Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Трибухівської сільської ради та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та цивільного захисту Бучацької районної державної адміністрації про визнання права власності на житловий будинок загальною площею 154,9 кв.м. по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.05.2020 року належить, в рівних частинах, квартира [ADDRESS] , загальною площею 154.9 кв.м. З метою проведення реконструкції вказаної квартири та отримання дозвільних документів, вони звернулись до Відділу містобудування, архітектури, житлово- комунального господарства, інфраструктури та цивільного захисту Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області із заявою про видачу будівельного паспорта на реконструкцію з розширенням житлового будинку. Листом Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та цивільного захисту Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, повідомлено, що не можливо видати будівельний паспорт на реконструкцію з розширенням житлового будинку, у зв`язку з тим, що відповідно до ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», квартири не входять до переліку будівництва об`єктів, на які видається будівельний паспорт. З огляду на зазначені обставини, позивачі позбавлені можливості провести реконструкцію належної житлової квартири, а відтак і користуватись належним на праві власності нерухомим майном. Крім того, правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій розташована квартира [ADDRESS] не може бути оформлено, так як статтею 19 Земельного кодексу України, класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 54, в категорії земель житлової та громадської забудови «Секція В» не передбаченого такого виду використання земель як для обслуговування квартири. Частина [INFO] статті 383 ЗК України передбачає, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному буднику та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Однак, чинним законодавством України не передбачено порядку та умов переведення квартири як об`єкта права власності в житловий будинок. Як вбачається з свідоцтва про право на житло від 13 травня 2002 року, технічного паспорта на квартиру, визнання за позивачами права власності на житловий будинок не призведе до порушення прав інших осіб. В судовому засіданні позивач та представник позивачів позов підтримали, просили його задоволити. Представник відповідача Трибухівської сільської ради згідно поданого відзиву позов визнає, просить суд розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та цивільного захисту Бучацької районної державної адміністрації згідно поданого відзиву позов підтримує, просить суд розглядати справу у його відсутності. Суд, вислухавши позивача, представника позивачів, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.05.2020 року. Також, з матеріалів справи вбачається, що згідно листа Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та цивільного захисту № 27/01-11 від 19.06.2020 року, позивачам відмовлено у видачі будівельного паспорта на реконструкцію з розширенням житлового будинку, у зв`язку з тим, що право власності встановлено на квартиру. Судом встановлено, що позивачі є власниками квартир [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло. При цьому, правовий статус вказаного об`єкту нерухомого майна у правовстановлюючих документах зазначено саме як квартира. Із пояснень представника позивачів вбачається, що позивачі, усно, звертались до органів місцевого самоврядування з питання оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та на вказане, усне, звернення отримали відмову у зв`язку з тим, що чинним законодавством не передбачено відведення земельної ділянки власникам квартир. Як вбачається із матеріалів справи позивачами не зазначено жодної норми матеріального права, яка б регулювала спірні правовідносини та визначала процедуру зміни правового статусу об`єктів нерухомості. Зокрема, визнання квартири такою, що утворюють житловий будинок, не віднесено до компетенції суду, а є виключною компетенцією спеціальних державних органів влади. Суд дійшов висновку про те, що звернення до суду із вказаним позовом є передчасним, оскільки позивачі не звертались до органів місцевого самоврядування із заявою про зміну правового статусу квартир на житловий будинок. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні". (далі по тексту - Закон). Згідно з ч.1 ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає в себе, зокрема: територіальну громаду, сільську, селищну, міську раду, сільського, селищного, міського голову, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради, старосту, районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад, сіл, селищ, міст, органи самоорганізації населення. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (ч. 3 с. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Згідно пп. 5,10 п. «а» ст.30 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема: облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням та облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Згідно ст. 40 Закону виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження. За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтями 4 та 5 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особа, яка звертається за захистом свого порушеного права має довести, що її право було порушене, в чому полягає порушення її права та ким воно порушується, не визнається або оспорюється. При цьому, особа має чітко визначити яке право порушене та реальність порушення цього права. Тобто, обґрунтування порушення прав не може ґрунтуватися на умовних припущеннях, які не підтверджені належними доказами. Так звертаючись з позовом позивачі посилались на те, що перебування будинку у статусі квартирного не відповідає інтересам власникам, які не можуть оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку і провести реконструкцію з розширенням квартири [ADDRESS] . Однак доказів того, що позивачі звертались до відповідних органів місцевого самоврядування з заявами про зміну статусу квартири на житловий будинок та доказів того, що їм було відмовлено в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки визнання квартири такою, що утворює житловий будинок, не віднесено до компетенції суду, а є виключною компетенцією спеціальних державних органів влади, а тому звернення до суду із вказаним позовом є передчасним і до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed