Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Поліщук\~О.В., який діє в інтересах Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; передати органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації малолітнього [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі по ј частці (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від їх заробітку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття на особу або установу в якій буде перебувати дитина. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виховання та утримання своєї дитини, не піклуються про її фізичний та духовний розвиток , підготовку до самостійного життя, не забезпечують дитині необхідного харчування, не спілкується з нею в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення, не створюють умов для отримання нею освіти та належних умов проживання і розвитку, не цікавляться їх здоров'ям та нехтують його потребами. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та обставини викладені в позовній заяві. Представник третьої особи 2 також просив задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши представника позивача, представника третьої особи 2, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. За даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 29.06.2018, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 27.04.2018, о 16 год 30 хв. 27.04.2018 в м. Києві по вул. Малишка, 19, в парковій зоні було знайдено худорлявого хлопчика на вигляд 1-1,5 роки. Встановлено, що матір'ю дитини є [PERSON], [INFO] (а.с.17). 27.04.2018 знайденого хлопчика було доставлено до Київської міської дитячої клінічної лікарні №2 (м. Київ, пр-т А. Навої, 3) з відносно задовільним станом здоров'я (а.с.16). У своїх поясненнях від 03.05.2018 [PERSON] зазначив, що від цивільного шлюбу з [PERSON] він має сина [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS].27.04.2018 він разом з [PERSON] був на дні народженні у друзів, де вживали алкогольні напої, потім вони пішли в парк, що розташований на вул. Малишка, де відпочивали на зеленій зоні, та заснули, а їх син [PERSON] в цей час був поруч з ними у колясці. Після того як вони прокинулись дитини не було, як з'ясувалось його забрали в лікарню швидкої допомоги. У вчиненому розкаюється, пояснив, що дитину вони люблять, виховують, і мають бажання забрати. Середньомісячний дохід їх сім'ї складає 5-6 тисяч грн., він працює вантажником в компанії «Ін Тайм» (а.с.25). У своїх поясненнях від 03.05.2018 [PERSON] зазначила, що від цивільного шлюбу з [PERSON] вона має сина [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. 27.04.2018 вона разом з [PERSON] була на дні народженні у друзів, де її чоловік вживав алкогольні напої, а вона взагалі не пила, потім вони пішли в парк, де відпочивали на зеленій зоні, та всі заснули. Після того, як вона прокинулась побачила швидку допомогу та поліцію біля сина, працівник поліції не підсукав її до сина. Знайшли дитину лише на наступний день у лікарні. Її місячний дохід по догляду за дитиною складає 860,00 грн. Дитину вони люблять, мають намір її виховувати та забрати, втрачати дитину не хочуть (а.с.27). 08.05.2018 з метою соціально-правового захисту дитини працівники служби у справах дітей мали намір провести обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], однак вхідні двері до квартири їм не відчинили, а за свідченнями сусідів в цій квартирі проживали квартиронаймачі,місце проживання родини їм не відоме (а.с.20). 18.05.2018 службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON], [INFO], якого 27.04.2018 було виявлено працівниками Дніпровського УП в м. Києві по вул. Малишка,19, як невстановлену дитину, було направлено до Київського міського будинку дитини ім. М.М.Городецького до відділення для тимчасового перебування дітей із невизначеним правовим статусом. Остаточним висновкос стану здоров'я, фізичного та розумового розвитку дитини встановлено затримку розвитку (а.с.18-19). За змістом повідомлення КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва» від 22.05.2018 [PERSON] разом зі своїми батьками мешкає за адресою: [ADDRESS], перебуває під наглядом лікаря-педіатра, йому діагностовано гіпоксично-ішемічну енецефалопатію, неонатальну жовтяницю. На амбулаторний прийом батьки з'являються вчасно, не перебували в стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, санітарно-гігієнічні норми в квартирі не задовільні (а.с.28). 05.06.2018 службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], було викликано для бесіди у службу у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації 12.06.2018 на 10.00 год (а.с.21). З 01.06.2018 [PERSON] припинена виплата державної допомоги при народженні дитини у зв'язку з влаштуванням [PERSON] до Київського міського будинку дитини ім. Городецького (а.с.29). За даними Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 04.06.2018 [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях, невиконання батьківських обов'язків, дрібне викрадення чужого майна, а [PERSON] - за розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях та невиконання батьківських обов'язків (а.с.29). Згідно повідомлення Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 13.06.2018, 16.05.2018 фахівцем із соціальної роботи було проведено бесіду з батьками щодо ситуації в родині. Під час бесіди стало відомо, що батьки проживають в квартирі друзів, де не створені умови для проживання маленької дитини. На даний час матір та батько не працюють, тому не мають можливості винаймати придатне для проживання дитини житло та забезпечувати її потреби (а.с.28). За актом обстеження умов проживання дитини від 31.08.2018 за адресою: [ADDRESS], [PERSON] за цією адресою ніколи не проживав. У нього немає в квартирі місця для відпочинку, харчування, одягу. Дитина за вказаною адресою не проживала і не зареєстрована. [PERSON] в цій квартирі не проживає з 2015 р. За свідченням сусідів [PERSON] зловживав спиртними напоями, вживав наркотики, не працював (а.с.22). У своїх поясненнях від 31.08.2018 колишня дружина [PERSON] [PERSON] пояснила, що її колишній чоловік [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак з 2015 р. не проживає, на даний час їй не відоме місце його знаходження, оскільки він зловживає спиртними напоями, вживає наркотики, веде бродячий спосіб життя разом зі своєю співмешканкою [PERSON] Вихованням їх спільної доньки [PERSON], [INFO] вона займається самостійно (а.с.23). [PERSON] з 21.05.2018 перебуває у Київському міському будинку дитини ім. М.М. Городецького. За час перебування дитини в цьому закладі батьки його жодного разу не відвідували. Дитина спокійна, не виражає бажання і готовність прийняти запропоновану дорослим форму співпраці, мімікою і жестами майже не користується, під час взаємодії з дорослими не привертає до себе уваги і не звертається за допомогою, активний словник представлений окремими звукокомплексами (а.с.33). Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 09.06.2015 [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] малолітнього [PERSON], [INFO], передано органу опіки та піклування для подальшого влаштування (а.с.32). 28.08.2018 та 02.10.2018 працівниками служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації були залишені голосові повідомлення [PERSON] щодо явки на засідання комісії захисту прав дітей 12.09.2018 та 10.10.2018 щодо позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] (а.с.34). Згідно із висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання № 13 від 10.10.2018) № 9554/41/3/103 від 18.10.2018, комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що малолітній [PERSON] перебуває в службі у справах дітей на обліку, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. Батько дитини зареєстрований за адресою: [ADDRESS], мати - за адресою: [ADDRESS]. Малолітній не має місця реєстрації та місця проживання. Батьки разом з дитиною тимчасово проживали за адресою: [ADDRESS]. На підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 27.04.2018 до Київської міської дитячої клінічної лікарні №2 було влаштовано малолітнього [PERSON], якого було виявлено працівниками Дніпровського управління поліції. У подальшому малолітній влаштований до Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького до відділення для тимчасового перебування дітей із невизначеним правовим статусом, де він перебуває на даний час. За повідомленням Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького батьки [PERSON] за час перебування дитини у державному закладі жодного разу його не відвідали. [PERSON] та [PERSON] двічі належним чином запрошувались на засідання комісії, однак не з'явились. Отже, вони цілком самоусунулись від виконання батьківських обов'язків, не створили належних умов для проживання та розвитку дитини, не займаються його вихованням, не піклуються про його здоров'я, фізичний, духовний розвиток. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що вони ухилялися від виховання та утримання дитини (а.с.6). Предметом судового розгляду у цій справі є позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їхнього малолітнього сина. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948\\06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Сім'я, дитинство, материнство, батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч.ч. 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Відповідно до ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Водночас згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази,

Outcome: approved