Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Представник звернувся до суду з даним позовом, уточненим під час судового розгляду, мотивуючи його тим, що в результаті того, що оплата за користування послугами по теплопостачанню за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER] ), де опалювальна площа складає 54,8 кв.м., відповідачкою вносилася не в повному обсязі, за період з 01.10.2016 року по 01.12.2020 року утворилася заборгованість у сумі 30231,75 грн., яку просив стягнути з останньої, а також суму 3% річних у розмірі 1940,84 грн. та інфляційні витрати в сумі 3787,71 грн., а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.12.2020 року було скасовано рішення заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від\~13.10.2020 року\~за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією. Призначено розгляд справи\~проводити в\~порядку спрощеного\~провадження. Від представника відповідача до суду найшов відзив на позов, відповідно до якого представник позивача просив відмовити у позові, застосувавши позовну давність. Даний відзив мотивований тим, що в 2019 році позивач намагався стягнути заборгованість за теплопостачання шляхом наказного провадження ,однак при ознайомлені з вимогами заявника було встановленого надмірно нараховані суми та розбіжність в документах, про що було вказано суду боржником у заяві про скасування судового наказу. В матеріалах справи наявні розбіжність в сумах і розрахунках заборгованості відповідача та внесення змін до роздруківки заборгованості та, відповідно, розрахунків інфляційних витрат і 3% річних, що має істотне значення для правильного вирішення справи. Також, на думку відповідача, позивач належним чином та своєчасно не забезпечує її тепловою енергією через ненадання достатнього тиску в системі опалювання. Температурний режим, достатній для проживання щороку здебільшого підтримувався за рахунок енергії вогню газової плити, електричних обігрівачів та кондиціонеру. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, подавши позов 22.06.2020 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити з підстав зазначених у його відзиві. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд,\~розглянувши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення справи\~по суті,\~приходить до\~наступного висновку. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Суд розглянув справу в порядку ч.5\~ст. 279 ЦПК України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та за відсутності клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до частини 1\~статті 16Цивільного кодексуУкраїни\~(далі за текстом -ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1\~статті 11 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із\~статтею 80ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, розташованої а адресою: [ADDRESS] , та яка належить до приватного житлового фонду. За змістом\~статті 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 319 ЦК України\~власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України\~передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, судом встановлено, що ККП "Маріупольтепломережа" є постачальником теплової енергії та гарячого водопостачання до квартири відповідачки [PERSON] .. Згідно з розшифровкою особового рахунку № [NUMBER] , наданого ККП "Маріупольтепломережа", заборгованість за користування тепловою енергією 01.10.2016 року по 01.12.2020 складає 30\~231,75 гривень, 3% річних у розмірі 1940,84 гривень, інфляційні витрати в сумі 37887,71 гривень. Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно зі\~статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частини 1\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання»\~встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Щодо зауважень представника відповідача про правильність розрахунку заборгованості суд зазаначає наступне. Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачам послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується: рішеннями Виконавчого комітету Маріупольської міської ради «Про вартість послуг з опалення та гарячого водопостачання, які надаються населенню» від 22 грудня 2010 року та «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів ККП «Маріупольтепломережа», а також Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 17 жовтня 2014 року та від 31 березня 2015 року, до якої були внесені зміни постановами від 11 червня 2015 року, від 9 червня 2016 року, 28 грудня 2017 року. Також суд зауважує, що представником відповідача не було надано власного розрахунку заборгованості. У своєї поясненнях та заявах представник відповідача просив суд застосувати позовну давність. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.12.2019 року було скасовано судовий наказ від 18.10.2019 року, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області, виданий судовий наказ № 263/13282/19 (провадження № 2-н/263/693/2019) про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ККП Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» заборгованість за теплову енергію за період з 01.10.2016 року по 01.08.2019 року у розмірі 21827,10 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 2507,79 грн., 3% річних у розмірі 918,78 грн., а також судовий збір урозмірі 176,20 грн. Відповідно до ст.ст.256,\~257 ЦК України\~загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5\~ст.261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5\~статті 267 ЦК України). Відповідно до\~ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1); позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2); після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3). За таких обставин, оскільки відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності при вирішенні даної справи, а позивачем жодних поважних причин пропуску цього строку зазначено не було, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості підлягають частковому задоволенню: в межах строку позовної давності за період з 23.06.2017 року по 01.12.2020 року, оскільки саме 23.06.2020 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. При цьому, подання позивачем заяви про видачу судового наказу згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, не перериває перебіг позовної давності. Отже, враховуючи наведені вище обставини суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 23.06.2017 року по 01.12.2020 року в розмірі 26\~409,79 гривень, 3 % річних у розмірі 1\~473,44 грн. та інфляційні витрати у сумі 2520,27 грн., а вимоги про стягнення заборгованості за інший період не підлягають задоволенню, оскільки заявлені позивачем поза межами трирічного строку позовної давності і причини, які б можна було визнати поважними для поновлення пропущеного строку, позивачем не наведені. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідача\~\~на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 30\~403,50 гривень х 2102,00 гривень / 35960,30 гривень, що становить 1\~777,18 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial