Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 31.08.2006 року між позивачем та відповідачем укладено договір №ZRKWGK00000013, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 60000,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.08.2026 р. Згідно умов договору позичальник щомісячно в період сплати повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості. Відповідач взяті на себе зобов'язання по договору не виконував належним чином, що призвело до збитків позивача. Станом на 02.02.2015 року відповідач має заборгованості в розмірі 28729,97 грн., яка складається: · 55664,44 грн. - заборгованість за кредитом; · 81261,37 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; · 22164,27 \-грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; · 127639,89 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 31.08.2006 року сторони уклали договір іпотеки №ZRKWGК00000013, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно: будинок загальною площею 92,30 кв.м., житловою площею 51,00 кв.м. розташований по [ADDRESS] в смт.Черняхові Житомирської області, та належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки складає 121 000 грн. У відповідності до вимог ч.2 ст.39 Закону України "Про іпотеку" позивач просить суд винести рішення про виселення мешканців житлового будинку по [ADDRESS] в смт.Черняхів, Житомирської області. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, в якому просив розгляд даної справи проводити у відсутності представника банку. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в суді відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України (а.с.35, 50, 55, 62-63). Причини неявки до суду не повідомив. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшла. Оскільки позивач не заперечував проти цього, судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, 31.08.2006 року між позивачем та відповідачем укладено договір №ZRKWGK00000013, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 60000,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.08.2026р. (а.с.19-20). В забезпечення виконання зобов'язань за вище зазначеним кредитним договором 04.09.2006 року сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 92,30 кв.м., розташований по [ADDRESS] в смт.Черняхові, Житомирської області, який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу (а.с.21-23). ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ «КБ «Приватбанк». Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № ZRKWGК00000013 від 31.08.2006 року станом на 02.02.2015 року заборгованість [PERSON] становить 286729,97 грн. (а.с.7-10). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Стаття 18 Закону України «Про іпотеку» вказує на те, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідач на пропозицію ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовився з'явитися до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору, посилаючись на небажання нести витрати пов'язані з нотаріальним посвідченням договору. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Приймаючи до уваги, що сторони домовились стосовно всіх істотних умов договору; відбулося часткове виконання договору (іпотекодавець забезпечує схоронність предмету іпотеки, не передає предмет іпотеки в оренду (інший майновий найом), але при цьому ухилився від нотаріального посвідчення договору, суд визнає даний договір дійсним. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання- звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст.ст.33, 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. За ч. 1 ст.590 ЦК України - звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на той факт, що позивач порушив умови зобов'язання, вимогу іпотекодержателя про усунення цих порушень не виконав, суд приходить до висновку про задоволення частини позовних вимог. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішення суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст. 38 Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок або житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч.2 ст.40 Закону). Вказані норми врегульовані й ч.3 ст.109 Житлового Кодексу України. Законодавець визначив порядок виселення мешканців з житлового будинку, який передано в іпотеку. Зокрема, примусовому виселенню з житлового будинку, переданого в іпотеку, передує рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а в послідуючому письмова вимога Іпотекодержателя або нового власника про добровільне звільнення житлового будинку протягом одного місяця або строку, який буде визначено сторонами. Та лише в разі не виконання вказаної вимоги - примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Отже, вимога про виселення є передчасною та такою, що порушує встановлений чинним законодавством порядок про звернення до суду з вимогою про примусове виселення. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Встановлені судом обставини є підставою для відмови у задоволенні позову щодо виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку по [ADDRESS] в смт.Черняхові Житомирської області за безпідставністю, оскільки відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення з переданого в іпотеку жилого приміщення відбувається на письмову вимогу кредитора або нового власника житлового приміщення, у добровільному порядку протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. В разі відмови у звільненні приміщення, виселення здійснюється на підставі рішення суду. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стягує з відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, тому стягує з відповідача судовий збір за дві позовні вимоги 2867,30 грн. та 243,60 грн. (а.с.2-3).

Outcome: partial