Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтувала тим, що [INFO] в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області помер її, [PERSON], батько [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], та земельної ділянки за цією ж адресою. За життя, 04 липня 1997 року, батьком на її ім'я був складений заповіт, відповідно до якого він заповів їй, [PERSON], житловий будинок та земельну ділянку, площею 0, 16 га, що розташовані в [ADDRESS]. Заповіт, за життя спадкодавця, не змінений та не скасований. У силу діючого на час відкриття спадщини законодавства, об'єкт спадкування вона, [PERSON], прийняла шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття протягом 6-ти місяців після відкриття спадщини. Крім цього, вона постійно спільно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування житлового будинку та земельної ділянки не має можливості, оскільки у заповіті наявна помилка у адресі ([ADDRESS]) спадкового майна, яке в дійсності знаходиться в [ADDRESS]. Крім цього, позивач у позові зазначає, що на сьогоднішній день земельна ділянка належна спадкодавцеві, яка на час видачі йому державного акту складала один земельний масив площею 0,16 га одного виду цільового призначення - пройшла державну реєстрацію та зареєстрована на батька в Державному земельному кадастрі на підставі того ж правовстановлюючого документу, але двома окремими земельними масивами, площами 0,15 га та 0,01 га, що в сумі дає тих самих 0,16 га, та мають різне цільове призначення, що в свою чергу також ускладнює її переоформлення. За наведених обставин, позивач просила суд здійснити захист її порушених прав на спадкування за заповітом після смерті батька шляхом визнання за нею права власності на об'єкти нерухомого майна. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву про підтримання позовних вимог, просила суд позов задовольнити, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач - представник Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області селищний голова Бондар О.І. в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві вказав про визнання вимог за позовом [PERSON], справу просив розглядати без участі їх представника. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм правами, передбаченими ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів в загальному порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке. [INFO] в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане виконкомом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області 24.10.2011 року. 04 липня 1997 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого заповів позивачеві [PERSON] належний йому житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,16 га, що розташовані в [ADDRESS]. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем виконкому Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області 04 липня 1997 року та зареєстрований у реєстрі за № 295. Згідно відмітки секретаря сільської ради від 04.03.2015 року, вказаний заповіт не змінений та не скасований спадкодавцем. Як убачається із матеріалів Спадкової справи до майна померлого №38/2012, своїм правом на спадкування скористалась позивач [PERSON] подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини за заповітом вчиненим спадкодавцем на її ім'я, а саме 08.02.2012 року. Крім цього, згідно довідки №1035 виданої 04.03.2015 року органом місцевого самоврядування, [PERSON] постійно спільно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відтак в силу положень ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] надали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини. Інші спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині за матеріалами Спадкової справи відсутні. Відповідно до постанови нотаріуса Липовецької районної державної нотаріальної контори від 17.02.2015 року, позивачеві відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки, що розташовані в [ADDRESS], що належали померлому [INFO] [PERSON], оскільки із заповіту не зрозуміло, який саме житловий будинок та земельну ділянку заповів [PERSON], так як розпорядився спадкодавець житловим будинком та земельною ділянкою площею 0,16 га, що розташовані в [ADDRESS], а вищевказаний житловий будинок та земельна ділянка розташовані по [ADDRESS]. Позивач не погоджуючись із рішенням нотаріуса звернулась до суду із даним позовом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", судам надано наступні роз'яснення. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, позивач скористався наданим йому правом на звернення до суду за захистом порушеного права, яке оспорюється. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами цього спору є спадковими, спадщина відкрилась після 2004 року, а відтак до застосування підлягають норми ЦК України, зокрема Книга Шоста «Спадкове право». Відповідно до положень ст.1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України). Зі змісту ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як убачається із Витягу з рішення Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області № 48 від 24.09.1987 року «Про наслідки нумерації...», [PERSON] є користувачем будинковолодіння [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду в [ADDRESS], його власником також зазначено померлого. Згідно свідоцтва № 263 від 17.12.2003 року про право власності на житловий будинок в [ADDRESS], виданого виконкомом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 19.01.2004 року, власником вказаного житлового будинку є [PERSON]. Належність земельної ділянки площею 0,16 га [PERSON] підтверджується: Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05 березня 1997 року, виданим на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,16 га, розташовану в смт. Турбів Турбівської селищної ради, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку; актом встановлення меж земельної ділянки в натурі 17.12.1996 року; Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0502683282015 від 05.03.2015 року на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], розташовану в [ADDRESS], площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі державного акту від 05.03.1997 року серії [NUMBER]; Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0502683392015 від 05.03.2015 року на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], розташовану в [ADDRESS], площею 0,01 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі державного акту від 05.03.1997 року серії [NUMBER]. Тобто земельна ділянка належна спадкодавцеві площею 0,16 га одного виду цільового призначення - пройшла державну реєстрацію та зареєстрована на нього у Державному земельному кадастрі на підставі того ж правовстановлюючого документу, але двома окремими земельними масивами, площами 0,15 га та 0,01 га, що в сумі дає тих самих 0,16 га, та мають різне цільове призначення, однак власник не змінився. Отже, судом встановлено, що за життя спадкодавець був власником спірних об'єктів нерухомості якими розпорядився за життя, заповівши їх своїй дочці. Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини у визначений законодавцем строк, однак успадкувати майно в нотаріальному порядку позбавлена можливості. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві належними та допустимими доказами, відтак вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а невизнане право позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на об'єкти нерухомості, відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідач надав суду заяву про визнання позову. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1225, 1233, 1234, 1235, 1268 -1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved