Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, квартира за адресою: [ADDRESS] , була виділена [PERSON] на підставі рішення Виконкому Жданівської міської ради народних депутатів № 385/1 від 18.11.1987 року. [INFO] батько позивача, [PERSON] , помер. З метою використання свого права на безоплатну приватизацію житла позивач звернулась до Центру надання адміністративних послуг з необхідним переліком документів для приватизації житла. Листом Департаменту по роботі з активами від 02.04.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , оскільки не було надано копії ордеру на жиле приміщення. Позивач зазначає, що згідно довідки ККП «Приморська» від 06.05.2020 року, ордер № [NUMBER] від 21.02.1991 року на квартиру [ADDRESS] , не зберігся .У зв`язку із викладеним, просить зобов`язати відповідача вчинити дії по приватизації зазначеної квартири, за відсутності ордеру та визнати за нею право на приватизацію вказаної квартири. Представник відповідача надав до суду відзив від 20.11.2020 року, в якому зазначив, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є власністю територіальної громади міста Маріуполя. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Повноваження щодо підготовки та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир покладено на Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради, натомість рішення про передачу у власність приймається Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради. Крім того, зазначив, що листом від 16.10.2019 року № 26.7.2-62474-26.7.1 позивачу було роз`яснено, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , буде оформлене департаментом у разі надання повного пакету документів. Також, зазначив, що рішенням виконкому Маріупольської міської ради від 29.09.2020 року № 327, було змінено договір найму квартири [ADDRESS] на доньку, [PERSON] , у зв`язку із смертю основного квартиронаймача - її батька, [PERSON] . В травні 2020 року позивач звернулась до відповідача з заявою про надання їй копії ордеру на вказану квартиру, однак їй було повідомлено, що надати записувану інформацію неможливо, оскільки в департаменті по роботі з активами зберігаються корінці обмінних ордерів, виданих з 1993 року, корінці обмінних ордерів до 1993 року не передавались до управління міського майна від бюро з обміну жилих приміщень. Тому вважає, що відповідач діяв відповідно до чинного законодавства, залишив питання про задоволення позовних вимоги на розсуд суду. Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.11.2020 року задоволено клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, на належного відповідача, Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради. Позивач та її представник подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив проводити розгляд справи за його відсутності за наявними у справі документами та ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до діючого законодавства. Суд, дослідивши докази, дійшов висновку про таке. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та відповідно до них правовідносини. Згідно довідки начальника Жданівського цеху Донецького виробничого об`єднання, квартира за адресою: [ADDRESS] , була виділена [PERSON] на підставі рішення Виконкому Жданівської міської ради народних депутатів № 385/1 від 18.11.1987 року (а.с.12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 10). Як вбачається з особового рахунку № [NUMBER] ККП «Приморська» від 06.05.2020 року, основним квартиронаймачем за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , дата прибуття 01.03.1991 року на підставі обмінного ордера № [NUMBER] від 21.02.1991 року (а.с. 13). Згідно довідки директора ККП «Приморська» від 06.05.2020 року, ордер № [NUMBER] від 21.02.1991 року на квартиру [ADDRESS] , не зберігся (а.с.14). Згідно Інформації Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 29.04.2020 року № 13-13.07-0120, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована одна особа: [PERSON] (а.с. 20). Листом Департаменту міського майна Маріупольської міської ради від 02.04.2020 року позивачу було відмовлено у зверненні щодо оформлення свідоцтва про право власності квартири [ADDRESS] , через відсутність копії ордеру на зазначену квартиру (а.с. 18). Згідно повідомлення Департаменту міського майна Маріупольської міської ради від 26.05.2020 року, з приводу звернення позивача щодо надання копії корінця обмінного ордеру на спірну квартиру, позивачу було роз`яснено, що надати записувану інформацію неможливо, оскільки в департаменті по роботі з активами зберігаються корінці обмінних ордерів, виданих з 1993 року, корінці обмінних ордерів до 1993 року не передавались до управління міського майна від бюро з обміну жилих приміщень (а.с. 15). Згідно рішення виконкому Маріупольської міської ради від 29.09.2020 року № 327, було змінено договір найму квартири [ADDRESS] на доньку, [PERSON] , у зв`язку із смертю основного квартиронаймача - її батька, [PERSON] (а.с. 21). Згідно з положенням про Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради, відповідно до п.1.1, є правонаступником усіх прав та обов`язків Департаменту міського майна Маріупольської міської ради. Згідно п. 1.10 положення, Департамент є органом, уповноваженим управляти майном міської комунальної власності, органом приватизації майна міської комунальної власності. Статтею 47 Конституції України передбачено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. На підставі Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підставі ст. 345 ЦК фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до ст. 3 Закону України зазначеного закону, - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до п. 17, 18 Положення Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.1.2010 року №109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації та подає такі документи: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копію договору найму жилої площі у гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. З 1988 року до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачами не пред`являлося до позивачів претензій щодо незаконності їх мешкання у квартирі. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 Житлового кодексу Української РСР до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення. Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з пунктами 69, 72 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі,організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру. Як встановлено судом, позивач разом із батьками заселилась до квартири на підставі обмінного ордеру № [NUMBER] від 21.02.1991 року, що підтверджується копією особового рахунку. Зазначений ордер не зберігся житлово-експлуатаційною організацією, якій його було здано на підставі встановлених норм закону, що підтверджується довідкою ККП «Приморська» від 06.05.2020 року. На теперішній час позивач є єдиною особою, зареєстрованою у житловому приміщенні, оскільки інші члени сім`ї вибули, у зв`язку із смертю, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, враховуючи, що позивач вселилась до квартири на законних підставах, законність її проживання ніхто не оспорює, проте, у зв`язку із відсутністю документу, на підставі якого вона вселилась у житлове приміщення, та який було втрачено не з її вини, цей факт позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 328, 345 ЦК України,

Outcome: approved