Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, заборгованості за відсотками, заборгованості за простроченими відсотками, заборгованості за пенею, посилаючись на такі обставини. 17 липня 2008 року укладено кредитний договір № 010/3-0-1/190, відповідно до якого позивач надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Прексім Д» кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 1\~140\~000,0 доларів США. У якості забезпечення виконання зобовязань за зазначеним кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено договір поруки № 12/3-2/436 від 12 липня 2010 року, відповідно до якого, останній взяв на себе зобовязання відповідати по зобовязанням боржника. Надалі між позивачем та ТОВ «Прексім Д» укладено договір овердрафту: № 015/42-0-2/40 від 09 лютого 2012 року, згідно умов якого відповідач отримав можливість використання овердрафту шляхом здійснення платежів з поточного рахунку в обсягах, що перевищують фактичні залишки коштів на ньому, в межах ліміту овердрафту. Також 15 лютого 2012 року між позивачем та ТОВ «Прексім Д» укладено кредитний договір № 010/42-0-2/41, відповідно до якого ПАТ „[PERSON] Аваль надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Прексім Д» кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 32\~000\~000,0 гривень. Зазначені договори також забезпечені договорами поруки № 12/42-0-2/63 від 09 лютого 2012 року та № 12/42-0-2/64 від 15 лютого 2012 року відповідно, які укладені між позивачем та [PERSON] Позивач повністю та в строки виконав свої зобовязання за кредитними договорами, однак ТОВ «Прексім Д» не виконало умови договорів, не здійснювало погашення кредиту та не сплачувало відсотки за користування кредитом. За уточненими позовними вимогами від 3 жовтня 2014 року позивач просив стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором № 010/3-0-1/190 від 17 липня 2008 року у сумі 1\~052\~560,5 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 8\~538\~770,34 гривень, за кредитним договором № 015/42-0-2/40 від 09 лютого 2012 року 6\~659\~466,65 гривень й за кредитним договором № 010/42-0-2/41 від 15 лютого 2012 року 33\~415 066,34 гривень. Представник позивача в останньому судовому засіданні надав до суду заяву, якою уточнені позовні вимоги (т.1, а.с. 211) підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання зявлявся, подав заперечення проти предявленого позову, проти задоволення якого заперечував ( т.1, а.с. 222), посилаючись на те, що договори поруки, укладені між сторонами є недостатньо дослідженими судом та, на думку відповідача, є неналежними доказами й нікчемними по суті; позивачем не надано доказів, які б підтверджували укладання вказаних договорів поруки між сторонами, а, відтак, можливість зобовязання [PERSON] відповідати по зобовязанням боржника перед банком не доведена, з огляду на що, у задоволені вимог позивача суду необхідно відмовити. У судове засідання 14 квітня 2015 року відповідач та його представник не зявилися, останній надав до суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у звязку із раптовою хворобою, проте доказів свого хворобливого стану суду не представив. У судове засідання 16 липня 2015 року представник відповідача також не зявився, надав суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у звязку із терміновим відрядженням, проте доказів такого відрядження суду не представив. Таким чином, судом констатується зловживання стороною відповідача своїм процесуальним правом, тобто недобросовісне здійснення права на судовий захист, шляхом використання судового процесу не у відповідності з його призначенням, що знаходить свій прояв у цілеспрямованості дій, які направлені на тяганину у розгляді справи та недотримання розумних строків розгляду справ у суді, передбачених положенням ст. 157 ЦПК України. Інші учасники справи у судове засідання не зявились, про поважні причини такої неявки суд не повідомили, їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Суд у звязку з їх неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не зявився, у загальному порядку розгляду справи, оскільки сторони скористалися наданими їх процесуальними правами, висловивши свої правові позиції щодо позову, надавши відповідні документи на обґрунтування своїх правових позицій. Дослідивши матеріали справи, правову позицію усіх сторін, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень представника позивача, представлених письмових доказів, що не були заперечені відповідачем або третьою особою. Щодо фактичних обставин по справі. Між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прексім Д» 3 березня 2006 року укладено генеральну кредитну угоду № 010/03-5/101, згідно з умовами якої банк зобовязався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку й на умовах, визначених у кредитних договорах та договорах овердрафту. Між банком та ТОВ «Прексім Д» також укладено кредитний договір № 010/3-0-1/190 від 17 липня 2008 року відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 1\~040\~000,0 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту 26 червня 2009 року (а.с. 41). 09 лютого 2012 року між цими самими сторонами укладено договір овердрафту № 015/42-0-2/40 в рамках дії генеральної кредитної угоди зі строком дії вказаної лінії до 1 лютого 2013 року (а.с. 70). Додатково між банком та «Прексім Д» 15 лютого 2012 року укладено кредитний договір № 010/42-0-2/41 «Відновлювальна кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів», відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 32\~000\~000,0 гривень з кінцевим терміном погашення кредиту 08 лютого 2013 року (а.