Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивачі звернулися з вище зазначеним позовом в якому з урахуванням уточнень просили визнати за [PERSON] долю у спільній сумісній власності на 78/100 частин земельної ділянки розташованої за адресою м. Харків вул. Анапська, 19, а [PERSON] просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 02.04.2009 року, на 22/100 частини земельної ділянки , розташованої за адресою м. Харків вул. Анапська, 19 та в порядку спадкування за заповітом визнати на ним право власності на 10/100 частин житлових будинків літ. «А-1» та «Н-1» з господарськими будівлями, розташованими за адресою м. Харків вул. Анапська, 19. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що житловий будинок , розташований за адресою м. Харків вул. Анапська, 19 належить на праві власності - 90/100 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого 23.02.1998 року реєстр. № 5-1055 та рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.02.2009 року та 10/100 частин зазначеного будинку належала матері позивачів [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 30.06.2000 року 7-ю Харківською державною нотаріальною конторою та рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.02.2009 року. Земельна ділянка площею 0,0671 га при цьому будинку належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ХР № 078705, виданого на підставі рішення 28 сесії 24 скликання Харківської міської ради № 279/03 від 24.12.2003 року, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На земельній ділянці знаходився житловий будинок літ «А-1», житловий будинок літ. « Б-1», та у 2008 році [PERSON] за згодою [PERSON] зніс житловий будинок літ. «Б-1» та побудував новий будинок літ. «Н-2». Після цього між [PERSON] та [PERSON] склався фактичний порядок користування домоволодінням - [PERSON] з сімєю став мешкати в будинку літ. «Н-2», а [PERSON] та [PERSON] стали мешкати в будинку літ. « А-1», та відповідно склався порядок користування земельною ділянкою при будинку. За життя 20.07.2000 року мати позивачів [PERSON] склала заповіт згідно якого вона заповідала належну їй частину житлового будинку , розташованого за адресою м. Харків вул. Анапська, 19 [PERSON]. Відносно земельної ділянки спадкового розпорядження не було. 02.04.2009 року [PERSON] померла. Позивачі є спадкоємцями першої черги після її смерті, як її діти. На час смерті позивачі мешкали та були зареєстровані з матірю за однієї адресою. Позивачі звернулися до 7-ї Харківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті матері, але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв*язку з тим , що в державному акті на земельну ділянку не встановлені долі співвласників, а також у зв*язку з тим, що позивачі не надали оригіналів правовстановлюючих документів на ім*я [PERSON] на житловий будинок . Позивачі у судове засіданні не з*явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позов підтримують. Представник відповідача ХМР до суду не з*явився, направив суду письмові пояснення в яких просить розглядати справу за відсутності представника ХМР, та прийняти законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Суд, на підставі ст. 11 ЦПК України , розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статею 41 Конституції України та ст.ст. 319, 328 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а право приватної власності набувається в порядку та на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 1297 ЦК України). Відповідно до абз.12 п.3.1 Листа ВСУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку; абз.13 встановлює, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Разом з тим, відповідно до абз.27 п.3.1 вищезазначеного листа, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.06.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Крім того, п. 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом. Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно із ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Пунктом "е" ч. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від16.04.2004 року № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 №2) встановлено, що у випадках, передбачених ст.ст. 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою м. Харків вул. Анапська, 19 належить на праві власності [PERSON] в розмірі 61/100 часток на підставі договору купівлі продажу , посвідченому Першою державною нотаріальною конторою 23.02.1998 року, реєстр. № 1855, зареєстрованому в ДКП «ХМБТІ» 26.02.1998 року ( а.с. 13) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.06.2000 року Сьомою державною нотаріальною конторою реєстр. № 5-1905 [PERSON] належить 39/100 частин будинку № 19 по вул. Анапській в м. Харкові Право власності зареєстровано в ДКП «ХМБТІ» 07.07.2000 року ( а.с. 17 ) Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.02.2009 року перерозподілені ідеальні частки співвласників домоволодіння № 19 по вул. Анапській в м. Харкові, та частка [PERSON] визначена в 90/100, а частка [PERSON] 39/100. Право власності зареєстроване в ДКП «ХМБТІ» 17.03.2009 року . ( а.с. 14-18) Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ХР № 078705 виданого на підставі рішення 28 сесії 24 скликання Харківської міської ради № 279/03 від 24.12.2003 року, земельна ділянка площею 0,0671 га за адресою м. Харків вул. Анапська, 19 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( а.с. 20) [PERSON] померла 02 квітня 2009 року ( а.с. 12) Згідно залишеного за життя заповіту, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Харківської нотаріальної контори 12.07.2000 року реєстр. № 7-2366, [PERSON] заповіла належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться м. Харків вул. Анапська, 19 сину [PERSON].( а.с. 19) З витягу зі спадкового реєстру № 21497709 від 12.09.2009 року вбачається що заповіт не скасовано та не змінено . З копії спадкової справи № 792/2009, заведеної Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлої 02.04.2009 року, вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися її сини [PERSON] та [PERSON], яки на день її смерті мешкали та були зареєстровані разом з нею. Постановою від 22.05.2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку та житловий будинок, які знаходяться за адресою м. Харків вул. Анапська, 19 у зв*язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Надавши правовий аналіз матеріалам справи з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства України , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів по справі відносно виділення окремої частки земельної ділянки, що знаходиться у спільній сумісній власності , підлягає частковому задоволенню з урахуванням долі домоволодіння, що належить на праві часткової власності. Позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 10/100 частин будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial