Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] у листопаді 2016 року звернулась до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON]. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 червня 2004 року стягнуто з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 150 грн. щомісячно, починаючи з 18 травня 2004 року і до повноліття дитини. В 2005 році шлюб між ними розірвано. На даний час у неї склалися обставини, які, на її думку, дають підстави для перегляду рішення суду. Зокрема, витрати на утримання сина значно зросли, оскільки він навчається на першому курсі ЧНУ ім.Федьковича, стан здоров'я його не задовільний, у зв'язку із чим він щорічно перебуває на профілактичному лікуванні в м.Моршин, відвідує гуртки з англійської мови та фізики. Крім того, враховуючи інфляцію, на даний час значно збільшились витрати на продукти харчування, одяг, взуття та на інші споживчі товари. При цьому зазначала, що відповідач участі у виховані та утриманні їх спільного сина не приймає, матеріальної допомоги добровільно не надає й відповідно вона на даний момент позбавлена можливості самостійно забезпечувати потреби дитини, оскільки отриманого заробітку не достатньо для належного матеріального забезпечення сина. Стан здоров'я відповідача задовільний, він офіційно не працевлаштований, має нерегулярний та мінливий дохід. Оскільки розмір аліментів, які сплачує відповідач за рішенням суду є недостатнім для забезпечення належного утримання сина, придбання продуктів харчування, лікування та навчання, просила змінити розмір аліментів, які [PERSON] сплачує за рішенням суду від 18 червня 2004 року та стягувати з нього на її корить на утримання сина [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з урахування індексації, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Надала через канцелярію суду заяву, в якій розгляд справи просила провести без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному об'ємі та просила їх задовольнити. У разі відсутності відповідача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Справа слухалась у відсутність відповідача [PERSON], який в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов'язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с.9). Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 червня 2004 року, яке ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 01 вересня 2004 року залишено без змін, з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 150 грн. щомісячно, починаючи з 18 травня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4-8). Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено 04 листопада 2005 року відповідний актовий запис за №174 (а.с.2). Як вбачається із довідки КЖРЕП №9 від 29.11.2016 року, неповнолітній син сторін [PERSON] проживає разом із позивачкою й відповідно знаходиться на її утриманні (а.с.3). Так, відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Зі змісту ст. 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній син сторін навчається на першому курсі Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, відвідує гуртки з англійської мови та фізики. Крім того, неповнолітній [PERSON] має не задовільний стан здоров'я, у зв'язку із чим щорічно перебуває на профілактичному лікуванні в м.Моршин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з часу призначення судом аліментів, дитина сторін подорослішала й відповідно наявні підстави передбачені ч. 1 ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів визначених рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 червня 2004 року, оскільки на даний момент змінились обставини, які не були враховані судом при вирішенні позову про стягнення аліментів у 2004 році. Дані обставини зумовлені ростом індексу інфляції, навчанням сина у вищому навчальному закладі, а також віковими особливостями розвитку та потреб дитини, станом її здоров'я та необхідністю лікування, оскільки розмір аліментів в сумі 150 грн. визначений з урахуванням потреб дитини п'ятирічного віку, а на момент розгляду справи дитині виповнилося 17 років. При цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує те, що правовідносини щодо утримання батьками неповнолітніх дітей регулюються ст.ст. 182-184 СК України, відповідно до яких при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] офіційно не працює та отримані ним доходи мають мінливий характер. Стан здоров'я його задовільний. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився та не вказав на обставини з посиланням на докази, які на його думку, мають вагоме значення для вирішення вказаного спору, суд виходить з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачкою. Таким чином, ураховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню й відповідно суд, ураховуючи матеріальне становище сторін, стан здоров'я дитини та відповідача, вважає, що на підставі ст.184 СК України із [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1 000 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, згідно роз'яснень пленуму Верховного суду України у постанові "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Отже, змінений розмір аліментів слід стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їхнього неповнолітнього сина саме з дня набрання рішення законної сили, а не з дня подання позовної заяви, як того просила позивачка. Крім того, варто зазначити, що відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі). Отже, враховуючи те, що аліменти підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі, їх розмір підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, згідно вимог ч.ч.1,2 ст.88 України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли.

Outcome: partial