с. 82). Зазначені договори також забезпечені договорами поруки № 12/3-2/436 від 12 липня 2010 року (а.с. 93), № 12/42-0-2/63 від 09 лютого 2012 року (а.с. 97) та № 12/42-0-2/64 від 15 лютого 2012 року відповідно (а.с. 101), які укладені між позивачем та [PERSON] Згідно зі статутом позивача [PERSON] акціонерне товариство „[PERSON] Аваль є правонаступником у всіх правах та обовязках Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» (а.с. 130). 1. Щодо кредитного договору від 17.07.2008 року. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 010/3-0-1/190 від 17 липня 2008 року ТОВ «Прексім Д» отримано від позивача кредит в іноземній валюті в сумі 1\~140 000,0 доларів США. Процентна ставка за користування кредитом складає 11,5% річних. ТОВ «Прексім Д» не виконані умови п. 6. 1. зазначеного договору, тобто протягом 30 календарних днів, що передують останньому дню строку користування кредитом позичальником не здійснювалось часткове погашення кредиту та не сплачувались відсотки, у звязку із чим у ТОВ «Прексім Д» та відповідача перед позивачем виникла значна заборгованість. У відповідності до п. 8.1 позичальник має здійснити дострокове повернення кредиту, відсотків та інших платежів у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. Згідно п. 2.1. договору поруки № 12/3-2/436 від 12 липня 2010 року у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором, на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання вимоги, включаючи сплату основного боргу, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. 2. Щодо договору овердрафту від 9.02.2012 року. Між банком позивачем та ТОВ «Прексім Д» 9 лютого 2012 року укладено договір овердрафту № -15/42-0-2/40, з встановленим лімітом овердрафту в 17\~000\~000,0 гривень (а.с. 70). Відповідно до п. 1.1 договору овердрафту № 015/42-0-2/40 від 09 лютого 2012 року ТОВ «Прексім Д» отримав можливість використання овердрафту шляхом здійснення платежів з поточного рахунку в обсягах, що перевищують фактичні залишки коштів на ньому, в межах ліміту овердрафту. Кінцевою датою погашення кредиту встановлено 01 лютого 2013 року. Третьою особою ТОВ «Прексім Д» не виконані умови п. 6. 1. зазначеного договору, тобто боржником не погашено кредит та не сплачено відсотки за користування овердрафтом, комісії, пені, штрафу та інших платежів до дати закінчення строку дії ліміту овердрафту, тобто до 01 лютого 2013 року, у звязку із чим у відповідачів перед позивачем виникла значна заборгованість. У відповідності до п. 8.1.1 кредитор, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за зазначеним договором має право вимагати повного або часткового виконання позичальником зобовязань за зазначеним договором разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти, комісію, пеню, штрафи та інші платежі відповідно до умов договору. Згідно п. 2.1 договору поруки № 12/42-0-2/63 від 09 лютого 2012 року у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань по договору овердрафту № 015/42-0-2/40 від 09 лютого 2012, відповідач [PERSON] несе солідарну відповідальність перед кредитором (позивачем) за зобовязаннями ТОВ «Прексім Д». 3. Щодо кредитного договору від 15.02.2012 року. Банком позивачем укладено з ТОВ «Прексім Д» інший кредитний договір № 010/42-0-2/41 (а.с. 82). Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 010/42-0-2/41 від 15 лютого 2012 року третьою особою ТОВ «Прексім Д» отримано кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 32\~000\~000 гривень. ТОВ «Прексім Д» не виконані умови п. 6.1. зазначеного договору, оскільки позичальник мав сплачувати заборгованість за наданим кредитом у відповідності до встановленого графіку, встановленого додатком №1 до кредитного договору № 010/42-0-2/41 від 15 лютого 2012 року, у звязку із чим у відповідачів перед позивачем виникла істотна за розміром заборгованість. У відповідності до п.8.1.1 зазначеного договору кредитор, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за зазначеним договором, має право вимагати повного або часткового виконання позичальником зобовязань за зазначеним договором. Згідно з п. 2.1 договору поруки № 12/42-0-2/64 від 15 лютого 2012 у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, боржники несуть солідарну відповідальність перед кредитором, на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання вимоги, включаючи сплату основного боргу, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування шкоди. Щодо розміру заборгованості за вказаними кредитними договорами. Основним боржником за цим кредитним договором ТОВ «Прексім Д» 29 квітня 2013 року здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 010/42-0-2/41 у сумі 255\~650,64 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 1. І. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 010/3-0-1/190 від 17 липня 2008 року, відповідно до уточненого позову від 30 жовтня 2014 року, у відповідача та ТОВ «Прексім Д» існує наступна заборгованість за кредитом: ? заборгованість за кредитом 1\~040\~000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 22 991\~592,0 гривень; ? прострочені проценти за користування кредитом 28\~071,25 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 62579,55 гривень; ? заборгованість за пенею 209,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 4637,89 гривень. Разом за кредитним договором № 010/3-0-1/190 від 17 липня 2008 року, відповідно до уточненого позову від 30 жовтня 2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем складає доларів 1\~068 281 доларів США 04 центів. ІІ. Згідно з розрахунком заборгованості за договором овердрафту № 015/42-0-2/40 від 09 лютого 2012 року, відповідно до уточненого позову від 30 жовтня 2014 року, у відповідача та ТОВ «Прексім Д» існує наступна заборгованість за кредитом: ? заборгованість за кредитом 6\~358\~804,33 гривень; ? прострочені проценти за користування кредитом 296\~006,14 гривень; ? заборгованість за пенею 4\~656,18 гривень. Разом за кредитним договором № 015/42-0-2/40 від 09 лютого 2012 року заборгованість відповідача перед позивачем, відповідно до уточненого позову від 30 жовтня 2014 року, становить 6\~659\~466,65 гривень. ІІІ. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 010/42-0-2/41 від 15 лютого 2012 року, відповідно до уточненого позову від 30 жовтня 2014 року, у відповідача та ТОВ «Прексім Д» існує наступна заборгованість за кредитом: ? заборгованість за кредитом 31\~744\~349,36,0 гривень; ? прострочені проценти за користування кредитом 1\~093\~431,55 гривень; ? заборгованість за пенею 577\~285,43 гривень. Разом за кредитним договором № 010/42-0-2/41 від 15 лютого 2012 заборгованість відповідача перед позивачем, відповідно до уточненого позову від 30 жовтня 2014 року, становить 33\~415 066,34 гривень. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобовязання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно із абз.3 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо валюти зобовязання. За пунктами 11, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Згідно з п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Відтак, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). З огляду на наведене, сума залишку заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом має бути стягнута в валюті кредиту, а сума штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за кредитним договором в національній валюті України. Таким чином судом встановлено, що заборгованість у відповідача та ТОВ «Прексім Д» перед позивачем за кредитним договором № 010/3-0-1/190 від 17 липня 2008 року становить 1\~068\~071,25 доларів США та 4\~637,89 гривень, за кредитним договором № 015/42-0-2/40 від 09 лютого 2012 року 6\~659\~466,65 гривень й за кредитним договором № 010/42-0-2/41 від 15 лютого 2012 року 33\~415 066,34 гривень. Щодо правомірності предявлених вимог до поручителя за цими кредитними договорами. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як вбачається зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно зі ст. 543 ЦК у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обовязку у повному обсязі одним із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором. Таким чином, при солідарному обовязку кредитор має право на свій розсуд вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Предявивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право предявити вимогу до іншого солідарного боржника. Додатково суд має виходити з того, що право вибору способу захисту порушеного прав належить виключно позивачеві. Так, згідно з п. 9 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Також судом враховано, що рішенням господарського суду Одеської області від 13 лютого 2014 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕКСІМ Д» на користь Публічного акціонерного товариства "[PERSON] Аваль" (01011, м. Київ, вул. Лєскова. 9, код ЄДРПОУ 14305909) заборгованість за кредитним договором № 010/42-0-2/41 від 15 лютого 2012 року у сумі 34 007 965 гривень 83 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 31 744\~349,36 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 686\~331,02 гривень, пеня за несплату заборгованості по кредиту - 556\~743,77 гривень, пеня за несплату відсотків за користування кредитом - 20\~541,68 гривень, витрати по сплаті судового збору у сумі 68\~820,0 гривень. Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/42-0-2/41 позивачем вже предявлено до основного боржника й вказані вимоги було задоволено рішенням господарського суду Одеської області. Щодо заперечень сторони відповідача. Заперечення сторони відповідача ґрунтуються на недопустимості та нікчемності, на його думку, доказів, що надані стороною позивача у цій справі, зокрема, зазначено, що договори поруки не в повній мірі досліджені судом, не повно й не всебічно надано оцінку цим правовим документам, проте жодним чином не оскаржено розрахунок заборгованості за цими кредитними договорами, що наданий суду в обґрунтування позову. Судом враховані вказані заперечення сторони відповідача, проте відповідач [PERSON] не скористався своїм законним правом, ним не було предявлено в цьому провадженні зустрічного позову, або в іншому окремий позов з відповідними вимогами до позивача, не оскаржено вказані, спірні, на його думку, договори поруки. Під час розгляду справи суд не знайшов підстав для висновку про неправомірність укладених договорів, їх нікчемність у межах цього позову, з огляду на що суд критично ставиться до вказаних доводів сторони відповідача; поданий первинно позов, з врахуванням уточнень вимог, підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у межах заявлених вимог. Дійшовши висновку про обґрунтованість вимог банку, суд має виходити з необхідності врахування валюти зобовязання й визначення розміру заборгованості за кожним кредитним зобовязанням окремо, що зумовлює висновок суду про часткове задоволення заявлених позовних вимог. Також підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача судового збору у сумі 3\~441,0 гривень.

Outcome: partial