Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу кредитором спадкодавця у розмірі 11041 грн. 54 коп. за кредитним договором № б/н від 19.09.2006, а також просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] (далі - Позичальник) звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 19.09.2006 року. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отримані Позичальником для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ет. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а Позичальнику надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмірі кредитного ліміту збільшився до 13 000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п, 3.3 Договору, на підставі яких Позичальник при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь- якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення п. 6.5 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, за умовами договору виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. [INFO] позичальник, [PERSON] помер. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 19.09.2006 року становить 11041, 54 грн., та складається з наступного: 11041,54 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 11041,54 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гри. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0.00 грн. - нарахована пеня; 0.00 грн. - нараховано комісії. Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємці Позичальника мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 20-01-2018 року по 20-07-2018 року. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України банком 11.07.2018 року була направлена претензія кредитора до Другої харківської державної нотаріальної контори, та 11.09.2018 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого Позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк", Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідача, де зазначена адреса реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України відповідачка прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого Позичальника, оскільки не відмовилась від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, 24.01.2021 року до спадкоємців Позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але претензія залишена без задоволення. Ухвалою суд від 30 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 14 липня 2021 року вирішено судове зсідання проводити з участю представника відповідачки поза приміщенням суду в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EasyCon. Представник відповідачки [PERSON] надав суду відзив на позов, в якому просив в позові відмовити. В обґрунтування заперечень послався на те, що [PERSON] не був ознайомлений та не підписував Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови і Правила надання банківських послуг, не був ознайомлений і не повідомлявся про наказ АТ КБ «ПриватБанк» від 23.08.2006 № 906-С-169, будь-які інші документи, які б вносили зміни до них. Зазначені документи не можуть бути складовою договору між позичальником та позивачем, а тому [PERSON] не міг порушити жодні умови, викладені в цих документах. Позивачем не надано жодних первинних документів, на підставі яких односторонньо складені надані розрахунки та виписка, додані позивачем до позовної заяви. Надані позивачем документи не є доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України та не можуть братися до уваги судом за умови відсутності первинних бухгалтерських документів, на підставі яких вони повинні бути складені. Позивачем також не надано доказів, які б підтверджували волевиявлення [PERSON] на зміну умов кредитування (зміну кредитного ліміту) та умов кредитного договору, зокрема його пролонгацію, видачу кредитних карт з новими номерами та термінами дії. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували обставину видачі інших карток [PERSON] та наявності вільного виявлення [PERSON] і відповідності його внутрішній волі, зокрема, жодних документів із підписом останнього на видачу таких карток з новими номерами та новими термінами дії. Позивачем не надано доказів у розумінні Цивільного процесуального кодексу України зміни умов кредитування та пролонгації кредитного договору, видачі [PERSON] карток із новими номерами та термінами дії тощо . Крім того, як зазначає позивач, [PERSON] було видано картку з номером [NUMBER] зі строком дії кредитного ліміта, який відповідає строку дії картки, до 2012 року, з чого слідує, що граничним терміном повернення грошових коштів є 31.09.2012, якщо відповідним договором не були встановлені більш скорочені строки повернення грошових коштів, оскільки перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання належного виконання (зокрема, прострочки виконання) відповідачем обов`язку зі сплати чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого. Отже, строк позовної давності за вимогою про повернення кредитних коштів сплив 31.09.2015, проте позивач звернувся до суду із позовом 30.04.2021, тобто з порушенням передбаченого ст. 257 ЦК України 3-річного строку позовної давності, що згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України також є підставою для відмови у позові. