Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач в липні 2017 року звернувся в суд з даним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2015 року діти перебували на вихованні у державних закладах: Комунальному закладі Львівської обласної ради «Червоноградська загальноосвітня школа-інтернат І -III ступенів» та Будинку дитини № 1 м. Львова, а на даний час діти перебувають на вихованні у соціально-реабілітаційному центрі опіки дітей "Дитячі стежинки" в м. Великі Мости. Впродовж всього часу відповідачі не цікавились життям та здоров'ям дітей, не приймали участі у їх вихованні. Згідно рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 24.06.2015 р. сім'я відповідачів була скерована під соціальний супровід Червоноградського міського центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді, за повідомленням яких станом на 26.06.2017 р. контакт з [PERSON] не встановлено, неможливо здійснити оцінку потреб сім'ї (початкову оцінку) та надати комплекс соціальних послуг, остання на телефонні дзвінки не відповідає, під час візитів до сім'ї дверей ніхто не відчиняє. Зазначає, що відповідачі протягом трьох років ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітніх дітей, не цікавляться їх здоров'ям, життям та навчанням, не приймають участі у вихованні, не провідують дітей, а тому орган опіки та піклування Червоноградської міської ради, вважає за доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхніх дітей. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, та суду пояснила, що відповідачі не займаються вихованням дітей, не провідують їх у реабілітаційному центрі, не цікавляться їхнім життям та станом здоров`я. В судовому засіданні представник третьої особи позов просить задоволити, та суду пояснив, що близько двох років, він будучи директором Червоноградського міського центру сім`ї та молоді, не може зустрітись із відповідачкою [PERSON], так як остання за місцем своєї реєстрації відсутня. Старші діти відповідачів перебувають у них на обліку більше п'яти років, в подальшому молодші діти також були взяті на облік. На даний час усі четверо дітей знаходяться у соціально-реабілітаційному центрі опіки дітей «Дитячі стежинки» в м. Великі Мости. Згідно рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №114 від 24.06.2015 року їхня служба мала взяти взяти сім`ю відповідачів під соціальний супровід, але відповідачка відмовилася від соціального супроводу, на контакт не виходила, і під час візитів у представників служби дверей квартири не відчиняла. Зазначив, що відповідачі своїх дітей у реабілітаційному центрі жодного разу не відвідували, та їхнім життям і здоров`ям не цікавлись. Належно повідомлені відповідачі в судові засідання 03.10.2017 року, 22.11.2017 року, 20.12.2017 року та 25.01.2018 року не з'явилися, в передостаннє засідання викликалися через оголошення в пресі, про причини неявки суд не повідомили, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Як передбачено ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Відповідачі перебуваю в зареєстрованому шлюбі з 03.07.2008 року, що підтверджується наявним, в копії паспорта громадянина України відповідачки, штампом Тартаківської сільської ради Сокальського району Львівської області. Від попереднього шлюбу відповідачка [PERSON] являється матір`ю: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження з позначкою «Повторно» серії [NUMBER], [NUMBER] від 30.09.2015 року. Окрім цього, відповідачі від спільного шлюбу, являються батьками: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 17.01.2012 року та [NUMBER] від 16.05.2014 року. Відповідно до витягів з рішень виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» №193 від 22.10.2015 року, №83 від 20.04.2016 року, та №129 від 22.06.2017 року, неповнолітні діти відповідачів направлені у соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки», що в м. Великі Мости по вул. Зелена, 24. Як вбачається з висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Червоноградської міської ради №66 від 07.06.2017 року, директор ЧМЦСССДМ доповів, що [PERSON] на численні рекомендації та зауваження з боку працівників ЧМЦСССДМ, медичних працівників не реагує, веде себе зверхньо та зневажливо до членів комісії, які неодноразово відвідували сім'ю. Житлово-побутові умови проживання незадовільні. У квартирі антисанітарні умови. [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони: безвідповідальна, схильна до вживання алкогольних напоїв, ніде не працює. [PERSON] не прибула на засідання комісії, не цікавиться життям, навчанням та здоров'ям дітей, які перебувають у закладах. Так як відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей члени комісії прийшли до висновку, про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до листів директора Червоноградського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №339-02 від 29.10.2015 року та №192/02 від 08.06.2017 року, останній звертався в місцеві правоохоронні органи, з проханням встановити фактичне місце проживання [PERSON], так як згідно рішення виконавчого комітету Червоноградської №114 від 24.06.2015 року [PERSON], скерована під соціальний супровід їхнього центру. Проте за весь період контракт з останньою встановити не вдалося, на телефонні дзвінки не відповідає, під час візитів дверей ніхто не відчиняв. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст.164 СК України, однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її вихавання, захист її інтересів, та відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які грунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей, матеріальної допомоги їм не надають, не цікавляться їх життям і здоров`ям, не провідують їх у соціально-реабілітаційному центрі опіки дітей "Дитячі стежинки", не проявляють заінтересованості в їх подальшій долі, не беруть участі в фізичному, духовному та моральному розвитку дітей та не спілкуються з ними, то суд вважає позов обґрунтованим та такии, що підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, крім іншого, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В силу ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітніх дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров'я, беручи до уваги те, що відповідачі не дотримується вимог даного закону, матеріально своїх неповнолітніх дітей не утримують, останні самоусунулись у повній мірі від виховання дітей та виконання своїх батьківські обов'язків, то суд вважає, що з відповідачів слід стягувати аліменти на користь соціально-реабілітаційного центру опіки дітей «Дитячі стежинки» на утримання їхніх дітей. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved