Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що її тітка [PERSON] в 1960 роках побудувала житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області по вул. Леніна, б.642, а саме, позначених у технічному паспорті: літерою «А» - житловий будинок, літерою «а» - сіни, крильце, козирок, літерою «№ 1» - ворота, літерою «№ 2» - паркан, літерами «Б», «В», «В1» - сараї, літерою «У» - вбиральня, що знаходяться на приватизованій земельній ділянці - площею 0,37 га. Житловий будинок належав спадкодавцю на підставі записів в подомовій книзі. На той час цих даних було достатньо для реєстрації за місцем проживання та відкриття поточного рахунку на імя [PERSON] в Великознамянській сільській раді. В 1991 році спадкодавець виготовила технічний паспорт на житловий будинок, але надалі оформити право власності на житловий будинок та земельну ділянку вона не змогла. Позивачка є спадкоємцем за заповітом. Окрім неї інших спадкоємців немає. Позивачка просила суд, встановити факт володіння на праві приватної власності [PERSON] до дня її смерті житловим будинком і надвірними спорудами та земельну діялнку, які розташовані за вищевказаною адресою та визнати за нею право власності на вказане майно. В судове засідання сторони не зявилися, позивачка просила справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач не заперечує проти позову, третя особа надала заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] в 1960 роках побудувала житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області по вул. Леніна, буд. 642, а саме, позначених у технічному паспорті: літерою «А» - житловий будинок, літерою «а» - сіни, крильце, козирок, літерою «№ 1» - ворота, літерою «№ 2» - паркан, літерами «Б», «В», «В1» - сараї, літерою «У» - вбиральня, - загальною вартістю 5812 грн. (згідно проведеної інвентаризації), що знаходиться на приватизованій земельній ділянці - площею 0,37 га (на підставі державного акту серія ЗП 08-5010335 252 зареєстрованого за № 254 від 20 лютого 1995 року) вартістю 3687,83 грн. (згідно витягу Держгеокадарстру України № 99-28-99.3-2148/2-16 від 10.06.2016 р.). Загальна вартість спадкового майна становить 9 499,83 грн. Житловий будинок належав останній на підставі записів в подомовій книзі. В 1991 році [PERSON] виготовила технічний паспорт на житловий будинок, але надалі оформити право власності на житловий будинок вона не змогла. 06 лютого 2008 року [PERSON] померла. За свого життя вона на випадок своєї смерті склала заповіт посвідчений Великознамянською сільською радою №404 від 05.10.2007 р., в якому все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповідала [PERSON]. До спадкового майна яке залишилося після смерті спадкодавця увійшов житловий будинок, який розташований за адресою вул. Леніна, буд. № 642, с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області та земельна ділянка площею 0,37 га, за цією ж адресою. Позивачка після смерті тітки прописалася в вище зазначеному житловому будинку і продовжує в ньому проживати, поточний рахунок в Великознамянській сільській раді відкритий на її імя, це підтверджується довідкою Великознамянської сільської ради №2708 від 30.05.2016р. та здійснює всі необхідні комунальні платежі (оплачу є податок на землю, електроенергію). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно державним нотаріусом Камянсько-Дніпровської нотаріальної контори було відмовлено, в звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок на імя [PERSON] Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивачка є спадкоємцем за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Конституції (Основного Закону) України Радянської Соціалістичної Республіки від 11 червня 1937 р. кожний колгоспний двір, крім основного доходу від громадського колгоспного господарства, має в особистому користуванні невелику присадибну ділянку землі і в особистій власності підсобне господарство на присадибній ділянці, житловий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський інвентар згідно з статусом сільськогосподарської артілі. Стаття 10 встановлювала, що право особистої власності громадян на їх трудові доходи та заощадження, на житловий будинок в підсобне домашнє господарство, на предмети домашнього господарства і вжитку, на предмети особистого споживання і комфорту, а також само право спадкування особистої власності громадян охороняється законом. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. На підставі Інструкції Міністерства юстиції України від 21.05.2005 року № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші майнові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державної реєстрації. Згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відсутність державної реєстрації дачного будинку в органах державної реєстрації створює їй перешкоди в оформленні спадщини на нього. Як зазначається у п. 1 Інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, та усі обєкти, що розташовані на вищевказаній земельній ділянці були зведені у період роки. Житловий будинок був побудований в 1970 році, а правовідносини з забудови будинку в зазначений час були врегульовані ЦК УРСР, а отже цей будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував. Правовстановлюючий документ про право власності на вказане домоволодіння спадкодавець не оформлював. Однак, враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 р. Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок з надвірними прибудовами та земельною ділянкою підлягають задоволенню. Щодо вимоги встановити факт володіння на праві власності [PERSON] до дня її смерті житловим будинком з надвірними прибудовами, розташованими за вищевказаною адресою, суд вважає відмовити у їх задоволенні з наступних підстав. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має право подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Однак, у спадкодавця був відсутній правовстановлювальний документ на вищевказаний обєкт. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України зі смертю особи припиняється її правоздатність, тому за нею не можна визнати будь-яке право. Тому, вимога встановити факт володіння на праві власності [PERSON] до дня її смерті житловим будинком з надвірними прибудовами, розташованим за вищевказаною адресою, задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 25, 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1267 ЦК України, ст. 86 ЦК УРСР, ст.ст. 2, 12, 49 Закону України від 07.02.1991 року Про власність», ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial