Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд усунути їй перешкоди в користуванні 19/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування 19/100 частини зазначеного житлового будинку, та просили зобов'язати Ленінський РВ ДМС в Харківській області зняти з реєстраційного обліку відповідачів за адресою [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що між нею та відповідачкою [PERSON] 05.04.2012 року було укладено договір дарування зазначеної частини домоволодіння за адресою [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом, та внесений до державного реєстру 25.04.2012 року. Порушення прав власника полягає у наявності реєстрації у квартирі відповідачки та її чоловіка - відповідача [PERSON] Відповідачі після укладення договору дарування, з домоволодіння виїхали, з того часу у будинку не проживають, однак з реєстрації не знялися. Зазначає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням та підлягають зняттю з реєстрації. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі - [PERSON], [PERSON], у судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник відповідача Ленінського РВ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області у судове засідання не з"явився, надав заяву про слухання справи за його відсутністю, зазначив що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319. 321 ЦК України). Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як свідчать матеріали справи, 05.04.2012 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування 19/100 частини житового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.04.2012 року. На даний час попередня власниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] зареєстровані у відчуженій частині житлового будинку. З травня 2012 року відповідачі по справі не проживають за місцем рестрації, на даний час їх місце проживання не відоме. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили ці обставини. Так, свідок [PERSON], який знаходиться у дружніх стосунках із позивачкою, та був знайомий також із відповідачкою [PERSON] У 2012 році йому стало відомо, що [PERSON]та [PERSON] уклали договір. Родина [PERSON] на той час бажали виїхати з м. Харкова, як казали на той час до м. Києва. З травня 2012 року [PERSON] у будинку не проживають. Коли переїхала [PERSON] до будинку, то він допомагав їй влаштуватися, міняв замки на дверях. З того часу неодноразово приходив у гості. [PERSON] сперше казали, що коли влаштуються на новому місці, то знімуться з реєстрації, однак у подальшому зв"язок із ними пропав. Свідок [PERSON], суду пояснив, що [PERSON] є його племінницею. У травні 2012 року він провожав її та чоловіка до вокзалу, коли вони переїзжали до м. Києва. Як вони тоді казали, вони не збиралися повертатися до м. Харкова. З того часу він їх не бачив, на даний час зв"язок із ними відсутній. Таким чином, відповідачка [PERSON] втратила право власності на частину житлового будинку, в будинку ані вона ані її чоловік тривалий час не проживають, однак в добровільному порядку вони не знялись з реєстрації, чим порушують право власника на вільне володіння користування та розпорядження майном, а саме 19/100 частин житового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. За викладених обставин позовні вимоги про визнання [PERSON] та [PERSON], такими що втратили право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, в зв'язку з чим підлягають до задоволення. Прийняте рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цих осіб з реєстрації. На підставі викладеного та

Outcome: approved