Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS]; земельну ділянку площею 3,010 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Трушківської сільської ради Білоцерківського району; майновий пай вартістю 3152 грн. згідно свідоцтва серії [NUMBER], спадщину після її смерті прийняла, але не оформила, дочка спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, в передбачений законом строк та порядку прийняла спадщину, але нотаріусом їй відмовлено в оформленні спадкових прав в зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на це майно. Позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року, на вказане вище спадкове майно. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, в судове засідання 03.11.2017 року не з'явилися, але до суду представником позивача надано письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та без участі позивача. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть. Відповідно до довідки Трушківської сільської ради Білоцерківського району від 26.07.2017 року № 750, померла [PERSON] проживала і була зареєстрована до дня смерті в [ADDRESS], за цією адресою на день смерті спадкодавця були зареєстровані і проживали: дочка [PERSON] внучка [PERSON], правнук [PERSON]. З матеріалів спадкової справи № 39/2017 після смерті [PERSON] вбачається, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася 25.07.2017 року [PERSON], до цього спадкова справа не відкривалася. При вирішенні спору суд виходить з наступного. В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що спадкові відносини регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати , застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже, до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року про спадкування, оскільки спадкодавець померла [INFO] року і спадщину було прийнято до 01.01.2004 року. За ст.524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу /ст.525 ЦК/. Згідно ст.529 цього Кодексу, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно положень ст.549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Мінюсту України № 18/5 від 14.06.1994 року, за п.113 якої свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Враховуючи вищенаведені правові норми, суд вважає, що спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла її дочка [PERSON] - мати позивачки, оскільки на той час постійно проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, на що вказано вище. За ст.ст.560, 561 ЦК 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. А як передбачено в п.112 вказаної вище Інструкції, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, не оформивши спадщину після смерті [PERSON]. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач -дочка спадкодавця, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України, оскільки згідно довідки Трушківської сільської ради Білоцерківського району від 26.07.2017 року № 751, померла [PERSON] проживала і була зареєстрована до дня смерті по [ADDRESS], за цією адресою на день смерті спадкодавця проживали і були зареєстровані: дочка [PERSON], [PERSON] -внук, [PERSON] -внук, [PERSON] -внучка. Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців /ст.1276 ЦК України/. Отже, при спадковій трансмісії відбувається перехід права на прийняття спадщини, оскільки вже закликаний до спадкування спадкоємець набув право спадкування (право прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття), але не встиг його реалізувати. В даному випадку [PERSON] набула права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , але не встигла реалізувати його, а тому право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] переходить до спадкоємців [PERSON], спадщину після смерті якої прийняла позивач [PERSON] Судом встановлено, що до складу спадкового майна входить: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS]; земельна ділянка площею 3,010 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Трушківської сільської ради Білоцерківського району; майновий пай вартістю 3152 грн. згідно свідоцтва серії [NUMBER]. 25.07.2017 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. відмовлено позивачу в оформленні спадкових прав на майно після смерті [PERSON], оскільки спадкоємець не надала необхідних документів, які підтверджують державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що вбачається з постанови нотаріуса № 690. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Тобто, виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Такі правові висновки викладені в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». В судовому засіданні також встановлено, що відповідно до виписки з протоколу № 3 загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Чкалова села Трушки Білоцерківського району від 03.10.1972 року [PERSON] було виділено під забудову земельну ділянку площею 0,12 га по [ADDRESS] із вільного присадибного фонду колгоспу; рішенням виконавчого комітету Трушківської сільської ради від 08.04.1974 року [PERSON] надано дозвіл на забудову присадибної ділянки по [ADDRESS]; 31.03.1975 року у виконкомі Трушківської сільської ради зареєстровано за № 401 свідоцтво на забудову індивідуальної садиби по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] Все наведене стверджується копіями зазначених документів в матеріалах справи. Згідно копії довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 04.08.2017 року № 1856, право власності на житловий будинок [ADDRESS] не було зареєстроване; станом на 01.08.2017 року загальна площа будинку становить 51,10 кв.м, житлова -26,10 кв.м, самочинне будівництво та перепланування відсутні. Також відповідно до копії технічного паспорта МБТІ на зазначений житловий будинок, дата його побудови -1974 рік. В погосподарській книзі № 5 Трушківської сільської ради значиться об'єкт погосподарського обліку [NUMBER] -житловий будинок по [ADDRESS]; голова домогосподарства -[PERSON]. Як вказано вище в рішенні, нотаріусом відмовлено позивачу в оформленні спадкових право на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А тому суд вважає, що до позивача перейшло право на спадкування зазначеного нерухомого майна, але вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на будинок у нотаріальному порядку. Отже, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] після смерті [PERSON], оскільки її право власності на вказаний будинок було оформлено згідно норм діючого на той час законодавства, а відсутність реєстрації за нею права власності на це майно, не позбавляє її спадкоємців можливості успадкувати це майно та оформити право власності на нього. Як встановлено судом, до складу спадщини входить земельна ділянка площею 3,010 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Трушківської сільської ради Білоцерківського району, право на яку [PERSON] посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який за життя спадкодавця не було зареєстровано у встановленому порядку. Але із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ по КСП «Раставиця» вбачається, що [PERSON] 18.05.1999 року було видано сертифікат серії [NUMBER] на земельну частку /пай/ розміром 3,51 умовних кадастрових гектарів, що стверджується витягом із вказаної Книги /№ реєстрації 410/. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право наземельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. А відповідно до п.5 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до ст.2 вказаного вище Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Судом встановлено і вище вказано на те, що земельна частка /пай/, яка належала [PERSON], була виділена в натурі /на місцевості/, земельній ділянці присвоєно відповідний кадастровий номер, внесено відомості про неї до Національної кадастрової системи. За ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Приписами ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. А тому з врахуванням всього наведеного суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 3,010 га після смерті [PERSON] До складу спадкового майна входить також майновий пай вартістю 3152 грн. або 0,119 відсотків члена колективного сільськогосподарського підприємства ПОП «Раставиця», що стверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] від 05.11.2007 року. Згідно виписки з Книги реєстрації свідоцтв на право майнового паю по Трушківській сільській раді Білоцерківського району, № [NUMBER] за [PERSON] рахується свідоцтво серії [NUMBER], частка визначена в розмірі 3152 грн. або 0,119 відсотків. Оскільки позивач позбавлена можливості оформити свої права на все спадкове майно в нотаріуса, то суд вважає за можливе визнати за нею право власності на майновий пай вартістю 3152 грн. згідно свідоцтва серії [NUMBER].

Outcome: approved