Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення допомоги по безробіттю, та обґрунтував наступним: 22 березня 2004 року до Бериславського районного центру зайнятості, звернулась [PERSON], якій наказом від 29.03.2004 року №НТ040329, на підставі її особистої заяви, прийнято рішення про надання статусу безробітного, в якій відповідач повідомила, що не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб'єктом підприємницької діяльності та зазначила, що з правами та обов'язками безробітного ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис. Зазначеним наказом прийнято рішення призначити відповідачу виплату допомоги по безробіттю, починаючи з 29.03.2004 року по 23.03.2005 року, та розпочати виплату з 29.03.2004 року. Відповідно до висновку з акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №85 від 12.10.2015 року встановлено, що відповідач під час реєстрації в Бериславському районному центрі зайнятості, приховала інформацію про працевлаштування під час перебування на обліку в центрі зайнятості, що вплинуло на умови виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття. Прихованою інформацією, що не була своєчасно повідомлена, є факт знаходження відповідача у трудових відносинах з ПАТ «Бериславський машинобудівний завод» з 10.11.2004 року за наказом №71-К від 10.11.2004 року. Тобто під час перебування на обліку у службі зайнятості, у період з 10.11.2004 року по 10.03.2005 року, відповідач незаконно отримала допомогу по безробіттю в розмірі 408,74 гривень. Наказом від 12.10.2015 року №56, прийнято рішення про вжиття заходів по стягненню з [PERSON] коштів в сумі 408 грн. 74 коп. 27.10.2015 року відповідачу листом №01-18/1764 від 21.10.2015 року, направленим рекомендованою кореспонденцією, запропоновано відповідачу добровільно повернути кошти. 16.11.2015 року відповідачу вручено під особистий підпис претензію про повернення коштів №01-18/1873 від 16.11.2015 року та надано строк для добровільного повернення коштів. Листом №01-18/773 від 29.06.2016 року, направленим рекомендованою кореспонденцією, повторно запропоновано добровільно повернути кошти, та 13.05.2017 року направлено рекомендованою кореспонденцією лист від 12.05.2017 року №01-18/704 претензію, та запропоновано добровільно повернути кошти, однак станом на день подання позову до суду, зазначена сума коштів Бериславському районному центру зайнятості не повернута. Просить суд, стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер - [NUMBER], на користь Бериславського районного центру зайнятості грошові кошти, отримані як допомога по безробіттю в сумі 408,74 гривень, та покласти на неї судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні, наполягав на задоволенні позову, з підстав зазначених у ньому. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст. 3 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, за змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа вільно, на власний розсуд, обирає способи участі у справі. При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 березня 2004 року до Бериславського районного центру зайнятості, звернулась [PERSON], якій наказом від 29.03.2004 року №НТ040329, на підставі її особистої заяви, прийнято рішення про надання статусу безробітного, в якій відповідач повідомила, що не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб'єктом підприємницької діяльності та зазначила, що з правами та обов'язками безробітного ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис. Зазначеним наказом прийнято рішення призначити відповідачу виплату допомоги по безробіттю, починаючи з 29.03.2004 року по 23.03.2005 року, та розпочати виплату з 29.03.2004 року (а.с. 16, 17). Згідно отриманих Бериславським районним центром зайнятості даних з Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, виявлені розбіжності з даними зазначеними у документах відповідача (а.с. 15). Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №85 від 12.10.2015 року, встановлено, що [PERSON] перебуваючи на обліку з 22.03.2004 року по 08.04.2005 року в Бериславському районному центрі зайнятості, та отримуючи допомогу по безробіттю, перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Бериславський машинобудівний завод», з 10.11.2004 року за наказом №71-К від 10.11.2004 року по 10.03.2005 року за наказом №18-к від 22.03.2005 року, про що своєчасно не повідомила центр зайнятості, чим порушила вимоги ст..36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»(а.с. 21). Відповідно до розрахункової довідки Бериславського РЦЗ №2101151 від 21.09.2015 року, щодо виплати допомоги по безробіттю, [PERSON] за період з 10.11.2004 року по 10.03.2005 року, виплачено кошти по безробіттю в сумі 408,74 грн. (а.с.18-20, 22). Наказом №56 від 12.10.2015 року, Бериславським районним центром зайнятості прийнято рішення про вжиття заходів по стягненню з [PERSON] одержаного матеріального забезпечення в загальній сумі 408 грн. 74 коп. (а.с.23). 21.10.2015 року за №01-18/1764, Бериславським районним центром зайнятості, відповідачу направлено рекомендованою кореспонденцією лист з проханням повернути незаконно отримані кошти, у розмірі 408 грн. 74 коп., які перерахувати протягом 15 календарних днів з дати отримання повідомлення (а.с. 24), який відповідач отримала особисто, що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення зазначеного листа (а.с. 25). 16.11.2015 року за №01-18/1873, відповідачу вручено під особистий підпис претензію про необхідність повернення Бериславському районному центру зайнятості коштів у сумі 408 грн. 74 коп., в термін до 30.11.2015 року (а.с.26). Листом №01-18/773 від 29.06.2016 року, направленим рекомендованою кореспонденцією, відповідачу повторно запропоновано добровільно повернути кошти, та 13.05.2017 року направлено рекомендованою кореспонденцією претензію від 12.05.2017 року №01-18/704, про необхідність повернення Бериславському районному центру зайнятості коштів у сумі 408 грн. 74 коп., в термін до 05.06.2017 року, про що відповідач була належним чином повідомлена (а.с. 27-30). Однак, на теперішній час [PERSON] кошти отриманні як допомога по безробіттю Бериславському районному центру зайнятості не повернула. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року №1533-III (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), є допомога по безробіттю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного, крім інших, може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону. Частиною 2, 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року №1533-III (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. На підставі викладеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як відповідно до норм ч. 2 та 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року №1533-III (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідач не виконала зобов'язань щодо повідомлення про працевлаштування як обставину, яка впливає на умови виплати їй забезпечення, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти отримані нею у період з 10.11.2004 року по 10.03.2005 року у сумі 408 гривень 74 копійок. Крім цього, відповідно до ч.3 ст..88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1600, 00 гривень.

Outcome: approved