Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачі у січні 2014 року звернулись до суду з позовом, яким після уточнення вимог, просять усунути їм перешкоди у володінні та користуванні квартирою [ADDRESS], визнавши [PERSON], таким, що втратив право користування спірною квартирою. Зазначають, що їм на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі №1394 та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №224564535101 від 19.12.2013 року, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Згідно акту від 27 грудня 2013 року, засвідченого ЖЕК №10, зареєстрований [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2004 року не проживав. Власником цієї квартири ніколи не був і членом сім"ї не являється. Відповідач з 2004 року мешкає в іншому місті, та надіслав письмову заяву про зняття його з реєстраційного обліку, в зв"язку зі зміною місця проживання. В суді позивачі позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем своєї реєстрації. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с.37,38). Заслухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам на праві приватної спільно часткової власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №1393 (а.с.8-10) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12,13). Згідно довідки №364 від 28.01.2014 року, за підписом начальника ЖЕК №10, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON]- власник, [PERSON]- дочка, [PERSON]- батько, [PERSON]- квартирант (а.с.6). Згідно акту від 27 грудня 2013 року, складеного мешканцями будинку по [ADDRESS] , підписи яких засвідчено начальником ЖЕК №10, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], але з травня 2004 року в квартирі не проживає, виїхав на заробітки (а.с.7). Крім того, 29 листопада 2013 року [PERSON] написано до компетентних органів міста Кіровограда, Кіровоградської області заяву, якою він просить зняти його з реєстраційного обліку ( виписати ) за адресою: [ADDRESS], в зв"язку із зміною місця проживання. Дана заява, справжність підпису відповідача посвідчена відповідним нотаріусом (а.с.4). Відповідно до приписів ст.ст. 316, 319, 321, 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності на майно, майно, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (Закон № 1382-IV), реєстрація є лише внесенням відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. У відповідності зі ст.7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, без добровільного зняття з реєстрації, особу можна зняти з реєстрації лише за рішенням суду. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч.1 ст.11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, за наявності судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, та відповідно до ст.14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не потребується. У відповідності з ч.1 ст.321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідач з 2004 року не користується житловим приміщенням, не є членом сім»ї позивачів, забрав свої речі та виїхав на інше місце проживання, згідно поданої заяви позов визнав , а відтак має бути , як просять позивачі визнаний таким, що втратив право на користування житловим приміщенням: квартири [ADDRESS]. Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача ( а.с. 1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved