Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Антонівської селищної ради м.Херсона про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи тим, що позивач з чоловіком [PERSON] під час перебування в шлюбі отримали у власність будинок с.Антонівка, вул.Шахтарська, 12, в якому проживали разом зі своїми дітьми та вели спільне господарство. 12.01.2013р. її чоловік помер, після його смерті вона прийняла спадщину шляхом постійного проживання з спадкодавцем, позивач є єдиним спадкоємцем. Позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом оскільки не має правовстановлюючих документів. Окрім того позивач не має можливості отримати право забудовника житлового будинку за тією ж адресою, оскільки при житті спадкодавцем отримано право на знос старого будинку і будівництво нового, новий будинок побудовано, однак не встигли ввести будинок в експлуатацію та отримати правовстановлюючи документи. У звязку з чим просила визнати за [PERSON] право власності на будівлі та споруди розташовані по вул.Шахтарська,12 с.Антоівка м.Херсон на земельній ділянці площею 0,0725га в порядку спадкування за законом після померлого 12.01.2013 року [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, відповідно яких просив визнати за [PERSON] право власності на будівлі та споруди розташовані по вул.Шахтарська,12 с.Антонівка м.Херсон на земельній ділянці площею 0,05га в порядку спадкування за законом після померлого 12.01.2013 року [PERSON], які підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просив задовольнити. Представник Антонівської селищної ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених в запереченнях, які долучені до матеріалів справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія ІІІ-УР №275338 11.10.1963р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу змінено прізвище дружини з [PERSON] на [PERSON], про що зроблено актовий запис №42. 12.01.2013р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.01.2013р. виданим відділом ДРАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис №47. Згідно довідки виданої 02.07.2015р. №441 виконавчим комітетом Антонівської селищної ради Дніпровського району у м.Херсона за [PERSON] обліковується земельна ділянка розміром 0,05га по вул.Шахтарська, 12 с.Антонівка. Відповідно до рішення XІV сесії селищної ради VІ скликання Антонівської селищної ради м.Херсона від 09.12.2011р. №181 та додатку до нього, користувачу земельної ділянки №12 по вул.Шахтарська, с.Антонівка надано дозвіл на розробку технічної документації щодо відведення земельної ділянки площею 700кв.м. Відповідно до акту від 04.04.1980р. [PERSON] передано домоволодіння за адресою вул.Шахтарська, 12 в с.Антонівка м.Херсона. Згідно довідки від 10.12.1990р. [PERSON] сплачено переселенську позику та проценти. Позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Першої Херсонської нотаріальної контори Гудима О,Б., за законом на нерухоме майно, оскільки не має правовстановлюючих документів, що підтверджується листом № 495-02-14 від 04.06.2015р. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15.10.2015р. №71 експерта [PERSON] встановлено, що на земельній ділянці площею 500 м.кв. по вул.Шахтарська, 12 в с.Антонівка Дніпровського району м.Херсона розташовані будівлі споруди: житловий будинок, літ.А 71,5кв.м. 1980 рік будівництва; прибудова, літ.а, 29,0кв.м. 1980 рік будівництва; підвал, під літ.А 2003 рік будівництва; кухня, літ.Б 26,9 кв.м.1985 рік будівництва; прибудова літ.б 5,5кв.м. 1985 рік будівництва; сарай літ.В 20,5кв.м. 1980 рік будівництва; вхід в підвал літ.«Д» 2,7кв.м. 1980 рік будівництва; підвал (льох) літ.Д 6,0 кв.м. 1980 рік будівництва; сарай літ.И 6,9кв.м. 1995 рік будівництва; водопровід №2 1980 рік будівництва; хвіртка №3 1980 рік будівництва; ворота №4 1980 рік будівництва; огорожа №5 1980 рік будівництва; огорожа №6 1980 рік будівництва; частина житлового будинку (1/3 частина) літ.Г 23,8 кв.м. 2003 рік будівництва. Будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці площею 500м2 по вул.Шахтарська, 12 в с.Антонівка Дніпровського району м.Херсона будівництвом завершені, мають процент будівельної готовності 100%. Об'ємно-планувальні рішення, склад приміщень, інженерне забезпечення досліджуваного житлового будинку літера «А» по вулиці Шахтарська, 12 в с.Антонівка Дніпровського району міста Херсона загальною площею приміщень 73,9м2, у тому числі житловою площею 41,6м.кв. відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Розташування господарських будівель і споруд, а саме: кухня літ.Б, 26,9кв.м., 1985 рік будівництва; прибудова літ.б, 5,5кв.м., 1985 рік будівництва; сарай літ.В, 20,5кв.м., 1980 рік будівництва; вхід в підвал «Д», 2,7кв.м., 1980 рік будівництва; підвал (льох) літ.Д, 6,0кв.м., 1980 рік будівництва; сарай літ.И, 6,9кв.м., 1995 рік будівництва; водопровід №2, 1980 рік будівництва; хвіртка № 3, 1980 рік будівництва; ворота №4,1980 рік будівництва; огорожа №5,1980 рік будівництва; огорожа №6, 1980 рік будівництва; частина житлового будинку (1/3 частина) літ.Г, 23,8кв.м., 2003 рік будівництва, відповідають вимогам ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» за винятком господарської будови літера «И». Будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці №12 по вулиці Шахтарська в с.Антонівка Дніпровського району міста Херсона є садибою, тобто відповідно до ст. 381 ЦК України являють собою самостійний об'єкт нерухомого майна. Однак згідно технічної документації будівництво завершено, до експлуатації в установленому законом порядку не здано, свідоцтво на право власності на житловий будинок не отримано. Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124). Положення Основного закону України переконують у тому, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий розгляд його справи безстороннім судом (стаття 8 Закону № 2453-VI). Одночасно, згідно до ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. За статтею 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом У відповідності до вимог ст. 60 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно абз.2 п.9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року №6, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватись за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій», ст.18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що для створення об'єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає в себе низку умов, однією з яких є прийняття спорудженого об'єкта в експлуатацію. Згідно з п.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22 вересня 2004 року з наступними змінами, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації нового будівництва, інженерних мереж та споруд, їх інженерно -технічним оснащенням відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Відповідно до ч. 1 ст. 321, ч.ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1221 ЦК України - місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; до ст.1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; до ст.1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; до ст.1296 ЦК України - спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Слід зазначити, що лише 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення". Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у звязку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані обєкти нерухомого майна заявник подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта (пункт 46 вказаного Порядку). Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за № 830/19568 (далі Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (лист від 12.03.2013р. № 65-06-15-13 Укрдержреєстру). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Звернувшись у визначений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивач фактично набула право власності в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка. Однак, реалізувати набуте право у повному обсязі позбавлена можливості у зв'язку з відсутністю належних документів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved