Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивачка звернулась до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до відповідачів в якому просить припинити право колективної власності на земельні ділянки, зазначені у Державному акті на право колективної власності на землю Серії [NUMBER] № 2 від 26.03.1998 року, виданий КСП «Агрофірма Майори» на площу 4305,2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області (за межами населених пунктів), на підставі рішення Майорівської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 24.03.1997 № 3; визначити такими що втратив чинність Державний акт на право колективної власності на землю Серії [NUMBER] № 2 від 26.03.1998 року, виданий КСП «Агрофірма Майори» на площу 4305,2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області (за межами населених пунктів), на підставі рішення Майорівської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 24.03.1997 № 3; зобов'язати Управління Деожгеокадастру у Біляївському районі Одеської області внести відповідні зміни в облікову документацію щодо припинення права колективної власності на земельні ділянки, зазначені у Державному акті на право колективної власності на землю Серії [NUMBER] №2 від 26.03.1998 року, виданий КСП «Агрофірма Майори» на площу 4305,2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області (за межами населених пунктів), на підставі рішення Майорівської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 24.03.1997 № 3. Свої вимоги мотивує тим, що вона згідно розпорядження Біляївської районної державної адміністрації Одеської області № 1069/2010 від 01.12.2010 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області» оформлюю право власності на земельну ділянку. В липні 2016 року вона звернулась до управління Держгеокадастру у Біляївському районі Одеської області з метою отримання відомостей з документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою щодо місця розташування земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га на території Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області, для ведення особистого селянського господарства. 01.08.2016 року отримала відповідь з якої вбачається, що земельна ділянка розташована на землях колективної власності КСП «Агрофірма Майори», згідно державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] № 2 від 26.03.2016 року. Наявність зазначеного державного акту перешкоджає їй реалізувати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Крім того державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] № 2 від 26.03.1998 року належить колективному сільськогосподарському підприємству «Агрофірма «Майори», який за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на теперішній час не існує, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутись за захистом своїх прав та інтересів до суду. Позивачка до судового засідання не з'явилась, але на адресу суду надіслала заяву в якій наполягала на задоволенні позовних вимог і просила справу слухати у її відсутність. Представник відповідача Управління Держгеокадастру у Біляївському районі Одеської області Біляївської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Раніше на адресу суду представник відповідача надіслав заперечення в яких зазначив, що вважає, Управління не є належним відповідачем в даній справі, оскільки ним не було прийнято документів розпорядчого характеру стосовно позивача та не зрозуміло яким чином ним порушено права та інтереси позивачки. Представник відповідача Біляївської районної державної адміністрації до судового засідання не з'явився, належним чином повідомлений про причини не явки до суду не повідомив. Представник третьої особи Біляївської міської об'єднаної територіальної громади до судового засідання не з'явився, належним чином повідомлений про слухання справи, надіслав до суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З витягу із рішення Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області про виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства № 321-V від 27.08.2010 року вбачається, що вирішено попередню згоду [PERSON] на виділення земельної ділянки із земель несільськогосподарського призначення сільської ради загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області. Розпорядженням Біляївської районної державної адміністрації Одеської області № 1069/2010 від 01.12.2010 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області» надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Згідно державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] № 2 від 26.03.2016 року земельна ділянка гр. [PERSON] розташована на землях колективної власності КСП «Агрофірма Майори» . Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.1 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ч.1 ст.393 ЦК України, передбачено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Законодавством чітко визначені форми власності: державна, комунальна та приватна. Форма ж власності як "колективна" та поняття "землі колективної власності" відсутні в чинному законодавстві. Земельний кодекс України від 18.12.1990 року, який втратив чинність з 01.01.2002 року, Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який втратив чинність з 01.01.2004 року та Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року, який втратив чинність з 20.06.2007 року визначали такі форми власності як приватна, колективна та державна. Чинною Конституцією України та Земельним кодексом України не передбачено існування колективної власності на землю. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовна заява законна, обґрунтована і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved