Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , від імені та в інтересах яких діє представник - адвокат Миненко С.І., збільшивши під час підготовчого провадження позовні вимоги, звернулися до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Биков В.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , скасування рішення про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] (3/4 частки) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.11.1999; [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.03.2004 належить ј частка квартири. [PERSON] , яка є рідною бабусею [PERSON] , померла [INFO] . У жовтні 2018 року позивачі дізналися про те, що спірна квартира декілька разів перепродавалася та на даний час належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2018, укладеному між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О. У вказаному договорі було зазначено, що вказана квартира належить продавцю на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06.07.2018 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. за реєстровим №1208, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.07.2018 року, номер запису про право власності:26935592, реєстраційний номер об`єкта: 1592835380000. Відповідач [PERSON] набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. В свою чергу відповідач [PERSON] начебто набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2008, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавцями) та [PERSON] (покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. Разом з тим, вищевказаний договір купівлі-продажу від 20.05.2008 позивачами не укладався, вони продовжують проживати у ній. За фактом шахрайства та незаконного заволодіння квартирою СУ ГУНП у м. Києві було внесено відомості до ЄРДР за №42018101010000094 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст.358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України. У вказаному кримінальному провадженні позивачів [PERSON] та [PERSON] визнано потерпілими. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2019 в рамках даного кримінального провадження було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Під час досудового розслідування встановлено, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який нібито був посвідчений 20.05.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за реєстровим №637, є підробленим, так само як і реєстрація в БТІ. Відповідно до висновку експерта від 11.11.2019 №17-3/1475, складеного Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром підпис від імені [PERSON] та [PERSON] у графі «Продавці» у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20.05.2008 року (серія та номер бланка:ВКЕ 062401) виконаний не позивачами, крім того підпис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. також був виконаний не нею, а бланк договору не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту аналогічним документам, що заходяться в офіційному обігу на території країни виробника - України. Згідно з відповіддю Комунального підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 04.03.2019 № 062/14-3550 (И-2019) за даними реєстрових книг квартира [ADDRESS] на праві власності була зареєстрована за [PERSON] (3/4 частки) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.11.1999; [PERSON] та [PERSON] ( по 1/8 частки) на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 19.03.2004 р. Допитаний в рамках кримінального провадження [PERSON] показав, що на пропозицію його знайомого [PERSON] підписати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , у якості покупця за грошову винагороду він погодився. Крім того, пізніше він також підписував договір купівлі-продажу вказаної квартири вже як продавець. Таким чином, майно позивачів було незаконно відчужене шляхом вчинення кримінально караних діянь, а останніх протиправно позбавлено права власності на належне їм нерухоме майно. З урахуванням наведеного позивачі були змушені звернутися до суду за захистом порушених прав. Ухвалою суду від 22.02.2021 року відкрито провадження у цивільній справі, по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.09.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивачів - адвокат Миненко С.І. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Крім того, представниками відповідача [PERSON] - адвокатами Черненко С.О. та Поливач О.І. надані до суду письмові пояснення, в яких останні зазначають, що відповідач [PERSON] вважає, що докази, надані представником позивачів не можуть прийматися до уваги, оскільки вирок у кримінальному провадженні № 42018101010000094 ще не ухвалено, а отже не встановлені обставини, викладені у обвинувальному акті. При цьому, протиправні дії відносно позивачів були вчинені іншими особами, до яких [PERSON] не має жодного відношення, а отже позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Просили проводити розгляд вказаної справи за їх відсутності. Треті особи надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №140699237 від 09.10.2018 право приватної власності (частка 1) на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30.7 кв. м, житловою площею - 20,8 кв. м, зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1872 від 01.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О. Як вбачається зі змісту самого договору купівлі-продажу №1872 від 01.09.2018, останній укладено між [PERSON] (продавцем), з одного боку, та [PERSON] (покупцем), з іншого боку. Згідно з п.п.1-2 вказаного договору предметом договору є однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 30,7 кв. м, житловою площею - 20,8 кв. м, яка належить продавцю [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06.07.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. за реєстровим №1208. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М., зареєстрованого в реєстрі за №1208, [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30.7 кв. м, житловою площею - 20,8 кв. м. З п.п.1.2 вказаного договору вбачається, що спірна квартира належить продавцю [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20.05.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за реєстровим №637, зареєстрованого в Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» 27.05.2008 року за реєстраційним номером 2937. Згідно з Договором купівлі-продажу квартири від 20.05.2008, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за реєстровим №637, відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] . За фактом шахрайства та незаконного заволодіння нерухомим майном, зокрема квартирою [ADDRESS] , СУ ГУНП у м. Києві було внесено відомості до ЄРДР за №42018101010000094 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст.358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України. Під час допиту в рамках кримінального провадження №42018101010000094 [PERSON] , якого визнано потерпілим, пояснив, що йому не відомо яким чином право власності на квартиру [ADDRESS] , було оформлено на інших осіб. Допитана в якості потерпілої у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] пояснила, що будь-яких документів з приводу продажу квартири [ADDRESS] частка якої належить їй, вона не підписувала та про те, що вказана квартира вже двічі перепродавалась, дізналась лише у вересні 2018 року. Як вбачається з протоколу допиту приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М., остання Договір купівлі-продажу квартири №637 від 20.05.2008, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець), не посвідчувала, зазначивши, що підпис зроблений не нею, а відтиск печатки візуально не відповідає тому, яким вона користувалася. Згідно з висновком експерта від 11.11.2019 №17-3/1475, складеним Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром підпис від імені [PERSON] та [PERSON] у графі «Продавці» у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20.05.2008 року (серія та номер бланка:ВКЕ 062401) виконаний не позивачами, крім того підпис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. також був виконаний не нею, а бланк договору не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту аналогічним документам, що заходяться в офіційному обігу на території країни виробника - України. Допитаний в рамках кримінального провадження №42018101010000094 [PERSON] показав, що на пропозицію його знайомого [PERSON] бути стороною у договорах купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06.07.2018 та 01.09.2018, за грошову винагороду у розмірі 1000,00 грн. та 1500,00 грн. він погодився. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2019 в рамках кримінального провадження №42018101010000094 від 08.05.2018 з метою збереження речового доказу накладено арешт на квартиру [ADDRESS] із забороною відчуження та розпорядження вказаною квартирою. Згідно з листом Київської міської прокуратури від 11.08.2021, адресованим адвокату Миненку С.І., 06.07.2021 Київською міською прокуратурою до Дарницького районного суду м. Києва скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12021100000000538 від 22.06.2021 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, у якому потерпілими є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з відповіддю Комунального підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 04.03.2019 № 062/14-3550 (И-2019) згідно з даними реєстрових книг квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] (3/4 частки) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.11.1999; [PERSON] та [PERSON] ( по 1/8 частки) на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 19.03.2004 р. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.12.2011, актовий запис №10, залишивши у спадок належне їй майно [PERSON] , відповідно до заповіту від 20.10.2010, посвідченого сільським головою с. Білка Коростенського району Житомирської області Голубчиком В.Д., зареєстрованого за №5. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Положеннями статті 655 ЦК України, встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. При вирішенні даної справи суд враховує те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Крім того, згідно з ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як було встановлено під час судового розгляду вказаної справи, Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20.05.2008 позивачами не укладався та має ознаки підробленого, а отже [PERSON] права власності на вказану квартиру не набував, та, як наслідок, не мав жодних законних підстав розпоряджатися у подальшому зазначеним нерухомим майном шляхом передачі його у власність [PERSON] за договором купівлі-продажу від 06.07.2018, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. за №1208. У свою чергу [PERSON] незаконно розпорядився чужим майном шляхом передачі його у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О. за №1872. Усі вищевказані правочини вчинено поза волею власників нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, в момент вчинення оскаржуваних правочинів: договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20.05.2008 №637; договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2018 №1208 та договору купівлі-продажу квартири від 01.09.2018 №1872 не дотримані вимоги, встановлені частинами першою - третьою статті 203 ЦК України, що тягне за собою недійсність даних правочинів. Відповідно до абз.1 ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правочин, визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору. Разом з цим, підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] був договір купівлі-продажу від 01.09.2018, який суперечить вимогам закону та визнаний судом недійсним. Отже, вказаний договір купівлі-продажу від 01.09.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не може бути належною правовою підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки він суперечить вимогам законодавства та його укладено з особою, яка не була власником зазначеного вище нерухомого майна. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Таким чином, враховуючи, що державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , проведено на підставі договору, який не відповідає вимогам законодавства та визнаний судом недійсним, відповідно до ст.26 Закону, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бикова В.О. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану квартиру, індексний номер: 42800817 від 01.09.2018, підлягає скасуванню. Частиною 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до роз`яснень, зазначених у п.п.21-22 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Оскільки [PERSON] набув права власності на квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, укладеним з [PERSON] , який не набув права на продаж цього майна та здійснив його відчуження поза волею власника, який не був стороною правочину, що визнається судом недійсним, то указана квартира підлягає витребуванню у відповідача [PERSON] на користь позивачів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved