Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" (далі ТОВ"Служба миттєвого кредитування") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7492,80 грн. та судових витрат по справі. Позов мотивований тим, що 10.03.2015 р. між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір №150310-103528, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику кредитні кошти в розмірі 400 грн. 00 коп., а відповідач зобов'язалася повернути кошти в строк до 23.03.2015 року, а також сплатити проценти за користування ним у розмірі 96 грн. 00 коп., що разом складає 496 грн. 30.03.2015 р. відповідач сплатила відсотки за користування кредитом у сумі 152 грн., частково сплатила суму кредиту у розмірі 15 грн. та пролонгувала договір до 13.04.2015 р., зобов'язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 510,02 грн. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останньої сплатити неустойку в розмірі 2% за кожен день прострочення, а також на вимогу кредитодавця достроково повернути кредитні кошти. Взяті на себе зобов'язання ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало в повному обсязі. Відповідач умови кредитного договору не виконала. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за розрахунком позивача станом на 04.09.2017 р. [PERSON] має заборгованість у розмірі 7 492,80 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом на суму 385 грн.; -заборгованості за процентами в розмірі 107,80 грн.; -нарахованої пені в розмірі 7 000 грн. Указану суму позивач просить стягнути з відповідача на його користь. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином: шляхом публікації оголошення на сайті Доманівського районного суду. Про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою суду від 16.02.2018 р. визначений заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зареєстроване як фінансова установа, тобто має право на здійснення кредитування. 10.03.2015 р. між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладений кредитний договір №150310-103528, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з підписаної та узгодженої сторонами заяви-анкети для отримання кредиту та Умов надання та обслуговування кредитів. Відповідно до договору товариство надало відповідачу кредит у розмірі 400 грн., а відповідач зобов'язалася повернути кошти в строк до 23.03.2015 року, а також сплатити проценти за користування ним у розмірі 96 грн., із розрахунку 2 % за кожен день користування кредитом. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останньої сплатити неустойку в розмірі 2% за кожен день прострочення, а також на вимогу кредитодавця достроково повернути кредитні кошти. Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Крім цього, положення ст.ст.546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі. З матеріалів справи вбачається, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплативши 30.03.2015 р. за тілом кредиту 15 грн. та 96 грн. відсотків, 56 грн. пені. Договір 30.03.2015 р. пролонгований відповідно до п.2.3.1 Умов надання та обслуговування кредитів до 13.04.2015 р. Відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 04.09.2017 р. утворилася заборгованість за кредитним договором, яка складається з 385 грн. заборгованості за кредитом, 107,80 грн. заборгованості за відсотками. Розрахунок позивача щодо цих складових не спростований, а тому підлягає стягненню на користь позивача. Також позивачем заявлена вимога про стягнення за порушення виконання зобов'язання пені у розмірі 7000 грн. При визначенні розміру пені, який підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у . . . . . кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. У тому ж Рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо . . .. . захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов' язань позичальниками - фізичними особами. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст. 551 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки, а пеня є її видом, може бути зменшений за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Визначений позивачем розмір пені на суму 7000 грн. значно перевищує суму боргу, а тому підлягає зменшенню до 1000 грн. Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України на користь позивача стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на суму 318,77 грн.

Outcome: partial