Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду та свої вимоги мотивує тим, що з 24.09.2016 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, а саме 15.01.2019 року за спільні кошти придбали 49/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , яку оформили на дружину. Вказана частина будинку є об`єктом права спільної сумісної власності, підлягає поділу між ним та відповідачем у рівних частинах. У зв`язку з цим, позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину 49/100 частини житлового будинку [ADDRESS] та за відповідачем визнати право власності на іншу Ѕ частину 49/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.10.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13.11.2020 року згідно реєстру вхідної кореспонденції судді передано відзив від відповідача на позовну заяву. Зазначає, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Підтвердила факт придбання частини будинку в період шлюбу за спільні кошти. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , між сторонами укладено шлюб 24.09.2016 року. Шлюб між сторонами розірвано Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29.10.2020 року, справа №766/11253/20. Згідно копії Договору купівлі-продажу 49/100 частини житлового будинку №16 від15.01.2019 року, [PERSON] купила та прийняла у власність 49/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Збутевичем О.В. та зареєстровано в реєстрі за №14. Право власності [PERSON] на спірну частину будинку також підтверджено копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.04.2019 року, індексний номер витягу 152720752. Таким чином, судом встановлено, що спірна частина домоволодіння, а саме 49/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , придбана в період перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] . Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 04.09.2020 року, складеного судовим експертом Фесун Л.А., ринкова вартість 49/100 частин домоволодіння [ADDRESS] становить 307 260 грн. Інша частина, а саме 51/200 частини домоволодіння належить [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №234232073 від 26.11.2020 року. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України, - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, -сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Позивачем в змісті позовних вимог зазначено про визнання права власності за кожним із подружжя на 49/200 частин житлового будинку [ADDRESS] , однак до повноважень суду не входить визначення часток домоволодіння. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, враховуючи, що 49/100 частин житлового будинку [ADDRESS] була придбана сторонами за час шлюбу, то за сторонами слід визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину 49/100 частин житлового будинку [ADDRESS] за кожним.

Outcome: approved