Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

позивач звернувся до суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2019 року по 08 серпня 2020 року у розмірі 155812,90 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що у сторін від шлюбних відносин народився син. Після припинення шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. На підставі судового рішення батько здійснює утримання сина. Виконання батьківського обов`язку відповідач здійснює неналежним чином у зв`язку із чим утворилась заборгованість по несплаченим аліментам. Через виникнення заборгованості з вини відповідача просить стягнути неустойку у відповідності до ст. 198 СК України. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що розрахунок заборгованості проведено невірно, адже не враховано сум сплати аліментів, які проведені у 2017 та 2018 роках. Порушено строк позовної давності, адже заборгованість стягується за період п`ять років. Наводить доводи про те, що у провадженні суду перебуває аналогічна справа з іншим періодом щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Розрахунок заборгованості містить неточності щодо розміру заборгованості. Просить врахувати при визначені неустойки суму накладеного державним виконавцем штраф у відповідності до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Просить зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального становище, яке є скрутним через незадовільний стан здоров`я, що потребує вкладень у лікування та унеможливлює знайти постійну роботу. Наводить дані про наявність заборгованості перед банківськими установами. Просить у позові відмовити. Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Наводить пояснення на заперечення на відзив. Покликається на доводи про те, що розрахунок заборгованості проведено вірно з дотриманням ст. 196 СК України, адже враховано всі суми сплати аліментів. Щодо строку позовної давності, то такий відсутній адже батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, а відтак позовна давність не застосовується у відповідності до СК України. Стверджує що у провадженні цього ж суду перебуває аналогічна справа № 758/6066/19, однак стосується іншого періоду заборгованості. Розмір заборгованості по несплаті аліментів на утримання сина обчислено державним виконавцем. Відповідач є інвалідом ІІІ групи, що не перешкоджає йому працевлаштуватися. Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив. Наводить дані, які аналогічні викладеним у відзиві на позов. 10 лютого 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02 червня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл судових справ та головуючим суддею визначено Якимець О. І. 08 червня 2021 року ухвалою суду прийнято до розгляду справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08 червня 2021 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині цієї ухвали. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав викладених у заявах по суті. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач заперечив проти позову з підстав викладених у письмових заявах по суті. Просить у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження /арк. спр. 10/. 03 листопада 2015 року рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/9814/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюбні відносини між сторонами припинено. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі ј частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 серпня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та пред`явлено до примусового виконання в частині стягнення аліментів до органу державною виконавчої служби. З метою примусового виконання виконавчого листа № 758/9814/15-ц державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 50626361. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд відмічає, що в [PERSON] виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина за період з 31 серпня 2015 року по серпень 2020 року у розмірі 155812,90 грн. Дані обставини підтверджено здійсненим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 01 вересня 2020 року № 50626361/8 у межах виконавчого провадження № 50626361 /арк. спр. 12, 13/. Даний розрахунок сторонами не оскаржувався, а відтак є чинним та приймається судом до уваги. У зв`язку із виникненням заборгованості по несплаті аліментів позивач здійснив реалізацію свого права, яке гарантовано ст. 196 Сімейного кодексу України . Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Із матеріалів справи суд встановив, що відповідач не здійснює сплату аліментів з будь-яких поважних причин, адже доказів у відповідності до ст. ст. 78-81 ЦПК України. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що заборгованість особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду виникла саме з його вини. У зв`язку із наявністю підстав, які необхідні для стягнення неустойки (пені) позивач надав суду розрахунок пені за період з 01 січня 2019 року по 08 серпень 2020 року та становить у розмірі 226416,13 грн / арк. спр. 15/. З цього питання суд оцінює критично доводи відповідача щодо неврахування при розрахунку заборгованості сплачених сум аліментів у жовтні 2017 року, лютому та серпні 2018 року, адже такі виходять за межі періоду розрахунку пені. Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що розрахунок заборгованості проведений у відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України. Відтак, суд не приймає до уваги зауваження відповідача щодо неправильності проведення такого через неврахування сум сплати аліментів у 2017 та 2018 роках, адже стягнення заборгованості по неустойці позивач просить за період, який не охоплює зазначені сплачені аліменти, а тому розрахунок неустойки приймається судом до уваги. З урахуванням законодавчих положень позивачка просить стягнути неустойку у розмірі 100 відсотків заборгованості, що становить у сумі 155812,90 грн. Попри те, такі аргументи сум оцінює критично, виходячи з наступного. Суд приймає до уваги наявність у провадженні цього суду аналогічної справи № 758/6066/19, предметом якої є стягнення неустойки у відповідності до ст. 192 СК України та стосується періоду з 31 серпня 2015 року по 31 грудня 2018 року, який не охоплюється цією справою. Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити обчислення розміру неустойки за період з 01 січня 2019 року по 08 серпня 2020 року, виходячи з розміру несплачених аліментів, відповідно до розрахунку державного виконавця від 01 вересня 2020 року № 50626361/8, що становить у розмірі 78485,00 грн. Суд при визначенні розміру неустойки не враховує подану відповідачем довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 17 вересня 2018 року № 50626361, оскільки така стосується заборгованості станом на 30 червня 2017 року, який виходить за межі періоду заявленого у цій справі. Щодо доводів відповідача про застосування абзацу 2 ч. 1 ст. 196 СК України, суд прийшов до наступного. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Із матеріалів справи убачається, що державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 50626361 прийнято постанову від 21 вересня 2018 року про накладення на відповідача штрафу. Попри те, такий доказ суд оцінює критично та не приймає до уваги, адже він не містить резолютивної частини постанови, яка б містила відомості про суму накладеного державним виконавцем штрафу. Відсутні відомості про сплату такого штрафу відповідачем. Разом із тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що дану норму права, яку просить застосувати відповідач, не застосовує до спірних правовідносин, адже розмір пені не перевищує максимального розміру як різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає про те, що відповідач як на підстави зменшення розміру неустойки наводить аргументи про незадовільний стан здоров`я, наявність заборгованості перед банківськими установами, відсутність постійного місця праці, адже такі дані, на його переконання, свідчать про складне матеріальне становище. Попри те, суд оцінює критично такі доводи, адже наведені обставини не є об`єктивними обставинами, які беззаперечно та об`єктивно впливають на матеріальне становищем відповідача, що унеможливлює останнього своєчасно та в повному обсязі щомісячно сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному судовим рішенням розмірі, який є мінімальним з урахуванням законодавчих положень. Щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, передбачених Цивільним кодексом України, то таку заяву суд оцінює критично, адже вона суперечить вимогам ст. 20 Сімейного кодексу України, яка містить положення про те, що до сімейних відносин, позовна давність не застосовується, окрім передбачених випадків, які у даній справі відсутні. Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги наведене, суд прийшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 202019 року по 08 серпня 2020 року становить у розмірі 78485,00 грн, а відтак позов підлягає частковому задоволенню. Разом із тим, під час розгляду справи судом не встановлено інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи, однак, не зазначались сторонами та стосувались предмету доказування.

Outcome: partial