас позовні вимоги щодо моральної шкоди обґрунтовані саме незаконним звільненням, при цьому зазначені обставини щодо повторного звернення до лікаря, тобто вказані інші підстави позову ніж ті, які розглядались під час розгляду справи про поновлення на роботі . В рішенні Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2015 року (а.с. 3-8, 32-35) встановлено, що [PERSON] звільнено наказом № 190-к від 24.10.2014 року, з яким останній ознайомлений 30.10.2014 року. Проте, з позовом про стягнення моральної шкоди позивач звернувся 16.06.2015 року, про що свідчить штамп Кіровського районного суду м. Кіровограда (вх. № 20323 від 16.06.2015 року, а.с. 1). З огляду на викладене, оскільки вказаний строк позивачем пропущено без поважної причини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. На підставі пункту 2 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно з частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial