Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (надалі скорочено ПАТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17 жовтня 2005 року [PERSON] 17 жовтня 2005 року отримав кредит у розмірі 3700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Разом з тим, позивач зазначив, що відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні строків платежу по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову Також, позивач зазначив, що у відповідності до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Разом з тим, позивач зазначив, що відповідач станом на 14 липня 2014 рік порушив умови кредитного договору і має заборгованість в сумі 10 940 грн. 57 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2087 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7856 грн. 40 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 497 грн. 17 коп. В зв'язку з вказаними в позовній заяві обставинами, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 10 940 грн. 57 коп., та сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Представник позивача Залізко В.С. в судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі, та не заперечуючи проти прийняття заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлялись про виклик до суду належним чином та довірив [PERSON] представляти його інтереси. Крім того, [PERSON] надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що 17 жовтня 2005 року між ним та ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач було укладено кредитний договір б/н про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки у порядку і на умовах, зазначених у договорі на суму 3300 грн., а не 3700 грн., як зазначає позивач у справі зі строком дії картки 2 роки. Відповідно до анкети позивальника, в якій містяться підписи працівників Банку та печатка Банку, встановлений строк дії - два роки, тобто з моменту підписання договору 17 жовтня 2005 рік та по 16 жовтня 2007 року включно, тобто строк дії кредитного договору становить 2 роки та відповідно до п. 3.1.1, 3.1.3 Договору картки з продовженим терміном дії він не отримував, тому строк виконання зобов'язань у даному випадку, виходячи з умов договору від 17 жовтня 2005 року, є 16 жовтня 2007 року. Крім того, в письмовому заперечення [PERSON] зазначив, що у січні 2009 року на вимогу позивача він з'явився до відділення «Приват Банку» та сплатив розраховану позивачем суму у розмірі 1039 грн. 53 коп. в рахунок погашення кредитного зобов'язання (в тому числі заборгованість за відсотками за користування кредитом), даний факт підтверджується наданим позивачем розрахунком, у зв'язку з чим, вважає що всі зобов'язання за кредитним договором від 17 жовтня 2005 року ним були виконані та строк позовної давності сплив, що є підставою для відмови у позові. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча надала письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, зазначивши в ній, що заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення відповідача. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 жовтня 2005 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, із строком дії карки 2 (два) роки (а.с. 13). Пунктом 3.1.1 п.п.3.1.3 Умов визначено, що строк дії Картки зазначений на Картці (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченню строку дії відповідна Картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Картки з новим строком дії). У пунктах 9.1., 9.4. Умов вказано, в яких випадках дія картки припиняється та з якого часу у кредитора виникає право на примусове стягнення заборгованості та в якому порядку. Відповідно до п.9.4 Умов і правил надання банківських послуг, що є складовою кредитного договору між сторонами, у випадку наявності перевитрат платіжного ліміту по карті та непогашення їх клієнтом протягом 6 місяців, картка закривається та її наступне відновлення можливе лише після повного погашення заборгованості. Крім того, п. 9.6. Умов і правил надання банківських послуг, передбачено, що при відсутності на картці грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дій картки та при ненадходженні грошових коштів на картку протягом 3 місяців з часу спливу її дії, банк стягує комісію за обслуговування рахунку за тарифами. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 17 жовтня 2005 року (а.с. 10-12), встановлено, що останній платіж по процентах, було здійснено [PERSON] 15 січня 2009 року, після чого щомісячні платежі не здійснювались, таким чином, відповідно до положень укладеного між сторонами договору та Умов, платіжна карта відповідача повинна бути закрита протягом 6 місяців після настання строку погашення чергового платежу, тобто 15 липня 2009 року. Крім того, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише 05 серпня 2014 року та клопотання про поновлення строку позовної давності до суду не подавав. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умова договору про надання кредитного ліміту на платіжну картку про те, що строк дії картки не визначений, не свідчить про те, що цей договір не має строку виконання. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно вимог ч.3 ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Приймаючи до уваги, що трирічний строк позовної давності для захисту майнових інтересів позивача минув, підстав для поновлення таких строків суд не вбачає, тому суд вважає, що позивачу в позові до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed