Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позов, в якому просить: у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею [PERSON] та за відповідачем [PERSON] право власності на ? частку (частину) квартири № 170 по прос-т [PERSON], 67, у м. Горішні Плавні, Полтавської області за кожним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час спільного шлюбу подружжя, відповідачем була придбана у власність квартира № 170 в будинку № 67 по прос-т [PERSON] у м. Горішні Плавні, Полтавської області у відповідності до договору купівлі-продажу від 25.03.2016. Просить суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частку (частину) вищевказаної квартири за кожним. Будучи належно повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач та її представник в судове засідання не зявились, надіслали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на заявлених вимогах наполягали, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечували. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, зазначені позивачем обставини не спростував, доказів на заперечення позову суду не надав. Суд, у відповідності до ч.4 ст.169 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих позивачем. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21 жовтня 2006 року, що його було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом 383 (а.с.4). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.03.2017 шлюб між сторонами по справі було розірвано (а.с.33). Під час судового розгляду справи встановлено, що за час спільного проживання сторони набули спільне майно, а саме квартиру №170 в будинку №67 по прос-т [PERSON] в м. Горішні Плавні Полтавської області, загальною площею 73,5 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.03.2016 (а.с.5-6). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вище зазначена квартира належить на праві приватної власності [PERSON], де зазначено підставою виникнення права власності договір купівлі-продажу від 25.03.2016 (а.с.7). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст.69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. \~\~Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11 (далі за текстом - Постанова №11 від 21.12.2007р.), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд\~має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2\~ст.372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено до мовленістю між ними або законом. Відповідно дост.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для повного задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами вирішено у відповідності до правил передбачених ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved