Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" Гребенюк Олександр Сергійович звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.01.2007 року у розмірі 81172,20 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 23.01.2007 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Вказує, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але в звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів відповідач станом на 15.09.2020 року має заборгованість - 81172,20 грн., яка складається з наступного: 3660,38 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 3660,38 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1261,92 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 76249,90 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів AT КБ "ПРИВАТБАНК". Згідно довідки відділу ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Гребінківської міської ради від 23.12.2020, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 55). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 24.11.2020 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 11-00 год. 21 грудня 2020 року (а.с.56-57). Копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу та встановлено строк для подання відзиву на позов. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гребенюк О.С. не з`явився, він належним чином сповіщений про день і час розгляду справи; раніше подав клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи на підставі наявних письмових доказів, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення (а.с.48,49). З матеріалів справи вбачається, що за зареєстрованим місцем свого проживання відповідач [PERSON] не отримує судову кореспонденцію Гребінківського районного суду Полтавської області. Так, в судові засіданні призначені на 21.12.2020, 13.01.2021 та 01.02.2021 року відповідач [PERSON] тричі не з`явився. За зареєстрованим у встановленому порядку місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , судові повістки він не отримує, конверти повертаються з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.63,68). Ухвалою суду від 13.01.2021 року відповідача [PERSON] повідомлено про наступне судове засідання через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (а.с.70,71). З огляду на положення ст.128 ЦПК України, він вважається таким, що належним чином сповіщений про день і час розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи подану заяву позивача про розгляд справи у його відсутність та повторну неявку відповідача в судове засідання, суд розглядає справу з урахуванням положень ч.2 ст.247 ЦПК України. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.1 ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ухвали суду від 01.12.2021 року суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із витягом із статуту позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с. 45,46), а випискою з ЄДРПОУ (а.с.44) та банківською ліцензією (а.с.43) підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. Судом встановлено, що 09.01.2007 року відповідачем [PERSON] було підписано анкету-заяву №б/н, згідно якої 23.01.2007 він отримав платіжну кредитну карту на якій було встановлено кредитний ліміт у розмірі 21 600 (двадцять одна тисяча шістсот гривень) гривень 00 коп. В анкеті-заяві було встановлено базову процентну ставку 22,8 % з розрахунку 360 днів у році. Розмір комісії з кредитного пбслуговуваня 1% від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту: відповідає терміну дії картки. Погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по Кредитному ліміту може проводитися шляхом внесення коштів на карту Клієнтом, так і списання Банком платежів з Дебетної карти. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір). У подальшому розмір кредитного ліміту був зменшений до 2 850 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с.27). Укладений між сторонами договір складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.29, 29 зворот), витягу з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.30 зворот-39). За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, комісій відповідно до Заяви та Умов. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором б/н, відповідач станом на на 15.09.2020 року має заборгованість - 81172,20 грн., яка складається з наступного: 3660,38 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 3660,38 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1261,92 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 76249,90 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. (а.с. 18,19). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н): 09.01.2007 року встановлено кредитний ліміт у сумі 21600,00 грн., 21.08.2009 року - зменшено кредитний ліміт до 2850,00 грн. (зменшення кредитного ліміту не відображено у виписці за договором № б/н станом на 16.09.2020), 16.02.2010 року -зменшено кредитний ліміт на 2850,00 грн., 10.08.2018 року - кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (зменшення кредитного ліміту не відображено у виписці за договором № б/н станом на 16.09.2020) (а.с.20-26). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] було надано наступні кредитні картки: [NUMBER] термін дії 01/13, [NUMBER] термін дії 09/18, [NUMBER] термін дії 09/18 (а.с.28). Суд дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів дійшов до наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві на момент її підписання вказано базову процентну ставку за користування кредитними коштами, вимог щодо стягнення заборгованості за процентами з відповідача [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» не пред`являє. У долученій до матеріалів справи анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н, посилався на витяг з «Тарифів», витяг з Умов та правил, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з «Тарифів», Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23 січня 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна» та витяг Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, та містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, які у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 15.09.2020 року заборгованість [PERSON] перед Банком за тілом кредиту складає 3660,38 грн. Вказаний розмір підтверджений розрахунком банку та банківською випискою по картковому рахунку і не спростований відповідачем. Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3660,38 грн. Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 365/159/19. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит у сумі 1261,92 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду, відповідно до платіжного доручення від 12.10.2020 року було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 81172,20 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 4922,30 грн. що становить 6,1 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 128,22 грн.

Outcome: partial