Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах із позивачем на посаді заст. начальника дирекції по будівництву та утриманню об'єктів транспорту та допоміжної інфраструктури. Наказом від 28.07.2011 р. № 124-к на відповідача [PERSON] покладено тимчасове виконання обов'язків заступника генерального директора з питань будівництва. Державною фінансовою інспекцією України у 2012 р. було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності КП „Київпастранс" за період з 01.10.2010 р по 31.12.2011 р. та було встановлено, що відповідач [PERSON] - в.о. заст. генерального директора з питань будівництва були підписані акти приймання виконаних будівельних робіт ф. № КБ-2-в, № 1/47, 1/42 за грудень 2010, № 59/7 за липень 2011 р., без уточнення цін ресурсів (на підставі мінімальної (фактичної) вартості матеріалів) та фактично невиконання обсягу робіт на суму 7305 грн. Як вказано у позові, за результатами позапланової ревізії Держфінінспекцією було видано вимогу від 02.10.2012 р. № 06-14/1398 «Про усунення порушень», відповідно до якої позивача було зобов'язано стягнути кошти, зокрема, з відповідача [PERSON] діями якого позивачу заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 7305 грн. При цьому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 18.06.2013 р. позивача - КП „Київпастранс" було зобов'язано викоанти вимоги п. 1 вимоги Держфінінспекції від 02.10.2012 № 06-14/1398, а саме стягнуто із [PERSON] заподіяну шкоду у розмірі 7305 грн. Тому позивач просить суд стягнути на свою користь із відповідача [PERSON] грошові кошти у сумі 7305 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. Відповідач у судове засідання також не з'явився, надіслав до суду через канцелярію заяву щодо застосування строків позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи та інші докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, Наказом від 28.07.2011 р. № 124-к на відповідача [PERSON] було покладено тимчасове виконання обов'язків заступника генерального директора з питань будівництва. Державною фінансовою інспекцією України у 2012 р. було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності КП „Київпастранс" за період з 01.10.2010 р по 31.12.2011 р. та було встановлено, що відповідач [PERSON] - в.о. заст. генерального директора з питань будівництва були підписані акти приймання виконаних будівельних робіт ф. № КБ-2-в, № 1/47, 1/42 за грудень 2010, № 59/7 за липень 2011 р., без уточнення цін ресурсів (на підставі мінімальної (фактичної) вартості матеріалів) та фактично невиконання обсягу робіт на суму 7305 грн. Судом встановлено, що позивач - КП „Київпастранс" звернувся до суду у травні 2015 р., тобто сплив строку позовної давності є очевидним. У відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, суд, дослідивши обставини та докази надані позивачем на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності, із врахуванням всіх обставин на які посилалася представник позивача у судовому засіданні, не знаходить підстав для визнання поважними причин пропущення строку позовної давності, оскільки неналежне виконання правлінням спілки своїх обов'язків не може бути підставою для поновлення позивачу строку позовної давності. Інші обставини на які посилається представник позивача також не можуть бути визнані судом поважними. Ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в зв'язку зі плином строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив відповідач [PERSON], а підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності суд не знаходить. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed