Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.10.2010 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» (згідно п. 5 перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства» змінило найменування на ПАТ «Лізинг інформаційних технологій») в особі ПП «Мобіліті», яке діяло на підставі довіреності № 10070201 від 02.07.2010 року) та [PERSON] було укладено договір № 120185216 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Позивач зазначає, що відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору відповідач [PERSON] взяв участь в системі LeaseIT, зокрема отримав ІТ-обладнання та інші товари та послуги, на умовах, визначених обраним нею пакетом фінансування LeaseIT, а позивач зобов'язався забезпечити передачу станній ІТ-обладаання, запасні частини, комплектуючі, витратні матеріали, тощо. Зазначає, що відповідно до п. 1.2. договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг відповідачем [PERSON] визначались Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною вищезазначеного договору, затверджені та введені в дію наказом Генерального директора ЗАТ «Лізинг ІТ» від 01.02.2006 року, офіційно опубліковані на сайті www.lieaseit.ua/pravila.aspx і є незмінним з 01.02.2006 року, застосовуються до всіх договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Крім того 26.10.2010 року [PERSON] для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем виступила поручителем, уклавши Договір поруки за № 120185216. Оскільки відповідачі в порушення умов договору про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання та договору поруки свої зобов'язання не виконують виникла заборгованість, розмір якої становить 24544,56 грн., яку просить стягнути солідарно з відповідачів, а також понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явися, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути в його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заперечень з приводу поданого позову не надали. Суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін і тому можливо ухвалити заочне рішення згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 806 Цивільного Кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ч. 1 - 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з п.1 ч.2 ст.10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець зобов'язаний передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору. Як встановлено в судовому засіданні, 22.10.2010 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» в особі ПП «Мобіліті», яке діяло на підставі довіреності №10070201 від 02.07.2010 року (а.с.26) та відповідачем [PERSON] було укладено договір №120185216 (а.с.6) про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, що підтверджується актом приймання-передачі майна №120185216 від 03.11.2010 року (а.с.14). Відповідно до п. 5 перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства» ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» змінило найменування на ПАТ «Лізинг інформаційних технологій», що підтверджується витягом з протоколу №65 від 16.12.2011 року (а.с.25). Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору відповідач [PERSON] взяв участь в системі LeaseIT, зокрема отримав ІТ-обладнання та інші товари та послуги, на умовах, визначених обраним нею пакетом фінансування LeaseIT, а позивач зобов'язався забезпечити передачу останньому ІТ-обладаання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо. Відповідно до п. 1.2. договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг відповідачем [PERSON] визначались Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT (а.с.7-12), які є невід'ємною частиною вищезазначеного договору, затверджені та введені в дію наказом Генерального директора ЗАТ «Лізинг ІТ» від 01.02.2006 року, офіційно опубліковані на сайті www.lieaseit.ua/pravila.aspx і є незмінним з 01.02.2006 року, застосовуються до всіх договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Відповідно до п 6.2. правил визначено, що строк, протягом якого [PERSON] повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі останній обладнання і закінчується в останній день останнього календарного місяця, встановленого пакетом LeaseIT. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], відповідно до п.8.7. договору, підтвердив своїм підписом, що з правилами ознайомлений, їх зміст йому зрозумілий та погодився їх виконувати. У п. 8.1 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту розірвання з ініціативи будь-якої із сторін або з підстав, передбачених цим договором, Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІT (Правила), але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх обов'язків. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем [PERSON] було сплачено на рахунок позивача 641 гривню 50 копійок, з яких 212 гривень 50 копійок - за погашення штрафних санкцій за несплату рахунків, 492 гривні 00 копійок - за погашення місячних орендних платежів, щодо підтверджується довідкою про структуру грошових нарахувань та надходжень від 27.08.2013 року (а.с.15). Однак в подальшому обов'язки по сплаті взятих на себе фінансових зобов'язань відповідач [PERSON] не виконував. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вищезазначеним договором, 26.10.2010 року з [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки № 120185216 (а.с.13), відповідно до якого остання поручилася в солідарному обсязі відповідати за належне та в повному виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором №120185216 від 22.10.2010 року. Відповідно до п. 5.4.2. договору №120185216 від 22.10.2010 року [PERSON] зобов'язався своєчасно в повному обсязі сплачувати платежі, передбачені пакетом LeaseІT та цим договором, пунктом 7.1 договору цього ж договору передбачено, що сторони несуть відповідальність, встановлену договором, Правилами та чинним законодавством. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. П. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингоодержувач зобов'язаний відповідно до умов договору своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. п.1, 3, 4 ст. 623 ЦК України, боржник який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. В зв'язку з вищезазначеним, оскільки [PERSON] та [PERSON] в порушення умов договору про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання №120185216 від 22.10.2010 року та договору поруки № 1201852016 від 26.10.2010 року, свої зобов'язання належним чином не виконали, внаслідак чого виникла заборгованість, розмір якої становить 24544 гривні 56 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в структурі грошових нарахувань (а.с. 15). З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі ст. ст. 252, 256, 261, 267, 553-554, 509, 525-526, 610, 623, 806 ЦК України ,

Outcome: approved