Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя покликаючись на те, що з 17 липня 1999 року по 27 липня 2012 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідач уникає та не бажає здійснити поділ майна. За час спільного подружнього життя ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Просить визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за нею, ? частину квартири [ADDRESS] за відповідачем та стягнути з неї і відповідача по ? частині судових витрат. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав, просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 17 липня 1999 року по 27 липня 2012 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 17 липня 1999 року та рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 липня 2012 року. /а.с. 7-8/ Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово - будівельному, дачно - будівельному, гаражно - будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Як безспірно встановлено в ході розгляду справи, за час перебування у шлюбі сторони, які постійно працювали та отримували відповідну платню, придбали майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартиру [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 13 грудня 2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 січня 2005 року /а.с. 11-12/. Наявність іншого спільного майна подружжя судом не встановлено. Як зазначено у ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи наведене, призначення майна, його належність та місце знаходження, суд вважає можливим розподіл спірного майна вчинити виходячи з рівності долей сторін у спільному майні продружжя та визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 44,8 кв.м., визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 44,8 кв.м., яка є спільним майном подружжя. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved