Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між банком та відповідачем [PERSON] 17 лютого 2007 року було укладено кредитний договір без номеру, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, який автоматично лонгується на такий же термін, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами наданих банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ними та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. У відповідності до умов договору позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі 5000 гривень 00 копійок, а відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином, в зв'язку з чим станом на 03 листопада 2013 року виникла заборгованість за укладеним між сторонами кредитним договором в загальній сумі 20867 гривень 62 копійки, з яких заборгованість за кредитом в сумі 4220 гривень 14 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 15177 гривень 59 копійок, а також відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг нараховано штраф в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 969 гривень 89 копійок (процентна складова). Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву (а.с.24,31), відповідно до якої прохала розглядати справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав їх задовольнити та не заперечував в разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не повідомив і про зміну свого фактичного місця проживання. Повідомлявся про час і місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому законом місцем проживання в [ADDRESS], про що свідчать направлені рекомендованою кореспонденцією на його адресу повістки-виклики до суду, які повернулися без вручення з позначкою «адресат за зазначеною адресою не проживає» (а.с.27-30), в зв'язку з чим суд ухвалив розгляди справи за відсутності відповідача, оскільки відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явились в судове засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та в зв'язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610, ст.611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст.550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст.628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, укладений між сторонами відповідно до вимог ст.1054, ст.1055 ЦК України, який відповідно до ст.629 цього Кодексу є обов'язковим до виконання сторонами. Судом встановлено, що 17 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (а.с. 11-14), як позикодавцем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру про надання останньому строкового кредиту на суму 5000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, при цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами наданих банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ними та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві (а.с.5,6-9). Відповідно до умов зазначеного договору позивач передав відповідачу грошові кошти, а останній зобов'язався погашати заборгованість з кредиту, процентів за його користування, по перевитратам платіжного ліміту на умовах, передбачених договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання ним взятих на себе грошових зобов'язань більше ніж 120 днів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг сплати банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 3.1 Умов і правил надання банківських послуг датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі "Відмітки банку" заяви, тобто 17 лютого 2007 року (а.с.5), тому суд вважає, що правовідносини між сторонами виникли саме з часу підписання заяви на отримання кредиту. Відповідно до п. 9.12 вищезазначених Правил, договір між сторонами діє 12 місяців з моменту підписання. якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той же самий строк. Відповідач [PERSON] в порушення умов договору не виконав взяті на себе грошові зобов'язання та не виплатив кредит у встановлений строк в повному обсязі, в зв'язку з чим згідно розрахунку позивача (а.с.4) станом на 03 листопада 2013 року виникла заборгованість за укладеним між сторонами кредитним договором в загальній сумі 20867 гривень 62 копійки, з яких заборгованість за кредитом в сумі 4220 гривень 14 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 15177 гривень 59 копійок, а також відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг нараховано штраф в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 969 гривень 89 копійок (процентна складова), а вказане свідчить про те, що у відповідача виникла прострочена заборгованість, на яку позивачем нараховані відсотки. Таким чином аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у відповідності до ст.ст. 611, 615 ЦК України є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в зв'язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору, який було сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved