Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входять земельні ділянки, які спадкодавець йому заповів, після його смерті виникла необхідність прийняти спадщину, однак в нотаріальній конторі йому відмовляють у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з неточностями у правовстановлюючих документах, спадкодавець зробив розпорядження у вигляді заповіту, яким заповів все своє майно позивачу, позивач фактично вступив у спадщину шляхом постійного проживання в даному будинку після смерті заповідача, сплатою відповідних платежів та обробкою земельної ділянки, іншим чином ніж шляхом звернення до суду йому спадкових прав не набути, просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку та житловий будинок. Позивач в судове засідання не з"явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі, позов підтримують. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2004 року помер заповідач, [PERSON], у віці 72 років в с. Велика Рача, Радомишльського району Житомирської області даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 242970, видане виконавчим комітетом Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 04.06.2004 року. Спадщину після смерті заповідача, [PERSON], у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї прийняв позивач, шляхом постійного проживанням без реєстрації з покійним, доглядом за будинком, обробляв земельну ділянку та сплачував необхідні платежі, отримував кошти за землю, тощо. До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], зокрема всього іншого входять дві земельні ділянки, а саме: - земельна ділянка площею 1,9859 га, (кадастровий номер 1825086200:04:000:0476) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Меньківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала на праві приватної власності померлому заповідачу, [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 091473, на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 113 від 07.06.2004 року; - та земельна ділянка площею 1,3836 га, (кадастровий номер 1825080900:09:000:0136), цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала на праві приватної власності померлому заповідачу, [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 176786 від 13 серпня 2004 року, на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 113 від 07.06.2004 року. Також встановлено, що у вищезазначеному Державному акті маються підтертості та виправлення, крім того, в одному з них відсутня дата його видачі, а відповідно до положень ЗУ «Про нотаріат», такі правовстановлюючі документи не можуть бути прийняті для вчинення нотаріальних дій, тому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності. 11 травня 1999 року гр. [PERSON] на випадок його смерті було зроблено розпорядження у вигляді заповіту, а саме: все його майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме йому на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON]. У звязку з тим, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо суд задовольняє його позовні вимоги. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд його позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved