Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, стягнення безпідставно здобутого майна - грошових коштів в сумі 30980 гривень 00 коп., трьох відсотків річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 106 гривень 94 коп., моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, суми одержаних доходів чи доходів, які могли бути отримані відповідачем за час користування грошовими коштами в розмірі 5000 гривень 00 коп. (а.с. 2-6). 22.04.2016 позивачем подана до суду заява про зміну підстав позову, відповідно до якої позивач просив суд визнати договір фінансового лізингу недійсним, посилаючись на те, що 22 вересня 2015 року між ним та відповідачем укладений договір фінансового лізингу № 000782 з додатками, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: Hyundai Accent. Відповідно до умов Договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Кіа Sportage (відповідно до його заяви) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. На сайті OLX.UA він знайшов вищевказаний транспортний засіб за ціною 249500 гривень, та зателефонував до продавця (автосалон Ваш Авто), де йому роз'яснили, що дійсно таке авто є і зараз на нього акційна ціна 249500 гривень. Приїхавши в офіс у м. Полтава, в усній формі представник відповідача роз'яснила, що дійсно таке авто є за ціною вказаною на сайті, і що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 30980 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладений договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. Також він написав заяву, в якій вказав, яке саме авто йому потрібно. В той же день він оплатив рахунок на суму 30980 гривень та повернувся до офісу, де менеджер надала йому на підпис договір, в якому різниця в вартості предмета лізингу і сам предмет лізингу. Він зателефонував в компанію, де йому роз'яснили, що повна вартість авто становить 309800 гривень і це авто марки Hyundai Accent, але він замовляв інше авто. На таку суму він не розраховував, адже вона значно більша. Вважав, що договір містить несправедливі умови, у зв'язку з чим просив визнати його недійсним. Так, відповідно до пункту1.8. Договору лізингодавець залишив собі право свавільно змінювати предмет лізингу. Вказану норму позивач вважав незаконною та такою, що порушує принцип добросовісності та призводить до дисбалансу договірних відносин. Пункти 5.5. та 5.6. Договору містять суперечності, а саме, виходячи з їх змісту лізінгоодержувач у разі неповідомлення лізингодавця не має права робити зміни, і в той же час інший пункт договору встановлює обов'язок лізингоодержувача забезпечувати здійснення таких змін, якщо вони вимагаються нормативно-правовими актами. Ці вимоги є суперечливими і несправедливими відносно нього, оскільки лізингоодержувач не має змоги відшкодувати витрати, зроблені у зв'язку зі змінами предмета лізингу згідно законодавства і це іде на користь лізингодавця. Пункт 5.7. Договору містить несправедливу умову, відповідно до якої навіть якщо лізингоодержувач не має можливості виконати зобов'язання з незалежних від нього причин (надзвичайні події, форсмажор) його зобов'язання залишаються чинними в повному обсязі, а компанія згідно п.п. 3.2.3., 3.2.4., 3.2.6. може односторонньо розірвати договір, не повертаючи при цьому кошти та вилучаючи предмет лізингу. Пункт 10.5. передбачає право лізингодавця односторонньо змінити розмір лізингових платежів і беззаперечний обов'язок лізингоодержувача прийняти ці зміни, що також є несправедливим і суперечить законодавству. Пункт 10.11. також є несправедливим, оскільки встановлює, що лізингоодержувач ніяк не може вплинути на розмір лізингових платежів незалежно від наявності перерви та причин перерви в експлуатації предмету лізингу, у тому числі з вини лізингодавця. Окрім цього ці положення суперечать ст. 762 ЦК України. Пункт. 10.15 Договору фактично позбавляє його, як позивача, можливості відмовитись від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем, та встановлює несправедливу відповідальність у виді розірвання договору і неповернення сплачених платежів. Пункт 12.4. передбачає одразу дві штрафні санкції, що застосовуються до лізингоодержувача у випадку несвоєчасного внесення лізингових платежів, а крім того, згідно п. 12.8. є підставою для розірвання договору. Також договір не передбачає жодної санкції до лізингодавця у разі порушення ним умов та строків договору, що призводить до дисбалансу договірних відносин. Крім того положення розділу 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усуваючи відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, а також надають право відповідачу не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Всупереч вимогам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», лізингодавець не надає можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору. Пунктом 3.2.6. Договору лізингодавець наділив себе правом розірвати договір на власний розсуд без попередження, однак споживачеві таке право не надано. Несправедливими є й інші умови договору, а саме 12.7, 9.4, 10.13., 5.4., 1.4. Крім того, оспорюваний договір не містить всіх істотних умов, а саме: в порушення п. 16.3 Договору, відповідач не надав позивачу додаток № 3 - Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, тому в нього не було повного розрахунку вартості лізингу і сум, на які він може розраховувати. З наведених підстав просив суд задовольнити позов, визнати недійсним договір фінансового лізингу, стягнути з відповідача сплачені кошти в розмірі 30980 гривень (а.с. 89-95). Позивач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву, відповідно до якої він підтримує заявлені позовні вимоги, та просить розглянути справу у його відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився (а.с. 88, 115). За таких обставин, відповідно до вимог ст. 74, 76, 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, у зв'язку з чим суд враховує висновок суду апеляційної інстанції, викладений в ухвалі від 22.12.2015 року, про те, що на спірні правовідносини поширюється Закон України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що 22.09.2015 року між сторонами підписаний договір № 000782 фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб Hyundai Accent, а також додатки до договору № 1 та 2, що підтверджується копіями відповідних документів (а.с. 9-16). Також судом встановлено, що згідно договору фінансового лізингу № 000782 від 22.09.2015 року позивач вніс на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» платіж в розмірі 30980 гривень 00 коп., що підтверджується копією квитанції (а.с. 18). Крім того, судом встановлено, що відповідно до п. 9.6 та 9 Договору № 000782 від 22.09.2015 року, 22.09.2015 року позивачем [PERSON] подана відповідачу ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» заява з проханням про надання йому згідно Договору транспортного засобу Кіа Sportage (а.с. 17). Відповідно до п. 9.6. цього Договору Лізингоодержувач має право звернутись до Лізингодавця із письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки та/або моделі та/або модифікації транспортного засобу, що відрізняється від марки та/або моделі та/або модифікації, яка зазначені у договорі та специфікації. В разі задоволення заяви Лізингоодержувача, щодо заміни предмета лізингу Сторони обов'язково підписують Специфікацію на новообраний транспортний засіб. Остаточна вартість новообраного предмета лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у додатку № 3 до даного Договору, який є його невід'ємною частиною та який сторони зобов'язані підписати до моменту передачі транспортного засобу (а.с.12). Пунктом 10.1. Договору № 000782 фінансового лізингу передбачено, що Лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток №3 до Договору). Кожний лізинговий платіж включає - відсотки (проценти) за користування Обсягом фінансування в розмірі 21 % річних на залишок частини обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно) - частина від Обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу) - комісія за супроводження Договору в розмірі 7%. Пунктом 10.3. Договору № 0007821 фінансового лізингу передбачено, що на момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 207 доларів 89 центів, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору, що відповідно, становить 4823 грн. 05 коп. у гривневому еквіваленті на дату укладання цього договору. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу Лізингоодержувачу сторони зобов'язані підписати Додаток №3 до даного договору. Пунктом 17.2. Договору № 000782 фінансового лізингу передбачено, що підписання цього Договору та Додатків до нього є свідчення факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеними умовами та змістом Договору та Додатків до нього. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Згідно п.п. 4,5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Судом встановлено, що при підписанні вищевказаного договору фінансового лізингу 22.09.2015 року сторонами не був підписаний та не був узгоджений Додаток №3 "Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів", який є істотною умовою вищевказаного Договору фінансового лізингу, з чого суд робить висновок, що позивач не був ознайомлений із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що підтверджується змістом позовної заяви та досліджених судом письмових доказів. Крім того, судом встановлено, що між сторонами не була досягнута згода щодо предмету лізингу - марки/моделі транспортного засобу, що підтверджується різницею в найменуванні транспортних засобів, а саме згідно договору - предметом лізингу є HYNDAI ACCENT, а згідно поданої того ж дня лізингоодержувачем заяви - предметом лізингу є KIA Sportage (а.с. 9, 17). Таким чином, суд встановив, що при укладенні оспорюваного договору фінансового лізингу між сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов. При цьому, незважаючи на належне повторне повідомлення про час та місце судового розгляду, відповідачем не надані жодні докази, які б спростовували позовні вимоги в цій частині. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України в справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року про те, що аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Судом встановлено, що п.п. 1.8., 5.5. Договору встановлюють жорсткі обов'язки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п.3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); п.п. 10.15 Договору надає можливість продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору(п.4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); п.п. 3.2.6., 12.7. Договору надають продавцю (виконавцю, виробнику) право розірвати договір із споживачем на власний розсуд, при цьому споживачеві таке право не надається (п.6 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); п.п. 9.4., 10.5., 10.13. Договору надають продавцю (виконавцю, виробнику) можливість збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п.13 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, проаналізувавши зміст спірного договору фінансового лізингу № 000782 від 23 вересня 2015 року, укладеного між сторонами, суд вважає, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечить вимогам чинного законодавства. При цьому, незважаючи на належне повторне повідомлення про час та місце судового розгляду, відповідачем не надані жодні докази, які б спростовували позовні вимоги в цій частині. Окрім того, суд вважає обґрунтованими посилання в позовній заяві про необхідність врахування правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України в справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року, про те, що згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Оскільки відповідачем, незважаючи на належне повідомлення про час та місце судового розгляду, не надані суду докази на підтвердження наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг, суд, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, вважає обґрунтованими доводи позовної заяви про відсутність у відповідача такого дозволу (ліцензії), що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналами судових засідань. В той же час, незважаючи на те, що після скасування заочного рішення у цій справі, відповідач належним чином був повторно повідомлений судом про час та місце судового розгляду він не надав суду жодних належних доказів на спростування доводів позивача. За таких обставин, на підставі наявних в справі доказів, суд встановив, що позовні вимоги є законними обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати - сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп. (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 215, 806 ЦК України, ст.ст. 15, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», постанови Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року,

Outcome: approved