Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач - органу опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації, в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO] звернувся до суду із позовом [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування обставин позову посилаються на те, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яку на підставі рішення Вижницьктого районного суду Чернівецької області була позбавлена батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей, в тому числі і [PERSON], [INFO]. Мотивують крім наведеного, заявлені вимоги і тим, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Вижницькій райдержадміністрації Чернівецької області, 25.02.2015 року розглядалося питання про стан виконання батьківських обов'язків [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], на яке він не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду питання відносно доцільності позбавлення його батьківських прав, комісії останнім було представлено письмову заяву в якій виклад доводи відносно того, що з моменту народження доньки він не приймає участі у її вихованні, просив позбавити його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та розглянути дане питання без його участі. Зазначають, що відповідно до характеристики, виданої виконавчим комітетом. Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 18.03.2015 року №145 гр. [PERSON], [INFO] вихованням своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO] не займався і не займається, внаслідок чого відповідно до протокольного рішення комісії з питань захисту прав дитини від 25.02.2015 року № 02, орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Крім наведеного, вважають, що оскільки, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, точний розмір його заробітку встановити не можливо, у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Вижницької райдержадміністрації за доцільне ставить питання про стягнення аліментів з [PERSON], [INFO] на користь його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 30% від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку, а саме 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Просять також, посилаючись на вимоги чинного законодавства, позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Николайчук О.Б. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, які просить задовольнити; в наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві. підтвердивши обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, у наданих суду поясненнях визнав своє неналежне ставлення до своєї дитини [PERSON], [INFO] як батька, пояснив, що не працює на даний час і знайти роботу він не має змоги, однак розуміє, що дитині необхідною є матеріальна допомога, тому запевнив суд що в разі працевлаштування буде сплачувати аліменти на утримання дитини. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності при системному аналізі, в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом належними і допустимими доказами по справі встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 213 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно свідоцтва про народження(копія на а.с. 5) [INFO] народилася [PERSON], батьком якої в свідоцтві записано [PERSON], який 02.12. 2013 року зареєстрував шлюб з гр.. [PERSON], про що актовий запис № 20 свідоцтва про шлюб (копія на а.с. 7). [PERSON], на підставі рішення від 10.03. 2015 року Вижницького районного суду Чернівецької області (копія на а.с. 8,9) позбавлено батьківських прав як біологічну мати по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З дослідженої судом письмової заяви відповідача, адресованої голові опікунської ради Вижницької РДА Чернівецької області чітко вбачається, що [PERSON] визнав, що як батько не приймав і не приймає участі у вихованні своєї доньки - малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Аналогічну письмову заяву відповідач надав і суду, в якій просить позбавити його батьківських прав по відношенню до доньки і не заперечує надавати їй матеріальну допомогу в спосіб стягнення з нього на користь дитини аліментів (а.с. 22). Відповідач на території Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області не зареєстрований, не проживає, що видно з дослідженої довідки (а.с. 11), за період проживання за даними характеристики з місця колишнього проживання на території Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області і даного проживання в м. Чернівці характеризується негативно (а.с.12,23). Відповідно до висновку від 27.03. 2015 року № 01.34.622 органу опіки і піклування Вижницької районної державної адміністрації визнано доцільним позбавити відповідача [PERSON] 1987 року народження батьківських прав як батька по відношенню до доньки - малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Акт обстеження житлово - побутових умов за місцем фактичного проживання відповідача в [ADDRESS] свідчить про відсутність умов для проживання дитині і надання їй належних умов для виховання і нормального розвитку (а.с. 14, 27). Крім наведеного, судом установлено, що опікуном малолітньої [PERSON], [INFO] визнано бабусю - [PERSON] (а.с. 25, 26кою відкрито особовий рахунок на отримання матеріальної допомоги (стягнення аліментів) як за рішенням суду від 10.03. 2015 року Вижницького районного суду Чернівецької області на утримання [PERSON], [INFO] (а.