Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати наказ від 19.11.2014 року № 1097-п незаконним, а звільнення позивача з ПрАТ «Кримський ТИТАН» неправильним; поновити позивача на роботі у ПрАТ «Кримський Титан» на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу; стягнути з відповідача заробітну плату за час затримки у розмірі 1678 грн.; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 16780 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000 грн. В обґрунтування вимог позову зазначив, що з червня 2004 року [PERSON] (далі - позивач) працював в ПрАТ «Кримський ТИТАН» (далі - відповідач), з грудня 2010 року на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу. 19.11.2014 року позивач був звільнений у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним. Згідно ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Ігноруючи зазначену норму закону позивачу не запропонували іншої роботи. Позивач є одинокою матір'ю, одна виховує та забезпечує малолітню дитину. Відповідно до ст. 184 КЗпП України звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається. На момент подання позову розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 6780 гривень (розмір моєї місячної заробітної плати). Виплат заробітної плати було затримано позивачу на два дні, тобто відповідач повинен сплатити за цю затримку 1678 грн. (щоденна заробітна плата складає 839 грн. ). Незаконним звільненням позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому що в позивача були порушені звичайні життєві зв'язки, виникли хвилювалась з приводу незаконного звільнення та думок, яким чином заробляти на життя, та як тепер позивач буде виховувати свою малолітню доньку. Моральну шкоду позивач оцінює виходячи з вимог розумності та справедливості у розмірі 30000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача, який також є представником третьої особи, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі в зв'язку з його безпідставністю. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з червня 2004 року позивач працював в ПрАТ «Кримський ТИТАН», з грудня 2010 року на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу. 19.11.2014 року позивач був звільнений у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Судом встановлено, що позивач не довів наявності тих обставин на які він посилався як на підставу своїх вимог. Поняття "одинокої матері" визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року N 9. Згідно з п. 9 цієї постанови одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама. Відповідно розлучені мати чи батько, у одного з яких залишилися на утриманні діти, не можуть бути віднесені до категорії одиноких, тому що після розлучення подружжя й надалі повинно виконувати свій обов'язок щодо утримання та виховання спільних дітей і той, з ким залишилася неповнолітня дитина, має право на стягнення аліментів. Виняток становлять лише випадки позбавлення судом батька батьківських прав або оголошення колишнього чоловіка у розшук, відомості про що у даному випадку у відповідача були відсутні. Позивач до позовної заяви надає документи, а саме: Свідоцтво про народження дитини в якому наявний запис про батька - [PERSON]; розрахунок заборгованості щодо сплати аліментів чоловіком [PERSON] станом на 21.03.2014 року, згідно якого, батько дитини приймає участь в утриманні дитини, про що свідчать відповідні сплати в 2012 та 2013 роках, по-друге розрахунок складений станом на 21.03.2014 року, що не виключає можливості сплати відповідної заборгованості з квітня 2014 року. За час попередження про звільнення (наказ від 01.09.2014 №1056 - п з яким позивач був ознайомлений), відомостей про наявність будь-яких обмежень його звільнення, чи підтвердження статусу одинокої матері не надав. Згідно зі ст. 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав і виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Статтею 158 СК передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Для підтвердження статусу «одинокої матері» роботодавцю повинен надаватися будь-який офіційно складений, оформлений і засвідчений в установленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. Надання лише копії свідоцтва про розірвання шлюбу та довідки з ЖЕКу про реєстрацію місця проживання, як це зробив позивач, не дає достатніх підстав стверджувати, що батько не бере участі у вихованні дитини. Жодних належних доказів, які б свідчили про відсутність участі батька у вихованні дитини позивач суду, або в процесі свого звільнення відповідачу не надав. ПрАТ «Кримський ТИТАН» є товариством, яке до 02.04.2014 року було зареєстровано на території Автономної Республіки Крим, мало виробничі потужності та здійснювало господарську діяльність на зазначеній території. Скорочення штату працівників ПрАТ «Кримський ТИТАН», також і позивача, відбувалося відповідно до законодавства України, що підтверджується наказом від 30.06.2014 року №459, яким з підприємства було скорочено 4 985 працівників, в тому числі і посада позивача, Позивач, заздалегідь, відповідно до норм КЗпП України, була повідомлений про таке скорочення. Господарська діяльність відповідача в АР Крим не відбувається, змінено місцезнаходження, на даний час підприємство має наступну юридичну адресу: вул. Мечникова, буд. 2, літера А, Печерський район, м. Київ, 01601. Згідно ч. 2. ст. 235 КЗпП, при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Враховуючи що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог КЗпП України підстави для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку відсутні. Суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування завданої йому з боку відповідача моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Оскільки судом не встановлено порушення відповідачем прав позивача позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed