Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому, з урахуванням уточнень, просить суд в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором № 36/Ю від 31.07.2012 року в загальній сумі 1 779 338 гривень 65 копійок звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 01.08.2012р. який складається з: земельної ділянки площею 1,9300 га, яка розташована: масив [NUMBER], ділянка [NUMBER] Сухолиманська сільська рада, Овідіопольський район, Одеська область ( за межами населенного пункту ), кадастровий номер - 5123784200:01:001:0038 шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність Також позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 гривень. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ «Місто Банк» про визнання недійсним іпотечного договору з підстав неправомірних умов договору. Представник позивача в судове засідання з'явився, позов про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно підтримав повністю, зустрічний позов про визнання недійсним іпотечного договору не визнав. Відповідач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином, поважні причини своєї неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки невідомі Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов АТ «Місто Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на іпотечне майно підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі, вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Місто Банк» про визнання іпотечного договору недійсним задоволенню не підлягають з огляду на наступні обставини. 31 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством « Місто Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМСЕРВИС ПЛЮС» був укладений Договір № 36/Ю про надання кредиту на умовах кредитної лінії в розмірі, що не перевищує Ліміт фінансування, який складає 500 000,00 ( п'ять тисяч ) гривень. З метою забезпечення належного виконання забов'язань ТОВ «КОМСЕРВИС ПЛЮС» як позичальник, що випливає з кредитного договору, 01 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Місто Банк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до якого, як майновий поручитель передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 1,9300 га, яка розташована: масив [NUMBER], ділянка [NUMBER], Сухолиманська сільська рада. Овідіопольський район, Одеська область ( за межами населеного пункту), кадастровий номер - 5123784200:01:001:0038, цільове призначення (використання) - для будівництва та експлуатації об'єктів комерційного, громадянського та складського призначення, яка належить на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 156409, виданого Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області та відділом Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10952900002 від 02.11.2009 року, зареєстрованого Овідіопольським районним відділом Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» від 11.11.2009 року. Позивач направив позичальнику та поручителю повідомлення-вимогу про погашення заборгованості по кредитному договору та попередив, що у іншому випадку він вимушений буде звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак вимога іпотекодержателя залишилася без задоволення, письмової відповіді від позичальника чи поручителя не отримав, у зв'язку з чим заборгованість по кредитному договору станом на 19 червня 2014 року складає 1 779 338 гривень 65 копійок. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати процентів та погашення кредиту, кредитором направлено досудові вимоги про погашення заборгованості, відповідно до яких іпотекодавець був зобов'язаний сплатити на користь Кредитора належні суми кредиту, процентів та штрафних санкцій за Кредитним договором. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. У порушення вищевказаних умов кредитного договору, а також ст.ст. 509 і 1054 ЦК України, відповідач прийнятих на себе кредитних зобов'язань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованим по ньому відсоткам не виконує. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, боржник, що не повернув вчасно кредитні кошти, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку. Згідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ст. 611 ЦК України у випадку невиконання зобов'язання боржником настають правові наслідки у виді відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України боржник зобов'язаний повернути позивачеві гроші в строк та в порядку, встановленими договором. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частина 1 статті 11 Закону України « Про іпотеку» передбачає, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного забов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до вимог ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; приорітет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, що вбачається з положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зокрема п. 39 з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Через такі дії відповідача позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом, у зв'язку з чим поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 3441,00 грн., про що свідчать відповідні квитанції у матеріалах справи. Через викладене суд прийшов до переконливого висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки у порушення умов кредитного договору, відповідач прийнятих на себе кредитних зобов'язань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованим по ньому відсоткам не виконує. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або такі, що є необхідними для договорів цього виду, а також усі умови, відносно яких за заявою хоч би однієї із сторін має бути досягнута згода. За змістом ст.ст. 1, 3 Закону України «Про Іпотеку» іпотека це від забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, вона має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Стаття 18 ЗУ «Про іпотеку» визначено істотні умови, які повинен містити договір іпотеки. Сторонами було визначено зміст та розмір зобов'язання за кредитним договором, строк і порядок його виконання, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та його реєстраційні дані відповідно до вимог ст. 18 вказаного закону, якою встановлено істотні умови договору іпотеки. Відповідно ч. 2 ст. 258 ЦК України «Позовна давність в один рік застосовується зокремо, вимог: про стягнення неустойки / штрафу, пені /». Відновідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовліностю сторін. Договір про збільшення позовної давності складається у письмовій формі. Так, договором / п. 8.6 / передбачено, що сторони домовились, що позовна давність з Іпотекодавця та/або позичальника грошових зобов'язань, штрафних санкцій, збитків та/або інших витрат, передбачених кредитним договором та/або договором іпотеки, встановлюється три роки. За правилами ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до закону або умов договору неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. На підставі викладеного та

Outcome: approved