Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що [INFO] померла його матір [PERSON] , яка ще за життя склала заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно б не складалось і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла своєму сину [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не звернувся своєчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як [PERSON] перебував в місцях позбавлення волі з 31.07.1996 по 13.06.2002, а потім вибув до ДУ «Городоцький виправний центр (№131)», тому не зміг у встановлений законом строк прийняти спадщину. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.41). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розглядати цивільну справу за його відсутності на підставі наявних доказів у справі (а.с.52). У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Відмова від такого права є недійсною. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.10). 18.09.1998 секретарем виконавчого Заболотської сільської Ради народних депутатів Радомишльського району Житомирської області посвідчено заповіт, який зареєстровано в реєстрі за № 11, згідно якого [PERSON] зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати і на що за законом матиме право заповіла сину [PERSON] (а.с.18). [INFO] помер батько позивача [PERSON] у віці 74 років у с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Явір» розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цією частки в натурі (на місцевості), яке належало спадкодавцю на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) Серії ЖТ № 0030602 (а.с.17). Згідно копії довідки від 05.03.2020 за № 94 виданої Заболотським старостинським округом Радомишльської міської ради Житомирської області, померлий [PERSON] на день смерті [INFO] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім померлого в цьому жилому будинку разом з ним проживала та була зареєстрована на день смерті та протягом шести місяців після смерті [PERSON] - дружина, 1923 року народження. Спадщину після смерті чоловіка фактично прийняла дружина [PERSON] , а саме: вела догляд за жилим будинком, обробляла земельну ділянку (а.с.14). [INFO] померла [PERSON] у віці 75 років у м. Радомишль Житомирської обл., що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 01.12.1999 серії [NUMBER] (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Явір» розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цією частки в натурі (на місцевості), яке належало на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) Серії ЖТ № 0030601 (а.с.16). Згідно копії довідки від 04.03.2020 за № 95 виданої Заболотським старостинським округом Радомишльської міської ради Житомирської області, померла [PERSON] на день смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім померлої в цьому жилому будинку більше ніхто не проживав та не був зареєстрований на день смерті та протягом шести місяців після смерті разом із спадкодавцем (а.с.15). На запит суду від Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області надійшла відповідь, згідно якої ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не звертався. Спадкова справа щодо майна [PERSON] не заводилась (а.с.32). Як вбачається з копії довідки від 23.03.2018 № 20/03/669 виданої відділом по контролю за виконанням судових рішень державної установи «Полицька виправна колонія (№76)», [PERSON] , [INFO] , дійсно утримувався в місцях позбавлення волі з 31.07.1996 та відбував покарання в державній установі «Полицька виправна колонія (№76)» з 13.02.1997 по 13.06.2002. 13.06.2002 вибув до державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» (а.с.19). Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, до відносин спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року. Згідно частини першої статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. При цьому положеннями ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до узагальнення судової практики ВССУ від 01.03.2013 про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз`ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування". Частиною першою ст. 550 ЦК УРСР 1963 року обумовлено, що строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути подовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року роз`яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на чинення цих дій. Поважними є такі причини пропуску строку: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, беручи до уваги те, що ЦК УРСР не передбачав такого способу захисту прав, як визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини, тому позов слід задовольнити частково та продовжити позивачу строк для прийняття спадщини.

Outcome: partial