Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування свої вимог позивач вказав, що є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає у будинку понад один рік, а тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням, оскільки реєстрація останнього у спірній квартирі порушує його право власника житла. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просить справу розглянути у його відсутність, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі спадкового договору від 27.01.2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою №214801045 від 02.07.2020 року про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13-15). Факт родинних відносин позивача з [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 04 травня 1981 року (а.с.21). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 20 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області (а.с.20). Колишній власник цієї квартири [PERSON] 03 липня 2012 року вселив у свою вищевказану квартиру [ADDRESS] свою онуку (доньку позивача) [PERSON] та її чоловіка відповідача по справі [PERSON] . Відповідно з 03 липня 2012 року відповідач зареєстрований у цій квартирі, що підтверджується даними будинкової книги на квартиру (а.с.22-24). Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 01 квітня 2020 року шлюб [PERSON] та відповідача було розірвано (а.с.25). 12 липня 2019 року відповідач в добровільному порядку виселився із квартири [ADDRESS] і по даний час в ній не проживає, що підтверджується комісійними актами від 14 лютого 2020 року та від 24 червня 2020 року, засвідченими КП «ВЖ РЕУ» Корсунь-Шевченківської міської ради. У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року зазначено, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, враховуючи, що відповідач не є власником квартири [ADDRESS] , зареєстрований за даною адресою, факт реєстрації відповідача порушує право власності позивача на квартиру, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved