Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2004 року укладеного між [PERSON] та УМВС України в Житомирській області (надалі Позивач), посвідченого державним нотаріусом Попільнянської держнотконтори Житомирської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4546, позивач є власником будинку № 92 по вул. 40-річчя Перемоги в смт. Попільня Попільнянського району Житомирської області. Вказаний договір купівлі - продажу зареєстровано в державному комунальному підприємстві Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 03.12.2004 року [PERSON], який на той час займав посаду начальника Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області та членам його сімї, видано ордер на вселення до будинку №92 по вул. 40-річчя Перемоги в смт. Попільня. На підставі ордера [PERSON], разом із своєю дружиною [PERSON] та сином [PERSON] вселився до вказаного будинку та зареєстрували за вказаною адресою своє місце проживання, що підтверджується листом Попільнянської селищної ради Житомирської області №02-16/35 від 26.01.2015 року . З 25.08.2005 року [PERSON] звільнений з посади начальника Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області та призначений на посаду оперативного чергового Ружинського РВ УМВС України в Житомирській області, а в подальшому на інші посади за межами Попільнянського району. З 2009 - го року і по даний час [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у вказаному будинку не проживають, комунальні послуги не сплачують, електроенергію та газопостачання не споживають, хоча продовжують перебувати на реєстраційному обліку. Дані обставини підтверджуються листом Попільнянського РЕМ №26 від 21.01.2015 року, листом КП «Гарант» №35 від 22.01.2015 року. Крім цього Відповідачі мають у власності по одній четвертій ідеальних часток квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва №325 про право власності на житло виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирського міськвиконкому 27.07.1999 року. Вказана обставина підтверджується листом КП "Житомирське обласне міжміське Бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради №1131 від 26.12.2011 року . Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, оскільки відповідачі у вказаному будинку не проживають більше ніж пів року, не оплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку, вони вважаються такими, що втратили право користування нею. Відповідно до статті 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Позивач просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинком №92 по вул. 40-річчя Перемоги в смт Попільня Попільнянського району Житомирської області та судові витрати по справі. До початку розгляду справи по суті відповідачі подали до суду зустрічну позовну заяву щодо визнання права користування житловим приміщенням, згідно якої вони посилаються на те, що з огляду на подану представником позивача за первісним позовом позовну заяву, виник спір про право підполковника міліції [PERSON] та його сім'ї - дружини [PERSON] та сина [PERSON], на користування службовим житловим будинком за адресою: смт. Попільня, вул. 40-річчя Перемоги, яку вони не визнають і змушені звернутися до суду з метою захисту своїх прав, так як працівники міліції віддають службі найкращі професійні якості, роки, здоров'я і навіть життя, натомість не мають належного правового захисту і навіть пригнічуються отримавши такі позови. В звязку з необхідністю встановити істину та з'ясувати всі обставини для можливого розуміння представниками позивача за первісним позовом підстав надання службового житла визначеному переліку категорій працівників міліції та зняття соціальної напруги. [PERSON] службу в міліції закінчив згідно наказу УМВС України в Житомирській області від 05.04.2013р. в звязку з виходом на пенсію за віком при званні полковника міліції та вислузі у пільговому обчисленні - більш як 32 роки. Держава забезпечила його житлом, а саме житловим будинком за адресою: смт. Попільня, вул. 40-річчя Перемоги, який він використовує на власний розсуд за цільовим призначенням. [PERSON] законно вселився разом зі своєю родиною: жінкою [PERSON] та сином [PERSON] згідно ордеру, виданого виконкомом Попільнянської селищної ради від 03.12.2004р. № 1021 та згоди Попільнянського РВ УМВС відповідно до протоколу засідання зборів особового складу від 02.12.2004р. Потім була проведена їхня реєстрація від 03.12.2004р. і [PERSON] разом з сім'єю стали проживати спільно і також проживають на даний час. Дбайливо ставляться до свого будинку, беруть участь у витратах по його утриманні. За власні кошти та власними силами з дружиною здійснили ремонт будинку. [PERSON] є основним квартиронаймачем, на нього відкрито особовий рахунок та на даний час відсутня заборгованість по комунальним послугам, що підтверджують довідки з КП «Гарант» та ПАТ «Житомиргаз». Вказаний будинок було передано на баланс Попільнянському КП «Благоустрій», що підтверджує довідка, відповідно до рішення тридцять шостої сесії пятого скликання Попільнянської селищної ради від 17.03.2009р. та на прохання УМВС України в Житомирській області. Факт того, що [PERSON] постійно проживає у своєму будинку разом з сім'єю підтверджує відповідь і самого відповідача, яка була надана голові ради ветеранів Попільнянськго РВ УМВС, а також вказано, що УМВС не має повноважень та законних підстав на його виселення. Крім того, позивач за первісним позовом не є належним з огляду на те, що житловий будинок був переданий на баланс КП «Благоустрій» за рішенням органу місцевого самоврядування і має на даний час статус службового житла. Отже, враховуючи викладені обставини, [PERSON] вважає, що за ним має бути визнано право користування житловим будинком та для цього є всі законні підстави, виходячи з наступного. Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. [PERSON] з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди). Разом з цим, ч. 2 ст. 123 Житлового Кодексу Української РСР встановлено, що до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення. Аналогічну вимогу встановлює п. 26 Положення на підставі спеціального ордера (пункт 21 Положення) між наймодавцем (житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого виданий ордер, укладається договір найму службового жилого приміщення. Єдиною правовою підставою для укладення договору найму жилих приміщень державного чи комунального житлового фонду є ордер (ст.61 ЖК). Однією з підстав виникнення суб'єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості наймача або члена сім'ї наймача (ст.64,65 ЖК). Ст.121 ЖК встановлює досить загальні правила надання службових жилих приміщень. На виконання вказаної статті постановою [PERSON] Міністрів Української Радянської Соціалістичної Республіки від 4 лютого 1988 року було затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року N 37, пунктом 16 якого встановлено, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. Крім того, порядок надання службових приміщень також встановлюється і деякими відомчими нормативними актами, а саме щодо працівників міліції, то Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ від 10.09.2004 року N 1039, п.4.2 якого визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 4.1 цього Положення, не може бути виселено працівників, серед яких ті, які прослужили в органах внутрішніх справ України не менш як 10 років, і ті, які звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано службове жиле приміщення, але продовжують проходити службу в органі, який надав це жиле приміщення; а також пенсіонерів, членів сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення. Особам, указаним у цьому пункті, замість надання іншого жилого приміщення може бути запропоновано службове жиле приміщення, в якому вони проживають, для постійного проживання з подальшим виключенням такого жилого приміщення з числа службових. Безпосередньо посада [PERSON] була визначена у пункті 1 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення,службове житло, а саме - начальнику самостійного відділу. Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ст. 124 ЖК робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 125 ЖК без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 ЖК, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, а також пенсіонерів. Ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, виданий відповідним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду. Згідно з ч. 2 ст. 61 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Крім того, як убачається з правової позиції Верхового Суду України, висловленої у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Отже [PERSON] та [PERSON], як члени сімї працівника міліції мають право на користування житловим будинком. Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням. Враховуючи викладене, пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають захисту шляхом визнання за позивачами за зустрічним позовом права користування спірним житловим будинком. Позивачі за зустрічним позовом просять суд відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити та визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права користування житловим будинком за адресою: смт. Попільня вул. 40-річчя Перемоги № 92. Представники позивача по первісному позову [PERSON] та [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити, зустрічний позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Представник відповідачів [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги не визнавала, просила відмовити в їх задоволенні, зустрічний позов підтримала та просила його задоволити. Відповідач [PERSON] по первісному позову - позов не визнавав, подав зустрічний позов. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню а зустрічний позов відповідачів залишається без задоволення із слідуючих підстав. Судом встановлено наступні обставини: Так, згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.12.2004 р. позивач за первісним позовом є власником житлового будинку № 92, що знаходиться по вул.40-річчя Перемоги в смт Попільня Попільнянського району Житомирської області (а.с.6). Вказана реєстрація відбулася на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2004 р. зареєстрованого за № 4546 та вчиненого Попільнянською держнотконторою (а.с.5). Крім того, як зазначено у вищезгаданому договорі, вказаний будинок придбавався для проживання начальника Попільнянського РВ УМВС в Житомирській області відповідача по справі [PERSON] Згодом, відповідачу [PERSON] на підставі рішення виконкому Попільнянської селищної ради від 03.12.2004 р. було видано ордер № 1021 на право його заселення разом із членами його сім'ї відповідачами по справі [PERSON], [PERSON] у будинок № 92, що по вул.40-річчя Перемоги в смт Попільня Попільнянського району Житомирської області (а.с. 51). Відповідач [PERSON] змінював своє місце роботи і згідно наказу УМВС України в Житомирській області від 05.04.2013 р. за № 115 о/с (а.с.48) звільнений з органів внутрішніх справ у відставку. На час звільнення відповідач [PERSON] працював начальником Андрушівського РВ УМВС в Житомирській області. Ще в 2011 році пенсіонери-ветерани Попільнянського РВ УМВС в Житомирській області зверталися з колективним зверненням до різних правоохоронних органів з приводу незаконного отримання відповідачем [PERSON] спірного домоволодіння, а також тривалої його і членів родини відсутності у цьому ж будинку (а.с. 16). На вказане колективне звернення, голові ради ветеранів Попільнянського РВ УМВС в Житомирській області [PERSON] надавалася УМВС в Житомирській області відповідь, що будь-яких порушень зі сторони відповідачем [PERSON] перевіркою не встановлено (а.с. 53). До аналогічного висновку дійшов і слідчий прокуратури Попільнянського району [PERSON] виклавши свої обґрунтування в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.12.2012 року (а.с. 7). Із повідомлення селищного голови Попільнянської селищної ради [PERSON] від 26.01.2015 року ( а.с. 8) вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані [INFO], що по вул.40-річчя Перемоги в смт Попільня. Вирішуючи питання виходячи з вимог позивача щодо втрати відповідачів за первісним позовом права користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного: Так, в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи винесеної слідчим прокуратури Попільнянського району від 24.12.2012 р. (а.с. 7) зазначено, що оскільки відповідач [PERSON] проходить службу в Андрушівському РВ УМВС він не в змозі постійно проживати у вищезгаданому будинку. В підтвердження вказаної обставини і є повідомлення КП «Гарант» територіальної громади селища Попільня від 22.01.2015 року за № 35 (а.с.9) де зазначено, що інформація про абонентів проживаючих [INFO], що по вул.40-річчя Перемоги в смт Попільня відсутня. Крім того, незважаючи на те, що центральне водопостачання до будинку прокладено, в період з 2010-2014 роки розрахунки за комунальні послуги не проводились. Аналогічну інформацію надано і Попільнянським РЕМ (а.с. 10-12) де зазначено, що відповідачами за первісним позовом платежі за електроенергію не здійснювалися на протязі 2012-2015 років. Крім того, відсутні також дані про обєми спожитої електроенергії. Із довідки ПАТ «Житомиргаз» за № 291 від 24.02.2015 року ( а.с.49), яка надана відповідачами вбачається, що пуск газу до будинку № 92 в смт Попільня по вул.40-річчя Перемоги відбувся 03.12.2004 року з показником лічильника 17354 м?. Разом з тим із вказаної довідки не вбачається, яка кількість та в який період відповідачами використовувався природний газ. За відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на одну четверту ідеальних часток квартири [ADDRESS] (а.с.37). При розгляді справи судом відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] неодноразово направлялися судові повістки про виклик їх до суду як за адресою їх реєстрації тобто, в смт Попільня, а також за адресою [ADDRESS], що по вул.Народицькій м.Житомир. Як свідчать розписки в отриманні судового повідомлення, вони як правило відповідачами отримувались за місцем їх проживання, а саме [ADDRESS] (а.с.70-72, 88-90, 136-138, 149-151 ). Судом також допитувалось ряд свідків, які заявлялись сторонами по справі. В свою чергу свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили в суді, що сім'я [PERSON] тривалий період часу по вул.40-річчя Перемоги в смт Попільня в будинку № 92 не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказував на ту обставину, що сім'я [PERSON] часто приїздила до спірного помешкання. Враховуючи розбіжності у показах свідків, суд приймає до уваги покази свідків від сторони позивача за первісним позовом, оскільки вказані особи проживають по сусідству із домоволодінням сім'ї [PERSON] і вони узгоджуються з іншими раніше наведеними доказами. Як передбачено ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача, або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. В судовому засіданні сторона відповідачів за первісним позовом не надала докази, які б свідчили поважність причин відсутності наймача за місцем реєстрації, як це передбачено у п.1-7 ст. 71 ЖК України і тому первісний позов підлягає задоволенню. Твердження представника відповідачів за первісним позовом і як представника позивачів за зустрічною позовною вимогою щодо надання [PERSON] саме службового приміщення не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні так-як відсутні будь-які докази, які б свідчили про віднесення жилого будинку № 92 вул.40-річчя Перемоги в смт Попільня у порядку визначеного Законом до службового приміщення. Задовольняючи первісний позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням виключає можливість до задоволення зустрічного позову про визнання права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи зі змісту загальних положень про право власності (глава 23 ЦК України), позивач як власник спірного домоволодіння самостійно визначає долю свого майна. При даних обставинах первинний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Outcome: approved