Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач в червні 2013 року звернувся з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором № 134 від 25.07.2007 року в сумі 108055,22 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту становить 1963,78 дол. США, еквівалент 15696,49 грн., заборгованість по відсотках становить 3515,70 дол. США, еквівалент 28100,99 грн., заборгованість по штрафу 3500,00 дол. США, еквівалент 27975,50 грн., заборгованість по пені 4539,25 дол. США, еквівалент 36282,22 грн. посилаючись на те, що [PERSON] не виконав зобов'язання зазначені у вчиненому виконавчому написі від 01.07.2010 року. Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, про що подав письмову заяву та просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в позові з підстав пропуску строків позовної давності, про що було подано відповідне клопотання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 липня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 134 про надання грошових коштів у сумі 35000,00 дол. США зі сплатою 14 процентів річних з кінцевим терміном повернення 24 липня 2010 року та поверненням щомісячної суми кредиту в сумі 980,00 дол. США./а.с.5,6 Згідно додаткової угоди № 1 від 30 квітня 2008 року нараховуються 18 процентів річних./а.с.7/. Згідно додаткової угоди № 2 від 20 жовтня 2008 року нараховуються 23 процента річних./а.с.8/. 11.11.2008 року позивачем вручено відповідачу претензія щодо сплати заборгованості по кредиту в сумі 8150,93 дол. США, в тому числі штрафу в сумі 3500,00 дол. США./а.с.12/. 31.08.2009 року позивачем направлено відповідачу претензію про сплату 17766,49 дол. США з повідомленням наслідків невиконання вимоги щодо сплати боргу шляхом звернення до суду з позовом про стягнення боргу./а.с.13/. 01 липня 2010 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості по кредитному договору № 134 в сумі 35092,76 дол. США, а саме: заборгованості по тілу кредиту в сумі 23720,00 дол. США, заборгованість по поточних відсотках в сумі 164,43 дол. США, заборгованість по прострочених відсотках в сумі 3169,08 дол. США, штраф в сумі 3500,00 дол. США, пеня в сумі 4539,25 дол. США./а.с.15/. Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості відсотки нараховувалися до 26.01.2011 року, а розрахунок пені та штрафних санкцій позивачем не надано. Відповідач зобов'язання по кредитному договору № 134 з 04.07.2009 року щодо сплати тіла кредиту перестав виконувати, в результаті чого позивачем нараховану пеню та штраф. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. А тому не підлягають стягненню пеня та штраф. Аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (в нашому випадку до 24.07.2010 року з щомісячною сплатою кредиту в сумі 980,00 дол. США) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Отже, з врахуванням умов договору та поданого представником відповідача клопотання, суд застосовує наслідки спливу позовної давності звернення до суду щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту та стягує з відповідача на користь позивача 980,00 дол. США, які підлягали сплаті з 01.06.2010 року до 01.07.2010 року. Також, підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом в сумі 3515,70 дол. США. При розгляді справ №6-126цс13 і №6-116цс13 про стягнення заборгованості за споживчим кредитом Верховний Суд України 20 листопада 2013р. і 06 листопада 2013р. року зробив обов'язковий для всіх судів правовий висновок (ст. 360-7 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року та від 7 листопада 2012 року, постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Оскільки, пеня та штраф нараховані позивачем 12.05.2010 року (дата зазначена у виконавчому написі), а в суд позивач звернувся 10.06.2013 року з пропущенням строку звернення до суду в один рік, отже вимога про стягнення пені та штрафу не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України в зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 359,49 грн.

Outcome: partial