Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», в якому просив стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати при звільненні в сумі 39 324,71 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював на підприємстві відповідача на посаді інженера 1 категорії сектору робіт із землеустрою та оцінки земель виробничого відділу. Наказом відповідача № 16к від 01 липня 2021 року був звільнений з посади з 05 липня 2021 року за угодою сторін, однак в порушення вимог ст. 116 КЗпП України з ним не було поведено остаточного розрахунку. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2021 року по справі відкрито провадження. У вступному слові представник позивача наполягав на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача не заперечував щодо наявності заборгованості підприємства по заробітній платі в розмірі 39 324,71 гривень, однак зазначив, що вказані суми не були виплачені підприємством позивачу через скрутне фінансове становище, необхідність своєчасного розрахунку з працівниками, а тому в позові в частині стягнення середнього заробітку просив відмовити. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов належить задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в ході розгляду справи, наказом Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 01 липня 2021 року [PERSON] , інженера 1-ої категорії сектору робіт із землеустрою та оцінки земель виробничого відділу було звільнено з 05 липня 2021 року за угодою сторін , згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Станом на 08.07.2021 року заборгованість Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з виплати заробітної плати перед [PERSON] склала 40 824,71 гривень, що підтверджено довідкою відповідача. За період з 23.07.2021 року по 12.08.2021 року відповідачем було здійснено виплату заборгованості в сумі 1500,00 гривень. Тобто, заборгованість по заробітній платі, яка не виплачена [PERSON] наразі складає 39 324,71 гривень. Вказані обставини представником відповідача в судовому засіданні не оспорювалися. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Крім того, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Отже, передбачений частиною першою статті 117КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 39 324,71 гривень. Відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці, які передують події, з якою пов`язана виплата. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем , який відповідає вимогам закону, та не спростований представникоми відповідача, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 382,39 гривень. Таким чином, оскільки станом на час ухвалення рішення з позивачем остаточного розрахунку проведено не було, з 05 липня 2021 по 16 листопада 2021 пройшло 94 робочих днів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача складає 94 робочих днів * 382,39 гривень = 35 944,66 гривень . При цьому суд зазначає, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13). Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved