Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому на праві власності житловим будинком [ADDRESS] (до 19.07.2020 року Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області шляхом визнання такими, що втратили право користування зазначеним будинковолодінням [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що є власником будинку [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, але не проживає у будинку з 2012 року, тому позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути у його відсутність, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про їхній виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомили, відзив на позов не подали. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника. У зв`язку\~з неявкою\~сторін у\~суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 1987 року, посвідченого Сергієнко К.Д., нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1948, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.9-12). У відповідності зі ст. 227 Цивільного кодексу Української PCP, діючого на момент придбання будинку, вищевказаний договір купівлі-продажу будинку 31 липня 1987 року було зареєстровано у Корсунь-Шевченківському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується штампом БТІ на договорі купівлі-продажу. У вказаному будинку [PERSON] зареєстрований і постійно проживає. В 2005 році у вказаний будинок позивачем були вселені в якості членів його сім`ї дочка [PERSON] , [INFO] , та онука [PERSON] , [INFO] . Місце проживання відповідачів зареєстровано в будинку з 18 серпня 2005 року по даний час, що підтверджується записами у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] (а.с.13-17). З 2012 року відповідачі не проживають у вказаному будинку, що підтверджується: -комісійним актом обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] , складеним 26 лютого 2020 року за участю голови вуличного комітету Сапуна С.О., сусідів [PERSON] , [PERSON] , -комісійним актом обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] , складеним 26 лютого 2020 року за участю голови вуличного комітету Сапуна С.О., сусідів [PERSON] , [PERSON] , -довідкою КП «ВЖ РЕУ» №1/777 від 28.02.2020року, -комісійним актом обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] , складеним 28 травня 2021 року за участю депутата Корсунь- Шевченківської міської ради Мацюка В.С., голови вуличного комітету Сапуна С. О., сусіда [PERSON] . Факт реєстрації відповідачів у вищевказаному будинку порушує право власності позивача на даний будинок, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися будинком. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, враховуючи, що відповідачі не є власниками будинку [ADDRESS] , зареєстровані за даною адресою, факт реєстрації відповідачів порушує право власності позивача на житловий будинок, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн, в дольовому порядку по 454 грн з кожного, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved