Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 27045,25 грн., мотивуючи порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором б/н від 19.07.2012. Представником позивача зазначено у позові про розгляд справи за його відсутності. Відповідачем надано письмову заяву, в яких він просить розглянути справу без його участі та застосувати строк позовної давності, відмовивши позивачу у задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 19.07.2012 р. між сторонами шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 1200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31.12.2016 р. відповідачем зобовязання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем у сумі 21442,29 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 932,57 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 20509,72 грн., заборгованості за пенею станом на 14.04.2014 650 грн. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. 1.Сплив строків позовної давності. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ч. 1 і ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Анкетою-заявою (а.с.6) кінцевий строк виконання зобовязання по поверненню кредиту відповідачем встановлений не був, а відповідне твердження позовної заяви не відповідає дійсності. Тобто перебіг позовної давності починається незалежно від закінчення дії договору і саме з того моменту, з якого боржник перестав виконувати свої зобовязання за договором з оплати чергового щомісячного платежу. Тому суд не керується правовою позицією ВС, викладеною у постанові від 28 березня 2018 р. у справі № 444/9519/12. Ст.257 ЦК України встановлює загальну позовну давність в три роки. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість у відповідача виникла з 30 листопада 2012 р. (колонка «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» - а.с.4), останній платіж відповідачем був здійснений 10 червня 2013 р. (колонка "сума погашення за наданим кредитом" - а.с.4 зв.). Після цієї дати і до закінчення спливу строку позовної давності 11 червня 2016 р. відповідач не здійснював дій, які відповідно до ст.264 ч.1 ЦК України переривали б сплив позовної давності. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 03 лютого 2017 р. (а.с.2), тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначене в розрахунку заборгованості /а.с.4 зв./ погашення на суму 11,1 грн. від 13.06.2014 р. згідно виписки є службовою операцією автоматичним погашенням простроченої заборгованості з іншої картки (а.с.99). Списання в односторонньому порядку кредитором з рахунку боржника грошей без повідомлення останнього не може вважатись вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним боргу в розумінні положень частини першоїстатті 264 ЦК України. У звязку з цим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 932,57 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 20509,72 грн. та заборгованості за пенею станом на 05.04.2014 в розмірі 650 грн., на підставі спливу строку позовної давності. 2.Безпідставність вимог. Згідно ст.\~2\~Закону України\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції"\~від 02.09.2014\~№ 1669\~на час\~проведення антитерористичної\~операції забороняється\~нарахування пені\~та/або\~штрафів на\~основну суму\~заборгованості із\~зобовязань за\~кредитними договорами\~та договорами\~позики з\~14\~квітня 2014\~р.\~громадянам України,\~які зареєстровані\~та постійно\~проживають або\~переселилися у\~період з\~14\~квітня 2014\~р.\~з населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція,\~а також\~юридичним особам\~та фізичним\~особам -\~підприємцям,\~що провадять\~(провадили)\~свою господарську\~діяльність на\~території населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Такий перелік був затверджений розпорядженнями КМУ №1053-р від 30.10.2014 р., яке не було зупинене на час нарахування заборгованості, і №1275-р від 02.12.2015 р., яке підлягає на час розгляду справи судом в частині скасування нарахованих сум пені і штрафів, та включає м. Лисичанськ, в якому зареєстрований відповідач (а.с. 33,41). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 01 жовтня 2014 р., її розмір з 05 по 30 квітня 2014 р. складав 650 грн., тобто станом на 14 квітня 2014 р. був нарахований правомірно, а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду. Тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією 3838,9 650 = 3188,90 грн., штрафом (фіксована частина) 500 грн. і штрафом (процентна складова) 1264,06 грн. за безпідставністю вимог.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed