Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з вищезгаданим позовом, в якому просять визнати незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу в будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] ; визнати незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкових приборів обліку газу для побутових споживачів; зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.04.2017 року ( будинок [ADDRESS] ) та з 01.07.2017 року (будинок [ADDRESS] ) поновити побутовим споживачам природного газу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників; визнати за ними право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»; визнати, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язане за свій рахунок у термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в їхніх квартирах індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам, що проживають в будинках за адресою: [ADDRESS] та буд.[ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилалися на те, що вони є власниками або зареєстровані та проживають в будинках [ADDRESS],[ADDRESS] . На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року за №2500 між ними як споживачами, та ПАТ «Криворіжгаз» , правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», - укладений договір постачання природного газу. Доказом факту приєднання кожного зі споживачів до договору природного газу є щомісячне споживання кожним споживачем природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Позивачі сумлінно виконуючи всі умови укладеного договору, регулярно оплачували рахунки про сплату послуг за договором в термін, визначений в рахунках. У квітні 2017 року ПАТ «Криворіжгаз» встановив на будинок 9, а у липні 2017 року на будинок [ADDRESS] загальнобудинковий вузол обліку газу та позивачам стали нараховувати об`єми використаного природного газу згідно з показаннями загальнобудинкового прибору обліку газу. Відтак, мешканці будинків, які не забезпечені приладами обліку газу, змушені сплачувати за показниками загальнобудинкового прибору обліку газу, вважають, що виконавець таким чином нав`язує такі умови одержання послуг, які ставлять їх у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, чим порушується принцип рівності сторін договору. Крім того, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності відносно будників [ADDRESS],[ADDRESS] відповідачем АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» не складався, точка обліку не визначена, тому працівники АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» не могли розробити проект та не мали права здійснювати монтаж загальнобудинкових приладів обліку. Таким чином, вважають дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового прибору обліку газу незаконним, тому незаконним є нарахування ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» об`ємів спожитого природного газу на підставі загальнобудинкового прибору обліку газу. Тобто, АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» неправомірно нараховує їм, позивачам, плату за спожитий природний газ. Вважають, що мають право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», який відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний за свій рахунок у термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в їхніх квартирах індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам, тому звернулися до суду з цим позовом. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Представник відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» надав відзив на позов, в якому заперечував проти позову, посилаючись на те, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» діє відповідно до положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 рр., який затверджений постановою НКРЕКП від 31.03.2016 р. №547 та в подальшому постановою НКРЕКП від 22.12.2016 р. №2347. Відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, постачання природного газу здійснювалося виключно за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в який природний газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року. У подальшому до Закону внесено зміни і термін перенесено на 01 січня 2021 року. У ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не зазначено право абонента на індивідуальний лічильник, а мова йде про обов`язок оператора ГРМ забезпечити встановлення як індивідуальних , так і загальнобудинкових лічильників газу, що забезпечить облік спожитого газу населенням. Фінансування робіт з встановлення лічильників здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників природного газу. Згідно з нормами пункту 6 глави 4 розділу 10 Кодексу ГРМ, з моменту опломбування Оператора ГРМ будинкового вузла обліку в експлуатацію, зазначений вузол стає комерційним та з цього моменту з нього можуть проводитись комерційні розрахунку за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку відповідно до Тимчасового положення. При цьому, у випадку відмови балансоутримувача від врегулювання договірних відносин з Оператором ГРМ, комерційний облік, а також розрахунку з побутовими споживачами ( у яких відсутні індивідуальні вузли обліку) здійснюється на підставі показів загальнобудинкового лічильника. Доводи позивачів про відсутність акту розмежування балансової належності не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ акти розмежування балансової належності. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного вузла ВОГ з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ . В іншому випадку такому споживачу припиняється розподіл природного газу. На теперішній час позивачі забезпечені загальнобудинковим приладом обліку, а тому предмет позову відсутній (т.2, а.с.9-11). Представник відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову , в якому зазначив, що ТОВ «Дніпрпетровськгаз збут» відповідно до Правил постачання природного газу та Закону України «Про ринок природного газу» є гарантованим постачальником природного газу в м.Кривий Ріг, до обов`язків якого не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу. Таким чином, ТОВ «Дніпрпетровськгаз збут» не встановлює режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загально будинкового прибору обліку природного газу, до повноважень ТОВ «Дніпрпетровськгаз збут» не входить поновлення режиму нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 23.03.2016 року №203 ( т.2, а.с.1-7). Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Взаємини між сторонами регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Так, судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартир, або зареєстровані та проживають у будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] та є споживачами послуг з газопостачання за вказаними адресами (а.с.21-155). На території м.Кривого Рога та м.Інгулець Дніпропетровської області господарську діяльність з розподілу природного газу, газу (метану) вугільних родовищ здійснює ПАТ «Криворіжгаз» ( код ЄДРПОУ 03341397, Дніпропетровська область, пр..Металургів,1 - на території в м.Кривий Ріг ( крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м.Кривий Ріг) та Криворізькому районі Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до отриманої ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, газу (метану) вугільних родовищ (т.2, а.с.19 зворот). Відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є правонаступником ПАТ «Криворіжгаз». На території міст Кривий Ріг та Інгулець Дніпропетровської області діяльність з постачання природного газу відповідно до отриманої ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої на підставі постанови ПКРЕКП від 21.05.2015 року №1588 здійснює ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» ( код ЄДРПОУ 39572642, м.Дніпро, вул.Шевченка ,буд.2). Відповідно до постанови НКРЕКП від 01.09.2015 р. №2247 вказана ліцензія переоформлена за його заявою на безстрокову (т.2, а.с.20). Управителем будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] є ТОВ «УЮТ-2011» , що вбачається з інформації, розміщеної на офіційному веб-портаті м.Кривого Рогу Криворізький ресурсний центр. Планом розвитку газорозподільної системи на 2016-2025 рр. Інвестиційна програма газорозподільного підприємства ПАТ «Криворіжгаз» передбачено встановлення загально будинкових вузлів обліку газу, в тому числі за адресами позивачів (т.2, а.с.13-18). 28.02.2017 р. та 31.07.2017 року за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] встановлені єдині загальнобудинкові вузли обліку газу ВКТ G-16 та ВКТ G-4 відповідно (т.2, а.с.26,27,29 ). Позивачі не погоджуються з діями АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загально будинкових вузлів обліку газу, як такими, що порушують їх права споживачів природного газу. Так, згідно з главою 5 розділу ІХ Кодексу, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Відповідно до розділу ІІІ п.5.1 Кодексу ГРС межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ). Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу. За відсутності акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за об`єктами суміжних суб`єктів ринку природного газу (включаючи споживачів) Оператор ГРМ, до/через ГРМ якого підключені зазначені об`єкти, зобов`язаний в установлені законодавством строки здійснити заходи з укладання з їх власниками акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до об`єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання. Пунктом 1 Глави 4 Розділу Х Кодексу ГРС визначено - первинне обстеження вузла обліку на можливість його використання як комерційного здійснюється представниками Оператора ГРМ перед пуском природного газу (що здійснюється в рамках заходів з приєднання до ГРМ, або реконструкції комерційного вузла обліку, або переукладання договору) у точці вимірювання з новим споживачем в присутності безпосереднього споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу). Відповідно до п.7 Глави 4 Розділу Х Кодексу ГРС 7 одразу після встановлення повіреного ЗВТ (або його повірки на місці встановлення) Оператор ГРМ забезпечує пломбування встановленого (повіреного на місці) ЗВТ та складає акт про пломбування, який має бути підписаний споживачем. Перед пломбуванням ЗВТ Оператор ГРМ має право за власний рахунок та з використанням еталонних або зразкових (контрольних) ЗВТ перевірити похибку вимірювання встановленого ЗВТ та/або всього комерційного ВОГ. Відповідачем АТ «Оператор ГРМ «Криворіжгаз» Актів пломбування комерційних вузлів обліку газу у будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] суду не надано. Акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін від 28.02.2017 року (буд. [ADDRESS] ) та 31.07.2017 року ( буд. [ADDRESS] ) не підписані управителем ТОВ «УЮТ-2011». Таким чином, не була визначена межа балансової належності (точка приймання-передачі природного газу) та точка вимірювання відносно зазначених будинків та місце встановлення приладу обліку. В порушення вище вказаних норм, опломбування загальнобудинкового вузла обліку газу відбувалось без присутності позивачів, протилежне відповідачем АТ «Оператор ГРМ «Криворіжгаз» не доведено. Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт незаконного встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Криворіжгаз» на будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] , оскільки такі дії вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу. Крім того, встановлення загальнобудинкового лічильника газу ставить у нерівне становище побутових споживачів цього будинку перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків, в яких Оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, оскільки приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатись не по об`єктам побутових споживачів (квартирах), а за будинком, чим порушуються умови Типового договору та ЗУ «Про захист прав споживачів». Відтак, позовні вимоги про незаконність нарахування ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» об`ємів спожитого природного газу позивачам на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу та зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити режим нарахування об`єму спожитого природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 23.03.2016 року № 203, є такими, що підлягають задоволенню. Щодо визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор ГРМ «Криворіжгаз» суд виходить з наступного. Згідно з ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість. Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності (ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» ). Як передбачено ст.21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до п.