Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою № 33 в будинку № 14 по вул. Качаловав м. Кривому Розі. В обґрунтування свого позову вказала, на підставі договору міни належить двокімнатна квартира № 33 розташована у будинку № 14 по вул. Качаловав м. Кривий Ріг. В квартирі зареєстрований відповідач, який є її чоловіком, перебувають у шлюбі з 02.07.1961 року. На сьогоднішній день відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з лютого 2016 року, залишив сімю і переїхав проживати за адресою [INFO]. Вона самостійно сплачує всі комунальні послуги, які фактично не споживаються, але вартість яких предявляється до сплати. У звязку із чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що квартира № 33, яка розташована у буд.14, по вул. Качаловав м. Кривому Розі належить їй на підставі договору міні від 1968 року та проживає там більше тридцяти років. Відповідач з 25 січня 2016 року не проживає за місцем реєстрації, зібрав всі свої особисті речі і фактично проживає за адресою [INFO]. Також пояснила, що відповідач має на теперішній ключі від квартири № 33, яка розташована у буд. 14 по вул. Качаловав м. Кривому Розі, так як добровільно їх не віддав. Замки в квартирі позивачка не міняла. Позивач здійснює оплату комунальних послуг нарахованих за всіх зареєстрованих у спірній квартирі, що є обтяжливим для неї. Надала суду заяву в якій просить проводити судове засідання за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], надав суду письмову заяву, в якій просить проводити судовий розгляд за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, суду пояснив, що отримав квартиру №33 яка розташована у буд.14, по вул. Качаловав м. Кривому Розі у 1968 році. В даній квартирі він проживав з позивачем тридцять років. Також пояснив, що дійсно забрав свої особисті речі і пішов з сімї та проживає на теперішній час за адресою [ADDRESS]. Від квартири №33 яка розташована у буд.14, по вул. Качаловав м. Кривому Розі у нього маються ключи. Комунальні послуги які нараховуються в спірній квартирі не сплачує. Представник третьої особа у судове засідання не з'явився, надали письмову заяву, в якій просять розглядати дану справу за їх відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно дост. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до п. 1 ст. 8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла. Пункт 2 ст. 8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 ч.4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно Договору міни квартири від 25 червня 2008 року , посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстраційним № 4696, позивач, поміняла свою двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.12.1996 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером № 22985945 на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно акту ТОВ «Житлосервіс-КР» від 18 квітня 2017 року складеного жителями будинку за адресою вулиця Качалова в місті Кривому Розі вбачається, що [PERSON] , [INFO] не проживає в квартирі №33 у будинку 14 в місті [PERSON] з лютого 2016 року. КонституцієюУкраїни(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «;Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379,382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦКтаст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в зазначеній квартирі , порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою. Також обтяжує сплату нарахованих комунальних послуг. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved