Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Обгрунтовує позов тим, що є співвласницею квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 19 січня 2009 року за № С-08191. У вказаному житлі відповідач з 27 лютого 2017 року була тимчасово зареєстрована. Однак з березня 2017 року у помешканні не проживає, на даний час місце її знаходження та перебування невідоме. У позивача як власника квартири виникають труднощі у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням на власний розсуд, виникають проблеми з надмірною сплатою комунальних послуг, які нараховуються на кількість прописаних осіб, чим об'єктивно порушуються її права, а тому вважає, що відповідач втратила право користування квартирою. Ухвалою від 17 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач в судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просить справу розглядати у її відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання повторно не з'явилась, відзив не подала, про причини неявки не повідомила, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Перевіривши зібрані докази, постановляючи заочне рішення, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності 4 особам: позивачу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 19 січня 2009 року, виданого згідно з наказом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 19 січня 2009 року № 120-Ж-С. (а.с.5,6) Встановлено, що [PERSON] одружилась і її прізвище після реєстрації шлюбу є [PERSON]. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч.4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. З довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 06.08.2018, виданої ТзОВ ЖЕП "Стимул-Сихів" вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано семеро осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 27.02.2017. З акту від 06 серпня 2018 року, складеного уповноваженими працівниками ТзОВ ЖЕП "Стимул-Сихів", вбачається, що відповідач з березня 2017 року і по даний час не проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с.8) З заяв співвласників помешкання [PERSON], [PERSON] вбачається, що вони не заперечують проти визщнання відповідача такою, що втратила право користвання житлом. (а.с.10, 14) Судом встановлено, що позивач є співвласником спірного жилого приміщення, з її згоди та згоди інших співвласників, відповідач вселилась як піднаймач і зареєструвалась за вказаною адресою, остання не є членом сім'ї власників помешкання, є дочкою чоловіка позивача від першого шлюбу. З'ясовано, що відповідач, будучи зареєстрованою, фактично не проживала у спірному жилому приміщенні, особистих речей не залишала, витрат на утримання житла не несе, перешкод у користуванні їй не чинилось, на даний час місце перебування відповідачки невідоме. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З'ясовуючи причини відсутності відповідачки понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд позбавлений можливості встановити їх поважність. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами повністю доведено, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у спірній квартирі, не є членом сім'ї власників, добровільно забрала особисті речі, не несе витрат, пов'язаних з утриманням житла, будь-яких договорів щодо користування квартирою не існує, відповідач втратила інтерес до вказаного житла понад рік. На переконання суду, реєстрація відповідачки порушує права позивача та створює їй певні незручності як співвласниці, остання змушена нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлена можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Отже, вимоги позивача у частині визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщення підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на корить позивача слід стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved