Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він 11.01.1982 року працював в підземних умовах на шахті Кочегарка ДП «Артемвугілля» , з 1984 року по 2012р. на СП «Шахта ім.Леніна» ДП «Артемвугілля» . При огляді МСЕК 17.10.2012р. йому було первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням - хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології . У зв'язку з втратою професійної працездатності йому заподіяна моральна шкода, тому що внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання він тривалий час відчуває фізичні страждання, його виснажує фізичний біль, змінився повсякденний уклад його життя. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює в 34410 грн., які просить стягнути з відповідача. Позивач у судове засідання не з'явився, надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, вважає, що немає правових підстав для задоволення позову, просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки позивач працював на різних посадах в підземних умовах на СП «Шахта ім.Леніна» ДП «Артемвугілля» з з 1984 року по 2012р. на СП «Шахта ім.Леніна» ДП «Артемвугілля» . Згідно довідки МСЕК від МСЕК 17.10.2012р. йому було первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням - хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології , визнаний інвалідом 3 групи. Згідно історії хвороби у зв'язку з захворюванням позивач проходив курс лікування , відчуває фізичний біль. З наданих позивачем копій медичних документів вбачається, що внаслідок ушкодження позивачем здоров'я у зв'язку з виконанням ним трудових обов'язків погіршав його стан здоров'я та психоемоційний стан, він змушений постійно проходити підтримуюче (амбулаторне і стаціонарне) лікування, приймати медичні препарати, а також що змінився образ його життя, що потребує від нього додаткових зусиль по організації свого життя. Наведені докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, зв'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому фізичні і моральні страждання, обмежує його можливість вести активний спосіб життя, що, зокрема, встановлено висновком МСЕК. В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що моральна шкода може складатися, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з втратою нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків. Зазначені вище негативні наслідки наступили для позивача у зв'язку з втратою працездатності, зі встановленням інвалідності, стійкого і необоротного погіршення стану його здоров'я, що необґрунтовано не враховано відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.152 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за тих умов: наявність факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до ст..9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Однак із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена ч.3 ст.34 відповідно до Закону України від 23.02.2007 року №717-V «Про внесенні змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування відшкодувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодувати роботодавець, згідно з правилами ст..237-1 КЗпП України. Як зазначив Конституційний Суд України в п. 4.1 свого рішення від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин. Тому, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує зокрема втрати позивачем професійної працездатності, встановленої МСЕК, наявність для позивача змушених змін у його можливій подальшій професійній діяльності, зв'язаних із забороною на працю в підземних умовах, на працю з фізичними навантаженнями і т.п., у його способі життя, неможливість відновити втрачене здоров'я, і приходить до висновку про задоволення позову частково , а саме у розмірі 9000грн.

Outcome: approved