Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 63000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 03.07.2014 року позивачем передано відповідачу у борг грошову суму у розмірі 63000,00 грн. на строк до 30.09.2014 року. В підтвердження отримання вказаної суми відповідач склав письмову розписку. Зобов"язання щодо повернення суми позики відповідач не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 63000,00 грн., в зв"язку з чим, просить суд стягнути її з відповідача в судовому порядку. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву згідно якої підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити та просив розглянути справу без його участі. Представник позивача надав заяву в якій проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що позивач 03.07.2014 року з відповідачем уклали договір позики. Позивач надав відповідачу кошти у в розмірі 63000,00 грн., які позичальник зобов'язався повернути до 30.09.2014 року, на підтвердження чого видав позивачу розписку. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не виконав свої зобов"язання та не повернув позивачу зазначені кошти, в зв"язку з чим сума боргу відповідача перед позивачем становить 63000,00 грн. Враховуючи викладене, суд на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених ними доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що в даному випадку складаються з 640,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved