Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася у суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що від шлюбу з відповідачем у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу - 18.10.2010 р. - залишилася проживати з нею. З моменту розірвання шлюбу відповідач ніякої участі у вихованні дитини не приймає, не опікується її здоров'ям, навчанням, не відвідує доньку в її дні народження, не сплачує аліменти, тобто взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Дитина взагалі не знає батька. Подібне відношення відповідача до доньки триває понад десять років і воно підтверджує, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Вона зверталася до служби захисту дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав відповідача, але їй було порекомендовано звернутися з даного приводу до суду. Надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у зв'язку з її матеріальним становищем. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник органу опіки і піклування надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 р. № "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу за актовим записом № 238 від 12.12.2006 р. шлюб між сторонами розірвано. Орган опіки та піклування дав висновок про те, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо доньки [PERSON], так як він не спілкується з дитиною та ухиляється від її виховання. Згідно рішення Тячівського районного суду від 18.10.2010 р. з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі ? частини зі всіх доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам відділу ДВС від 11.07.2016 р., за [PERSON] станом на 14.07.2016 р. рахується заборгованість у сумі 42495.75 грв. Згідно ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Позивачка належними та допустимими доказами довела, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явився і заперечень з приводу позову не надіслав. Наведене дозволяє зробити суду висновок про те, що для захисту прав та інтересів неповнолітньої [PERSON] позов слід задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неї. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 551.20 грв. Тому,

Outcome: approved