с. 24). Таким чином, аналізуючи усі зібрані по справі докази в їх сукупності при системному аналізі, суд дійшов до висновку, що обставини наведені в позові підтверджені належними доказами, а заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його малолітньої дитини є спів мірними з вимогами чинного закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідачем належними і допустимим доказами не доведено в судовому засіданні фактів належного відношення до своїх батьківських обов»язків відносно доньки [PERSON], 2014 року народження. Отже, відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України, права та обов'язки матері і батька дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Відповідно до ст. 121 Сімейного Кодексу України, права та обов'язки матері і батька дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України, батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Статтею 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року, відповідно - ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.ст. 150, 157, 166 СК України, визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, при ухиленні батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Згідно частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що …батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування… Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав " від 30 березня 2007 року №3 особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Конвенцією про права дитини (ст.. 17) визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відносно цих вимог закону, судом з достовірністю в засіданні установлено той факт, що відповідач [PERSON], 1987 року народження життям своєї малолітньої дитини [PERSON], 2014 року народження не цікавляться, батьківського піклування щодо дитини не виявляє, повністю самоусунувся від виконання батьківського обов'язку, що фактично ним було визнано в судовому засіданні. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 18 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як установлено в судовому засіданні відповідач чітко пояснив, що як батько після народження дитини - доньки [PERSON], 2014 року народження, він останню покинув, переїхав в місто Чернівці, життям і здоров»ям, а також матеріальним забезпеченням дитини не займався і надалі займатися дитиною не має бажання. Крім наведеного, як з достовірністю було установлено в судовому засіданні дослідженими по справі і вищенаведеними доказами в їх сукупності при системному аналізі з дослідженими поясненнями, відповідно сторін по справі, [PERSON] негативно характеризується за місцем проживання; умов для належного проживання, виховання дитини відповідач не має. Як визначено законодавцем, для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню; належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, з сукупності досліджених по справі доказів, оцінки пояснень відповідно сторін по справі, суд вважає, що винна поведінка батька [PERSON] щодо ухилення їх від батьківського ообв»язку і свідоме нехтування цими обов»язками по відношенню до малолітньої доньки [PERSON]. 2014 року народження, знайшло своє повне підтвердження в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. Суд вважає, що поведінка відповідача, його байдуже ставлення до виконання батьківських обов'язків не може бути змінено без застосування крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав. Таким чином, при установлених в засіданні обставинах, досліджених доказах по справі в їх сукупності, приходить до висновку що заявлені позовні вимоги органу опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації, в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO] про позбавлення батьківських прав [PERSON] грунтуються на законі і підлягають задоволенню. Належними доказами по справі знайшли своє підтвердження і доведеність вимог в частині і стягнення з відповідача на користь дитини аліментів в твердій грошовій сумі. Згідно ст. 180 СК України, відповідач, зобов'язаний утримувати дитину - [PERSON]., 2014 року народження до досягнення ним повноліття, оскільки законодавцем чітко визначено, що позбавлення батьківських прав не звільняє від матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що малолітня дитина [PERSON], [INFO] утримується опікуном, мати дитини позбавлена батьківських прав по відношенню до неї, інших дітей на утриманні у відповідача не має, із врахуванням як матеріального становища дитини, так і матеріального становища відповідача, а саме те, що останній на даний час не має постійного заробітку (доходу), враховуючи потреби дитини, з врахуванням також стану здоров»я як дитини, так і відповідача, який є працездатною особою, відсутність в [PERSON] стягнень за виконавчими документами, відсутність на утриманні непрацездатних батьків, фактичне визнання відповідачем необхідності в матеріальному утриманні дитини, суд вважає, що з відповідача слід стягувати щомісячно на утримання малолітнього дитини - [PERSON], [INFO] до її повноліття, аліменти у твердій грошові сумі в розмірі 500 грн. - 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, з дня звернення в суд з позовними вимогами, і до повноліття дитини з перерахуванням грошових коштів по аліментах на відкритий рахунок - [NUMBER] в АТ Ощадбанк філія Чернівецьке обласне управління ТВБВ 10025/181 АТ Ощадбанк МФОО 356334. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 гривень в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: approved