Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом, збільшивши вимоги якого просить поділити спільне майно набуте за час шлюбу, виділивши їй у власність квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], ? квартири [ADDRESS], а також холодильник однокамерний «Gorenja», диван шкіряний «Meblomak», диван «Blest», спальню «Woodways», пральну машину, стіл та 6 стільців «Sicnal», стягнути з відповідача 10000 доларів компенсації за набутий під час шлюбу автомобіль «Mercedes», відповідачу виділити у власність ? квартири [ADDRESS], а також морозильник «Gorenja», машину посудомийну «Bosh», газову плиту «Bosh», витяжку «Ventolux», духовку «Electrolux», стільницю «Kavers». Визнати її особистою власністю кухню монтовану, шафу вмонтовану, шафу-купе коридорну. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває в шлюбі з відповідачем, однак, шлюбні відносини між ними припинені. За час шлюбу ними придбано зазначені квартири, автомобіль, меблі та побутову техніку, проте, у добровільному порядку питання про поділ спільного майна ними не вирішено. Оскільки вказані квартири та майно придбані за час перебування в шлюбі просить поділити спільне майно, збільшивши її частку, в зв"язку із тим, що з нею проживають неповнолітні діти, а аліменти на утримання своєї доньки відповідач не сплачує. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що відповідачем без згоди позивача було продано набутий за час шлюбу автомобіль «Mercedes», а тому просить стягнути з нього компенсацію його вартості. Просять також врахувати, що квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] об»єднані ними в одну квартиру, у зв»язку із чим технічний їх розподіл є ускладненим, а тому враховуючи наявність підстав для відступу від рівності часток просить виділити вказані квартири їй, як і квартиру [ADDRESS] та ? квартири [ADDRESS], які використовуються позивачкою у підприємницькій діяльності. Просять позов задоволити. Відповідач та його представник в судовому засідання позов визнали частково, зокрема, не заперечили щодо вимог позову в частині варіанту поділу меблів та побутової техніки, за винятком вимоги про визнання особистою власністю позивачки кухні монтованої, шафи вмонтованої, шафи-купе коридорної, оскільки такі придані за спільні кошти, однак не заперечують проти виділення зазначених предметів позивачці в порядку поділу спільного майна. В решті позов не визнали та пояснили, що підстави для відступу від рівності часток у даному випадку відсутні, оскільки відповідачем сплачуються позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно, крім того, відповідач забезпечує дитину усім необхідним. Квартира [ADDRESS] набута відповідачем у спільну сумісну власність із співвласниками в процесі приватизації, а не придбана за кошти подружжя, а тому не може бути об»єктом поділу. Щодо автомобіля «Mercedes», то такий був відчужений за час шлюбу за спільною їх згодою, а тому відповідач не зобов»язаний сплачувати позивачці кошти як компенсацію його вартості. Решта квартир дійсно придбана за час перебування їх у шлюбі, а тому просять поділити їх наступним чином - виділити позивачці у власність квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], а йому квартиру [ADDRESS] та ? квартири [ADDRESS]. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з"ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об"єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2007 р., від якого у них народилась донька [PERSON], [INFO] У зв"язку із припиненням сімейних відносин, між сторонами виник спір щодо поділу набутого за час шлюбу майна, оскільки за взаємною згодою таке ними не розділено. Згідно ст. ст.69, 71 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно подружжя може бути розділено за взаємною згодою або судом у разі відсутності такої згоди. Враховуючи визнання відповідачем позову в частині обсягу та наявності спільного майна подружжя - меблів та побутової техніки, суд приходить до висновку, що сторонами за час шлюбу набуто наступне майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності: холодильник однокамерний «Gorenja», диван шкіряний «Meblomak», диван «Blest», спальню «Woodways», пральну машину, стіл та 6 стільців «Sicnal», морозильник «Gorenja», машину посудомийну «Bosh», газову плиту «Bosh», витяжку «Ventolux», духовку «Electrolux», стільницю «Kavers». З огляду на те, що право особистої власності позивачки на кухню монтовану, шафу вмонтовану, шафу-купе коридорну не визнається відповідачем, а позивачем жодними доказами не підтверджено обставин визначених ст.57 Сімейного кодексу України, однак, сторони визнають їх наявність та набуття за час шлюбу, суд вважає, що такі входять до обсягу спільного майна подружжя. Відтак, зважаючи на визнання позову відповідача в частині варіанту поділу вищезазначеного майна, суд вважає, що його слід поділити наступним чином: позивачці виділити у власність - холодильник однокамерний «Gorenja», диван шкіряний «Meblomak», диван «Blest», спальню «Woodways», пральну машину, стіл та 6 стільців «Sicnal», кухню монтовану, шафу вмонтовану, шафу-купе коридорну, а відповідачу - морозильник «Gorenja», машину посудомийну «Bosh», газову плиту «Bosh», витяжку «Ventolux», духовку «Electrolux», стільницю «Kavers». Крім того, судом встановлено, що 11.01.2008р. позивачкою придбано квартиру [ADDRESS], 02.06.2010р. ? квартири [ADDRESS], право власності на які зареєстровано за нею відповідно 28.01.2008р. та 11.06.2010р, крім того, позивачкою придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за нею 16.08.2012р., а відповідачем придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за ним 06.08.2012р. Зазначені обставини стверджується відповідними договорами купівлі-продажу та витягами про реєстрацію права власності на зазначені квартири. З огляду на те, що вказані квартири придбані сторонами за час перебування в шлюбі, суд вважає, що вони є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на те, що до обсягу спільного майна подружжя входить декілька об»єктів нерівноцінного нерухомого майна, а сторонами не надано суду належних та достатніх доказів щодо технічної можливості реального поділу такого майна, даних щодо дійсної вартості кожного з об»єктів на час розгляду справи, що дало б можливість виділити кожному у власність самостійний об»єкт в натурі, суд приходить до висновку, що спільне майно, а саме квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], ? квартири [ADDRESS] слід поділити, визначивши за кожним із подружжя ідеальні частки у спільній власності, виходячи із засад рівності часток. При цьому, суд не приймає до уваги покликання позивачки та її представника на необхідність відступу від рівності часток в користь позивачки, з огляду на наступне. Згідно ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України, на яку покликається позивачка, частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як встановлено судом рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 04.03.2014р. вирішено стягувати із відповідача в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1000 грн., починаючи з 07.02.2014р. Як вбачається із копії квитанції №357 від 10.07.2014р. аліменти, у визначеному судом розмірі відповідачем сплачуються. При цьому, розмір аліментів, визначений рішенням суду становить практично розмір прожиткового мінімуму на дитину, що свідчить про відсутність обставин, визначених ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України. З огляду на вказані обставини, суд не вбачає підстав для збільшення частки позивачки у спільному майні подружжя. Крім того, суд вважає, що не є об»єктом спільного майна подружжя та не підлягає поділу ? квартири [ADDRESS] , виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить відповідачу та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Право власності зареєстровано за ними 12.09.2007р. на підставі свідоцтва про право власності, що видане на підставі наказу управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, що свідчить про те, що вказана квартира набута у власність в процесі приватизації державного житлового фонду. Частки співвласників у спільній власності не виділені. Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. 9 лютого 2011 року набрав чинності Закон № 2913-VI, яким ст.61 Сімейного кодексу України доповнено частиною п'ятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Однак, 13 червня 2012 року набрав чинності Закон № 4766-VI, яким зазначену частину ст.61 Сімейного кодексу України виключено. Враховуючи те, що вказана квартира безоплатно отримана відповідачем у спільну власність в результаті реалізації права громадян на приватизацію, зазначений об»єкт не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, і не підлягає поділу між ними в порядку норм Сімейного кодексу України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах, прийнятих в результаті перегляду рішень в порядку п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, в цивільних справах № 6-99ц11 від 22.02.2012р. та № 6-98цс11 від 15.02.2012р. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Крім того, не підлягає до задоволення вимога позивачки про компенсацію їй вартості автомобіля ««Mercedes», з огляду на наступні обставини. Згідно ст.65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до роз»яснень, що містить п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р. до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Як ствердив суду відповідач спірний автомобіль було відчужено за час перебування у шлюбі, відтак, такий йому не належить та за ним не зареєстрований . Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте, позивачкою всупереч вимог ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду жодних доказів в підтвердження обставини щодо наявності на час розгляду справи спірного автомобіля, а також в підтвердження обставин відсутності її згоди на його відчуження, договору на підставі якого спірний автомобіль було відчужено позивачка не оспорювала. Враховуючи зазначені обставини суд вважає, що вказаний автомобіль не входить до обсягу спільного майна подружжя, а тому не підлягає ні поділу, ні відшкодування частини його вартості, відтак, в цій частині позову слід відмовити . Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачка відповідно до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1827 гривень. На підставі ст.ст.60,61,70,71 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved