Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив до суду позов шляхом подання позовної заяви до відповідача [PERSON] , яким просить стягнути з останньої суму заборгованості за кредитним договором б/н від 24.10.2007 року у розмірі 15054,97 гривень та судові витрати у розмірі 1762,00 гривні. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 24.10.20073 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін ( номер запису в ЄДРПОУ 122441050038006727). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р. та «Тарифами банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за даним договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконував. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість 15054,97 грн., яка складається з наступного: - 362, 19 грн - заборгованість за кредитом; - 9203,19 - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4296.50 грн. - заборгованість за пеню та комісію; а також штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина) - 693.09 грн. - штраф (процентна складова) Таким чином у позивача виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом. У судове засідання представник позивача Савіхіна Анастасія Миколаївна, яка діє на підставі довіреності № 8332-К-Н-О від 31.08.2017 року виданої Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» в особі виконуючого обов`язки голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Паханчук Галини Данилівни, не з`явився про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та надав суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у разі неявки відповідача просила проводити розгляд справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, якою просив справу слухати за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, подав суду письмове клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог, окрім того надала до суду відзив на позовну заяву. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши письмові матеріали справи відзиви на позовну заяву, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 24.10.2007 року, укладеного між позивачем та [PERSON] , станом на 30.04.2018 року сума заборгованості за кредитним договором складає 15054.97 грн., яка складається з наступного: - 362, 19 грн - заборгованість за кредитом; - 9203,19 - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4296.50 грн. - заборгованість за пеню та комісію; а також штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина) - 693.09 грн. - штраф (процентна складова) Відповідно до заперечень, які надані відповідачем [PERSON] , вбачається, що [PERSON] не заперечує факт отримання кредитних коштів на загальну суму 400,00 грн., проте вважає, що умови кредитного договору є не справедливими, та не вірно розраховано відсотки за користуванням кредиту, а пеня та комісія стягнуті безпідставно. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав розрахунок заборгованості, Анкету-заяву о приєднанні до Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Вилучення з Умов та правил надання банківських послуг які затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 та копія паспорту відповідача. Як вбачається з Анкети-заяви о приєднанні до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку в графі «Ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанка, виявляю бажання оформити на своє ім`я » жодних позначок на в проти запропонованих банківських карток не стоїть. Тобто суд позбавлений можливості встановити, якою саме послугою банка виявив бажання скористуватись відповідач. Окрім того в зазначеній Анкеті-заяві в графі «Бажаний кредитний ліміт по платіжній картці» також нічого не зазначено. В графі «Пам`ятку клієнта, яка складається і з Тарифів та основні умови обслуговування та кредитування отримав та ознайомився з її складом під підпис» відсутні позначення про отримання відповідачем зазначених документів. В своїх запереченнях на позовну заяву представник відповідача зазначає про не правильний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Зазначені доводи суд не може перевірити з тих підстав, що відповідно до наданих до позовної заяви доказів не можливо встановити яку саме картку отримав відповідач, та в зв`язку з чим не зрозуміло за якими тарифами необхідно зробити розрахунок. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Відповідно до ст.ст.627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідач, зважаючи на відсутність письмового договору між сторонами, який би був підставою для звернення позивача з позовом до суду, зазначав, що анкета-заява не є правочином у розумінні діючого законодавства, оскільки не містить даних, щодо розміру кредитного ліміту, строку дії картки, розміру та підстав нарахування процентів, комісії, штрафу та пені, а надані позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та правила надання послуг не містять його підпису і позивачем не доведено, що саме ці ПАТ КБ «ПриватБанк» діяли на час підписання ним анкети-заяви. Відтак відсутній договір між сторонами. Щодо вказаного твердження, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. У правовідносинах, що склалися між сторонами, вбачається наявність кредитного договору, про що свідчить прийняття банком оферти (пропозиції), а саме подання відповідачем анкети-заяви, в якій зазначено про приєднання до ПАТ КБ «ПриватБанк» надання банківських послуг. Разом з тим, відповідач користувався коштами, що були на балансі карткового рахунку, частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує прийняття ним умов укладеного договору. Тому, доводи відповідача про відсутність між сторонами договірних відносин, не узгоджується з наданими доказами, а також з відзивом та запереченнями, оскільки, вимога про застосування позовної давності може бути застосованою виключно до прав та обов`язків у існуючих правовідносинах, що фактично визнано відповідачем. Відповідач, також, у відзиві та запереченні спростовував, що надані позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» надання банківських послуг не можна вважати такими, що були частиною договору на час укладення договору, однак належних, допустимих та достовірних доказів щодо свого твердження суду не надав, зокрема, не надав ПАТ КБ «ПриватБанк» надання банківських послуг, які на його думку діяли на час укладення договору. Таким чином, між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки підписавши заяву, фізична особа приєднується до запропонованих банком ПАТ КБ «ПриватБанк» надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, вважається, що між банком та клієнтом укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування). Тобто, у цій справі встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Отже, між сторонами був укладений кредитний договір. Щодо обґрунтованості розрахунку заборгованості, наданого позивачем Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. За положеннями ст.1048 ЦК України: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (абз.1 ч.1); у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абз.2 ч.1). За положеннями ст.1056-1 ЦК України: процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1); розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.2). За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Так, позивач стверджував, а відповідач не спростував, що заборгованість за тілом кредиту становить 362,19 грн. З огляду на розрахунок заборгованості , виписки щодо руху коштів за банківським рахунком [PERSON] , суд вважає доведеним наявність суми заборгованості за тілом кредиту. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Позивач стверджував, що з відповідача підлягає стягненню:4296,50 грн - пеня; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 693,09 грн - штраф (процентна складова). Відповідач заперечуючи проти заявлених вимог, просив застосувати строк позовної давності до заявлених вимог. Як вбачається строк дії кредитної картки відповідача було встановлено до жовтня 2011 року. Враховуючи наведене, вважаю доведеним, що строк дії кредитної картки був встановлений до 01 жовтня 2011 року. відповідно до ст.. 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність застосовується в один рік , зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вирішуючи питання про можливість застосування строку позовної давності до вимог, суд виходив з того, що строк дії карти зазначений до жовтня 2011 року включно. Заборгованість нарахована станом на 30.04.2018 року, тобто за межами строку виконання договору та за межами строку позовної давності. За таких обставин, враховуючи наведене вище правові позиції та висновки Верховного Суду України, Верховного Суду, початок перебігу трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 01 жовтня 2014 року, а щодо періодичних платежів - з моменту несплати чергового платежу, зокрема щодо погашення процентів та сплати пені. До суду з даним позовом позивач звернувся 12.06. 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності, загальний строк якої дорівнює три роки. При цьому дата внесення відповідачем останнього платежу в рахунок погашення заборгованості, виходячи з положень чинного законодавства України, має значення для вирішення питання щодо переривання перебігу позовної давності, а не для вирішення питання щодо моменту його спливу, оскільки сплив позовної давності пов`язується із визначенням строку виконання зобов`язання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в зв`язку з цим суд позбавлений можливості встановити за яким тарифом необхідно здійснювати розрахунок заборгованості. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку зі спливом позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі .

Outcome: dismissed