Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього грошових коштів, якими є витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі, а саме: грошові кошти в розмірі 100055,85 грн, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України з 18.08.2014 року по 30.10.2018 року. Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 11.08.2014 року № 174 о/с відповідач був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ і зарахований курсантом ХНУВС з 18.08. 2014 року та присвоєно звання «рядовий міліції». Наказом ХНУВС від 05.05.2017 року №138 о/с відповідач був відрахований зі складу курсантів та відкомандирований до ГУНП України в Чернігівській області для подальшого проходження служби. Наказом ХНУВС від 27.09.2017 року №319 о/с відповідач був зарахований слухачем магістратури денної форми навчання з 01.09.2017 року. Наказом ХНУВС від 09.07.2018 року №264 о/с відповідач був відкомандирований зі складу слухачів магістратури до Національної поліції України для подальшого проходження служби з 09.07.2018 року. Наказом ГУНП в Чернігівській області від 30.10.2018 року № 298 о/с відповідача було звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням). 30.10.2018 року відповідач надав пояснення ГУНП в Чернігівській області, зазначивши, що йому відомо про те, що він є молодими фахівцем та недопрацював трирічного терміну згідно з договором та про необхідність відшкодовувати кошти, пов`язані з утриманням у ВНЗ МВС, крім того його було повідомлено відповідно до ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» та постанови КМУ від 12.04.2017 року за №261 про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі зі специфічними умовами навчання протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення. 03.10.2014 року на виконання вимог Закону України від 20.12.1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між [PERSON] , ХНУВС та УМВС України в Чернігівській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Посилаючись на ч.7 ст.18 «Про міліцію» (чинний на час укладення та дії договору), представник позивача зазначає, що курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку установленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313 (чинна на час укладення та дії договору), відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України. Крім того, 24.04.2017 року та 01.09.2017 року між [PERSON] , ХНУВС та ГУНП України в Чернігівській області укладено тристоронній контракт про здобуття освіти у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських. Також відповідно до ч.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року №261, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України. Згідно з Довідками-розрахунками витрат, пов`язаних з утриманням курсанта та магістра, складених відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року №419/831/240/605/537/219/534, [PERSON] повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС на загальну суму 100 055,85 грн. Наведені вище розрахунки відповідачем не оскаржувались ні протягом навчання у ХНУВС, ані протягом роботи у практичному підрозділі та станом на день звернення до суду [PERSON] добровільно не відшкодував кошти, пов`язані з його утриманням, тому позивач і звернувся до суду з даним позовом . Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте надав клопотання, в якому позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував та просив розглянути справу за його відсутності (а.с.71). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно, проте надав заяву до суду, в якій заперечував проти позовних вимог та просив розгляд справи провести без його участі. Крім цього, він надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що він дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України, але під тиском керівництва ХНУВС ним було підписано «нікчемний» типовий договір про здобуття вищої освіти у ВНЗ системи МВС зі специфічними умовами навчання. Згодом він вирішив звільнитися із органів НП України за власним бажанням, однак вважає, що вимоги позивача є надуманими і не відповідають закону. Свою правову позицію обґрунтував тим, що обов`язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускником порушує конституційне право громадянина на працю, що вільно ним обирається або на яку він вільно погоджується та право на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах, суперечить зобов`язанню держави скасувати обов`язкову працю і не вдаватися до будь-якої її форми як методу мобілізації і використання робочої сили для потреб економічного розвитку. Крім того, з 07.11.2015 року набув чинності ЗУ «Про Національну поліцію», а ЗУ «Про міліцію» від 20.12.1990 року втратив свою силу. Постановою КМУ від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено, як юридичну особу публічного права, територіальний орган Національної поліції, Головне управління Національної поліції в Чернігівській області і відповідно ліквідовано як юридичну особу публічного права територіальний орган Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області. Також 06.11.2015 року він був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ без порушення умов договору про навчання, а в подальшому прийнятий на службу в поліцію, тобто в іншу установу, звідки вже був звільнений за власним бажанням. При цьому Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, що виступало замовником у договорі від 03.10.2014 року має бути ліквідовано, а згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.03.2019 року перебуває у стані припинення. В той же час, Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, яке утворилось 07.11.2015 року, не є правонаступником управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, тому не має жодного відношення до договору про навчання від 03.10.2014 року. Його звільнення зі служби відбулося ще 06.11.2015 року у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, а не за власним бажанням, через службову невідповідність чи за порушення дисципліни, тому відсутні підстави для стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Також відповідач зазначає, що на момент набрання чинності ЗУ «Про Національну поліцію», типової форми контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається, а також порядку відшкодування Міністерству внутрішніх справ України витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі жодним нормативно-правовим актом не визначено, тому відповідач вважає додатковий договір нікчемним. Разом з тим, посилається на те, що 09.07.2018 року він звільнився за власним бажанням з ХНУВС, а постанова КМУ №261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» була прийнята після його звільнення, а відповідно до норм Конституції України закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У додатку до відзиву відповідач виклав наступне: позивач у позовній заяві посилається на те, що законодавством передбачено, що особа, яка звільнилася зі служби поліції протягом трьох років після закінчення навчального закладу, зобов`язана відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, але Харківський національний університет внутрішніх справ не тотожний з Міністерством внутрішніх справ, а тільки є його структурним підрозділом, а тому не вправі звертатися з позовом про стягнення витрат за навчання, тим більше без довіреності МВС. Крім того, у позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] ніби-то має відшкодувати витрати згідно з договором між ректором Харківського національного університету внутрішніх справ, головним управлянням МВС України в Чернігівській області та відповідачем, але, на думку [PERSON] , ця вимога є безпідставною та не обґрунтованою, оскільки договір, укладений між ними, не є фактично укладеним, тому що договір, ніби-то був укладений 03.10.2014 року, а 18 років [PERSON] виповнилось лише 12.07.2015 року, тобто на момент підпису у «договорі» відповідач був неповнолітній, тобто ще був недієздатним і укладати договір про повну матеріальну відповідальність не мав права. Також договір від 03.10.2014 року від імені ректора Харківського національного університету внутрішніх справ не підписаний та не скріплений печаткою, а на аркуші 2 зазначеного договору між ХНУВС і відповідачем від 03.10.2014 року зазначено, що договір з оригіналом згідно, що свідчить про те, що і на оригіналі договору відсутній підпис ректора та печатка університету, а підпис [PERSON] на зазначеному договорі свідчить тільки про те, що він був ознайомлений з договором про те, що він зарахований на навчання. Визнання договору таким, що відбувся, його підпис не підтверджує, а тому Договір від 03.10.2014 року, на який посилається позивач, не може бути підставою для звернення до суду, тому що він згідно зі ст.207 ЦК України є не укладеним. Також позивач надав суду розрахунки використаного [PERSON] тепла, води, електроенергії, вартість відведення води, але із наданих розрахунків не вбачається яку кількість тепла, води, електроенергії, вартість відведення води ним було використано за місяць, рік та період повного навчання, однак чим підтверджується використання відповідачем саме такої кількості комунальних послуг та затрат на їх оплату, позивач не надав ніяких доказів з цього приводу. Із розрахунку комунальних послуг за 2016-2017 навчальний рік вбачається, що у жовтні відповідачем ніби-то використано води 0,2074 куб. м. адм. один, використано 6.2 м? за 31 день, а в грудні ніби-то було використано 0.2074 м? адм. один, використано 7.92 м? за 5 днів, що явно не відповідає дійсності. Вартість 0.2074 м? коштує 40,51 грн, а тих же 0.20174 м? коштує 8,23 грн у травні. На думку [PERSON] , також є надуманими посилання позивача щодо щомісячно використаної відповідачем електроенергії. З розрахунку використаної електроенергії вбачається, що він щомісячно використовував 2.56 кВт/г електроенергії, як і в жовтні за 31 робочий день, так і в травні за 5 робочих днів. Також відповідач не погоджується з розрахунками позивача з приводу ціни на білизну, оскільки за весь час навчання він жодного разу не користувався новою білизною (простирадло, наволочка, рушник, матрац, подушка та ін.), а після закінчення ХНУВС він здав матрац, подушку, ковдру та ін., а із розрахунків не вбачається процентний знос зазначених матеріальних цінностей до отримання їх [PERSON] та після їх здачі. Також позивач вимагає повернення грошового забезпечення (заробітної плати) за період навчання в ХНУВС за 2017-2018 рік, однак відповідач вважає, що дана вимога позивача є не законною тому, що згідно зі ст.1 Закону України «Про заробітну плату» заробітна плата є винагорода за вже виконану роботу. Крім того, позивач не бере до уваги те, що крім навчання (за період навчання в ХНУВС) [PERSON] разом з іншими курсантами виконував великий об`єм роботи по патрулюванню міста Харкова, а також він щоденно працював на будівництві корпусів університету, а тому на підставі всього наведеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 11.08.2014 року №174 о/с [PERSON] було прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 18.08.2014 року та присвоєно звання «рядовий міліції» (а.с.4). Відповідно до копії наказу ХНУВС від 31.08.2015 року №356 [PERSON] переведено на 2-й навчальний курс (а.с.5-6). Як вбачається з копії витягу з наказу ХНУВС від 30.12.2015 року №241, [PERSON] прийнято на службу до Національної поліції (а.с.7). Згідно з копією наказу ХНУВС від 31.08.2016 року №588, [PERSON] було переведено на 3-й навчальний курс (а.с.8-9). Відповідно до копії наказу ХНУВС від 05.05.2017 року №138 о/с [PERSON] відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до ГУНП України в Чернігівській області для подальшого проходження служби (а.с.10). З копії наказу ХНУВС №319 о/с від 27.09.2017 року №319 о/с вбачається, що [PERSON] було зараховано слухачем магістратури денної форми навчання з 01.09. 2017 року (а.с.11). Відповідно до копії наказу ХНУВС від 09.07.2018 року №264 о/с, [PERSON] був відкомандирований зі складу слухачів магістратури до Національної поліції України для подальшого проходження служби з 09.07.2018 року (а.с.12). Зі змісту позовної заяви вбачається, що наказом ГУНП в Чернігівській області від 30.10.2018 року № 298 о/с [PERSON] було звільнено згідно з Законом України «Про Національну поліцію» за п.7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) (а.с.2), у зв`язку з чим 30.10.2018 року він надав пояснення ГУНП в Чернігівській області, зазначивши, що йому відомо, що він є молодими фахівцем та недопрацював трирічного терміну згідно з договором та про необхідність відшкодовувати кошти пов`язані з утриманням у ВНЗ МВС (а.с.13),а також 30.10.2018 року його було повідомлено відповідно до ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» та постанови КМУ від 12.04.2017 №261 про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі зі специфічними умовами навчання протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення (а.с.14). 03.10.2014 року на виконання вимог Закону України від 20.12.1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14.05.2007 року №150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між ХНУВС в особі ректора [PERSON], що діяв на підставі статуту, з одного боку, Головним управлінням МВС України в Чернігівській області в особі начальника підполковника міліції Філашніна В.С., що діє на підставі положення, з другого боку, та рядовим поліції [PERSON] було укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с.15-16). Відповідно до ч. 7 «Про міліцію», чинного на час укладення та дії договору, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України. 24.04.2017 року між [PERSON] , ХНУВС та ГУНП України в Чернігівській області було укладено контракт №209 від 24.04.2017 року про здобуття освіти у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (далі - Контракт бакалавр) (а.с.17-18). 01.09.2017 року між [PERSON] , ХНУВС та ГУНП України в Чернігівській області було укладено тристоронній контракт №1823М від 01.09.2017 року про здобуття освіти у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (далі - Контракт магістр) (а.с.19-20). Згідно з п.З Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року №261, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України. Згідно з копіями Довідок-розрахунків витрат по [PERSON] , пов`язаних з утриманням курсанта та магістра, складених відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року №419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС на загальну суму 100055,82 грн (а.с.21-32). Як вбачається з копії листа від 06.11.2018 року за №3621/124/0520-2018, ГУНП в Чернігівській області надіслало інформацію ректорові ХНУВС [PERSON] щодо молодого фахівця [PERSON] , який після закінчення навчання в ХНУВС був звільнений із служби в поліції до встановлення трирічного терміну перебування на службі (а.с.33). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання і у разі таких порушень настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Проте Постановою Уряду від 15.04.2015 року № 216 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992», вимога про те, що випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацьовувати за місцем призначення не менше трьох років, була виключена. Окрім того, практика Вищого адміністративного Суду України підтверджує те, що обов`язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускниками вищого навчального закладу призводить до порушення їх конституційних прав. Будь-які матеріальні претензії до випускника вищого навчального закладу, підготовка якого здійснювалась за державним замовленням, є неправомірними, оскільки на сьогоднішній день відсутні правові механізми, які б зобов`язували студента (курсанта або слухача) відшкодувати до державного бюджету вартість навчання. Відповідно до п.14 Постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» від 22.08.1996 року №992, яка діяла на момент виникнення правовідносин, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років, випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Пунктом 2.3.6. цього Договору визначено, що відповідач зобов`язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 Договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. За положеннями ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п.3 Договору підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є: п.3.1 дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв`язку з небажанням особи продовжити навчання або порушення нею дисципліни; п.3.2 відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).У позовній заяві представник позивача посилається на те, що [PERSON] порушено п.3.3 Договору, де підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. У наданому позивачем Договорі про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України, відсутній п.3.3, як і відсутня підстава відшкодування фактичних витрат на підготовку через службову невідповідність. Отже, відповідачем зобов`язань, передбачених Договором, порушено не було. Частиною 3 ст. 53 Конституції України передбачено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Як вказав Конституційний суд України у Рішенні від 04.03.2004 року № 5-рп/2004, положення частини 3 ст.53 Конституції України "держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах" необхідно розуміти так, що безоплатність освіти як конституційна гарантія реалізації права на освіту означає можливість здобуття освіти в державних і комунальних навчальних закладах без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги визначених законодавством рівня, змісту, обсягу і в межах тих видів освіти, безоплатність яких передбачена частиною третьою статті 53 Конституції України. При цьому відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Вищий адміністративний суд України при розгляді справи №К/800/52516/13, застосовуючи вказані конституційні норми, у своїй ухвалі від 10.07.2014 року зазначив, що обов`язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускниками вищого навчального закладу призводить до порушення їхнього конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку вони вільно погоджуються, та порушення права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. 01.07.2014 року прийнятий Закон України «Про вищу освіту» №1556-УІІ, яким частина 2 статті 52 Закону України «Про освіту» №1060-ХІІ з Закону була виключена. Таким чином, обов`язок випускників відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з прийняттям Закону «Про вищу освіту» втратив чинність. Аналогічно і з пунктом 8 Порядку - працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням. Вимога про те, що випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років, була виключена постановою Уряду від 15.04.2015 року № 216 «Про внесення змін до постанови КМ України від 22.08.1996 р. № 992». В ухвалі ВАСУ від 17.06.2014 року по справі №К/800/62070/13 (ЄДРСРУ №39439530) встановлено: «суд знаходить вірним висновок судів попередніх інстанцій, що навчальні заклади не мають права вимагати матеріальну компенсацію від студентів, які після навчання не відпрацювали три роки у державних установах. Будь-які матеріальні претензії до випускника вищого навчального закладу, підготовка якого здійснювалась за державним замовленням, є неправомірними, оскільки на сьогоднішній день відсутні правові механізми, які б зобов`язували студента відшкодувати до державного бюджету вартість навчання». Між тим, положення Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року №1060-ХІІ та Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 року № 2984-III не містять зобов`язальних норм права щодо відшкодування випускником до державного бюджету вартості навчання у випадку, встановленому у п.14 Порядку, як і не містять делегованої норми права на прийняття Кабінетом Міністрів України положень про відшкодувати вартості навчання. Відсутність у вказаних законах обов`язку про відшкодування випускником вартості навчання є логічним виконанням положень ч.3 ст.53 Конституції України, якою встановлено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Наведені висновки узгоджуються з діями законодавця, який Законом України від 01.07.2014 року № 1556-УІІ вніс зміни у Закон України «Про освіту» від 23.05.1991 року №1060-ХІІ. Зокрема, ч.2. ст.52, якою визначався обов`язок відпрацювати три роки, виключено, чим усунено розбіжності в законодавстві щодо обов`язку відпрацювати за направленням. Аналіз наведених нормативно-правових актів у сукупності з судовою практикою судів вищих інстанцій показує, що в даному випадку відсутні будь-які правові підстави для стягнення з [PERSON] витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі. На підставі викладеного та Конституції України, ст. 509, 610 ЦК України, Закону України «Про вищу освіту», Закону України «Про освіту»,

Outcome: dismissed