Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що вони є власниками домоволодіння , що знаходиться за адресою : м.Запоріжжя вул.Причальна ,40 . За вказаною адресою крім позивачів [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований [PERSON], який в даному домоволодінні не проживає з грудня 2016 року. Тому позивачі просять визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали , просять його задовольнити, не заперечуюють проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, але він був належним чином повідомлений про дату , час і місце розгляду справи. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON], яка суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її колишнім співмешканцем, який зареєстрований за адресою [ADDRESS]. З грудня 2016 року він не проживає за вказаною адресою. Оскільки спільне життя з ним не склалося , він забрав всі свої речі та покинув домоволодіння, після чого жодного разу за даною адресою не з'являвся. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивачів, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачі є власниками домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2012 року , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. належить 1/2 частина житлового будинку(а.с. 9-11) та на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С.,- 1/2 частина земельної ділянки , розташованої за адресою [ADDRESS] (а.с.12-15). [PERSON] - матері [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 листопада 2007 року, виданого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, належить 1/2 частина житлового будинку ( а.с. 16-17) та , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку - 1/2 частина земельної ділянки які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 18-19). За вказаною адресою згідно довідки відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 04-42/2/3/561 від 01.03.2018 року, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON].( а.с. 20) [PERSON]- колишній співмешканець [PERSON], спільне життя у них не склалося, шлюб не було зареєстровано З грудня 2016 року, тобто більш ніж рік, Відповідач в даному домоволодінні не проживає, він забрав всі свої речі і покинув домоволодіння, та цього часу в домоволодінні жодного разу не з'являвся. З реєстрації [PERSON] в добровільному порядку не знявся, сторони не спілкуються, зв'язок з ним відсутній. Даний факт суттєво порушує право власності позивачів та створює перешкоди в користуванні власністю. Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ч.ч.І, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове прииміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.

Outcome: approved