Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 16 жовтня 2013 року звернулися до суду з позовною заявою, в якій зазначають, що відповідно до договору дарування приміщення магазину "Міленіум", посвідченого 31 грудня 2008 року державним нотаріусом Ананьївської районної державної нотаріальної контори за реєстровим №6066, вони в рівних частинах набули право власності на вказане нежитлове приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS] та складає 3/5 частини будівлі. Позивачі вказують, що право власності належним чином зареєстровано 09 лютого 2009 року в Ананьївському районному бюро технічної інвентаризації Одеської області та 12 липня 2013 року в реєстраційній службі Ананьївського районного управління юстиції Одеської області. Відповідач по справі є співвласницею приміщення та займає частину будинку, яка є жилою і складає 2/5 ідеальних часток. [PERSON] та [PERSON] зазначають, що після укладення договору дарування, з урахуванням наявності спільної власності на будівлю, між ними та відповідачкою залишився порядок користування земельною ділянкою, який існував раніше, так як земельна ділянка поділена за допомогою паркану на дві частини, при цьому у кожного з них є окремий вхід на територію присадибної ділянки. Крім того, позивачі вказують, що використовують земельну ділянку, на якій розташований магазин, для здійснення підприємницької діяльності, з урахуванням змісту ст.ст.92,93 ЗК України мають право оренди земельної ділянки під магазином та біля нього. З цього приводу для укладення договору оренди землі, вони звернулись до Ананьївської міської ради Одеської області та рішенням 21 сесії шостого скликання від 12 лютого 2013 року №852-УI Ананьївська міська рада надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0450 га для передачі в оренду терміном на 49 років для розміщення, обслуговування та експлуатації магазину, за адресою [ADDRESS], із земель комунальної власності Ананьївської міської ради. Позивачі зазначають, що в липні місяці 2013 року виробничо-комерційною фірмою "Стелхен" виготовлено проект землеустрою, а 02 вересня 2013 року вони звернулись до орендодавця з пропозицією укласти договір оренди, однак з'ясувалось, що 29 серпня 2013 року відповідачка в присутності спеціаліста міської ради [PERSON], спеціаліста міської ради по земельним питанням [PERSON] та начальника відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури райдержадміністрації [PERSON], відмовилась від підпису акту встановлення меж земельної ділянки в натурі, при цьому заявила, що вона не згодна із існуючим поділом земельної ділянки та огорожею, про що складено відповідний акт, в зв'язку з чим позивачі звернулись до суду та просять задовольнити позовні вимоги, встановивши порядок користування земельною ділянкою, що розташована в м.Ананьєві Одеської області по [ADDRESS], між ними та відповідачкою, виділивши їм у користування частину земельної ділянки, яка відповідає їхній частині в праві власності на нежитлове приміщення магазину «Міленіум» та зобов'язати [PERSON] не чинити їм перешкод в укладені між ними та Ананьївською міською радою Одеської області договору оренди виділеної їм у користування частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування нежитлового приміщення магазину «Міленіум», що розташована в м.Ананьєві Одеської області по [ADDRESS]. Також просять стягнути з [PERSON] на їх користь витрати понесені ними у справі. 16 липня 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, третя особа: Ананьївська міська рада Одеської області, яка була об'єднана з попередньою, у зв'язку з тим, що спір відбувається між тими самими сторонами та з тих самих підстав, та в якій [PERSON] вказує, що 18 грудня 2002 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/5 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та зареєструвала 24 грудня 2002 року за собою право власності в Ананьївському РБТІ про що в книзі № 5 дод. кн. 23 стор. 154 під № 463 зроблені відповідні записи. На час прийняття спадщини між співвласниками було визначено порядок користування земельною ділянкою в межах, які були встановлені ще до неї. Даний факт підтверджується листом Ананьївського РБТІ № 16 від 19 березня 2014 року, до якого додані копії абрисів земельної ділянки за вказаною адресою: від 20 липня 1965 року, 07 липня 1991 року та 15 грудня 2002 року, що між існуючими співвласниками вже склався сталий порядок користування земельною ділянкою, на якій були встановлені паркани. Такий порядок користування земельною ділянкою її також влаштовував, оскільки вся земельна ділянка була розділена парканом. У 2006 році 3/5 частини нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: Одеська область, [ADDRESS] придбали фактично [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] порядок користування земельною ділянкою влаштував, однак у лютому 2007 року [PERSON], без її дозволу, коли вона була на роботі, перенесла паркан за її тільною стороною будинку під самий будинок. Дана обставина її не влаштувала і [PERSON] викликала комісію, яка 13 лютого 2007 року склала акт обстеження земельної ділянки та встановила наступне: «На даній земельній ділянці розташований будинок, який належить на правах приватної власності двом господарям - [PERSON] та [PERSON] Частина земельної ділянки була за згодою поділена між двома господарями та встановлена огорожа, що було зазначено в плані домоволодіння. Крім того частина огорожі, яка фактично існує - відсутня в плані, що стало причиною спору. Комісія рекомендує спірну огорожу зняти і в подальшому проводити поділ земельної ділянки за згодою обох господарів...». [PERSON] вказує, що відповідно до договору дарування нежитлового приміщення магазину «Міленіум», посвідченого 31 грудня 2008 року державним нотаріусом Мороз Н.О. за № 6066, [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах набули право приватної власності на вказане нежитлове приміщення, за вказаною адресою, яке складає 3/5 частин будівлі та 09 лютого 2009 року зареєстрували його в Ананьївському РБТІ, а 12 липня 2013 року в реєстраційній службі Ананьївського РУЮ Одеської області що підтверджується відповідними Витягами з реєстрів № 21818822 та №6093457. Позивач зазначає, що після укладення договору дарування з урахуванням наявності спільної власності на будівлю між нею та відповідачами залишився порядок користування земельною ділянкою, який існував раніше, земельна ділянка поділена за допомогою паркану на дві частини, при цьому у кожного з них є окремий вхід на територію присадибної ділянки, а саме позивач з 2002 року користувалася земельною ділянкою площею 356.28 кв.м., а її сусіди - відповідачі користувалися площею 393.72 кв.м., а з лютого 2007 року, у зв'язку з тим, що відповідачами самовільно був перенесений паркан за тільною стороною її будинку, її було незаконно позбавлено права користування 10.28 кв.м. земельної ділянки. [PERSON] Вказує, що не зважаючи на те, що порядок користування земельною ділянкою між нею та [PERSON], та [PERSON] був визначений, відповідачі по справі у 2013 році намагалися визначити межі земельної ділянки в натурі, а саме 29 серпня 2013 року вона, у присутності спеціалістів міської ради відмовилася підписувати акт встановлення меж в натурі, тому, що не згодна з існуючим поділом земельної ділянки, перенесенням огорожі, що позбавило її можливості користуватися земельною ділянкою площею 10.28 кв.м. для обслуговування тильної сторони свого будинку, про що комісією було складено відповідний акт. На підставі викладеного просить суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 356.28 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] та [PERSON] перенести свій паркан на відстань 1 м. від стіни її будинку до їх нежитлових будівель довжиною 10 м., встановивши його в межах, які існували починаючи ще з 20 липня 1965 року, 07 липня 1991 року та 15 грудня 2002 року, а також стягнути всі понесені витрати по справі. У судовому засіданні при розгляді справи [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, при цьому пояснила, що дійсно раніше спірна земельна ділянка була поділена огорожею, однак ще попередній власник, а саме мати [PERSON] мала намір розділити земельну ділянку між співвласниками відповідно до ідеальної частки кожного зі сторін по справі та вже тоді почалися різного роду конфлікти з даного приводу. Оскільки декілька років тому в Ананьївській районній державній адміністрації Одеської області їй було повідомлено про необхідність взяття в оренду земельної ділянки під магазином вона звернулася до Ананьївської міської ради Одеської області з даного приводу. З'ясувалося, що земельну ділянку, яка перебуває у спільному користуванні необхідно розділити для визначення точної площі, щоб укласти договір оренди землі. З даного приводу, вона, в присутності уповноважених осіб, звернулася до [PERSON] з приводу розподілу земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні, при цьому було зазначено, що будь-який розподіл в добровільному порядку її влаштує, однак [PERSON] відмовилася в добровільному порядку розділити спільну земельну ділянку. В зв'язку з її відмовою позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки згідно чинного законодавства їй необхідно укласти з органами місцевого самоврядування договір оренди землі, а без точної площі земельної ділянки це неможливо. Крім того зазначає, що раніше існував досить широкий проїзд за магазином, який належить [PERSON], однак останній добудував до магазину приміщення, яке повністю перекрило проїзд до [PERSON], однак чому на даний час [PERSON] хоче, щоб до неї був досить широкий прохід невідомо, оскільки ідеальна частка належного їй майна більша ніж у відповідача, тому просить суд розділити земельну ділянку спільного користування між ними відповідно до часток, які належать кожному з них. Вважає, що по експертизі, яка проводилася за проханням [PERSON], жодний варіант порядку користування земельною ділянкою її не влаштовує, оскільки площа земельної ділянки їй виділена більша, ніж частка у майні, тому просить суд визначити такий порядок користування земельною ділянкою, щоб розділити дану земельну ділянку між співвласниками, при цьому була можливість поставити огорожу між їхніми присадибними ділянками, а також стягнути витрати понесені по справі. [PERSON] в судовому засіданні, під час розгляду справи позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд визначити такий порядок користування земельною ділянкою, щоб розділити дану земельну ділянку між співвласниками, при цьому була можливість поставити огорожу між їхніми присадибними ділянками, а також стягнути понесені витрати по справі. [PERSON] в судовому засіданні, під час розгляду справи пояснила, що до того, як вона отримала у спадок 2/5 житлового будинку по [ADDRESS] існувала огорожа, яка ділила земельну ділянку спільного користування між попередніми співвласниками, а потім і між ними, тобто у кожного із сторін був окремий вхід на територію присадибної ділянки. Фактично вона користувалася земельною ділянкою, площею 356,28 кв.м., а її сусіди площею 393,72 кв.м. Однак чомусь сім'я [PERSON] вирішила перенести межі даної огорожі за тільною стороною її будинку, не пояснивши при цьому мотиви даного рішення, з чим вона не могла погодитися, оскільки її незаконно було позбавлено права користування 10,28 кв.м. земельної ділянки. Не зважаючи на те, що порядок користування земельною ділянкою між ними був визначений, відповідачі по справі у 2013 році намагалися визначити межі земельної ділянки в натурі, про що вона у присутності спеціалістів міської ради відмовилася підписувати акт встановлення меж в натурі, тому, що не згодна з існуючим поділом земельної ділянки, у зв'язку з перенесенням огорожі, що позбавило її можливості користуватися земельною ділянкою площею 10.28 кв.м. для обслуговування тильної сторони свого будинку, про що комісією складено відповідний акт. Чому [PERSON] добудував приміщення до магазину, їй невідомо, однак вона жодного дозволу на дану добудову не давала. Вважає за можливе, розподілити земельну ділянку спільного користування між ними за третім варіантом визначення порядку користування земельною ділянкою висновку №129/2015 судової будівельно-технічної експертизи ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім.Скибінського С.С.», оскільки в ньому найбільш доцільно визначено межі проходу кожному із співвласників, в зв'язку з чим додає уточнену позовну заяву, тому просить суд розподілити земельну ділянку за даним варіантом та стягнути понесені витрати по справі. Представник [PERSON] - [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги адвоката та ордеру №010625 від 21 серпня 2014 року (а.с.117,160), в судовому засіданні, під час розгляду справи доводи заяви підтримав в повному обсязі, позовні вимоги просить задовольнити та пояснив, що порядок користування земельною ділянкою між сторонами по справі був визначений ще до них, при цьому всіх співвласників даний поділ влаштовував, у кожного був свій вхід на присадибну ділянку. Фактично на той час [PERSON] користувалася земельною ділянкою, площею 356,28 кв.м., а її сусіди площею 393,72 кв.м. У 2007 році сім'я [PERSON] вирішила перенести межі даної огорожі за тільною стороною будинку [PERSON], без її на те згоди, не пояснивши при цьому мотиви даного рішення, в зв'язку з чим її незаконно було позбавлено права користування 10,28 кв.м. земельної ділянки. У 2013 році сім'я [PERSON] намагалися визначити межі земельної ділянки в натурі, про що у присутності спеціалістів міської ради [PERSON] відмовилася підписувати акт встановлення меж в натурі, через незгоду з існуючим поділом земельної ділянки, у зв'язку з перенесенням огорожі, що позбавило її можливості користуватися земельною ділянкою площею 10.28 кв.м. для обслуговування тильної сторони свого будинку, про що комісією складено відповідний акт. Вважає, що перша судова будівельно-технічна експертиза, яка була зроблена експертом Котовського БТІ Одеської області [PERSON] не відповідає ідеальній частці у майні [PERSON], тобто експертом визначено менше площі спірної землі, ніж їй належить, тому просить суд розподілити земельну ділянку спільного користування між ними за третім варіантом визначення порядку користування земельною ділянкою висновку №129/2015 судової будівельно-технічної експертизи ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім.Скибінського С.С.», оскільки в ньому найбільш доцільно визначено межі проходу кожному із співвласників та фактично даний варіант відповідає порядку користування земельною ділянкою спільного користування, який був визначений ще попередніми власниками, а також стягнути витрати понесені [PERSON] по справі. Представник Ананьївської міської ради Одеської області, діюча на підставі довіреності (т.1,а.с.158), в судове засідання на розгляд справи не з'явилася, однак надала на адресу суду письмову заяву (т.1, а.с.159), відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність. Суд, заслухавши позивача (відповідача) - [PERSON], позивача (відповідача) - [PERSON], відповідача (позивача) - [PERSON], представника відповідача (позивача) - [PERSON], взявши до уваги заяву представника третьої особи, допитавши свідка, вивчивши та перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Свідок [PERSON] - судовий експерт Котовського БТІ Одеської області в судовому засіданні пояснила, що проводила першу експертизу по даній цивільній справі, при цьому вона виходила з того, що спірна земельна ділянка межує також з земельною ділянкою іншої особи - [PERSON], оскільки не має права розглядати земельну ділянку, яка належить іншому власнику, та враховувала те, що сім'ї [PERSON] належить 3/5 частини а [PERSON] 2/5 частини у нерухомому майні по [ADDRESS], що відповідає 450 кв.м. та 300 кв.м. Крім того на сьогоднішній день, є такі технології, які досить точно можуть виміряти площу земельної ділянки та при вимірюванні спірної земельної ділянки було з'ясовано, що вона фактично складає, 737 кв.м., що вважається невеликою похибкою. Враховуючи наведене вона надала всі можливі, на її думку, варіанти розподілу спірної земельної ділянки. Про іншу проведену судову експертизу нічого сказати не може, оскільки це не входить до її повноважень. Більше по суті справи нічого сказати не може. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи немає, та її показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорту, позивач (відповідач) - [PERSON], [INFO], уродженець та мешканець [ADDRESS] (т.1,а.с.7). Відповідно до копії посвідки на постійне проживання, позивач (відповідач) - [PERSON], [INFO], уродженка Республіки Молдова, Молокішул-Маре та мешканка [ADDRESS] (т.1,а.с.8-9). Згідно копії договору-дарування нежитлового приміщення магазину «Міленіум» від 31 грудня 2008 року, [PERSON] подарувала нежитлове приміщення магазину «Міленіум», розташоване по [ADDRESS], на земельній ділянці, площею 750 кв.м., гр-м [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, договір зареєстрований Ананьївським районним бюро технічної інвентаризації Одеської області 09 лютого 2009 року за №463 про що видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21818822, та в реєстраційній службі Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, про що 12 липня 2013 року видано витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно №6093457, також додано Інформаційну довідку з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів та технічний паспорт на будівлю магазину «Міленіум», розташованого по [ADDRESS] з додатками (т.1,а.с.10-13,16-20). Також з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] є фізичними особами-підприємцями, про що свідчать копії виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.1,а.с.14-15). На підставі заяви [PERSON] та [PERSON], Ананьївська міська рада Одеської області, своїм рішенням №852-УІ від 12 лютого 2013 року надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0450 га для передачі її в оренду терміном на 49 років для розміщення, обслуговування, експлуатації магазину, із земель комунальної власності, при цьому їх зобов'язано замовити та виготовити правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку в строк до 12 лютого 2014 року (т.1,а.с.21-22). На підставі клопотання [PERSON] та [PERSON], виробничо-комерційна фірма «Стелхен» розробила та виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: [ADDRESS], на території Ананьївської міської ради Одеської області, який було направлено до відділу Держземагенства в Ананьївському районі Одеської області, який надав перелік обмежень у використанні земельної ділянки №07 від 23 серпня 2013 року, даний проект також погоджено було сектором містобудування та архітектури Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, про що свідчить відповідний висновок від 13 серпня 2013 року №92 (а.с.т.1,21-49). Також з'ясовано, що під час виходу уповноваженою комісією Ананьївської міської ради Одеської області для встановлення меж земельної ділянки в натурі спірної земельної ділянки між сторонами по справі, було встановлено, що [PERSON] в присутності комісії відмовилася від підпису акту встановлення меж земельної ділянки та повідомила, що не згодна з існуючим поділом земельної ділянки та огорожею, тому дане приводе до невиконання рішення міської ради, в зв'язку з чим [PERSON] та [PERSON] рекомендовано звернутися до суду, про що складено акт від 29 серпня 2013 року та надано відповідне повідомлення №759 від 04 вересня 2013 року (т.1,а.с.50-51). Судом встановлено, що відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи №12-14 від 23 березня 2014 року, наданої на підставі ухвали Ананьївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року, земельну ділянку, площею 750 кв.м., розташованою по [ADDRESS], судовим експертом запропоновано розподілити по двом варіантам розподілу/користування земельною ділянкою, що відповідає розмірам часток у нерухомому майні (т.1,а.с.71-89). Згідно копії паспорту відповідача (позивача) - [PERSON], [INFO], уродженка та мешканка [ADDRESS], Одеської області (т.1,а.с.140). Також з'ясовано, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO], що складається в тому числі з 2/5 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], про що свідчить копія свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 18 грудня 2002 року, яке зареєстровано 24 грудня 2002 року в реєстровій книзі №5 Ананьївського бюро технічної інвентаризації Одеської області, також надано копію технічного паспорту з додатками (т.1,а.с.141-147). З наданого [PERSON] акту обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] уповноваженою комісією Ананьївської міської ради Одеської області, вбачається, що комісією було встановлено, що на спірній земельній ділянці розташований будинок, який належить на праві приватної власності двом господарям, при цьому земельна ділянка, за згодою, була поділена між двома господарями та встановлена огорожа, що було зазначено у плані домоволодіння. Причиною спору між сторонами стало те, що частина огорожі, яка фактично існує - відсутня в плані, тому рекомендовано спірну огорожу зняти та проводити поділ земельної ділянки за згодою обох господарів (т.1,а.с.148). Згідно заяви [PERSON], який є власником суміжної земельної ділянки сторін по справі, він просить не залучати його до участі у справі у якості третьої особи, оскільки рішення суду по даній цивільній справі жодним чином не вплине на його права та обов'язки (т.1,а.с.256). Судом встановлено, що відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи №129/2015 від 25 грудня 2015 року, наданої на підставі ухвали Ананьївського районного суду Одеської області від 11 серпня 2015 року, земельну ділянку, площею 750 кв.м., розташовану по [ADDRESS], судовим експертом запропоновано розподілити по трьом варіантам порядку користування земельною ділянкою (а.с.39-73). На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями норм ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування і розпоряджання частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Частинами 1 та 2 ст. 88 Земельного кодексу України передбачено, що володіння, користування та розпоряджання земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а уразі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ч.1, 3, 4, п.в) ч.2 ст.89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку, при цьому володіння користування та розпоряджання земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або за законом. Також співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Згідно ч.4 ст.120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року передбачено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.88 ЗК України, бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів, як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Згідно п.п. 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376 із змінами, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно до ст.186 ЗК України, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, тощо. Відповідно до ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], оскільки [PERSON] та [PERSON] належить частина нежитлового приміщення магазину «Міленіум» по зазначеній адресі, що складає 3/5 частки будівлі, а [PERSON] належить частина житлового будинку по зазначеній адресі, що складає 2/5 частки будівлі. При цьому, кожною зі сторін по справі було підтверджено той факт, що після отримання у дар однією стороною та після отримання у спадок іншою стороною вже існував порядок користування спірною земельною ділянкою, який був визначений попередніми співвласниками, а саме земельна ділянка була поділена за допомогою паркану на дві окремі частини та у кожного з них був окремий вхід на територію присадибної ділянки, при цьому кожного зі співвласників на той час даний поділ влаштовував, що підтверджується також зібраними по справі доказами - копіями абрисів земельної ділянки. Однак, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] відмовилася, в присутності уповноваженої комісії Ананьївської міської ради Одеської області від підпису акту встановлення меж земельної ділянки в натурі, оскільки сім'я [PERSON] перенесла існуючу огорожу за тільною стороною її будинку та вона була позбавлена права користування 10,28 кв.м. земельної ділянки, в зв'язку з чим комісією було рекомендовано звернутися до суду. Вирішуючи питання стосовно розподілу земельної ділянки між сторонами по справі, суд заслухавши сторони по справі, враховуючи їх думки, а саме доводи [PERSON], яка вважає за можливе розподілити земельну ділянку таким чином, щоб варіант поділу максимально виключав її зіткнення при проходженні присадибної ділянки з [PERSON] а також виділити її ту частину земельної ділянки, яка відповідає її ідеальній частці у спільному майні, а також доводи [PERSON], яка уточнивши свої позовні вимоги, вважає доцільним розподілити земельну ділянку відповідно до третього варіанту, визначеного у висновку експертизи №129/2015 від 25 грудня 2015 року. Тому, суд, врахувавши всі доводи та заперечення, дійшов висновку про те, що найбільш приємним буде третій варіант розподілу спірної земельної ділянки, визначений у висновку експертизи №129/2015 від 25 грудня 2015 року (т.2,а.с.39-73), оскільки він найбільш вірогідним шляхом розділяє спірну земельну ділянку сторін по справі і максимально виключає зіткнення сторін, враховуючи характер їх взаємовідносин. Крім того даний варіант не суперечить раніше встановленому порядку користування спірною земельною ділянкою між сторонами по справі, він є таким, що фактично склався між сторонами на протязі багатьох років, та таким, що не порушує їх прав і буде відповідати вимогам ЗК України. Вирішуючи питання про судові витрати, суд приходить до висновку, що згідно ст.88 ЦПК України вони повинні залишитися за кожним зі сторін по справі з урахуванням частково задоволених позовних вимог сторін по справі та наданих ними підтверджуючих документів.

Outcome: partial