Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач-відповідач звернувся до суду із первісною позовною заявою, якою, із урахуванням збільшення позовних вимог, просив визнати удаваним правочином договір дарування від 13 вересня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 98672; визнати, що відносини сторін [PERSON] та [PERSON] регулюються правилами щодо правочину - договору купівлі-продажу, який насправді було вчинено сторонами; визнати трикімнатну квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; поділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], виділивши позивачу-відповідачу: ? частину трикімнатної квартири [ADDRESS]; автомобіль «Форд ескорт» 1988 р.в., держ. реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 8500,00 гривень; морозильну камеру вартістю 1100,00 грн.; принтер CANON вартістю 1149,00 грн.; пилосос «Филипс» вартістю 2072,00 грн.; матрац «Мираж» вартістю 1375,00 грн.; тумбу прикроватну в кількості 2 шт. вартістю 1690,00 грн.; шафу вартістю 3956,00 грн.; ліжко вартістю 2000,00 грн.; стійку для телевізора вартістю 1816,00 грн.; телевізор «LCD Samsung» вартістю 8183,00 грн.; комп'ютер вартістю 3400,00 грн.; кабель MAXXTRO вартістю 10,00 грн.; концентратор вартістю 57,00 грн.. Позовні вимоги мотивував тим, що починаючи з 30.04.1993 року між позивачем-відповідачем [PERSON] та відповідачем-позивачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у встановленому законом порядку в Рибаківському відділі РАЦС. За час проживання у шлюбі починаючи з 30.04.1993 року і до часу звернення позивача із позовною заявою, сторонами було спільно нажито спірне майно за первісним позовом, яке позивач-відповідач оцінив у грошовому еквіваленті на загальну вартість 91 155,01 гривня. Зазначав про те, що спірну квартиру сторонами було придбано 13.09.2004 року, тобто в період шлюбу за спільні кошти подружжя, проте, відповідач-позивач, при оформленні угоди щодо придбання спірного нерухомого майна, вирішила укласти таку угоду у виді договору дарування, з метою сплати податків у меншому розмірі, ніж їх необхідно було б сплатити при вчиненні договору купівлі-продажу. Зазначає, що кошти, які сплачувались за спірне нерухоме майно, позивач заробив власноруч, у період з 15.02.2004 року по 31.08.2004 року проходячи службу за контрактом у Збройних силах України. Вказує про те, що відчужувач спірного нерухомого майна [PERSON] не перебуває зі сторонами по справі у родинних або дружніх відносинах, що б давало підстави припускати про реальність вчинення спірної угоди щодо нерухомого майна. Через наведене, вважає спірний договір дарування нерухомого майна удаваним правочином, оскільки за цим договором його сторони насправді уклали договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, з метою приховання факту сплати коштів за таке майно, через що вважає спірне нерухоме майно спільною сумісною власністю сторін по справі. Зазначає про те, що кошти на придбання спірного нерухомого майна він надсилав відповідачу-позивачу із-за кордону. Вказує про те, що наразі він мешкає окремо від відповідача-позивача та не веде із нею спільне господарство, а спірні за позовом речі перебувають у володінні та розпорядженні останньої, які відповідач-позивач не бажає поділити. В свою чергу відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], яку ухвалою суду було прийнято до спільного провадження із вищевказаним первісним позовом, якою відповідач-позивач просила поділити спільно нажите сторонами за час подружнього життя майно, додавши до переліку такого майна, ще й інше, яке не увійшло до переліку майна, яке просили розподілити за первісним позовом. Так [PERSON], позиваючись до [PERSON], просила поділити майно, яке є спільною сумісною власністю сторін наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на ? частину у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Форд ескорт» державний реєстраційний номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину у праві спільної сумісної власності на мопед, державний реєстраційний номер [NUMBER], а позивачу-відповідачу [PERSON] в свою чергу просила виділити: меблі - спальня; телевізор «Samsung»: стійку для телевізора; ноутбук; принтер «Canon». Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою відповідач-позивач мотивує тим, що дійсно між сторонами 30.04.1993 року було укладено шлюб, який 13.12.2013 року за рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона було розірвано. Вказує про те, що окрім майна, зазначеного позивачем-відповідачем до спільного майна подружжя входять також мопед, автомобіль «Форд ескорт», морозильна камера, меблі у прихожу та ноутбук, які позивач-відповідач, згодом, збільшивши позовні вимоги, включив до переліку майна, яке, підлягає розподілу між сторонами. Вказувала про те, що при розподілі спільного сумісного майна подружжя, слід виходити із презумпції рівності часток сторін у такому майні. Вказувала також про те, що вартість майна, що підлягає розподілу, визначається за згодою подружжя, а при відсутності такої згоди, виходячи з дійсної вартості такого майна на час його розподілу. У судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Окрім того, частково фактично визнали зустрічні позовні вимоги, погодившись із вказаною в ньому заявленою відповідачем-позивачем вартістю спірного майна, що підлягає розподілу. Також у судовому засіданні позивач-відповідач показав, що спірна квартира була придбана сторонами за гроші в сумі близько 15 000,00 доларів США, з яких 6000,00 доларів США надані позивачем-відповідачем, які ним було зароблено під час відрядження. При цьому вказані грошові кошти було сплачено відповідачем-позивачем дарувателю за спірним договором, до того як такий договір було укладено у нотаріуса. Під час укладення спірної угоди позивач-відповідач також був присутній у нотаріуса, та про укладення спірного договору знав, зокрема був усвідомлений про те, що відповідачем-позивачем укладається саме договір дарування з приводу спірного нерухомого майна. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали у повному обсязі вказавши про доцільні, на їх думку, варіанти розподілу між сторонами по справі спільного рухомого майна, тим самим уточнивши позовні вимоги, та частково визнали первісний позов, зазначивши про те, що спірний мопед було придбано за гроші, надані батьком відповідача-позивача, тому він не підлягає розподілу, окрім того вказували про те, що оскільки відповідач-позивач працює вчителем, то їй для роботи потрібен спірний принтер, яким також користується спільна дитина сторін по справі, що мешкає із відповідачем-позивачем. Зазначали про те, що не погоджуються із визначеною позивачем-відповідачем ціною спірного автомобіля «Форд ескорт» в сумі 8 500,00 гривень, вказуючи про те, що така вартість автомобіля не відповідає його дійсній ринковій вартості, на час розгляду судом вказаного позову, яку позивачем-відповідачем у судовому засіданні не доведено зокрема, шляхом заявлення клопотання про призначення відповідної оцінки вказаного транспортного засобу, вважали дійсною вартістю вказаного автомобіля 20 000,00 - 25 000,00 гривень. При цьому вважали, що справедливим буде розподіл спірного майна в наступному порядку, а саме: [PERSON] виділити: посудомийну машину; фен; меблі у дитячу кімнату; кухонні меблі; мопед; меблі спальня, що складаються із ліжка, матрацу, шафи, тумби прикроватної; принтер; комп'ютер; телевізор Самсунг та стійку під телевізор, загальну вартість якого оцінили у 44 396,00 гривень. а [PERSON] при цьому вважали за доцільне виділити: автомобіль «Форд ескорт»; морозильну камеру; пилосо;, кабель; концентратор; ноутбук; меблі у прихожу; стінку «Хельга»; дивани в кількості 2 шт. та крісло, вартість яких оцінили на загальну суму 45 239,00 гривень. Окрім того зазначали про те, що вказана позивачем-відповідачем у позовній заяві вартість деякого спірного майна не відповідає вартості такого майна, за яку його фактично сторонами було придбано, зважаючи на те, що у платіжних документах на придбання такого майна зазначено про надання продавцями знижок, які при визначенні вартості майна позивачем-відповідачем враховано не було. Щодо вимог позивача-відповідача з приводу спірної квартири, то в цій частині позовних вимог просили відмовити за сплином строків позовної давності, зважаючи на те, що позивач-відповідач на час укладення спірної угоди щодо вказаного нерухомого майна безпосередньо був присутнім та знав про наслідки укладення такого договору. Вказували також про те, що позивачем-відповідачем позовні вимоги щодо спірного нерухомого майна не доведено належними доказами. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так, як вбачається із паспортних даних позивача-відповідача, між ним, та відповідачем-позивачем по справі 30.04.1993 року було зареєстровано шлюб, який, згідно пояснень відповідача-позивача у грудні 2013 року за рішенням суду було розірвано. За час шлюбу, а саме 13.09.2004 року за договором дарування, посвідченим того ж дня приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованим реєстрі за № 1546, [PERSON] подарував, а [PERSON] отримала у дар трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір 14.09.2004 року зареєстровано у встановленому законом порядку в органах БТІ, що підтверджується як самим договором так і витягами про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів та про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Окрім того, за адресою місця знаходження спірного нерухомого майна, [PERSON], як чоловік відповідача-позивача по справі, був прописаний 12.12.2007 року, а знятий з реєстраційного обліку 20.11.2013 року, що підтверджується відповідною довідкою ТОВ «Шумен» від 27.02.2014 року. Спірний транспортний засіб - автомобіль «Ford Eskort» номер шасі: [NUMBER],, об'єм двигуна 1300, 1988 року випуску, зареєстрований за позивачем-відповідачем по справі, на підставі довідки-рахунку ДДР-769245 від 01.09.2009 року, тобто за час перебування сторін у шлюбі, вартість якого відповідач-позивач, вказану [PERSON] в сумі 8 500,00 гривень не визнала, зазначаючи про те, що вартість вказаного автомобіля, на час розгляду справи судом, складає близько 20 000, 00 - 25 000,00 гривень. Спірний мопед марки Apollo, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], відповідно до тимчасового реєстраційного талону серії [NUMBER] зареєстрований в органах ДАІ 18.08.2010 року, належить [PERSON], вартість якого на час розгляду справи в сумі 8 500,00 гривень сторони у судовому засіданні погодили. Окрім того, як вбачається із доданих позивачем-відповідачем платіжних документів, з приводу придбання частини спірного майна, то вищевказане спірне майно придбавалось у період шлюбу сторін, а саме: Фен PHILIPS 09.11.2013 року за ціною 226,90 гривень; принтер CANON LBP-6000 Black (4286B003AA) лазерний за ціною 1149,20 гривень, кабель MAXXTRO USB2.0 A/A (з феритами) за ціною 10,00 гривень та концентратор USB Viewcon VE 446 3x USB 2.0, 1x5P в кількості 1 шт., за ціною 57,10 гривень придбавались 19.01.2011 року; пилосос Philips FC 6844 за ціною 2072,00 гривень було придбано 06.01.2008 року; матрац «Міраж» вартістю 1375,00 гривень придбано 03.05.2009 року; стійка під телевізор фірми «Glass» модель N3-853 вартістю 1252,00 гривень а також телевізор Samsung LE 37А330J1 вартістю 7116,00 гривень, загальною вартістю із урахуванням знижки 7979,00 гривень придбано 29.12.2008 року; тумбу прикроватну 1 ящ. 266 /Малайзія, за ціною 1690,00 гривень, систему Kent каштан/шафа 4-дв, серії ESZF-4d2s (Kent) за ціною, із урахуванням наданої знижки, 3834,55 гривень, Малайзія/Ліжко 9127 160х200 за ціною, із урахуванням знижки у 1 900,00 гривень, було придбано 04.05.2009 року. Вказані ціни із, урахуванням, подекуди наданих знижок на придбання спірного майна, сторони у судовому засіданні погодили. Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ст. 60 цього ж Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За приписами ст. 69 цього ж Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. При цьому, згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Слід зауважити, що відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, із урахуванням викладеного, та позицій сторін по справі з приводу вищевказаного судом спірного майна, із урахуванням ціни такого майна вищезазначеної, встановленої судом, а також враховуючи те, що відповідач-позивач працює вчителем та разом із нею проживає спільна дитина сторін, яка навчається, з приводу чого сторони у судовому засіданні не заперечували, суд приходить до переконання про необхідність розподілення вищевказаного майна між сторонами наступним чином: у власність [PERSON] виділити наступне майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: 1. Автомобіль Ford ESKORT д.н.з. [NUMBER], № шасі (кузова, рами) [NUMBER] вартістю 25 000,00 гривень; 2. Морозильну камеру вартістю 1100,00 гривень; 3. Пилосос Philips FC 6844 вартістю 2072,00 гривень; 4. Кабель MAXXTRO USB2.0 A/A (з феритами) вартістю 10,00 гривень; 5. Концентратор USB Viewcon VE 446 3x USB 2.0, 1x5P в кількості 1 шт., вартістю 57, 10 гривень; 6. Меблі у прихожу вартістю 2000, 00 гривень; 7. Стінку «Хельга» вартістю 6000, 00 гривень; 8. Дивани в кількості 2 шт. вартістю 3000, 00 гривень; 9. Крісло в кількості 1 шт. вартістю 1250, 00 гривень; А загалом на суму 40 891,10 гривень. У власність [PERSON] виділити наступне майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: 1. Посудомийну машину вартістю 1 300,00 гривень; 2. Фен PHILIPS HP вартістю 226,90 гривень; 3. Меблі у дитячу кімнату вартістю 7000,00 гривень; 4. Кухонні меблі вартістю 4000,00 гривень; 5. Мопед Apollo Номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] вартістю 5000,00 гривень; 6. Меблі у спальну кімнату, а саме: - Ліжко/Малайзія 9127 160/200 вартістю 1900, 00 гривень; - Матрац «Мираж» 1,98х1,58 вартістю 1375,00 гривень; - Шафу 4-х дв./Системи Kent каштан ESZF-4d2s (Kent) каштан вартістю 3834,55 гривень; - Тумби прикроватні 1 ящ. 266/Малайзія в кількості 2 шт. вартістю 1690,00 гривень; 7. Принтер Canon LBP-6000 Black (4286B003AA) лазерний вартістю 1149,20 гривень; 8. Комп'ютер вартістю 3400,00 гривень; 9. Рідкокристалічний телевізор Samsung LE 37A330J1 вартістю 7116,00 гривень; 10. Стійку під телевізор Glass N3-853 вартістю 1252,00 гривень 11. Крісло в кількості 1 шт. вартістю 1250, 00 гривень А загалом на суму 40493,65 гривень. При цьому вартість спірного транспортного засобу суд, із урахуванням позиції відповідача-позивача по справі, а також доказів, наданих сторонами, та враховуючи загальновідомі ціни на подібні транспортні засоби відповідного року випуску на час розгляду судом вказаної справи, суд вважає за необхідне визначити саме у розмірі 25 000, 00 гривень. Окрім того відповідачем-позивачем у судовому засіданні було зазначено про придбання спірного ноутбуку за її власні кошти, які їй було подаровано, з приводу чого позивач-відповідач у судовому засіданні не заперечував, через що вказана річ не підлягає розподілу у встановленому законом порядку. Разом із тим, як встановлено із показів допитаних по справі свідків позивача-відповідача [PERSON] а також із показів самого позивача-відповідача допитаного в якості свідка, до вчинення спірного договору дарування, відповідач-позивач по справі сплатила обдаровуваному [PERSON] за спірну квартиру обумовлену сторонами грошову суму, при цьому угода щодо спірного майна була оформлена саме у вигляді договору дарування з метою уникнення сплати зайвих витрат по оформленню нерухомості. Проте вказані вище особи, допитані в якості свідків по справі у судовому засіданні підтвердили факт того, що позивач-відповідач при укладенні спірної угоди був присутній та знав про те, що з приводу спірного нерухомого майна укладається саме договір дарування, а не купівлі-продажу, наслідки якого останній просить суд застосувати до спірних правовідносин. За приписами ст. 235 ЦК України, яку просить застосувати при вирішенні спору по суті позивач-відповідач, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність позивачем-відповідачем факту того, що спірний правочин було вчинено для приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили, а саме договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна. При цьому належних доказів в розумінні ЦПК України на спростування вказаних вище обставин відповідачем-позивачем суду надано не було. Разом із тим, згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. При цьому позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Після розірвання шлюбу вимога про поділ майна може бути заявлена протягом позовної давності у три роки, при цьому цей строк обчислюється не від дня розірвання шлюбу, а від дня, коли один із співвласників (колишній подружжя) дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Аналогічні положення містяться в роз'ясненнях п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". За приписами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). При цьому згідно ст. 267 цього ж Кодексу особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом в частині визнання спірного договору удаваним правочином, застосування до нього наслідків договору купівлі-продажу, визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та в частині розподілу такого нерухомого майна, через сплив строків позовної давності. Слід зазначити, що із заявою про поновлення строків позовної давності позивач-відповідач до суду не звертався, вважаючи що ним встановлений діючим законодавством строк на звернення до суду із вищевказаними позовними вимогами не порушено. Окрім того позивачем-відповідачем надано суду договір на встановлення склопакетів фірми GEALAN, виробництва Німеччини, які було придбано сторонами за час шлюбу за ціною у 5000,00 гривень, яку сторонами у судовому засіданні було погоджено, та які, як встановлено судом, та з приводу чого сторони у судовому засіданні не заперечували, було встановлено у спірній квартирі, які позивач-відповідач також відніс до спільного майна подружжя, що підлягає розподілу. Разом із тим, відповідно до 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином, зважаючи що вказані металопластикові вироби встановлені у спірній квартирі, відносно якої суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволення позовних вимог, а також зважаючи на те, що вказані вироби є неподільними речами відносно зазначеного нерухомого майна, та зважаючи на спосіб захисту своїх прав х приводу такого майна, обраний позивачем-відповідачем по справі, суд приходить до переконання про необхідність відмови у розподілі вказаних металопластикових виробів між подружжям у спосіб визначений позивачем-відповідачем. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial