Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.04.2019 року звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обгрунтування поданого позову вона вказала на те, що 24.05.1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2017 року. Під час шлюбу за спільні кошти нею та відповідачем було придбано автомобіль Volkswagen Caddy, який було оформлено на відповідача. Вказщаний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача, він відмовляється сплатити їй половину його вартості, а тому просила суд поділити вказане майно, та з урахуванням уточнень до позовної заяви просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування вартості Ѕ частини спірного автомобіля 145711,50 грн. та судові витрати. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, направили заяву про розгляд справи в їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають в сумі 124081,13 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, направивши заяву про розгляд справи в її відсутності, зі зменшеними позовними вимогами згодна. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії договору № 1101969 купівлі-продажу автомобіля ком.№606096 від 19.07.2011 року [PERSON] придбав автомобіль Volkswagen Caddy. Згідно копії кредитного договору від 19.07.2011 року видно, що вказаний автомобіль було придбано в кредит. Згідно копії довідки від 27.06.2014 року видно, що сума наданого кредиту сплачена в повному обсязі. Згідно копії рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2017 року у справі № 200/3779/17 було встановлено, що 24.05.1997 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Згідно висновку експерта № 1403-21 від 10.06.2021 року видно, що дійсна ринкова вартість автомобіля Volkswagen Caddy GP Kombi Trendline 1,6 TDI, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] на момент проведення експертизи складає 248162,25 грн. Суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В уточненій позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 145711,50 грн. в якості Ѕ частини вартості автомобіля, однак згідно висновку експертизи вартість Ѕ частини автомобіля становить 124081,13 грн. При цьому, розгляд справи по суті заявлених вимог вже було розпочато, а тому позивачка не в змозі зменшити розмір позовних вимог в силу п.3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 24.05.1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу в 2011 році придбали спірний автомобіль в кредит, який виплатили також в період шлюбу. Даний автомобіль відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а враховуючи те, що автомобіль є неподільною річчю і позивачка просить стягнути на свою користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля, тому суд розділяє вказаний автомобіль, визнавши за відповідачем право приватної власності на вказаний автомобіль і припинивши право сумісної власності на автомобіль за позивачкою та стягненням з відповідача на користь позивачки Ѕ частини вартості автомобіля. Згідно ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати у справі.

Outcome: partial