Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом та в обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1998 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] в них народився син [PERSON]. З 2005 року відповідач з сином не спілкується, не бажає підтримувати будь-яких стосунків з ним, не проявляє по відношенню до дитини батьківських почуттів, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не турбується про його здоров'я, навчання, не сприяє фізичному та духовному розвитку дитини. Дитина хворіє на обструктивний бронхіт, у зв'язку з чим вона змушена буда з сином виїхати до м. Ірпінь, проте відповідач у додаткових витратах на лікування та покращення умов життя дитини участі не приймав і не приймає. Починаючи з 18.05.2005 року відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, хоча мав постійний високий заробіток, працюючи третім помічником капітана, у зв'язку з чим за період з 18.05.2005 року по 01.05.2012 року виникла заборгованість у розмірі 33101,60 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.09.2011 року [PERSON] було обмежено у праві виїзду за кордон із вилученням закордонного паспорту у зв'язку з ухиленням останнього від виконання аліментних зобов'язань. Після цього відповідач погасив заборгованість по аліментах на суму 24732,45 грн., однак починаючи з червня 2012 року платежі по аліментах знову є нерегулярними та неповними. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, просить позбавити його батьківських прав та стягнути з нього на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 318190,10 грн., а також судові витрати у справі. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала повністю з викладених у ньому підстав. Представник позивачки також позов підтримав повністю, а також надав суду письмові пояснення у справі, у яких зазначив, що відповідач не тільки не намагався забезпечити матеріальну сторону життя свого сина, але й жодним чином з ним не спілкувався, не цікавився його навчанням, особистими успіхами, здоров'ям. Окрім того, ініціатором позбавлення [PERSON] батьківських прав став сам син [PERSON], оскільки батько з ним не спілкується, не цікавиться його життям. Позов [PERSON] до суду про зменшення розміру аліментів є додатковим доказом небажання хоч якось допомагати синові. [PERSON] є здоровою та працездатною людиною, але умисно ухилявся від сплати аліментів більше семи років, а тому весь тягар з виховання та утримання сина несла позивачка. А тому з метою стимулювання боржника надалі регулярно та у повному обсязі сплачувати аліменти на утримання дитини вважає за необхідне покласти на нього відповідальність за ухилення від сплати аліментів та стягнути з нього неустойку у розмірі 318190,10 грн. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що з сином постійно зустрічався і надавав матеріальну допомогу. Від другого шлюбу має двох неповнолітніх дітей. На даний час аліменти на утримання сина сплачує регулярно. Позивачка намагається позбавити його батьківських права стосовно сина, щоб її теперішній чоловік усиновив його та безперешкодно вивозити дитину за кордон. Останній раз він бачив сина рік тому, позивачка не дає йому бачитися з сином. На даний час він підробляє ремонтом квартир. Сина любить і бажає з ним спілкуватися, приймати участь у його вихованні та піклуватися про нього. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила, що після розлучення у 2005 році позивачка забрала дитину та виїхала у невідомому напрямку, відповідач вживав заходи щодо їхнього розшуку, проте безрезультатно. Позивачка всіляко перешкоджала його спілкуванню з дитиною. У 2007 році він випадково зустрівся з сином і вони спільно проводили час. В період 2005-2007 років відповідач здійснював грошові переводи позивачці на утримання сина, проте вони поверталися у зв'язку з тим, що позивачка не проживала за відомою йому адресою. Вже пізніше відповідач дізнався про їхню адресу і став надсилати аліменти у розмірі 100 грн. Також відповідач надсилав синові посилки з необхідними речами. В органи опіки [PERSON] ніколи не звертався з приводу його участі у вихованні дитини. Оскільки у відповідача немає заборгованості по аліментах, тому він й не повинен сплачувати пеню. Представник органу опіки та піклування Балаклавської районної державної адміністрації м. Севастополя в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу за їхньої відсутності, з дотриманням прав та законних інтересів дитини. Представник органу опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу за їхньої відсутності, з дотриманням прав та законних інтересів дитини. Прокурор Бабій О.В. у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити повністю. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правові відносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з липня 1998 року по квітень 2005 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.04.2005 року). Від шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13.06.2005 року). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що батько [PERSON] не приймає участі у його вихованні та не бажає з ним спілкуватися. Навіть коли він хворів, батько ним не цікавився. Чотири роки тому він сам став ініціатором їхньої з батьком зустрічі і вони зустрілися лише один раз. Три роки тому вони зустрілися на ринку, проте батько відмовився з ним спілкуватися. В подальшому він телефонував батькові, але він уникав спілкування, жодного разу не привітав з днем народження. Одного разу подарував йому фотоапарат та собаку, речі, які надсилав, йому не знадобилися, оскільки вони були для дітей молодших класів, бо батько навіть не знає, у якому класі він навчається. Він сам просив матір, щоб батька позбавили батьківських прав. Зараз його виховує вітчим. Він також займається спортом: волейболом та боксом, у зв'язку з чим була необхідність в отриманні від відповідача дозволу на виїзд за кордон до Болгарії на змагання з волейболу, проте останній дозволу не дав, до нього неможливо було додзвонитися. Аліменти на його утримання батько платить дуже маленькі, навіть судиться за зменшення їх розміру. Тому такий батько йому не потрібен, також бажає в подальшому змінити прізвище. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є дядьком неповнолітнього [PERSON], спілкується з ним, коли хлопчик приїздить на канікули. Його батько [PERSON] не спілкується з сином приблизно з 2009-2010 року. Одного разу він телефонував [PERSON], щоб взяти у нього дозвіл на виїзд сина до Росії на оздоровлення, проте відповідач в грубій формі йому відмовив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею [PERSON] З 2005 по 2008 роки онук мешкав в м. Маріуполі і постійно хворів. Вони домовилися про лікування онука в Росії, проте дружина відповідача [PERSON] не стала з ними навіть розмовляти і вони ніяк не змогли зв'язатися з відповідачем з цього приводу, бо в цей період він з сином взагалі не бачився. У 2010 році [PERSON] уперше зустрівся з сином, поспілкувався, сходив з ним в цирк і в парк, купив йому фотоапарат, за який вона потім віддала йому 250 грн. У 2011 році онук знову хотів зустрітися з батьком, але той сина уникав, посилався на брак часу. Навчанням та здоров'ям сина відповідач ніколи не цікавився, одного разу прислав посилку з канцелярськими виробами для молодшої вікової групи, якими онук не користувався. Згідно до довідки про склад сім'ї №3621 від 09.12.2013 року КП «Житлосервіс №15» неповнолітній [PERSON] мешкає разом з матір'ю. Згідно до особистої заяви [PERSON], адресованої начальнику служби у справах дітей Балаклавської районної державної адміністрації м. Севастополя, від 10.12.2013 року останній просить позбавити [PERSON] стосовно нього батьківських прав. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 25.05.2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки заробітку, а в разі роботи за контрактом в іноземних державах - у розмірі 425 грн. щомісяця. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.09.2011 року [PERSON] обмежено у праві виїзду за межі України із вилученням паспорту громадянина України у зв'язку з невиконанням аліментних зобов'язань. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 10.05.2012 року тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон стосовно [PERSON] скасоване. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Київської області від 03.09.2013 року, зменшено розмір стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно. Відповідно до постанови Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ в Донецькій області від 06.12.2013 року виконавче провадження за виконавчим листом №2-1968, виданим Приморським районним судом м. Маріуполя 25.05.2005 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів доходу щомісяця, а у випадку роботи по контракту в іноземних державах у розмірі 425 грн., закрите. Згідно до листа Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ ГУЮ у Донецькій області №1291 від 17.01.2014 року, адресованого [PERSON], виконавчий лист з Ірпінського міського суду Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно до Жовтневого відділу ДВС для примусового виконання не надходив. Згідно до довідки-характеристики, виданої Жовтневим РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] характеризується добре, спиртними напоями не зловживає, приводів в міліцію не має, з сусідами підтримує добрі стосунки. Відповідно до довідки міського наркологічного диспансеру м. Маріуполя від 03.02.2014 року [PERSON], [INFO], на обліку у диспансері не перебуває. Згідно до висновку Балаклавської районної державної адміністрації м. Севастополя №3079/20 від 19.12.2013 року дитина мешкає разом з матір'ю, з урахуванням думки неповнолітнього [PERSON], який надав заяву, у якій просить позбавити його батька батьківських прав, вважають доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] Згідно до висновку Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради №05-85-15 від 24.01.2014 батько неповнолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] заборгованість по аліментам погасив повністю, після розірвання шлюбу з позивачкою дитину розшукував, бажає з ним спілкуватися, робить подарунки, вважають недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В абзаці другому п.18 вищевказаної постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позивачка в судовому засіданні не довела, що відповідач з власної винної поведінки ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини та свідомо нехтує своїми обов'язками. Доводи позивачки про те, що відповідач матеріально не забезпечує сина, не цікавиться його життям та не бажає з ним спілкуватися, не знайшли підтвердження у судовому засіданні, а тому не можуть бути прийняті до уваги при винесенні рішення судом. Натомість в матеріалах справи маються спільні фотографії відповідача з сином, копії чеків про відправлення посилок, аліментів, телеграм, копії фіскальних чеків про поштові перекази грошових коштів тощо, які свідчать про бажання відповідача спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні та матеріальному утриманні. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що застосування до [PERSON] такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав є недоцільним і не буде відповідати інтересам дитини, тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Щодо стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд зазначає наступне. Згідно до ст.196 ч.1 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми сплачених аліментів за кожен день прострочення. Сума неустойки за один місяць не повинна накладатися чи перекривати інший місяць і вираховується виключно один раз за певний проміжок часу. Аналогічний порядок нарахування неустойки (пені) за порушення строків с плати аліментів роз'яснює п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів ". У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду, лише тим місяцем, протягом якого не проводилося стягнення. Судом встановлений той факт, що рішення суду про стягнення на користь [PERSON] аліментів не виконувалось з вини відповідача, що підтверджується довідкою Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ ГУЮ в Донецькій області №8/866 від 19.07.2012 року, а тому з [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню неустойка за весь час прострочення виплати аліментів за період з 18.05.2005 року по 01.05.2012 року у розмірі 318190,10 грн. з розрахунку, наданого позивачкою, оскільки він відповідачем не спростований. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи матеріальний та сімейний стан відповідача, а саме: відсутність постійного місця роботи та заробітку, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.09.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, суд вважає за необхідне зменшити розмір стягуваної з відповідача пені до 1/20 частки від загального розміру пені, визначеного у розрахунку, та стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 15909,50 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачкою за майнові вимоги, стягується з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, тобто у розмірі 1/20 частки. На підставі викладеного,

Outcome: partial