Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно дочки - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки, [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову покликається на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] . Під час перебування у цих відносинах вона народила дитину - дочку, [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини, [PERSON] , у свідоцтві про народження записаний [PERSON] . Спочатку їхні сімейні відносини складались добре, вони проживали в м.Одеса. Під час спільного проживання склалось так, що про добробут сім`ї вона дбала практично одноосібно, оскільки мала стабільну роботу. З серпня 2012 року вона працювала на різних посадах в ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії». Натомість чоловік на жодній роботі довго не затримувався, коштів на утримання сім`ї не давав. З часом їхні стосунки погіршилися із-за непорозумінь, різних поглядів на життя. Між ними часто почали виникати сварки, через те, що відповідач не мав постійного місця роботи та не забезпечував родину. З метою збереження сім`ї вона неодноразово просила його змінити ставлення до родини, але він ігнорував її намагання, внаслідок чого довелось припинити сумісне проживання. Ще з вересня 2019 року вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства. Протягом цього часу відповідач не приймав участі у вихованні дитини і не допомагав фінансово. Внаслідок вищезазначених обставин фактично цивільний шлюб з відповідачем припинився. Після звільнення з роботи вона з дочкою переїхала на постійне проживання до своїх батьків. Відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Спорів стосовно місця проживання дитини немає. Відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця її перебування. Попри те, що з її боку не створювалися і не створюються перешкоди у його спілкуванні з дитиною - життям дитини він не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні, матеріальну допомогу не надає, додаткові витрати на лікування та розвиток дитини не здійснював ніколи. Фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, поклавши виховання та утримання дитини на неї. Відповідач жодного зв`язку із своєю дочкою не підтримує, внаслідок чого у дитини навіть не формується думка про те, що [PERSON] є її батьком. Не дбав і не дбає про її матеріальне забезпечення. Йому абсолютно байдуже, яке матеріальне становище у неї, яке безпосередньо впливає на забезпечення дочки усім необхідним та зовсім не переймається грошовим забезпеченням своєї дитини. Він не цікавиться вихованням дочки, не проявляє щодо неї батьківської уваги і турботи, не дарує подарунків, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не відвідує, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Звертає увагу, що [PERSON] зовсім не знає свого батька, оскільки він її не відвідує, що говорить про його особисте ставлення до дитини. Батько ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Таким чином, зрозуміло, що створились умови, які шкодять інтересам дитини. Витрати, пов`язані з забезпеченням повноцінного життя дитини вона несе без участі та підтримки з боку відповідача. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Зважаючи на вище викладене вважає, що відповідач своєю поведінкою відносно їхньої дочки [PERSON] , вважається таким, що свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки впродовж тривалого часу не відвідує та не цікавиться дочкою, тобто доля дочки відповідачу взагалі байдужа. У свою чергу дочка не пам`ятає батька, не згадує про нього, не має ніяких родинних почуттів до нього. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Умови проживання є комфортними та прийнятними для [PERSON] . Вона піклується про свою дочку, старається забезпечити її усім необхідним і дбає про її благополуччя. На даний час вона створює для дочки всі умови для комфорту. Потреби дочки вона намагається забезпечити. Проте, на даний час їй складно самостійно забезпечити усі потреби, оскільки її сукупний дохід є недостатнім для їх забезпечення, оскільки на даний час вона не працює. Є очевидним, що витрати для виховання та прожиття дитини є досить значні. Але, оскільки, на даний час вона перебуває у доволі скрутному матеріальному становищі, то забезпечити в повній мірі потреби [PERSON] , а саме: калорійне харчування, одяг відповідно до її віку та витрати на лікування їй важко. Вона старається забезпечувати хоча б мінімальні потреби дитини, які є необхідні для повноцінного її розвитку. Відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків виховання та матеріального забезпечення дитини. Він є дієздатною особою працездатного віку, інших утриманців не має, тому може і зобов`язаний допомагати своїй дитині матеріально. Батько дитини не спілкується з нею, не цікавився які є у неї потреби, яка допомога необхідна для належного її виховання, лікування, відпочинку. Так, відповідач працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає він може сплачувати аліменти. Враховуючи її скрутне матеріальне становище, яке виникло внаслідок її звільнення, самостійно забезпечити потреби своєї дитини вона не може. Отже, так як відповідач знаходиться у працездатному віці, а тому має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання до досягнення нею повноліття. Із цих підстав вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги, викладені в заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Долинської РДА Багира Г.С. в судове засідання не з`явилася, однак на адресу суду скерувала висновок, в якому остання вказує про те, що з метою захисту прав малолітньої дитини, в її інтересах комісія дійшла до висновку, вважати за можливе і доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . Розгляд справи проводити у відсутності представника служби у справах дітей. Заслухавши пояснення позивачки, представлені докази по справі, в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинх без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження останньої серії [NUMBER] від 08.06.2015 (а.с.12) та копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126,133,135 Сімейного кодексу України за №00026927113 від 07.07.2020 (а.с.13). Малолітня [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , про що свідчить довідка Долинської міської ради про місце реєстрації та склад сім`ї №2998 від 10.06.2020 (а.с.14) та акт обстеження від 10.06.2020 (а.с.18). З висновку органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації №691/01-26/55 від 09.09.2020 вбачається, що розглянувши матеріали, подані [PERSON] щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їхньої малолітньої дочки через те, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, комісія прийняла рішення в інтересах малолітньої дитини щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки, [PERSON] , 2015 року народження (а.с.29-30). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, а статтею 12 Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N20, надано судам роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінивши досліджені матеріали справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] повністю усунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дочки, зовсім не цікавиться її здоров`ям, життям, не бере участі у забезпеченні дитини добробуту та у забезпеченні її фізичного, духовного і морального розвитку, що відповідно до ст. 164 ч.1 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення прав щодо малолітньої дочки. Відповідно до ч.3 ст. 166 Сімейного Кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дітей - моральний обов`язок і найважливіший правовий обов`язок їх батьків. При ухиленні від його виконання необхідні кошти можуть бути стягнуті за рішенням суду. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено з матеріалів справи сукупний дохід позивачки є нерегулярним і мінливим, так як вона тимчасово являється безробітною особою, що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] від 10.09.2000 (а.с.15-17), у зв`язку з чим перебуває на обліку в Долинській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості (а.с.19-20). Відповідач є працездатною та здоровою особою і зобов`язаний надавати матеріальну допомогу для своєї малолітньої дочки. У відповідності до ст. 166 СК України, у зв`язку із позбавленням відповідача батьківських прав, суд стягує з нього аліменти на утримання дитини, оскільки, згідно ст.ст. 180,182 СК України, останній зобов`язаний утримувати свою дитину, незалежно від її місця проживання, а тому суд погоджується із запропонованим позивачем розміром аліментів. Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, те, що дійсно відповідач не займається піклуванням своєї дитини, не забезпечує її матеріально, ухиляється від своїх батьківських обов`язків, суд доходить до висновку, що позовну заяву про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід задовольнити. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд враховує те, що утримання дитини лежить на плечах обох батьків, однак воно не зводиться лише до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному аспекті (крім сплати аліментів) так і в моральному аспекті (виховання дітей, навчання їхнє дозвілля і т.д.). В зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача підлягають до задоволення і, з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , в твердій грошовій сумі розмірі по 2500 грн. щомісяця, до повноліття дитини. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: approved