Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору відкриття поточного рахунку у звязку з істотними порушеннями, відшкодування матеріальної, моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 14.10.214р. позивач уклав договір банківського депозиту. Сума вкладу складає 25 000 грн із строком залучення вкладу 12.01.2015 року включно. Після закінчення строку дії договору позивач звернувся до відповідача з вимогою про намір отримати належний йому вклад, проте, останній не повернутий, відсотки не сплачено, а крім того, відповідачем не надано жодних пояснень причин невиконання умов договору. Вважає, що відповідачем в односторонньому порядку порушено взяті на себе зобовязання. Крім того, позивачу завдано матеріальну шкоду, яка полягає зокрема в необхідності витребування довідок з банку, відправлені поштових конвертів, купівлі ліків, укладанні договору позики зі сплатою відсотків, оплаті юридичної допомоги. Вищевикладене свідчить, що діями відповідача позивачу також завдана моральна шкода, яка полягає в неодноразовому завдані фізичного болю, душевних страждань, приниження гідності та ділової репутації. Неможливість своєчасно отримати своїх коштів призвело до порушення біологічного ритму життя позивача, що змусило його звернутися до лікарні. Тому позивач просить суд розірвати договір на відкриття поточного рахунку, стягнути основну суму заборгованості, яка знаходиться на рахунку, а саме: 43 492,54 грн. та нараховані відсотки, стягнути з відповідача завдані матеріальні збитки, моральну шкоду в сумі 5 000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав з викладених у ньому підстав, в подальшому в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просить суд позов задовольнити та врахувати, що відповідач виплатив йому 35 466,10 грн. Представник відповідача ПАТ "Дельта Банк" в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб були виплачені кошти [PERSON], що знаходилися на поточному рахунку в сумі 35 496,80 грн. та було виконано в повному обсязі зобовязання перед позивачем. Просив відмовити у задоволенні позову. В подальшому на виклик суду не зявився. Представник Управління Національного Банку України в Житомирській області в судове засідання не зявився. Надіслав на адресу суду письмові заперечення на позовну заяву, де зазначив, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.10.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 00008008864098 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція», сума вкладу складає 25 000 грн. Згідно п.1 вказаного договору вклад залучався з моменту зарахування вкладу на депозитний рахунок, який відкриває банк у відповідності до п.1.6 даного договору та по 12.01.2015р. (а.с.12). 14.10.2014 року позивачем внесено на вказаний рахунок кошти в сумі 25 000 грн., що підтверджується ксерокопією платіжного доручення 6328373 від 14.10.2014 року (а.с.22). Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, що підтверджується копіями звернень (а.с.14-18). Проте, відповідачем було порушено взяті на себе зобовязання по договору банківського вкладу, кошти з депозитного рахунку не повернуті. Згідно ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства та умов договору. Згідно положень ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Як вбачається з положень п.1.9 даного договору банківського вкладу, нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов договору, а також у день повернення вкладу в кінці строку договору або в інший термін дострокового припинення дії договору. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Під виконанням зобовязань розуміють, вчинення кредитором і боржником дій, що становлять зміст зобовязання, тобто відповідач повинен повернути всю суму вкладу з нарахованими відсотками за вищевказаним депозитним договором. У відповідності з ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором від 14.10.2014р., що призвело до утворення боргу перед позивачем. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. В ч.2 ст.653 ЦК України зазначено, що у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобовязань, встановив, що права позивача відповідачем порушені, тому вони підлягають захисту. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до п.9. постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також враховуючи характер моральних страждань позивача, наявність спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача, характер моральних страждань позивача, які він переніс, відношення відповідача до даних обставин, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а тому суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ "Дельта Банк" на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5 000 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача невиплачених коштів, матеріальної та моральної шкоди. Питання про судові витрати суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved