Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивачі просять стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору №36-05/06/02/11/400/2007/04 від 16.02.2007 року станом на 09.01.2015 року в розмірі 47 354,61 доларів США, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 16 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк „Надра", внаслідок реорганізації проведено реєстрацію зміни найменування на Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №36-05/06/02/11/400/2007/04 відповідно до якого [PERSON], було надано кредит в сумі 63000 тисячі доларів США, строком користування по 15 листопада 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами з розрахунку 12,49 відсотків річних. 06.11.2009 року до Кредитного договору було внесено зміни в частині страхування іпотечного майна. 27.10.2010 року кредитний договір було викладено в новій редакції, а 18.10.2013 року було проведено реструктуризацію простроченої заборгованості та внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. З метою належного виконання [PERSON], умов Кредитного договору 16.02.2007 року було укладено відповідний договір поруки з [PERSON], відповідно до умов якого остання зобов'язалася солідарно відповідати в повному обсязі перед ними за виконання [PERSON], умов Кредитного договору. Оскільки [PERSON], свої зобов'язання по Кредитному договору належним чином не виконує, то позивачі направили [PERSON], вимоги від 23.04.2014 року та від 14.10.2014 року про необхідність належного виконання умов Кредитного договору, проте дані вимоги [PERSON], залишені без відповідного реагування. Остання сплата за Кредитним договором [PERSON], була зроблена 19.05.2014 року в сумі 617,0 доларів США, з яких 133,73 долари США було спрямовано на погашення тіла кредиту, а 483,27 долари США на погашення відсотків по кредиту. Таким чином, станом на 09 січня 2015 року загальна заборгованість по Кредитному договору (з урахуванням штрафних санкцій) склала 47 354,61 доларів США, з яких: заборгованість по тілу кредиту, в тому числі прострочена - 42 409,54 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків, в тому числі прострочена - З 723,44 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 567,46 доларів США; штраф за порушення вимог Кредитного договору - 664,17 доларів США. У відповідності до умов договору поруки [PERSON], взяла на себе зобов'язання відповідати перед ними в повному обсязі по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору, тому оскільки він не тільки прострочив взяті на себе договірні зобов'язання по Кредитному договору, а й не виконав їх належним чином, то просять стягнути борг з відповідачів у солідарному порядку в розмірі 47354,61 доларів США. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися. Відповідач [PERSON], до суду надав письмове заперечення, відповідно до якого позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог з таких підстав: з розрахунку позивача вбачається, що позивач нарахував йому пеню за прострочення сплати кредиту - 567,46 доларів США, та штраф за порушення вимог кредитного договору - 664,17 доларів США, що є порушенням ст.61 Конституції України. Крім того, з розрахунку вбачається, що він з 20.01.2012 року по 18.09.2013 року належним чином виконував свої обов'язки, але позивач за вищевказаний період нарахував та стягнув з нього пеню у розмірі 466,20 доларів США. Такі дії позивача порушують умови кредитного договору і є безпідставними, а тому сума заборгованості визначена у позовній заяві не відповідає дійсності. Крім того положення статті 616 ЦК передбачає право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). З вищевикладеного вбачається, що пеня, яка зазначена у позові є завищеною, а тому не підлягає задоволенню. Відповідно до кредитного договору передбачено, що при непогашенні заборгованості позичальником перед банком у повному обсязі за рахунок майна, що обтяжене іпотекою, [PERSON] звертає стягнення на майно позичальника у відповідності з діючим законодавством. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов»язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Оскільки між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, то позивач має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Отже враховуюче вищевикладене вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню про стягнення з відповідача суми у розмірі 47354,61 доларів США. Крім того відповідач [PERSON], надав зустрічну позовну заяву до позивачів про захист прав споживачів, та визнання договору недійсним. В судове засідання не з,явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях . Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Оскільки відповідач не надав інформацію передбачену Законом позивачу при укладені Договору, то даний договір є недійсним з наступних підстав. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі перелік питань передбачений ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» але всупереч вимог вказаних у ч.2 ст.11 вищезазначеного Закону у Договорі не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З Договору та додатків до нього не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для нього як споживача. Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч.6 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що «Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними». Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Як вбачається з положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Дії банку він кваліфікує відповідно до ч.1 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» як нечесну підприємницьку практику, яка забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Оскільки умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків і це впливає на погіршання становища його як споживача, то відповідно до п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», його права як споживача вважаються порушеними, оскільки обмежують право як споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Тому просив визнати недійсним кредитний Договір №36-05/06/02/11400/2007/04 від 16 лютого 2007 року, який був укладений між ним та ПАТ КБ «Надра». Відповідач [PERSON], надала до суду зустрічну позовну заяву до позивачів про визнання договору поруки припиненим. В судове засідання не з,явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що 16 лютого 2007 року між нею та банком був укладений договір поруки №1. 18 жовтня 2013 року до договору поруки були внесенні зміни оформлені Додатковим договором про внесення змін та доповнень до Договору поруки №1 від 16.02.2007 року. Відповідно до п.5.9. Договору поруки передбачено, що цей договір є укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного та належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, з умовами якого поручитель ознайомлений, та/або належного виконання поручителем зобов'язань за цим договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням боржником кредитної заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник здійснив останню сплату за кредитним договором 19.05.2014 року, що не заперечується банком. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Банк повинен був пред'явити вимогу до неї про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором не пізніше 05 листопада 2014 року, але банк звернувся до суду про стягнення суми заборгованості за кредитним договором лише 03.02.2015 року, тобто з пропущеним строком, тому Договір поруки повинен бути визнаний судом припиненим. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 16 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк „Надра", внаслідок реорганізації проведено реєстрацію зміни найменування на Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 36-05/06/02/11/400/2007/04 відповідно до якого йому було надано кредит в сумі 63 000 тисячі доларів США, строком користування по 15 листопада 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами з розрахунку 12,49 відсотків річних (а.с.9). 06 листопада 2009 року до Кредитного договору було внесено зміни в частині страхування іпотечного майна (а.с.12).27.10.2010 року кредитний договір було викладено в новій редакції, а 18.10.2013 року було проведено реструктуризацію простроченої заборгованості та внесено зміни та доповнення до Кредитного договору (а.с.13). Відкритим акціонерним товариством комерційний банк „Надра", внаслідок реорганізації проведено реєстрацію зміни найменування на Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] було укладено Договір поруки з [PERSON] 16.02.2007 року для виконання умов Кредитного договору від 16.02.2007 року. Крім того між нею і позивачами 18.10.2013 року було укладено Додатковий Договір про внесення змін та доповнень до Договору поруки №1 від 16.02.2007 року, згідно умов якого остання зобов'язалася солідарно відповідати в повному обсязі перед Банком за виконання [PERSON], умов Кредитного договору, за умови відповідно до п.2.2. У разі невиконання та /або неналежного виконання Позичальником зобов,язань за Кредитним Договором Кредитор направляє Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов,язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Поручитель (п.2.3.) зобов,язаний виконати взяті на себе зобов,язання по цьому Договору, не пізніше трьох банківських днів з дня отримання повідомлення від Кредитора про невиконання Позичальником Зобов,язань за Кредитним Договором. Повідомлення направляється Поручителю рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою Поручителя, що вказана у Договорі. З наданих розрахунків вбачається, що [PERSON], свої зобов'язання по Кредитному договору належним чином не виконує. Вимоги Банку до [PERSON], від 23.04.2014 року та від 14.10.2014 року про необхідність належного виконання умов Кредитного договору, залишені без відповідного реагування ( а.с.6,-8, 21-24,48,49). Як вбачається з наданих розрахунків остання сплата за Кредитним договором [PERSON], була зроблена 19.05.2014 року в сумі 617,0 доларів США, з яких 133,73 долари США було спрямовано на погашення тіла кредиту, а 483,27 долари США на погашення відсотків по кредиту .На 09 січня 2015 року загальна заборгованість по Кредитному договору (з урахуванням штрафних санкцій) склала 47 354,61 доларів США, з яких: заборгованість по тілу кредиту, в тому числі прострочена - 42 409,54 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків, в тому числі прострочена - З 723,44 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 567,46 доларів США; штраф за порушення вимог Кредитного договору - 664,17 доларів США. Вивчивши надані документи, суд прийшов до висновку, що первинний позов підлягає задоволенню частково, зустрічний позов [PERSON], не підлягає задоволенню, оскільки його письмове заперечення на позовну заяву а також доводи викладені у зустрічній позовній заяві спростовуються наданими Банком письмовими доказами, [PERSON]В,, не надано доказів, що банком проведено розрахунок неустойки помилково. В той же час зустрічний позов [PERSON], підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідки порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п.2.9. Додаткової Угоди від 27.10.2010 року вимога Кредитора, що викладена письмово та направлена на адресу Позичальника, зазначену у реквізитах Сторонами, щодо дострокового погашення вимог Банку за цим Договором підлягає задоволенню у тридцяти денний строк від дня її отримання. З наданих документів вбачається, що [PERSON] надсилав письмові вимоги позичальнику [PERSON], проте заборгованість по кредиту не погашена. У відповідності до п.4.3 Кредитного договору у випадку прострочення Позичальником виконання зобов'язання на строк більше 30 календарних днів, Позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожний випадок. За таких обставин відповідач [PERSON], повинен відшкодувати позивачу заборгованість за кредитним договором. Посилання відповідача у своєму запереченні, а також зустрічній позовній заяві, про те, що даний кредитний Договір необхідно визнати недійсним, є безпідставним так як з самого Кредитного Договору так і Додаткових умов вбачається, що це не споживчий кредит, оскільки в п.1.1 та 1.2 чітко зазначено, що цільове використання Кредиту: проведення розрахунків по Договору купівлі-продажу №423 від 16.02.2007 року, що укладений між позичальником та [PERSON], згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру №2 що знаходиться за адресою м. Славутич, Ризький кв-л б.11. Статтею 554 ЦК України, передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Проте в даному випадку вимоги позивача в частині стягнення боргу з поручителя, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до умов Додаткового Договору про внесення змін та доповнень до Договору поруки №1 від 16.02.2007 року від 18.10.2013 року поручитель [PERSON], зобов'язалася солідарно відповідати в повному обсязі перед Банком за виконання [PERSON], умов Кредитного договору, за умови відповідно до п.2.2. У разі невиконання та /або неналежного виконання Позичальником зобов,язань за Кредитним Договором Кредитор направляє Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов,язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Поручитель (п.2.3.) зобов,язаний виконати взяті на себе зобов,язання по цьому Договору, не пізніше 3 банківських днів з дня отримання повідомлення від Кредитора про невиконання Позичальником Зобов,язань за Кредитним Договором. Повідомлення направляється Поручителю рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою Поручителя, що вказана у Договорі. В даному випадку з огляду на представлені докази Банку, у суді не знайшло підтвердження того, що [PERSON] звертався з такою вимогою до поручителя. Зустрічна позовна заява [PERSON], підлягає задоволенню, оскільки відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З наданих матеріалів вбачається, що [PERSON] повинен був пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] за позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором не пізніше 05 листопада 2014 року, але [PERSON] звернувся до суду про стягнення суми заборгованості за кредитним договором лише 03 (05)02.2015 року як вбачається із поштового штемпеля на конверті (а.с.56) тобто з пропущеним строком. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-155цс13 за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до фізичних осіб (позичальника та поручителів) про стягнення заборгованості за кредитним договором, зроблено висновок, що «відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору, не пред'явив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобов"язання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися». Тому на підставі вищезазначеного суд прийшов до висновку, що в даному випадку [PERSON] пропустив строк пред'явлення вимоги до поручителя [PERSON], і її вимоги по зустрічному позову підлягають задоволенню. За правилами ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалюється рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial