Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток по 1/4 за кожним на квартиру [ADDRESS] . Представник позивачів [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив проти позову не надав. Третя особа у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 28 січня 2000 року [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала відповідачу на підставі "Свідоцтва про право особистої власності на 16/1000 частин житлового будинку", виданого ВК Центральної районної Ради народних депутатів від 15.10.1991 р. за №231, зареєстрованого в МБТІ 15.10.1991 р. за реєстром №17055. Договір №26 купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на універсальній товарній біржі "РіКо-Альянс" в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю за № 26 від 28 січня 2000 року, зареєстрованого ММБТІ 24.02.2000 р. за реєстровим №17055. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Те, що частки квартири, які належать співвласникам, не конкретизовані, порушує їх право розпорядження власністю. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку, що частка кожного з власників квартири [ADDRESS] є рівною та складає по 1/4 за кожним. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст. 220, 328, 334, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачами при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved