Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 01 травня 2016 року до його повноліття, не частіше трьох разів на рік до країн: Австрія, Австралія, Азербайджан, Албанія, Андора, Бельгія, Болгарія, Боснія і Герцеговина, Ватикан, Великобританія, Греція, Грузія, Данія, Естонія, Норвегія, Ірландія, Ісландія, Іспанія, Італія, Казахстан, Кіпр, Латвія, Ліхтенштейн, Люксембург, Македонія, Мальта, Монако, Нідерланди, Німеччина, Норвегія, Польша, Португалія, Республіка Молдова, Румунія, Сан Маріно, Сербія, Словаччина, Словенія, Турція, Угорщина, Фарерські острови, Фінляндія, Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія, Швейцарія, Швеція, Країни СНД, Єгипет, США, Австрія, Китай, Канада, Японія, на тимчасово окуповану території АР Крим і м. Севастополь та до тимчасово неконтрольованих територій України; дозволити [PERSON] без згоди батька дитини [PERSON]; оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітнього [PERSON], [INFO], за межі України на період з 01 травня 2016 року до досягнення ним повноліття; допустити рішення до негайного виконання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про його народження у графі «батько» вказаний відповідач [PERSON], шлюб з яким було розірвано 20.09.2005. З часу розірвання шлюбу і до цього часу син проживає з позивачем, спочатку у м. Луганськ, а зараз у м. Запоріжжя. З 2005 року відповідач участі у вихованні дитини не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач відмовляється у встановленому законодавством порядку надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення для відвідання родичів у м. Луганськ. На теперішній час позивач планує туристичні поїздки за кордон зі своїм сином та до родичів у м. Луганськ. Позивач разом з сином тимчасово перемістилася з тимчасово окупованої території (м.Луганськ) в м. Запоріжжя. Подорож до м. Луганськ сприятиме відновленню родинних відносин, спілкуванню сина з рідними бабусею, дідом, тіткою, які залишилися проживати в м. Луганськ. Представник позивача та позивач в судове засідання не зявилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Урядовий Курєр», заяв про розгляд справи без його участі суду не надавав. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує частково, не заперечує проти надання дозволу на тимчасові виїзди дитини за кордон, а щодо надання дозволу на виїзд дитини без дозволу батька на тимчасово окуповану територію України АР Крим та м. Севастополь та до тимчасово неконтрольованих територій України просить розглянути ці вимоги на розсуд суду. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини між сторонами у справі є сімейно-правовими та урегульовані положеннями СК України. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Краснолуцького міського суду від 31.08.2005 було розірвано, про що 20.09.2005 видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ЕД № 218250, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, де батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] Неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови предявлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Таким чином, виїзд за межі України та вїзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, вїзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами), визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення (далі -Порядок), затвердженого Постановою КМУ від 07.05.2014 №152, наявність рішення суду про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька не передбачено. Разом з тим, п.п. 2 п. 20 зазначеного Порядку визначено, що оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа). У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства. Відповідач є громадянином України, тому, як випливає з вищезазначеної норми Порядку, його згода також необхідна для оформлення проїзних документів для виїзду неповнолітнього сина [PERSON] за кордон. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої 27.02.1991, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки у позивача є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, суд дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] про надання їй дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON] на тимчасово неконтрольовану українською владою територію, оскільки в м. Луганськ проживають родичі позивача, та позовних вимог про надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду неповнолітнього сина за межі України без згоди його батька. Що стосується вимог позивача про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України саме до досягнення повноліття суд зазначає таке. Так, статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Тобто в судовому порядку надається дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини у разі відсутності згоди на такий виїзд одного з батьків. Дозвіл на виїзд дитини за межі України у супроводі осіб, які уповноважені батьками дитини за нотаріально посвідченою згодою, чинним законодавством не передбачений, адже така згода оформлюється нотаріально, та судовий порядок при її оформленні не передбачений. Отже, чинним законодавством передбачена необхідність згоди обох батьків на виїзд дитини за кордон, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків у разі, до досягнення дитиною 16-ти річного віку. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, згідно ст.313 ЦК України має право на вільний самостійний виїзд за межі України. За таких обставин, позовна вимога про надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово неконтрольовану владою територію України без дозволу (згоди) та супроводу батька саме до повноліття підлягає задоволенню частково, а саме до досягнення дитиною 16 річного віку. Щодо вимог позивача про надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон, а саме до країн: Австрія, Австралія, Азербайджан, Албанія, Андора, Бельгія, Болгарія, Боснія і Герцеговина, Ватикан, Великобританія, Греція, Грузія, Данія, Естонія, Норвегія, Ірландія, Ісландія, Іспанія, Італія, Казахстан, Кіпр, Латвія, Ліхтенштейн, Люксембург, Македонія, Мальта, Монако, Нідерланди, Німеччина, Норвегія, Польша, Португалія, Республіка Молдова, Румунія, Сан Маріно, Сербія, Словаччина, Словенія, Турція, Угорщина, Фарерські острови, Фінляндія, Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія, Швейцарія, Швеція, Країни СНД, Єгипет, США, Австрія, Китай, Канада, Японія, на тимчасово окуповану території АР Крим і м. Севастополь, суд зазначає таке. Позивачем в обґрунтування вимог щодо виїзду дитини за кордон у вищезазначені країни не зазначено терміну перебування у такій країні, мету поїздки, умов проживання, а також доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема, що позивач разом із дитиною має намір виїхати за межі України з зазначенням країни, термінів та мети перебування дитини за кордоном, що є порушенням чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі і порушенням Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Таке саме правило визначено у ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Крім того, ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~ Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі викладеного, в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки вони є необґрунтованими та недоведеними. Що стосується вимоги позивача про допущення рішення до негайного виконання, суд зазначає таке. Статтею 367 ЦПК України наведено вичерпний перелік рішень, за якими суд допускає негайне виконання рішення. Вимоги за даним позовом в даний перелік не входять, тому суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 367 ЦПК України та допущення негайного виконання рішення суду. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, та

Outcome: partial