Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 03.04.2014 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 109. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що тривалий час вони з відповідачкою проживають окремо за різними адресами, не ведуть спільного господарства, а їхній шлюб існує лише формально. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливе та суперечить інтересам сторін та їхніх дітей. У них виявились різні погляди на життя, вони усвідомили несумісність характерів, а постійне непорозуміння одне до одного призвело до фактичнго розірвання сімейних відносин. Не заперечує щоби діти проживали разом з матірю після розірвання шлюбу. Просив шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві мотивів. Просить шлюб розірвати Відповідач до суду 23.07.2020 року подала заяву про визнання позову, а саме: просила шлюб розірвати; визначити місце проживання дітей разом із нею та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] ". Дану заяву вона підтримала разом з представником в судовому засіданні 28.09.2020 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.04.2014 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 109, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . З копій свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER] вбачається, що у сторін за час перебування у шлюбі народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є те, що тривалий час вони з відповідачкою проживають окремо за різними адресами, не ведуть спільного господарства, а їхній шлюб існує лише формально, у них виявились різні погляди на життя, сторони усвідомили несумісність характерів, а постійне непорозуміння одне до одного призвело до фактичного розірвання сімейних відносин. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а відтак, позовні вимоги слід задовольнити повністю. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач у поданій ним позовній заяві питання стягнення сплаченого судового збору з відповідача просить не вирішувати, а саме просив такі покласти на нього, а тому незважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю, питання стягнення з відповідача судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, не підлягає вирішенню. Також не підлягає вирішенню клопотання відповідача про визначення місця проживання дітей разом із нею та залишення їй після розірвання шлюбу прізвища " [PERSON] ", оскільки такі вимоги не є предметом розгляду справи, а суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: approved