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , спадкоємці відповідно до ст. 1270 ЦК України мали звернутися були звернутися із заявами про прийняття спадщини не пізніше 23.07.2018. З претензії кредитора від 04.06.2018 слідує, що позивач дізнався про смерть (відкриття спадщини) [PERSON] не пізніше 04.06.2018, а тому зобов`язаний був вернутися із відповідною вимогою до нотаріальної контори (або вимогою, позовом до спадкоємців) не пізніше вказаної дати. Однак претензія кредитора вих. № SAMDN44000009172589 від 04.06.2018 стосується кредитного договору № б/н від 20.09.2006., а позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» стосуються іншого договору - кредитного договору № б/н від 19.09.2006. З цього слідує, що АТ КБ «Приватбанк», який вважає себе кредитором [PERSON] , і досі не пред`явив вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину, внаслідок чого позбавляється права вимоги на підставі ч. 4 ст. 1281 Цивільного кодексу України. Представник відповідачки також послався на те, що відсутні докази прийняття відповідачкою спадщини [PERSON] . Крім того, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт наявності родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] , а остання не подавала заяви про прийняття спадщини [PERSON] . Твердження позивача про те, що відповідачка проживала (була зареєстрована) разом із [PERSON] на момент його смерті - [INFO] - за одною адресою: [ADDRESS] , не відповідають дійсності і спростовуються довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.05.2021, з якої вбачається, що за відповідною адресою станом на [INFO] (день смерті [PERSON] ) були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] мати відповідача) та [PERSON] . Надана не засвідчена належним чином копія паспорта [PERSON] є недостовірною, оскільки [PERSON] розлучився із [PERSON] [INFO] та створив нову сім`ю, уклавши 27.07.2007 шлюб з [PERSON] , який надалі був також розірваний, що підтверджується копією рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2015 у справі 440/18512/15-ц, а тому він не міг проживати за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу невідомо місце реєстрації та проживання [PERSON] станом на день його смерті. [PERSON] станом на момент його смерті не проживав за адресою відповідача, внаслідок чого відповідач на підставі ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, не приймала спадщини [PERSON] , не є його спадкоємцем і не зобов`язана задовольняти вимоги кредиторів [PERSON] . Також представник відповідачки зазначив, що попередня сума судових витрат відповідачки у зв`язку із розглядом цієї справи, витрат на професійну правничу допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги від 15.05.2021, становить 5 000 грн. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркулова В.В. подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що спадкоємці Позичальника мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 20-01-2018 року по 20-07-2018. З анкети-заяви вбачається, що Позичальник висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява з разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а з Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також відповідно до наданої копії анкети-заяви вбачається, що Позичальнику встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,0% (36,00% на рік). Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку, на офіційному сайті Банку. Підпису позичальника у примірнику Умов та Правил надання та Тарифів банку бути не може, оскільки сторони уклали договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, особливістю якого є викладення формулярах (Умовах та Правилах), а укладення такого договору здійснюється шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Крім того, представник позивача послалась на те, що відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. Також представник позивача послалась на практику Верховного Суду, якою визнано необґрунтованим висновок суду нижчої інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної карти з встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, та зазначено, що висновок суду про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного часткового виконання сторонами. Позичальник звернувся з проханням про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Дерев`янко О.Ю. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві та відповіді на відзив обставини. У останнє судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи; подав заяву про розгляд справи у його відсутності, та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив в позові відмовити, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та фактичні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] згідно з заявою від 02.10.2006 отримав кредитну карту № [NUMBER] з кредитним лімітом у розмірі 7 000 грн., який поступово збільшувався до 13 000 грн., а з 09.11.2015 зменшувався, та з 18.07.2018 не надавався. Відповідно до наданої заяви вбачається, що Позичальнику встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,0% (36,00% на рік). З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що [PERSON] були видані кредитні картки: № [NUMBER] терміном дії до 09/12; [NUMBER] терміном дії до 01/16; [NUMBER] терміном дії до09/16; [NUMBER] терміном дії до12/19 ; [NUMBER] терміном дії до 09/20. Як вбачається з виписки за договором №б/н, він користувався вказаними кредитними картками, отримував готівкові кошти, оплачував товари та послуги до 26 січня 2018 року, та з карток списувались проценти за користування кредитним лімітом. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 19.09.2006 розмір заборгованості [PERSON] становить 11041,54 грн., та складається з наступного:11041,54 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 11041,54 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гри. - заборгованість за нарахованими відсотками;0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0.00 грн. - нарахована пеня; 0.00 грн. - нараховано комісії. Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданим 23 січня 2018 року, Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Позивач направив на адресу відповідачки претензію № SAMDN44000009172589 від 04.06.2018 про сплату заборгованості у сумі 11041 грн. 54 коп., як спадкоємцем позичальника, за укладеним 20.09.2006 кредитним договором № б/н. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Харкова вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 14 жовтня 2006 року. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 9 грудня 2015 року позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Ухвалою суду від 14 липня 2021 року за клопотанням представника відповідачки витребувано з Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на дату смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також з Другої Харківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після його смерті. З копії спадкової справи № 228/2018, заведеної після смерті [PERSON] , наданої суду Другою Харківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 19.07.2018 ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся на адресу вказаної нотаріальної контори з претензією кредитора, повідомив про наявність заборгованості за [PERSON] в сумі 11 041 грн. 54 коп. за кредитним договором № б/н від 20-09-2006. Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52678546 від 19.07.2018 стало підставою для реєстрації спадкової справи № 62731921 від 19.07.20018, та листом № 1218/02-14 від 19.07.2018 позивача повідомлено про заведення спадкової справи за його претензією. 08.07.2020 позивач подав Другій Харківській державній нотаріальній конторі претензію кредитора, в якій просив включити кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості. Листом № 1014/01-16 від 09.07.2020 заступник завідувача Другої Харківської державної нотаріальної контори повідомила позивача про те, що претензію зареєстровано та долучено до спадкової справи, спадкоємці будуть повідомлені про надходження заяви. Заяв про прийняття спадщини спадкоємцями [PERSON] спадкова справа не містить. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Умови та Правила надання банківських послуг позивачем, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19). Суд бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17, оскільки спірні правовідносини та правовідносини, які були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, хоча і стосуються іншого відповідача, проте за характером є тотожними. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Однак посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не був ознайомлений та не підписував і Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови і Правила надання банківських послуг не спростовує факту отримання ним кредитних карток, кредитних коштів та користування ними, а зазначені в заяві положення щодо ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг суд до уваги не приймає, незалежно від наявності підпису позичальника на заяві. Отже, кредитну картку відповідач отримав, грошовими коштами банку користувався та повинен був повернути отримані грошові кошти. Відповідно до ст. 3 ЦК України одної з загальних засад цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1,3 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.ч.2-4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитор спадкодавця може пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку. Обґрунтовуючи звернення з позовом до відповідачки, банк посилався на те, що за паспортними даними вона зареєстрована за тією ж адресою, що і позичальник. Надану позивачем копію сторінок № 1-7, 11-12 паспорта [PERSON] з відміткою Ленінського РУВ ГУМВС України в Харківській області від 18.02.2010 на аркуші 12 про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] суд до уваги не приймає, оскільки вказана копія не є належним доказом, не завірена в установленому порядку, не містить достовірних відомостей про місце реєстрації [PERSON] станом на [INFO] - дату його смерті. В той же час, як вбачається з наданої відповідачкою Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.05.2021, за адресою: [ADDRESS] станом на 20 січня 2018 року були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Отже, за вказаною адресою на час смерті [INFO] [PERSON] зареєстрований не був. Вказана довідка є допустимим, належним та достовірним доказом та спростовує доводи позивача щодо реєстрації позичальника на час смерті за однією адресою з відповідачкою. Не надано позивачем доказів і того, що відповідачка перебувала у родинних відносинах з померлим та відноситься до кола його спадкоємців, та в позовній заяві взагалі не зазначено, у якупих родинних відносинах відповідачка перебуває з померлим. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 755/7730/16-ц (№ 61-2935св18) при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України Таким чином, надані позивачем докази не дозволяють встановити істотні обставини, а саме належність відповідачки до кола спадкоємців померлого, факт прийняття нею спадщини, наявність цієї спадщини, її вартість, тобто банком не доведено підстав для покладання на відповідачку відповідальності за борги померлого. Принцип диспозитивності цивільного процесу (ст.13 ЦПК України) передбачає розгляд судом справи на підставі доказів, наданих сторонами. Предмет доказування (факти, що підлягають встановленню) міститься в диспозиції норми матеріального права та не потребує додаткового роз`яснення судом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00). Враховуючи викладене та аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу кредитором спадкодавця, тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed