Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивачка 17.09.2020 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти, на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , що продовжує навчання, в розмірі однієї третьої частини всіх видів його доходу, з моменту подання позовної заяви та до закінчення навчання чи до досягнення 23 річного віку сином, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25.10.1997 по 19.08.2011. Від даного шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час син повнолітній, однак продовжує навчатись у Таращанському державному технічному та економіко-правовому коледжі на відділенні Електротехнічне. Строк навчання по 30.06.2022. В зв`язку з навчанням син працювати не може. Сама позивачка в повній мірі забезпечити його потреби самостійно не має можливості. Оскільки, в добровільному порядку відповідач, як батько не надає матеріальну допомогу на утримання сина, вона звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву та просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення Відповідач двічі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов та клопотання про відкладення розгляду справи - не подав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 25.10.1997 року Москаленківською сільською радою Богуславського району Київської області. У шлюбі, у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . 19.08.2011 рішенням Таращанського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. На даний час їх син є повнолітнім, який продовжує навчання. Так, згідно довідки№108 від 10.09.2020, виданої Таращанським державним технічним та економіко-правовим коледжем, [PERSON] є студентом ІІІ курсу, відділення «Електротіехнічне» спеціальність «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка», форма навчання: денна, термін навчання з 01.09.2018 по 30.06.2022. В зв`язку з навчанням син позивачки працювати не може та не має жодного із видів доходу. Він проживає з матір`ю, позивачкою по справі, та перебуває на її утримані. Позивачка є особою з інвалідністю, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Київській області, через незначний розмір пенсії працює. Проте самостійно, в повній мірі, забезпечити потреби сина не має можливості. А, оскільки, в добровільному порядку відповідач, як батько, не надає матеріальну допомогу на утримання сина, який навчається і самостійно забезпечити їх не може через денну форму навчання і відсутність можливості працювати, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Відповідач є особою працездатного віку, обмежень щодо його працевлаштування судом не встановлено, доказів в підтвердження неможливості сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання або які б спростовували доводи позивача, ним суду не надано. Згідно ч.1 ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. У відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд зазначає, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічна позиція викладена в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На підставі ст.ст. 182, 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Оскільки законодавець передбачив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання, з урахуванням стану здоров`я та майнового становища сторін, потреби повнолітньої дитини в одержанні аліментів, можливості у відповідача надавати таку допомогу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 17.09.2020. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому згідно із ст.133,141 ЦПК України, судовий збір, у розмірі 840,80 грн, на користь держави підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved