Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 49 по вул.Шевченка в с.Хідновичі Мостиського району Львівської області, станом на 15.04.1991року відносився до суспільної групи «колгоспний двір» і його останніми членами були [PERSON] та [PERSON]. Вказує, що 26.03.2009року [PERSON] померла. За свого життя своїм майном вона не розпорядилася і спадщину після її смерті прийняв [PERSON] як єдиний спадкоємець першої черги спадкування за законом, оскільки був чоловіком померлої та на час смерті проживав разом із нею. 05.02.2015року [PERSON] теж помер. За свого життя він склав заповіт, яким усе своє майно заповів йому (позивачу). Стверджує, що у встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину за заповітом отримав лише на земельну ділянку площею 1,4211га, оскільки на інше спадкове майно, в тому числі і на спірне будинковолодіння, не було належним чином оформлено право власності за спадкодавцем. З огляду на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 49 по вул.Шевченка в с.Хідновичі Мостиського району Львівської області, а також на рахунки у ТВБВ №10013/098 м.Мостиська філія Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ТВБВ №10013/0105 с.Хідновичі №КВ 908/2362 із залишком в сумі 4163,90 гривень на імя [PERSON], №КВ23 із залишком 4325,35 гривень та КВ 2395 із залишком в сумі 5043,15 гривень на імя [PERSON], Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,1304 га ЯА №438595 від 30.03.2005року на імя [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 05.02.2015року. В попереднє судове засідання позивач не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Хідновицької сільської ради Мостиського району Львівської області у попереднє судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у попереднє судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у попереднє судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області у попереднє судове засідання не зявився, не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 49 по вул.Шевченка в с.Хідновичі Мостиського району Львівської області на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30.11.1990року належав колгоспному двору головою якого був [PERSON], а членами зазначеного двору, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] (голова двору) та його дружина [PERSON]. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. 26.03.2009року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ №161256 від 27.03.2009 року. До складу спадщини, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON], входить право власності на ? частину вищевказаного спірного будинковолодіння, як частка у майні колгоспного двору. Крім того, до складу спадщини входить також право власності на земельну ділянку площею 2,1304 га, що розташована на території Хідновицької сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки 4622489000:03:000:0074), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №438595 від 30.03.2005року. Також, згідно наявного у матеріалах справи повідомлення ТВБВ №10013/098 Філія Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» м.Мостиська №94 від 25.03.2015року, у даному відділенні на імя спадкодавця [PERSON] є такі відкриті рахунки, а саме: ТВБВ №10013/0105 с.Хідновичі №КВ 23 із залишком в сумі 4325,35 гривень та №КВ 2395 із залишком в сумі 5043,15 гривень. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №195/2010, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], був чоловік померлої [PERSON] 05.02.2015року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] Крім вищевказаного майна, яке перейшло до [PERSON] в порядку спадкування після смерті його дружини [PERSON], до складу спадщини входить право власності на ? частину вищевказаного спірного будинковолодіння, як частка у майні колгоспного двору. Також, згідно наявного у матеріалах справи повідомлення ТВБВ №10013/098 Філія Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» м.Мостиська №95 від 25.03.2015року, у даному відділенні на імя спадкодавця [PERSON] є такі відкриті рахунки, а саме: ТВБВ №10013/0105 с.Хідновичі №КВ 908/2362 із залишком в сумі 4163,90 гривень. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №100/2015, за життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт від 02.02.2015року, яким усе своє майно заповів сину [PERSON] позивачу у справі, який у відповідності до ст.1269 ЦК України спадщину після смерті батька прийняв, подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно (спірний житловий будинок, земельну ділянку, грошові вклади) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30.11.1990року; копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.04.2010року; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2016року; копією спадкової справи №195/2010; копією спадкової справи №100/2015; повідомленнями ТВБВ №10013/098 Філія Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» м.Мостиська №94 та №95 від 25.03.2015року та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved