Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який було уточнено в процесі судового розгляду, про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS], посилаючись на те, що в спірній квартирі зареєстрована вона, її доньки [PERSON], [PERSON], та її внуки [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі. Останній не проживає за даною адресою з моменту прописки (1998 р.), так як проживає зі своїм батьком за іншою адресою, не цікавиться квартирою, не несе витрат по оплаті комунальних послуг. Оскільки, збереження реєстрації відповідача, змушує її нести додаткові витрати по оплаті квартирної плати просить визнати відповідача втративши право користування квартирою та зняття останнього з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в уточненій позовній заяві, не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в суд не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з ордером №59111 серії Б від 10.03.1992 року кв. [ADDRESS] видана [PERSON] з сім'єю з трьох осіб, а саме її та двох доньок [PERSON], [PERSON] (а.с. 8) Відповідно до довідки Ф-3 від 05.08.2015 р. у спірній квартирі на даний час зареєстровані позивач, [PERSON] та [PERSON], які є доньками позивача, [PERSON] та [PERSON], які є онуками останньої та дітьми [PERSON] (а.с. 7) Відповідач в спірній квартирі не проживає. Факт непроживання відповідача на спірній житловій площі підтверджується актами, складеними ЖЕД №316 від 06.08.2015 р., 20.08.2015 р., 25.08.2015 р., 18.11.2015 р., згідно з якими відповідач зареєстрований, але не проживає в спірній квартирі з 1998 р. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Аналізуючи причини не проживання відповідача, останній жодного разу не ставив питання про вселення до спірної квартири, квартплату не сплачував, не звертався до правоохоронних органів з приводу усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, неможливістю проживання у спірній квартирі через перешкоди, що чинили йому позивач або інші особи. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживав в спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача не чинилося. Згідно з вимогами ст.71 ЖК України за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім"ї зберігається право на житло протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Частиною 2 ст. 71 ЖК України передбачено, якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи той факт, що відповідач в квартирі не проживає понад встановлений законом строк, протягом якого за наймачем і членами її сім"ї зберігається право користування житловим приміщенням, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині втрати відповідачем права користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію. У зв'язку з зазначеним, та враховуючи те, що цивільно-процесуальне законодавство України не передбачає можливості зобов'язати вчинити певні дії третю особу по справі, яка не є стороною процесу, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог щодо зобов'язання третьої особи зняти відповідача з реєстраційного обліку.

Outcome: partial