Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що 29.12.1993 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку № 47 площею 0, 06 в садівничому товаристві «Чобіток». Оскільки виникла необхідність в оформленні правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку, позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, оскільки позивачкою не було надано документів, які б підтверджували належність померлому чоловікові земельної ділянки на праві власності. В судове засідання від позивачки надійшла заява про слухання справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Від третіх осіб [PERSON]А, [PERSON] також надійшли заяви про слухання справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Представник відповідача до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував, покладався на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 29.12.1993 року помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 17). Згідно рішення Сумської міської ради народних депутатів виконавчого комітету від 16.12.1993 року № 723 за життя йому була передана у приватну власність земельна ділянка № 47 площею 0, 06 для садівництва в садівничому товаристві «Чобіток» садівничого масиву «Олдиш-86» ( а.с.18). Однак, державний акт на право власності на вказану земельну ділянку [PERSON] за життя не отримав. Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 року « Про приватизацію земельних ділянок», що був чинний на той час, сільським, селищним, міським Радам народних депутатів доручалось забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Згідно п. 3 вказаного Декрету право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчувалось відповідною Радою народних депутатів, про що робився запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно до п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України № 2768-111 від 25.10.2001 року громадяни, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. П. 1 Перехідних положень Земельного кодексу передбачено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства [PERSON] вважався власником земельної ділянки № 47 садівничого товариства «Чобіток». Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивачка є спадкоємцем за законом, і після смерті чоловіка вона єдина із спадкоємців, хто звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, спір з дітьми спадкодавця відсутній. Враховуючи те, що позивачка не має можливості зареєструвати право власності на земельну ділянку та вільно користуватися і розпоряджатися спадковим майном, в звязку з цим право позивачки порушене і підлягає захисту. Пунктом 1 ч. 2 статті 16 ЦК України визначено що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Виходячи з викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню, необхідно визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку пл. 0, 06 га № 47 в садівничому товаристві «Чобіток» садівничого масиву «Олдиш-86» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлого 29.12.1993 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved