Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] , такими що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтуванняпозову зазначили, що їм на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.06.2008 року належить квартира [ADDRESS] . У даній квартирі також зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які з 2016 року не проживають за місцем реєстрації, виїхали з міста Ізюм у пошуках роботи. Той факт, що відповідачі фактично не проживають у квартирі з 2016 року і місце їх перебування не відоме, підтверджується актом КП "Благоустрій міста Ізюма" від 20.09.2021 року. У зв`язку з викладеним, позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом, оскільки реєстрація відповідачів у їх житлі не дозволяє реалізувати своє право власності у повному обсязі, зокрема оформити субсидію. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не скористалися своїм правом у визначений законом строк надати до суду відзив на позовну заяву. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 12.06.2008 року належить квартира [ADDRESS] .(а.с.7,8). Відповідно до акту нач. відділу збуту КП "Благоустрій міста Ізюма" [PERSON] від 20.09.2021 року у даній квартирі також зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які не мешкають з 2016 року, місце знаходження їх не відоме.(а.с.13). Оскільки відповідачі добровільно не знімаються з реєстраційного обліку в квартирі, власником якого вони не є, то такими діями створюються перешкоди позивачам у користуванні їх власністю та спричиняються додаткові витрати в утриманні квартири. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст.317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення особи померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 2 ст.386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою.

Outcome: approved