п.3,4,7 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено - у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно з ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» ( в редакції чинній на час встановлення лічильників) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, зокрема, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі не встановлення населенню у зазначені строки лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників в газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Таким чином, забезпечити комерційний облік природного газу зобов`язане газорозподільне підприємство. Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Як встановлено судом позивачі є споживачами природного газу, а відповідач АТ «Оператор ГРМ «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У судовому засіданні встановлено, що тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Як передбачено ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.1 ч.2 ст.20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п.1.3. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Судом встановлено, що позивачі приєдналися до цього типового договору розподілу природного газу, так як щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ ( т.1, а.с. 21-156). Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме - Розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», Розділом V «Права та обов`язки споживача» та Розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2500, констатує, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними. Згідно п.2.1. даного договору АТ «Оператор ГРМ «Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам, в необхідних об`ємах (обсягах), а споживачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Нормою ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Відповідно до положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно п.1 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державне регулювання цін/тарифів базується на принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу», що були затверджені за період з 2011 року по 31.05.2017 рік, регулятором до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб.м. природного газу. Так, згідно з Додатком №1 до Постанови НКРЕКП №3164 від 29.12.2015 року в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за поставлені 1000 м.куб. природного газу, які становлять 25,14 грн., згідно Додатку до Постанови НКРЕКП №2283 від 15.12.2016 року в структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 м.куб. становлять 16,22 грн. (т.1, а.с.209-212). Позивачі проводили оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі - безпосередньо індивідуальних , а відповідач на умовах оплати такого тарифу надавав послуги з газопостачання. Таким чином, між позивачами та відповідачем вже укладений договір стосовно встановлення лічильників та оплати цих робіт і додаткового врегулювання це питання не потребує. Отже, відповідач АТ «Оператор ГРМ «Криворіжгаз» зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі . Посилання представника відповідача АТ «Оператор ГРМ «Криворіжгаз», на те, що НКРЕКП постановою № 391 від 24.03.2016 затверджено Інвестиційну програму газорозподільного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 р., яка включена до Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, яка передбачає встановлення загальнобудинкових лічильників газу споживачам, у яких не передбачено встановлення ВОГ, що будинок, у якому проживають позивачі, включено до переліку будинків, в яких заплановано встановлення ВОГ не може виключати право позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу. При цьому суд виходить з того, що позивачі сумлінно виконували обов`язок щодо сплати отриманих послуг, а ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який має вищу юридичну силу, чим рішення НКРЕКП. Окрім того, відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення та ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Судом під час розгляду справи встановлено, що позивачі висловили волевиявлення на встановлення індивідуальних лічильників газу, а тому це їх волевиявлення не може бути порушеним. На переконання суду задоволення волевиявлення позивачів буде відповідати зазначеній державній політиці в сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню. Також, встановлення позивачам індивідуальних лічильників буде забезпечувати оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства як справедливість, а тому відмова відповідача АТ «Оператор ГРМ «Криворіжгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства та порушує права позивачів. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Відтак, саме на відповідача АТ «Оператор ГРМ «Криворіжгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, у зв`язку з чим, відповідач повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт. Проте суд не погоджується з терміном, до якого вказані газові лічильники відповідач АТ «Оператор ГРМ «Криворіжгаз» має встановити. Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» ( в редакції чинній на час встановлення лічильників) та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. 19 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким було, зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, індивідуального лічильника до 01 січня 2021 року. На час звернення позивачів до суду для вирішення даного спору по суті редакцію Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» змінено та визначено інший строк для забезпечення лічильників газу, оскільки закони не мають зворотної сили, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог споживачів щодо встановлення лічильників у термін до 01 січня 2018 року, тому відповідач АТ «Оператор ГРМ «Криворіжгаз» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачів при зверненні до суду з позовом звільнено від сплати судового збору згідно зі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру. Відповідно до ч.1, п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2019 року становив 1921 грн., тобто за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн. за кожну позовну вимогу. Позивачами ( 31 особа) заявлено до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» вимоги про визнання дій незаконними, визнання права та зобов`язання вчинити певні дії ( три вимоги немайнового характеру), тому в дохід держави слід стягнути 71461,20 грн.(768,40х3х31=71461,20). Позивачами ( 31 особа) заявлено до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» вимоги про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії ( дві вимоги немайнового характеру), тому в дохід держави слід стягнути 47640,80 грн.(768,40х2х31=47640,80). На підставі викладеного,

Outcome: partial