Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач - ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» за кредитним договором № 36/в від 28 лютого 2008 року, що становить в гривневому еквіваленті 3386085,53 грн. звернути стягнення на належне [PERSON] нерухоме майно, предмет іпотеки домоволодіння загальною площею 81,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Дитинства, 94 та земельну ділянку площею 0,0961 га, яка передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Самарського району м. Дніпра, вул. Дитинства,94, шляхом їх продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною 591\~700 грн., визначеною звітом про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 81,3 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0961 га (кадастровий номер №1210100000:09:374:0009) за адресою: м. Дніпро, вул. Дитинства,94 у порядку, передбаченому\~ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський акціонерний банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - домоволодіння загальною площею 81,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Дитинства,94 та земельну ділянку площею 0,0961 га, яка передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Самарського району м. Дніпро, вул. Дитинства,94, в Державному реєстрі прав речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на предмет іпотеки домоволодіння загальною площею 81,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Дитинства,94 та земельну ділянку площею 0,0961 га, яка передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Самарського району м. Дніпра, вул. Дитинства,94, за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №36/в від 28.02.2008р., відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 66000,00 доларів США, термін повернення кредиту 26 лютого 2018 року. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 28.02.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем було укладено іпотечний договір відповідно до умов якого, з метою забезпечення виконання боржником основного зобовязання, що випливає з кредитного договору, іпотекодавець передав в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку - домоволодіння загальною площею 81,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Дитинства,94 та земельну ділянку на якій розташований обєкт іпотеки. Невиконання відповідачем зобовязань по укладеному кредитному договору щодо своєчасного повернення кредиту зумовило звернення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до суду із відповідним позовом. В свою чергу, відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ВіЕйБіБанк» про визнання недійсним пункту 1.4.1 та пункт 2.3 кредитного договору №36/в від 28.02.2008 року укладеного між ним та Всеукраїнським Банком Розвитку, який обґрунтував тим, що між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ним було укладено кредитний договір №36/в від 28.02.2008р., відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 66000,00 доларів США, термін повернення кредиту 26 лютого 2018 року. Так, п.1.4.1 кредитного договору встановлено, що за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у розмірі 233,31 грн., що становить 0,07% річних від суми кредиту. Також відповідно до п.2.3 Кредитного договору за надання кредиту, позичальник сплачує банку комісію в розмірі 1% від суми кредиту, що становить 3333,00 грн. Законом України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки,комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, є нікчемною. Вважає, що умови пунктів 1.4.1. та 2.3 кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на погіршання становища споживача. Визнання вищезазначених пунктів недійсними значно виплине на сам розмір заборгованості, а отже й саме стягнення заборгованості на предмет іпотеки буде неможливим у звязку з неправильним розрахунком заборгованості. Ухвалою суду від.12.09.2016 року відкрито провадження по даній справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, в подальшому надіслав заяву про закінчення розгляду справи в його відсутності, наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог. Пояснень, щодо зустрічної позовної заяви не надав. Відповідач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, мотивуючи тим, що не може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки, оскільки діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». До того ж, на даний час за адресою предмету іпотеки проживає окрім відповідача також його неповнолітній онук, а його права потребують особливого захисту. Подаючи до суду позов, позивач на підтвердження наявності кредитної заборгованості не надав суду беззаперечних доказів. Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості таким не являється і з ним, він не згодний. Також, банк звертаючись з дійсним позовом намагається здійснити подвійне стягнення, оскільки відповідач вже сплачує заборгованість, що виникла за кредитним договором за рішенням суду від 13 січня 2011 року. Наполягали на задоволенні зустрічних позовних вимог. Представник органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради в судовому засіданні заперечень щодо задоволення позовних вимог не мав. Заслухав доводи сторін, представника третьої особи, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. На підставі постанови правління НБУ від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено [PERSON] строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 лютого 2016 року № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на два роки до 19 березня 2018 року включно.\~\~\~\~ Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 28.02.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №36/в, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 66000,00 доларів США. Термін користування кредиту до 26 лютого 2018 року. Плата за користування кредитом: 14% процентів річних. Кредит надається позичальнику на споживчі цілі. Відповідно п.1.4.1 кредитного договору за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 233,31грн., що становить 0,07% річних від суми кредиту. Відповідно а.2.3 кредитного договору, за надання кредиту, позичальник сплачує банку комісію в розмірі 1% від суми кредиту, що становить 3333,00 грн. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. ч. 1, 3\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~ст.203 цього Кодексу. Частиною 4\~ст. 1068 ЦК України\~передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Кредитний договір №36/в від 28.02.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБіБанк» є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія\~Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 5 ст.\~11, ст.\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно ч. 8\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011\~визначено, що положення пп. 22, 23 ст.\~1, ст.\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв'язку з положеннями ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо. Стаття 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність»\~передбачає, що комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. Пункти 3.1, 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачають, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір всіх комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування тощо, і не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, зокрема за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо). Пунктами 2.1.1.2, 2.5.2 кредитного договору передбачено - відкриття позичкового рахунку 26209030000107 та його обслуговування. У кредитному договорі (п.п. 1.4.1, 2.3.) щомісячна плата за обслуговування та комісія за надання (супровід) кредитного договору визначені у процентному відношенні від суми кредиту, відповідно 0,07 % та 1,0 %, і є незмінними величинами. Такі умови не суперечать як положенням ч. 5\~\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму. При укладанні кредитного договору позичальник [PERSON] знав про вищезазначені договірні умови і свідомо погоджувався з ними (ст. 627 ЦК України), про що свідчать п.п. 7.2, 7.12, 7.13 спірного кредитного договору, відповідно до яких останній був ознайомлений з умовами кредитування в повному обсязі. Договір був підписаний сторонами без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов. Більше того, в разі незгоди з умовами кредитного договору позивач мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом [PERSON] не скористався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору. Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги наведені вище норми Закону, суд приходить до висновку про те, що встановлені п.п. 1.4.1, 2.3 кредитного договору щомісячна плата та комісійна виплата не суперечать чинному законодавству і є характерними для відносин банківського кредиту при укладенні сторонами кредитного договору. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог зустрічної позовної заяви. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальником за кредитним договором № 36/в, 28.02.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем, було укладено іпотечний договір, відповідно до пункту 2.1 якого предметом іпотеки є житловий будинок, загальною площею 81,3 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., літ.Б гараж, літ. В сарай, літ Г сарай, літ Д душ, літ Е вбиральня, літ. Ж навіс, літ. З вольєр, 1-11 споруди за адресою: м. Дніпро, вул. Дитинства,94 та земельна ділянка площею 0,0961 га, яка передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Самарського району м. Дніпра, вул. Дитинства,94. Іпотечний договір посвідчено нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 590. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач порушив зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. Так, 13 січня 2011 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 36/в від 28 лютого 2008 року в розмірі 60500 дол. США, що еквівалентно - 483395,00 грн., відсотки за користування кредитом 10193,64 дол. США, що еквівалентно - 81447,18 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування кредитом 19947,52 грн., заборгованість по сплаті щомісячної комісії в сумі 1392,33 грн., сплачений судовий збір 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., що підтверджується копією позовної заяви, уточненою позовною заявою та рішенням суду, які містяться в матеріалах справи. Не зважаючи на рішення суду, зобов'язання за кредитним договором до цього часу в повному обсязі позичальником виконано не було. Так, відповідно довідки Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на виконання вищезазначеного рішення суду [PERSON] станом на 01.12.2017 року перерахував стягувачу ПАТ «ВіЕйБі Банк» в рахунок погашення заборгованості 99636,38 грн. Таким чином, з урахуванням сплаченої [PERSON] заборгованості за кредитом у розмірі 99636,38 грн., яка відповідно до п.2.5.5 кредитного договору першочергово йде на погашення зобовязань за процентами, то станом на 19 липня 2016 року загальна сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становить 3285179 грн., з яких: 60500 дол. США (еквівалентно - 1503788 грн.) - заборгованість за кредитом, 67640,92 дол. США (еквівалентно 1681282,71 грн.) - заборгованість за відсотками,17731,56 грн. - заборгованість по сплаті щомісячної комісії, 83545,58 грн. - штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка). У зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, 02 лютого 2016 року банком направлена [PERSON] вимога про повернення кредитних коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак, ця вимога залишена без реагування. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов'язанні. Частинами\~\~1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.\~\~Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 898-1У в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодержателем і іпотекодавцем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна (частина шоста статті 38 Закону № 898-1У). В підпункті 7.4.2. пункту 7.4. Іпотечного договору сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього Договору шляхом, зокрема продажу іпотекодержателем предмета іпотеки відповідно до наведених нижче умов. У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі з дотриманням умов, визначених в законі України «Про іпотеку». [PERSON] домовились, що ціною продажу предмета іпотеки є: ціна, визначена іпотекодерджателем на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оцінної діяльності, якого обирає іпотекодержатель на свій розсуд без погодження з іпотекодавцем; сума, зафіксована у цьому договорі як узгоджена сторонами оцінка предмета іпотеки (пункт 2.3.3 цього договору); право обирати спосіб визначення ціни предмета іпотеки, згідно з цим пунктом належить іпотекодержателю. Згідно зі Звітом № 05-17-М08, складеного субєктом оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт-Сервіс», станом на 13 червня 2017 року ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 81,3 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0961 га, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Дитинства,94 становить 591\~700,00 грн., у тому числі 418330,00 грн. вартість житлового будинку з надвірними спорудами, 173370,00 грн. вартість земельної ділянки. Таким чином, враховуючи те, що позичальник належно не виконує покладені на нього зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилась заборгованість, то суд приходить до висновку, що позивач як іпотекодержатель має право на задоволення забезпеченою іпотекою вимоги обраним ним способом. Разом з тим, відповідно до\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 4 Закону України "Про заставу"та/або предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. На вимогу вказаного\~закону, судом було встановлено, що у власності відповідача є лише домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Дитинства,94, яке перебуває в іпотеці, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта номер інформаційної довідки 102119271 від 31.10.2017 року. Таким чином, суд зазначає, що норми\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~розповсюджуються на правовідносини, що виникли по даній справі. З набранням чинності\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~та на період його дії, ПАТ «ВіЕйБі Банк» позбавлено можливості здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, суд зазначає, що фактичне звернення стягнення на предмет іпотеки не пов`язується зі строком примусового виконання рішення суду передбаченого\~ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження»\~і може бути здійснено після закінчення строку дії\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також, у зв`язку з наявністю загальних правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачу майно таке стягнення на період дії\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~не може бути здійснене і у передбачених випадках підлягає зупиненню в порядку, визначеному\~ст. 267 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 267 ЦПК України\~суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - на житловий будинок, загальною площею 81,3 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0961 га на якій розташований цей будинок: м. Дніпро, вул. Дитинства,94 , на строк дії\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Доводи відповідача та його представників, щодо відсутності доказів на підтвердження наявності його заборгованості за кредитом та не згоди з розрахунком заборгованості здійсненим позивачем, суд до уваги не приймає до уваги, оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються фактично встановленими обставинами справи. Щодо доводів про проживання в іпотечному будинку малолітнього онука відповідача, то суд їх також не приймає, оскільки\~\~він народився після укладення договору іпотеки і набув право користування іпотечним будинком як член сім'ї її співвласника. Доводи, що задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до постійного стягнення є необґрунтованими та не заснованими на законі. Що стосується розподілу судових витрат, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» підлягають стягненню витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 24113,15 грн. Витрати повязані з проведенням оцінки в розмірі 800,00 грн. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають, оскільки не були підтвердженні відповідними документами відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial