Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач зазначає, що 13 травня 2004 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], було укладено кредитний договір № SAMDN00000000760349 про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредиту у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов кредитного договору позивач свої зобовязання виконав перед відповідачем повністю. В свою чергу [PERSON], в порушення умов кредитного договору не виконує свої зобовязання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, що у свою чергу призвело до порушення ним прав та інтересів банку виходячи з наступного. Загальний розмір боргу за Кредитним договором станом на 25 серпня 2016 року становить 16\~559,56 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON], заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, але ним подано заяву в якій він вказує, що позов підтримує, просить справу розглядати в його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, але подав до суду письмові заперечення у яких просить застосувати до даного позову строки позовної давності у три роки. Справу просить розглядати у його відсутності. У відповідності до ст. 197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Попри зазначення представника позивача про укладення між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], кредитного договору № SAMDN00000000760349 від 13 травня 2004 року про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредиту у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, такий договір у матеріалах справи відсутній. Окрім того, в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 119 ЦПК України, та п. 1.1 Умов та правил надання банківських послуг Позивачем до позовної заяви не додано належним чином заповненої "Заяви" з підписом відповідача [PERSON], яка б свідчила про укладення кредитного договору, зазначеного у позовній заяві. Відповідно до п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк відкриває клієнту Картрахунки, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві і пам'ятці клієнта, підписом якої Клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладеня договору є дата відкриття рахунку, що зазначена у розділі " Відмітки Банку" заяви. Попри це відповідачем також не надано будь-яких доказів строку дії вказаної вище картки. Згідно п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. В даному випадку увагу слід звернути на те, що автоматично лонгується не строк дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, а лише дія умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між Банком та Клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № SAMDN00000000760349 станом на 25 серпня 2016 року позичальник не виконав умов кредитного договору, а саме не сплачує кредит та не сплачує відсотки за користування кредитними коштами внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 16\~559,56 грн. Також в судовому засіданні встановлено, що останнє зняття грошових коштів по вказаному кредитному договорі було здійснено 29 липня 2005 року. В подальшому будь-які операції за вказаним вище рахунком не проводились. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, що є складовою частиною кредитного договору між сторонами у справі, визначено термін погашення по кредиту, зокрема: термін погашення відсотків по кредиту - щомісячно за попередній місяць; термін погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONТН). Крім того суд вважає звернути увагу на наступне. У відповідності до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до п.п. 6 п. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вчиняти дії, що вважаються нечесною підприємницькою практикою. За змістом п.п. 1 ч. 1 ст. 19 цього Закону, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесною підприємницькою практикою зокрема є у тому числі будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, наголошено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародних рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Отже, враховуючи, що споживач найчастіше перебуває у більш незахищеному становищі по відношенню до кредитора, останній повинен по відношенню до споживача поводитися чесно та не порушувати його прав. Згідно позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14) відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених\~пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заборгованість за кредитним договором № SAMDN00000000760349 від 13 травня 2004 року за час не предявлення позовної заяви до суду створена ПАТ КБ «ПриватБанк» штучно, зі зловживанням позивачем своїми цивільними правами, з метою подальшого нарахування процентів та штрафних санкцій поза обєктивною волею споживача та без додержання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та міжнародних стандартів щодо добросовісності та заборони нечесної підприємницької практики. Відповідно до частини 3 статті 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема недопускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст.258 ЦК України). Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З розрахунку заборгованості та виписки з рахунку, відкритого позичальнику для погашення заборгованості, вбачається, що останнє зняття грошових коштів за кредитним договором [PERSON], здійснив 29 липня 2005 року. Тому Банку стало відомо про порушення його прав з 29 липня 2005 року і трирічний строк позовної давності спливає в такому разі 29 липня 2008 року, а з позовом до суду банк звернувся тільки 27 вересня 2016 року і про поновлення пропущеного строку позовної давності суд не просить. Відтак, оскільки відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, то суд відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України застосовує строк позовної давності та вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed