Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду 28.11.2017 року з позовом до Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, о він є сином померлого [PERSON]. Батько позивача пропрацював в шкідливих умовах праці у Приватному акціонерному товаристві Північний гірничо-збагачувальний комбінат 9 років 11 місяців, внаслідок недосконалих робочих місць, отримав професійне захворювання з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легенів. У зв'язку зі смертю батька, позивач зазнав моральних страждань, оскільки його сім'я залишилась неповною. Втрата близької людини призвела до зміни звичайного розкладу життя. Весь час позивач витрачає на догляд за матір'ю, оскільки вона залишилась на самоті, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та докладання додаткових зусиль для організації свого подальшого життя. Сторони в судове засідання не викликались. Учасниками справи були надані відзив, відповідь на відзив та заперечення. Крім того, учасники справи не скористались правом подати клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, представник Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат [PERSON], заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки у діях відповідача відсутні ознаки протиправності, підприємство відповідача надавало потерпілому пільги та компенсації, зокрема підвищену оплату праці, додаткову відпустку, профілактичне харчування, тощо; звертає увагу суду на існування причинно-наслідкового зв'язку між діями самого потерпілого та виникнення у нього професійного ушкодження здоров'я через тривалу трудову діяльність в шкідливих умовах праці. Крім того, представник відповідача [PERSON] зауважила на необґрунтованості та недоведеності суми моральної шкоди, у зв'язку з чим просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що виплата сум відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна членам сім'ї застрахованого смертю останнього Законом України «про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року - не передбачено. Крім того, у відповідності до внесених змін від 23.02.2007 року до вищевказаного Закону, всі норми закону, якими передбачалася виплата моральної шкоди - виключено. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] (позивач) є сином [PERSON] (а.с. 4, 5, 6). [PERSON] помер [INFO] у віці 65 років (а.с. 7). Довідкою МСЕК серії АА №0000170 від 17.02.2017 року встановлено причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом (а.с. 8). Крім того, вказаний причинний зв'язок також підтверджується протоколом патологоанатомічного дослідження №141 від 12.09.2016 року, зокрема, пунктом 20 вказано, що [PERSON] довгий час хворів на хронічне обструктивне захворювання легенів, хронічний обструктивний бронхіт з ускладненням пневмофіброзу, емфіземою легенів (професійне захворювання), клінічне протікання якого супроводжувалось порушенням кровообігу в малому колі, що призвело до розвитку «легеневого серця», застійним явищем в печені (а.с. 9-10). Також, актом розслідування хронічного професійного захворювання від 29.11.2004 року у потерпілого [PERSON] встановлено хронічне обструктивне захворювання легенів ІІ ст., фаза затяжного загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН 1 (першої) ст. - захворювання професійне. Остаточний діагноз встановлено 05.10.2004 року. У відповідності до п. 16 Акту: причиною професійного захворювання є праця в умовах впливу на організм шкідливих факторів протягом 09 років 11 місяців. Згідно п. 18 особами, що порушили законодавство про охорону праці є: адміністрація рудозбагачувальної фабрики №2 за період роботи [PERSON] з 10.11.1994 по 19.05.1999; адміністрація рудозбагачувальної фабрики №1 за період з 19.05.1999 року (а.с. 14-15). Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи. Відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Дослідженими актом розслідування хронічного професійного захворювання від 29.11.2004 року, протоколом патологоанатомічного дослідження №141 від 12.09.2016 року встановлено, що професійне захворювання виникло з вини підприємства відповідача-1, що потягло за собою в подальшому смерть [PERSON] Право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача-1 є обґрунтованими, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Водночас, досліджений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 29.11.2004 року у потерпілого [PERSON] спростовує доводи представника відповідача [PERSON] щодо відсутності в діях підприємства ознак протиправності. Що стосується розміру моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Представник відповідача-1, з урахуванням Глави 5 ЦПК України, не надав суду доказів на спростування тверджень позивача та на обґрунтування своїх заперечень проти позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керується, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг душевних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є сином померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача-1 Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька, грошові кошти в сумі 110 000 гривень. Водночас, суд погоджується з доводами відповідача-2, та доходить до висновку, що у задоволенні позову до відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області слід відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачено на теперішній час відшкодування моральної шкоди цим державним органом. Позивачем не доведений також факт невиконання цим відповідачем своїх обов'язків, передбачених ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" та наявність причинно-наслідкового зв'язку між таким невиконанням та заподіянням моральної шкоди позивачеві. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial