Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтранс Ойл» та змінивши предмет позову (а.с. 22), просила розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 03 жовтня 2018 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газтранс Ойл»; зобов`язати відповідача внести запис до її трудової книжки про звільнення, у відповідності до вимог п. 4 ст. 36 КЗпП України та повернути її позивачу; стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 11 892 грн. 67 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн. та сплачений нею судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп. 19.07.2019 позивач подала заяву про уточнення та збільшення раніше заявлених позовних вимог (а.с. 86), в якій просить зобов`язати ТОВ «ГАЗТРАНС-ОЙЛ» внести виправлення в трудову книжку [PERSON] в частині формулювання підстав її звільнення (запис від 24.05.2019 року п.4 ст. 40 КзпП України), змінивши підставу звільнення на п. 4 ст. 36 КЗпП Україн, про що внести відповідний запис в трудову книжку [PERSON] - звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України; стягнути з ТОВ «ГАЗТРАНС-ОЙЛ» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невидачею трудової книжки в розмірі 13 463 грн. 40 коп. Вимогу в частині розірвання трудового договору просила залишити без розгляду. Позов з урахуванням уточнень мотивовано тим, що 03 жовтня 2018 року між нею та ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ» було укладено безстроковий трудовий договір, згідно з яким її прийнято на посаду бухгалтера, про що у трудовій книжці зроблено запис. 12.02.2019 нею директору було подано заяву про звільнення з займаної посади бухгалтера відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін 28.02.2019, цей же день директором було накладено резолюцію про звільнення на підставі ст. 40 КЗпП за не виконання службових обов`язків. 19.02.2019 нею було направлено директору цінним листом чергову письмову заяву про звільнення, але він відмовився отримувати даний лист, про що зазначив на зворотному поштовому повідомленні. Після конфлікту позивача 06.03.2019 на роботі, вона потрапила до лікарні і знаходилася на лікарняному до 13.03.2019. Після виходу з лікарняного на роботу вона не повернулася. 24.05.2019, відповідачем було звільнено її з посади бухгалтера на підставі п. 4, cт. 40 КЗпП України, про що внесено запис в трудову книжку 24.05.2019. Саму трудову книжку вона отримала лише 06.06.2019. Її заяву про звільнення за власним бажанням від 19.02.2019 було проігноровано та не отримано - 25.02.2019, в результаті чого цінний лист із даною заявою було повернуто відправнику. Після спливу необхідних двох тижні, з 25.02.2019, її останнім робочим днем був понеділок 11.03.2019 року. Починаючи з наступного дня 12.03.2019 р. по 06.06.2019 р. керівництво ТОВ «ГАЗТРАНС-ОЙЛ» не видавало їй трудову книжку, в результаті чого вона була позбавлена можливості працевлаштуватися. Просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині розірвання трудового договору. Ухвалою судді від 22.05.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 05.06.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує на те, що, дійсно, у позивача постійно виникали певні суперечки з керівником, які закінчувалися бажанням звільнитися. Однак, кожного разу позивачка заспокоювалася та продовжувала працювати. Так, наприклад, позивачкою 10.01.2019 було написано заяву про звільнення її з посади бухгалтера "у зв`язку з недостатньою кваліфікацією" з 01.02.2019. Директор ТОВ "ГАЗТРАНС-ОЙЛ" ніколи не заперечував проти її звільнення. Проте, позивачка змінила свою думку та продовжила працювати після 01.02.2019. Жодних заяв після цього, про звільнення за власним бажанням відповідачем не отримувалося. Як наслідок відповідач не був зобов`язаний звільняти позивачку. Позивач продовжувала працювати про що свідчить подана 05.03.2019 заява про можливість бути відсутньою на робочому місці зранку 07.03.2019, тобто вона усвідомлювала про відсутність підстав для її звільнення з 05.03.2019. Крім того, позивачкою було надано лікарняний лист про перебування її на лікарняному з 07.03.2016 по 13.03.2019, який було оплачено. В той же час, в листі непрацездатності зазначено, що позивач мала стати до роботи 14.03.2019. Однак, з 14.03.2019 по 24.03.2019 позивачка була відсутня на роботі, що підтверджується її ж поясненнями викладеними в позовній заяві та відповідними актами про відсутність позивача, табелями обліку робочого часу. 25.03.2019 відповідачем було направлено лист позивачці з проханням повідомити причину відсутності на роботі. 01.04.2019 вона тимчасово з`явилася на робочому місці, надала керівнику відповідача лист непрацездатності, однак відмовилася від надання пояснень щодо відсутності з 14.03.2019 року по 01.04.2019. Відповідачем 24.05.2019 було видано наказ про звільнення її згідно п. 4 ст. 40 КЗпП, про що в той же день було повідомлено позивачку. Відповідач провів усі розрахунки з позивачем станом на день звільнення. 31.05.2019 відповідачем було отримано заяву від позивача з проханням надіслати поштою трудову книжку, а також вимогу виплатити лікарняні та середній заробіток за кожен день затримки. Відповідна трудова книжка була надіслана поштою, лікарняні були виплачені в повному обсязі. Отже станом на сьогодні відсутні правові підстави для задоволення даного позову. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також заяві про її уточнення. Додатково зазначив, що трудова книжка позивачкою була отримана 06.06.2019 поштою. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Ухвалою суду від 21.08.2019 позов [PERSON] в частині позовних вимог про розірвання безстрокового трудового договору, укладеного 03 жовтня 2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газтранс Ойл» залишено без розгляду. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Частиною першою статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником та власником підприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, органiзації або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працiвниковi заробiтну плату й забезпечувати умови працi, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн. Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до ч. 1 , ч. 2 ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП , трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Частиною третьою статті 235 КЗпП України встановлено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Судом встановлено, що 03 жовтня 2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗТРАНС ОЙЛ» було укладено безстроковий трудовий договір, згідно з яким позивача прийнято на посаду бухгалтера ( а.с. 4). Відповідно до п. 4.1 Трудового договору від 03.10.2018, працівникові встановлюється 5-денний (40 годин) робочий тиждень. У зв`язку з виробничою необхідністю працівник може залучатись до праці у вихідний день. Працівник може працювати понад встановлений денний час з послідуючим наданням йому відгулів. Позивачем [PERSON] на ім`я директора ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ» подавались заяви про звільнення, зокрема, 10.02.2019 - у зв`язку з недостатньою кваліфікацією ( а.с. 34), 12.02.2019 - за згодо сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП з 28.02.2019 ( а.с. 6), однак угоди сторін щодо звільнення не відбулось і позивач продовжувала працювати. 19.02.2019 позивачем направлено на адресу директора ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ» цінним листом письмову заяву про звільнення за власним бажанням, однак дане відправлення повернулось відправнику не врученим ( а.с. 7-9). Доказів про отримання відповідачем даної заяви у інший спосіб до суду не надано. Згідно табелю обліку використання робочого часу за березень 2019 року [PERSON] відпрацьовано робочі дні 4 - 6 березня 2019 року ( а.с. 75). Позивача 05.03.2019 на ім`я директора ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ» подала заяву про надання можливості бути відсутньою на робочому місці зранку 07.03.2019. Резолюцією керівника ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ» [PERSON] було відмовлено ( а.с. 35). Як вбачається з лікарняного листка серії АДЧ № 965456, позивач перебувала на лікарняному з 07.03.2019 по 13.03.2019, із зазначенням «стати до роботи 14.03.2019». Даний лікарняний лист було надано відповідачу для здійснення відповідних виплат та на підтвердження поважної причини відсутності на роботі ( а.с. 10, 36). Відповідно до наданих відповідачем актів про відсутність на роботі, бухгалтер ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ», [PERSON] була відсутньою на роботі з 9 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., впродовж всього робочого дня 07.03.2019 та з 11.03.2019-15.03.2019, з 18.03.2019- 22.03.2019, з 25.03.2019-29.03.2019, з 01.04.2019 по 05.04.2019, з 08.04.2019 по 12.04.2019, з 15.04.2019 по 19.04.2019, з 22.04.2019 по 26.05.2019, з 02.05.2019 по 08.05.2019, з 10.05.2019 по 11.05.2019, з 13.05.2019 по 17.05.2019, з 20.05.2019 по 24.05.2019 ( а.с. 38 на звороті -64). Директором ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ» 27.03.2019 направлено лист позивачу з вимогою надання письмових пояснень щодо відсутності на робочому місці протягом одинадцяти робочих днів ( з 07.03.2019 по 22.03.2019) ( а.с. 37). Згідно акту ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ» від 01.04.2019, [PERSON] 01.04.2019 о 14 год. 20 хв. з`явилась на робочому місці та надала лікарняний лист серії АДЧ № 965456, про відсутність на робочому місці з 07.03.2019 по 13.03.2019 включно. Пояснень щодо відсутності на робочому місці з 14.03.2019 по 31.03.2019 надано не було ( а.с. 38). Наказом ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ» № 5 про дисциплінарне стягнення від 24.05.2019, визначено для [PERSON] , бухгалтера, дні відсутності на роботі з 14.03.2019 по 24.05.2019, прогулами без поважних причин, позначено у табелі обліку використання робочого часу означені дні як прогул, застосовано до [PERSON] за грубе порушення трудової дисципліни дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогул без поважних причини на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 65). Листом ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ» № 32 від 24.05.2019 [PERSON] повідомлено про звільнення 24.05.2019 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, запропоновано з`явитись на підприємство для отримання трудової книжки або звернутись з письмовою заявою про надіслання її поштою; надіслано розрахунок коштів, що підлягають виплаті у день звільнення з повідомленням про зарахування їх на карту позивача( а.с. 66, 68). Відповідачем було здійснено розрахунок при звільненні, розрахунок лікарняного та перераховані зазначені кошти позивачу, на підтвердження чого надані відповідні розрахунки коштів та відомості розподілу витрат ( а.с. 69-77) 31.05.2019 відповідачем була отримана заява [PERSON] від 30.05.2019 про згоду на пересилання її трудової книжки поштою( а.с. 78). Сторонами підтверджено, що трудова книжка [PERSON] була отримана 06.06.2019. Здійснивши системний аналіз наданих суду доказів та оцінюючи їх в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки заява [PERSON] від 19.02.2019 про звільнення за власним бажанням, яка була надіслана цінним листом на адресу директора ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ», отримана не була, будь-яких інших заяв позивачем подано не було. Натомість дії позивача, зокрема подання відповідачу 05.03.2019 заяви про надання можливості бути відсутньою на робочому місці зранку 07.03.2019, а також лікарняного листа за період з 07.03.2019 по 13.03.2019, із зазначенням «стати до роботи 14.03.2019», свідчать про усвідомлення [PERSON] факту продовження перебування у трудових відносинах з ТОВ «ГАЗТРАНС ОЙЛ». В період перебування на роботі після надіслання заяви про звільнення за власним бажанням, усно про намірі звільнення керівництву підприємства не повідомляла. Враховуючи наведене, та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, суд не вбачає підстав для внести виправлення в трудову книжку [PERSON] в частині формулювання підстав її звільнення на п. 4 ст. 36 КЗпП Україн, та внесення відповідного запису в трудову книжку [PERSON] - звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Крім того, роботодавцем виконані вимоги ст.. 47, 116 КЗпПУ та п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, та поштою повідомлено позивачку в день звільнення 25.05.2019 про отримання трудової книжки. Після чого, за заявою [PERSON] трудову книжку направлено поштовим зв`язком. Таким чином, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невидачею трудової книжки.

Outcome: dismissed