Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на домоволодіння по вул. Ковельській, 57-а в м. Сарни Рівненської області в порядку набувальної давності на підставі ст. 344 ЦК України, посилаючись на обставини добросовісного, відкритого та безперервного володіння нерухомістю з 1980 року. Оскільки після смерті власника житла [PERSON], який помер у 2000 році, спадкоємців не залишилось, \~просили позов задовольнити. Зазначили, що власними силами переобладнали в будинку кухню під вітальню,добудували вбиральню, ванну та коридор. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримала, обґрунтувавши позов доводами, викладеними в позовній заяві. Зазначили, що їм невідомо про наявність у покійного [PERSON] спадкоємців, які б могли претендувати на спірний будинок. Представник відповідача Сарненської міської ради направив суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, з відношенням до позову не визначився. За ініціативою суду на підставі ст. 35 ЦПК України ухвалою до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Сарненську районну державну нотаріальну контору. Представник третьої особи - Сарненської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Суд вважає за можливе заслухати справу у відсутність сторін, які не зявились, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позивачі в обґрунтування своїх доводів надали суду рішення виконкому Сарненської міської ради від 11 жовтня 1972 року та договір від 22 листопада 1972 року та про надання [PERSON] в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку по вул. Ковельській, 57-а в м. Сарни; технічні паспорти на будинок із зазначенням характеристик житлового будинку, 1975 року забудови та господарських приміщень, із яких слідує про наявність самовільних прибудов та переобладнань. З довідки КП "Житлосервіс" Сарненської міської ради вбачається, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстровані у спірному будинку відповідно з 1980 року, 1992 року, 1993 та 1994 року. Однак на думку суду, наданих позивачами доказів недостатньо для обґрунтування заявлених вимог. У відповідності до вимог ст. 344 ЦК України, на яку як на підставу позову посилались позивачі особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Актовим записом про смерть № 36 посвідчується що [PERSON] помер 29 грудня 1999 року. На підставі ч 4 ст. 10 ЦПК України з метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи судом розяснено особам, які беруть участь у справі, їх право клопотати про витребування відомостей щодо наявності чи відсутності спадкоємців покійного [PERSON], однак, будучи попереджені про наслідки невчинення процесуальних дій, позивачі зазначених клопотань не заявляли. З огляду на визначений ст. 11 ЦПК України принцип диспозитивності, згідно якого справа розглядається в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд позбавлений права з власної ініціативи вирішувати питання про збирання доказів в обґрунтування доводів сторін. За відсутності фактичних даних про права третіх осіб на спірне нерухоме майно, наявність чи відсутність заяв про прийняття спадщини чи вчинення інших дій, які б свідчили про її прийняття, про наявність спадкової справи після смерті [PERSON], суд не має можливості дійти висновку чи добросовісно позивачі заволоділи будинком, чи навпаки були обізнані з обставинами неправомірності свого вселення. Не здобуто також судом і відомостей про державну реєстрації обєктів нерухомості, яка є обовязковою підставою для виникнення у позивачів права власності на майно за набувальною давністю. У відповідності до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Обов'язковість державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України, визначена Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Сторонами не надано доказів, що житловий будинок та господарські будівлі , в тому числі самовільні добудови та переобладнання, якими володіють позивачі, збудовані із дотриманням основних архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил у відповідності до проекту забудови. З врахуванням положень ст. 328 ЦК України суд не знаходить підстав для визнання за позивачами права власності на нерухоме майно, оскільки законом прямо визначені критерії, дотримання яких необхідне для правомірності набуття права власності, і наявність яких позивачі не довели. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed