Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований його онук - відповідач по справі, який з червня 2010 року в ньому не проживає, У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в будинку та перешкоджає належним чином здійснювати право користування та розпорядження майном, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, заяву про розгляд справи без його участі суду не надав. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 29.06.2021 року, згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України та витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21.05.2021 року № 2145 (а.с.4,10). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України, витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21.05.2021 року № 2145 та відомостями Рубіжанської міської ради Луганської області від 01.06.2021 року № 023-122/3270 (а.с.6,10,17). З договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право приватної власності від 22.04.1963 року, вбачається, що земельна ділянка згідно рішення виконкому № 210, надана [PERSON] (а.с.8). Будинок [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право приватної власності від 22.04.1963 року, що підтверджується реєстраційним надписом на документ про право приватної власності від 11.02.1980 року (а.с.9). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 24.05.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає з червня 2010 року (а.с.11). Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником будинку, в якому залишається зареєстрованим відповідач - його онук, чим позбавляє власника даного будинку права вільно користуватися та розпоряджатися належною йому власністю. Після встановлення зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню.

Outcome: approved