Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили визнати за ними право власності в рівних частках в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на спадкове майно у виді земельної ділянки, площею 0,210 га, виділеної для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог вказували, що після смерті [PERSON] залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вони не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність неналежним чином оформленого правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість, який був втрачений. Крім того, просили встановити факт належності померлій [PERSON] зазначеного державного акту, в якому ім'я власниці зазначено із помилкою. Посилаючись на те, що вони є спадкоємцями за заповітом і прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але через зазначену обставину не можуть її оформити в нотаріальному порядку, хоча наданими документами та завіреними копіями підтверджується належність землі померлій, тому просили позов задовольнити. В судове засідання вони не з'явилися, їх представник надала заяву з проханням розглянути справу без їх участі та участі позивачів, а позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в с. Лимани Жовтневого (тепер - Вітовського) району миколаївської області померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 0,21 га, виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] Ділянка належала померлій відповідно до державного акту № 79, виданого 27 квітня 1993 року Лиманівською сільською радою Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області (після добровільного об'єднання територіальних громад в 2017 року Лиманівська сільська рада увійшла до складу Галицинівської сільської ради цього ж району). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 10 липня 2002 року секретарем виконавчого комітету Лиманівської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належний їй будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], позивачам у справі: [PERSON] та [PERSON], - у рівних частках кожному. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки в передбачений законом шестимісячний термін подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Крім того [PERSON] проживав зі спадкодавицею на час її смерті. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] та мали б право на обов'язкову частку в спадкуванні, судом не встановлено. В той же час, під час подальшого оформлення спадкового майна у виді зазначеної земельної ділянки позивачі отримали роз'яснення від нотаріуса про неможливість її оформлення в такому порядку через не представлення належним чином оформленого оригіналу правовстановлюючого документу на дану нерухомість, тобто державного акту. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Так, державний акт (оригінал) на землю був втрачений власницею за невідомих обставин. Крім того, в написанні імені власниці в державному акті є помилка: зазначено "Титяна", а в дійсності її ім'я - "Тетяна". Згідно зі ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України). Також, в ст. 256 цього ж Кодексу визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 цієї статті). З досліджених доказів у справі вбачається, що співпадання даних про місце проживання, прізвище, по-батькові спадкодавиці-власниці в державному акті та в інших документах вказує, що державний акт дійсно належав [PERSON]. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належала [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачам як спадкоємцям за заповітом, які прийняли спадщину після її смерті. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачі не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вони не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved