Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, просила суд визнати за [PERSON], ІПН [NUMBER], [INFO], право приватної власності на 3/20 частини домоволодіння № 52 по вул. Скісній(Косвеній,Вегера) в м. Одесі, що в цілому складається з двох камяних будинків, зазначених на плані під літ. «А» та «В», житловою площею відповідно 43,0 кв.м. та 58,1 кв.м., загальною площею відповідно 71,9 кв.м. та 89,4 кв.м. та надвірних споруд: літня кухня літ. «Б», сараї - літ. «Г», «Е», «З», гараж - «Д», вбиральня «Ж», огорожа - № 1-3, мостіння І-ІІ, які розташовані на земельній ділянці площею 536,0 кв.м. після померлого 25 вересня 2015 року чоловіка [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву пітрималама в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] заявлений позов визнала і подала заяву до суду про розгляд справи без її участі. Відповідно до ст..61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4ст. 174 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Ст.ст.15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 18 травня 2006 року отримав у спадщину 3/5 частини житлового будинку, який знаходиться в Одесі по вул. Косвена під № 52, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, право приватної власності на підставі свідоцтва про спадщину було зареєстровано за ним 16.06.2006, реєстраційний № 13803967 номер запису 797 в книзі 97 доп-3, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON], 08 березня 2008 року уклала з [PERSON] шлюб, зареєстрований Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 99. Відповідно до договору купівлі- продажу, 26 березня 2009 року [PERSON] придбав у власність 3/10 частини житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Скісна(вулиця Вегера, вулиця Косвена) будинок № 52, відповідний договір зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 26.03.2009 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів. 28.04.2009 року право приватної власності було зареєстровано за [PERSON] в ОМБТІ реєстраційний номер 13803967 номер запису 797 в книзі 97 дод-3, що підтверджується копією витягу. 02.07.2009 року шлюб [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Актовий запис № 179 зроблено Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, що підтверджується штампом у паспорті. 02.07.2010 Відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року по справі № 1519/9214/2012 позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спального сумісного майна подружжя, задовольнив визнано за [PERSON] право власності на 3/20 частини в будинку № 52 по вул. Скісна в м. Одесі, визнано за [PERSON] право власності на 3/20 частини в будинку № 52 по вул. Скісна в м. Одесі. Рішення суду набрало чинності 13.07.2012 року. Відповідно до ст..61 ЦПК України, Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб ,актовий запис № 1393 про реєстрацію шлюбу зроблено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції. Відповідно свідоцтва про смерть 25 вересня 2015 року [PERSON] помер, про що свідчить актовий запис № 10013 зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до листа нотаріуса 3/20 частини домоволодіння № 52 по вул. Скісній(Косвеній,Вегера), яка на підставі рішення суду належала [PERSON] не зареєстрована належним чином. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями\~1217,\~1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1218 ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно дост. 1233,1234 ,1235 ЦК України,заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до вимогст.1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Відповідно до норм ч. 5ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У листі ВССУ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13«Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У пункті 3.3 даного листа зазначається,що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає\~ст. 392ЦК України,відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Слід звернути увагу, що після набуття чинності Цивільного кодексу України з 1 січня 2004 року встановлення факту володіння особою будинком на праві власності в порядку окремого провадження не допускається. Таким чином, не підлягає застосуванню судами п. 17ППВСУ від 31 березня 1995 року № 5"Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", яким передбачено встановлення факту володіння громадянином жилим будинком на праві власності, якщо власником було втрачено правовстановлюючий документ на цей будинок і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. Також відповідно до\~ст. 67 Закону України «Про нотаріат», згідно положень пункту 23Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Тобто метою подання цього позову про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Відповідно до п. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи вище викладене та докази надані позивачем на підтримку своїх позовних вимог, а також згоду відповідача з вимогами позивача суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. На підставі наведеного та

Outcome: approved