Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

позивачка звернулась до суду з даним позовом, який підтримала в судовому засіданні та пояснила, що 20 квітня 1995 року наказом № 33 її прийнято на роботу на посаду медичної сестри Коломийської районної інфекційної лікарні тимчасово на час відпустки медсестри. Наказом № 42 від 18.05.1995 року її переведено на посаду палатної медичної сестри Коломийської районної інфекційної лікарні на постійно з 21.05.1995 року. Однак, 20 листопада 2014 року наказом № 105 її звільнено з роботи за ст. 40 п. 2 КЗпП України - у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді по стану здоров'я у відповідності до протоколу ЛКК № 167/40 від 18.11.2014 року. Дане звільнення вважає незаконним виходячи з насупних причин: керувництво лікарні, незважаючи на те, що вона не перебувала на обліку у психіатра почали вимагати від неї проходження ЛКК та не допускали до роботи. У зв'язку із тим, що вона відмовилась з'явитись на засідання ЛКК головний лікар [PERSON] 14.11.2014 року викликав лікарів [PERSON] та [PERSON] по місцю роботи і після півторигодинного спілкування вказані лікарі сказали, що вона не психічно хвора і вона продовжила працювати. 19.11.2014 року вона відпрацювала добу, після чого її викликав головний лікар та повідомив про звільнення з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді по стану здоров'я у відповідності до протоколу ЛКК № 167/40 від 18.11.2014 року. Копію протоколу на її вимогу для ознайомлення їй не надано. Лише 01.12.2014 року вона отримала копію витягу з протоколу ЛКК з якого довідалася, що їй встановлено діагноз F 20,0 і витяг підписано лікарями [PERSON] та [PERSON], які навіть її не оглядали і вказаний діагноз в порушення її прав зазначений в наказі про звільнення з роботи, та адміністрацією лікарні з власної ініціативи додано код МКХ-10. Вказаний висновок ЛКК вважає сфальсифікованим та оскаржила його до обласної ЛКК і подала скарги на дії лікарів головному лікарю Коломийської ЦРЛ та Коломийському міжрайонному прокурору. Вважає такі незаконні дії з боку адміністрації лікарні зумовлені тим, що вона звернулась до Коломийського МВ УМВС із заявою про викрадення у неї грошей головною медичною сестрою лікарні. Крім того всупереч вимогам чинного законодавства її звільнено без попередньої згоди первинного профспілкового комітету. Витяг з протоколу засідання профспілквого комітету нею отримано, однак про проведення засідання їй не повідомлено та вона не була присутня на ньому. Незаконні дії відповідача порушили її права та інтереси та завдали їй моральних страждань, оскільки вона втратила роботу, єдине джерело доходів та існування і вимушена вживати додаткових заходів для організації свого життя, порушено нормальні життєві зв'язки, а через формулювання причини звільнення їй незручно перед колишніми колегами по роботі та знайомими. Їй відомо, що головний лікар оголошував на нарадах наказ про її звільнення та повідомляв працівників, що вона психічно хвора. Вона змушена звертатись до різних інстанцій для відновлення своїх порушених прав та оскарження незаконних рішень. А тому вважає, що їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 3000 грн. Так як вважає, що може виконувати тільки роботу по професії психолога або медичної сестри то на будь-яку іншу роботу в Коломийській інфекційній лікарні не згідна. Просить поновити її на роботі палатної медичної сестри Коломийської районної інфекційної лікарні, стягнути з Коломийської районної інфекційної лікарні заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та понесені судові витрати. Представник відповідача та третя особа в судовому засідання щодо позову заперечив та пояснив, що позивачку звільнено з роботи не через упереджені дії адміністрації лікарні, а у зв'язку із хворобою, що підтверджується стаціонарним лікуванням в обласній психоневрологічній лікарні №3 та висновком профільної психіатричної комісії, в якому зазначається неможливість виконувати [PERSON] своїх функціональних обов'язків по стану здоров'я та відсутність переведення її по згоді на іншу роботу, яка згідно штатного розпису в установі відсутня. Так, він як керівник установи, грунтуючись на письмових та усних доповідних працівників лікарні та багаточисленних усних заяв хворих про неадкватну поведінку [PERSON], її агресивний стан, та враховуючи її відмову від огляду психіатром письмово звернувся до головного лікара Коломийської ЦРЛ про необхідність проведення психіатричної експертизи на робочому місці. Щодо доводів позивачки про вказання адміністрацією лікарні коду "МКХ-10" пояснив, що вказаний код означає назву довідника "Міжнародна класифікація хвороб": згідно якої діагностується дане захворювання. Посилання позивачки, що її звільнено без згоди профспілкового комітету також не відповідають дійсності, оскільки 19.11.2014 року в присутності всіх членів відбулось засідання профспілкового комітету на якому позивачка не була присутня. Крім того, позивачка з 2009 - 2014 роки не являється членом профспілкової організації, з її заробітної плати не утримуються внески у профспілкові фонди, а тому і згоди профспілкового комітету було не потрібно. Крім того, позивачка [PERSON] має право на оформлення пенсії по вислузі років та на направлення МСЕК для визначення групи інвалідності від якого вона неодноразово відмовлялась. Щодо заявленої позивачкою моральної шкоди вважає дану вимогу необгрунтованою та безпідставною, оскільки всі прийняті керівництвом лікарні рішення грунтуючться на підставі норм чинного законодавтсва та в інтересах здоров'я та життя інфекційних хворих. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення виходячи з наступних пілстав. Відповідно до ст. 40 ч. 1 п. 2 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Судом встановлено, що позивачка 18.05.1995 року наказом № 42 переведена з тимчасової посади на постійно на посаду палатної медичної сетсри Коломийської районної інфекційної лікарні з 21.05.1995 року. Наказом від 20.11.2014 року № 105 [PERSON] законно звільнено з роботи на підставі ст. 40 ч. 1 п. 2 КЗпП України - у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді по стану здоров'я. Підставою для звільнення послужив висновок ЛКК згідно якого [PERSON] за станом зддоров'я не може виконувати роботу медичної сестри інфекційної лікарні та їй встановлено діагноз F. 20,0 та неможливістю переведення [PERSON] за її згодою на будь-яку іншу роботу. Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як, встановлено в судовому засіданні позивачка з 2009 по 2014 роки не являється членом профспілкової організації та не сплачує профспілкових внесків. щосама не заперечила у судовому засіданні. Відповідно до ст. 40 ч. 2 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Таким чином дії адміністрації Коломийської районної інфекційної лікарні повіністю відповідають нормам чинного законодавства, оскільки згідно медичного висновку позивачка за станом здоров'я не може виконувати покладені на неї обов'язки палатної медичної сестри та пояснила в судовому засіданні, що оскільки в неї вища медична освіта то не погоджувалась і погоджується на іншу роботу окрім медичної сестри в даній установі чи психолога у школі. Так як штатним розписом лікарні не передбачена посада психолога, а як зазначалось вище, медичною сестрою [PERSON] працювати не може і перевести її на будь-яку іншу роботу за її згодою неможливо то відповідно позивачка підставно звільнена із займаної роботи. Встановлене судом підтверджується копіями наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи, копією витягу з протоколу ЛКК, довідкою про середній заробітокопією скарги, випискою з протоколу засідання профспілкового комітету довідками від 13.01.2015 року № 8 та 10, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про неадекватну поведінку позивачки на робочому місці та іншими перевіреними в суді доказами. На підставі ст.ст. 40 ч. 2, 43, 232, 235, 237-1 КЗпП України та

Outcome: dismissed