Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Генічеської міської ради про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він звертався до відповідача з запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території населеного пункту вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, проте фактично відповіді на нього дано не було. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року визнано протиправною відповідь Виконавчого комітету Генічеської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] від 04 квітня 2020 року, а також зобов`язано Виконавчий комітет Генічеської міської ради розглянути запит та надати на нього відповідь. Позивач зазначає, що протиправними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у поганому самопочутті, пригніченому настрої, стані постійної психоемоційної напруги, що зумовлено порушенням його прав з боку суб`єкта владних повноважень. Наголошує на тому, що оскільки йому притаманне особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, то нехтування його правами призвело до сильного психологічного дискомфорту, емоційного хвилювання, що порушило стан душевної рівноваги та самопочуття. Спричинену моральну шкоду оцінює у розмірі 66000 гривень, яку й просить стягнути на свою користь. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Ним направлено до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні відповідач Виконавчий комітет Генічеської міської ради був відсутнім. Представник відповідача надав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за їх відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідь позивачу була надана, проте відправлена простим письмом. Вважає, що розмір моральної шкоди не доведений. Суд, дослідивши надані докази і оцінивши їх у сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року, ухваленого у справі № 540/1752/20 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Генічеської міської ради Генічеського району про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії встановлено, що 04 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до Виконавчого комітету Генічеської міської ради із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Генічеськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Листом від 25 червня 2020 року виконавчий комітет Генічеської міської ради повідомив позивача про те, що міською радою не проведено інвентаризацію земель м. Генічеськ та відсутня інформація про наявність вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову та не внесених до містобудівного та державного земельного кадастрів. За результатами розгляду справи, суд встановив, що виконавчий комітет відповідно до його компетенції зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Крім того суд встановив порушення відповідачем встановленого строку для надання відповіді на запит. Так, суд визнав протиправною відповідь Виконавчого комітету Генічеської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] від 04 квітня 2020 року, а також зобов`язав Виконавчий комітет Генічеської міської ради надати [PERSON] повну інформацію, що запитувалась. Вказане рішення набрало законної сили 30 січня 2021 року. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені у статті 1167ЦК України. Відповідно до частини 1 цієї статті моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України"(заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України). Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Зокрема, з`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і, який її розмір. Вирішуючи вказаний позов про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що протиправність відповіді відповідача встановлена рішенням суду від 30 грудня 2020 року, а тому факт протиправних дій відповідача, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 66000 гривень позивач пов`язує з відмовою відповідача від надання належної відповіді на його заяву від 04 квітня 2020 року. Крім того, [PERSON] зазначає, що моральна шкода полягає у поганому самопочутті, пригніченому настрої, необхідності докладати додаткових зусиль для підтримки продуктивності, що знизилась через емоційний дисбаланс, оскільки неправомірні дії відповідача завдавали його душевній організації переживання та страждання, так як йому притаманно почуття справедливості, що було порушено діями відповідача. Також наголошує, що дії відповідача завдали йому страждань, як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок. На думку суду, [PERSON] доведено факт завданої йому Виконавчим комітетом Генічеської міської ради моральної шкоди внаслідок ненаданням останнім відповіді на його запит про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Генічеськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, а саме те, що позивачу фактично відмовлено в наданні відповіді на запит щодо публічної інформації щодо наявності вільних земельних ділянок, при цьому він має інтерес щодо отримання вказаної інформації та очікував на неї, так як вважає, що він як учасник бойових дій має першочергове відведення земельних ділянок; право позивача на отримання відповіді на запит захищено судовим рішенням, прийнятим за результатом його звернення, що потребувало додаткових зусиль. Також суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, а саме наявність негативних наслідків що щодо поганого самопочуття, негативних емоцій, пригніченого стану, які досягли рівня страждань, негативні емоції, що виникли через порушення прав людини з боку суб`єкта владних повноважень. При цьому, на думку суду, розмір моральної шкоди 66000 гривень, який просить стягнути позивач, є явно завищеним, наведений позивачем розрахунок, що розрахований за 11 місяців помножених на мінімальну заробітну плату для працездатних осіб станом на 2021 рік, не є доведеним та обґрунтованим і не є співмірним. Враховуючи конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, тривалість моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо отримання відповіді на його запит, суд вважає, що відшкодування моральних збитків повинно бути визначено у грошовому виразі в розмірі 1000 гривень, що на думку суду є справедливим та співмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем до суду не надано. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 та п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 908 грн., а також на користь позивача витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме за надіслання позивачем кореспонденції у розмірі 27 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial