Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в порядку ст. 1172, 1187, 1188 Цивільного кодексу України на відшкодування шкоди, внаслідок ДТП, та просила стягнути з відповідача шкоду в розмірі 33145,98 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.11.2013 року в с. Дмитрівка Києво - Святошинського по вул. Квітнева сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «ГАЗ» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (працівник відповідача/третя особа), власником якого Дочірнє підприємство «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та автомобіля марки «Land Rover» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (потерпіла). Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «Land Rover» д.н. [NUMBER]. Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки «ГАЗ» д.н. [NUMBER] - [PERSON], що підтверджується постановою судді Києво-Святошинського суду м. Києва від 09.12.2013 року в адміністративній справі № 369/11910/13-п. Згідно звіту № 7879/1 про оцінку автомобіля марки «Land Rover» д.н. [NUMBER], складеного 16.12.2013 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Land Rover» д.н. [NUMBER], складає 83145,98 грн. 28.11.2013 року позивачка звернулась до МТСБУ із повідомленням про настання страхового випадку на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів". В свою чергу, МТСБУ сплатило позивачці суму страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн. Позивачка зазначає, що на момент ДТП, [PERSON] перебував в трудових відносинах з ДП «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а тому згідно ст. 1172, 1187, 1188 Цивільного кодексу України ДП «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» є відповідальною особою перед позивачем за завдану шкоду його працівником. Таким чином, оскільки сума сплачена МТСБУ не відшкодувала повністю всю шкоду заподіяну винуватцем, то позивачка вважає що її порушене право підлягає захисту в порядку ст. 1192 ЦК України з урахуванням викладеного, позивачка просила позов задовольнити. 02.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснивши, що дійсно ДТП сталося з вини [PERSON], який працював у відповідача та керував належним останньому автомобілем марки «ГАЗ» д.н. [NUMBER]. Однак, підприємство є банкрутом і на ньому відсутні кошти на оплату, а тому просить в позові відмовити. 28.09.2015 року в судове засідання третя особа не з'явилась, повноважного представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, не зважаючи на те, що була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів та за відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка звернувся до суду з позовом в порядку ст. 1172, 1187, 1188 Цивільного кодексу України на відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем, внаслідок ДТП, та просила стягнути з відповідача шкоду в розмірі 33145,98 грн. та судові витрати. Встановлено, що 28.11.2013 року в с. Дмитрівка Києво - Святошинського району по вул. Квітнева сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «ГАЗ» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який є працівником відповідача- Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та автомобіля марки «Land Rover» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (потерпілої). Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «Land Rover» д.н. [NUMBER]. Встановлено, що ДТП відбулося з вини водія автомобіля марки «ГАЗ» д.н. [NUMBER] - [PERSON], що підтверджується постановою судді Києво-Святошинського суду м. Києва від 09.12.2013 року в адміністративній справі № 369/11910/13-п. Згідно звіту № 7879/1 про оцінку автомобіля марки «Land Rover» д.н. [NUMBER], складеного 16.12.2013 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Land Rover» д.н. [NUMBER], складає 83145,98 грн. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів". Згідно положень ст. 41 (п. 41.1) вказаного закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. На підставі положень зазначеного закону, позивачкою до МТСБУ, як гаранта відшкодування шкоди потерпілим, 28.11.2013 року було подано відповідну заяву на відшкодування шкоди, заподіяної під час ДТП 28.11.2013 року. В свою чергу, МТСБУ сплатило позивачці суму страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн. Судом встановлено, що на момент ДТП, [PERSON] перебував в трудових відносинах з ДП «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та керував належним їм автомобілем марки «ГАЗ» д.н. [NUMBER], що підтвердив та проти чого не заперечував представник відповідача в судовому засіданні. Згідно ст.. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою ст. 1172 ЦК України на юридичну особу покладається обов'язок відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Як свідчить практика, суб'єктивний склад сторін у спорах такої категорії, як правило, складається з учасників дорожньо-транспортної пригоди; володільців-користувачів транспортних засобів; власників джерела підвищеної небезпеки, з якими винні особи знаходилися у трудових відносинах; страхових компаній, з якими власники транспортних засобів знаходяться у договірних відносинах; осіб, з вини яких сталася ДТП, відшкодування за якою було проведено страховими компаніями, та третіх осіб, зазвичай, водіїв-учасників, які не заявляють самостійних вимог. Відповідачем за таких правовідносин виступають: володілець транспортного засобу; винна особа-володілець транспортного засобу; винна особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом; власник (володілець) транспортного засобу, недбалість якого сприяла неправомірному заволодінню ним; роботодавець - за шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов'язків; страхова компанія - за шкоду, завдану застрахованою особою; батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники, чоловік (дружина) у випадках, передбачених ст. ст. 1178, 1179, 1183, 1186 ЦК України та ст. ст. 1187, 1188 ЦК України. Крім того, у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року надано приблизний перелік володільців джерел підвищеної небезпеки, до яких, зокрема, належать власники джерел підвищеної небезпеки (кооперативи, акціонерні товариства, громадяни тощо); організації, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на праві повного господарського відання або на праві оперативного управління (державні підприємства та установи); організації та громадяни, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на підставі відповідних договорів (договору оренди, підряду); громадяни, які мають доручення на керування транспортним засобом; організації, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на підставі адміністративного акта про передачу їх у тимчасове користування. Згідно з роз'ясненнями п. 5 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Господарські (підприємницькі) товариства, кооперативи відповідають за шкоду на підставі ст. 1172 ЦК України у випадках її заподіяння як їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства (кооперативу), так і особами, які виконують роботу за трудовим договором. Не впливають на виникнення обов'язку володільця джерела підвищеної небезпеки з відшкодування заподіяної ним шкоди наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов'язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях. Таким чином, згідно ст. 1172, 1187, 1188 Цивільного кодексу України ДП «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» є відповідальною особою перед позивачем за завдану шкоду його працівником. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Оскільки сума сплачена МТСБУ не відшкодувала повністю всю шкоду, заподіяну винуватцем, то позивачка має право на відшкодування шкоди в порядку ст. 1192 ЦК України. Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України суд може зобов'язати особу, яка спричинила збитки, відшкодувати їх у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення речі. За таких обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачкою доведено позовні вимоги, а саме: факт спричинення їй шкоди, як власнику транспортного засобу, протиправність поведінки, розмір шкоди і причинний зв'язок та про правильність притягнення відповідача до відповідальності за заподіяну його працівником шкоду під час виконання ним службових обов'язків, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню шкода в розмірі 33145,98 грн. Одночасно судом не приймається до уваги прояснення представника відповідача в заперечення позову, оскільки вони не грунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються вищевикладеним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки даний спір вирішено на користь позивачки, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачкою, повинні бути відшкодовані відповідачем.

Outcome: approved