Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 лютого 2008 року йому належить спадкове майно у розмірі 1/12 частки, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] Одеської області, загальною площею 119,50 кв.м., житловою площею 60,4 кв.м. Після отримання свідоцтва про право на спадщину на його частку, він запропонував відповідачу виплатити грошима вартість його частки в житловому будинку в сумі 30000 грн. При цьому він виходив з того, що спірний житловий будинок не може бути поділений, його частка у спільному з відповідачкою житловому будинку є незначною і не може бути виділена в натурі, а користування ним будинком у виді 1/12 частки є неможливим. Крім того, його відносини з відповідачем є неприязними, тому спільне проживання є неможливим. Однак відповідач не погодилася із зазначеною сумою. Тому він вважає, що сукупність зазначених обставин є підставою для сплати йому грошової компенсації в сумі 30000 грн. та для припинення його права на його частку у спільному житловому будинку. 02 червня 2014 року від позивача до суду надійшла заява від 22 травня 2014 року про уточнення позовних вимог, в якій позивач, посилаючись на результати проведеної судово-будівельної експертизи, яку проводила судовий експерт [PERSON], якою була визначена вартість будинку у 15584 долари США, а також на курс долара США станом на 22.05.2014 року, уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача грошову компенсацію у сумі 15234 грн., припинити його право власності на належну йому 1/12 частку житлового будинку після сплати грошової компенсації; перерахувати суму судового збору з 300 грн. до 150 грн., у зв'язку з зменшенням розміру позовних вимог, а різницю йому повернути у встановленому порядку та стягнути з відповідача на його користь судові витрати: судовий збір - 150 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. та витрати на оплату судово-будівельної експертизи, яку призначив суд у 2011 році - 1500 грн. /а.с.232-233/. 11 червня 2014 року від позивача до суду надійшла заява від 10 червня 2014 року про уточнення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача судові витрати за проведення судової експертизи у сумі 1500 грн. До зазначеної заяви позивач додав копію квитанції за проведення експертизи судовим експертом [PERSON] /а.с.238/. В судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягав. В подальшому він в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність /а.с.239/. Відповідач позов визнала частково, посилаючись на те, що позивачем не вказано законодавчий акт, який би дозволяв проводити експертну оцінку майна на території України в іноземній валюті або в її еквіваленті. Позивач вважала, що грошова оцінка будинку, визначена судовим експертом [PERSON], встановлена виходячи з його ринкової вартості на момент оцінки та з урахуванням місцевого коефіцієнта продажу. При цьому, вона переконана, що позивачем не надано жодних доказів того, що станом на теперішній час ринкова вартість будинку зросла. Не заперечуючи в цілому проти оцінки будинку саме експертом [PERSON], при встановленні кінцевої суми коштів, що підлягають стягненню за позовом, вона просила зменшити стягнення на суму 12662 грн., які були витрачені нею на невідкладний ремонт будинку, проведений до його оцінки експертом, що підтверджується висновком експерта та накладною №71 від 02 грудня 2008 року. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач є спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] року, як син спадкодавця, в 1/12 частці, а відповідач [PERSON], як дружина спадкодавця - в 5/12 частках житлового будинку [ADDRESS] Одеської області, який належить спадкодавцю на підставі Договору міни. /а.с.4, 82/. Крім того, відповідач є власницею 1/2 частки у спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, а саме домоволодіння по [ADDRESS] Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності /а.с.83/. Як вбачається з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №13952137 від 21.03.2007 року, наданого Красноокнянським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, власником домоволодіння по [ADDRESS] Одеської області зазначена відповідач - [PERSON] /а.с.53/. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 23-11, проведеної судовим експертом [PERSON], від 26 вересня 2011 року, ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] Одеської області станом на 26.09.2011 року, що визначена порівняльним підходом , складає 122 434 грн. /а.с.67-101/. Відповідно до висновку повторної судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи, проведеної судовим експертом [PERSON] від 13 грудня 2013 року, ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] Одеської області станом на 26.09.2011 року, без урахування НДС складає 15584 доларів США, що по курсу НБУ на дату оцінки при 100 доларів США = 797,36 грн. складає 124261 грн. /а.с.191-196/. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з ч.2 цієї ж статті, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України викладенні в п.6 постанови № 7 від 04.10.1991року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий у даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Так як сторони не досягли угоди щодо розміру грошової компенсації, за клопотанням позивача судом тричі призначалася судова будівельно-технічна (оціночно-будівельна) експертиза. Фактично суду надано два висновки експертизи - №23-11 від 26 вересня 2011 року, проведеної судовим експертом [PERSON] та повторної №12-13 від 13 грудня 2013 року, проведеної судовим експертом [PERSON] Відповідно до положень ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами , встановленими ст. 212 ЦПК України. У п.13 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30 травня 1997 року "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" судам роз'яснено, що у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження. Оцінюючи обидва експертних висновки ,суд враховує відповідність зазначених висновків іншим фактичним даним та матеріалам справи, зокрема щодо обрання експертами для визначення вартості порівняльним методом інших об'єктів нерухомості. Беручи до уваги, що висновок судового експерта [PERSON] ґрунтується на більш детальних методах розрахунку, відповідає обставинам справи, узгоджується із іншими доказами у справі та відповідає вимогам повноти й об'єктивності, суд вважає, що при визначенні вартості житлового будинку слід застосувати саме цей висновок експертизи. Разом з тим, вимоги позивача щодо визначення грошової компенсації у грошовому еквіваленті до долару США не ґрунтується на законі. Так, ст.99 Конституції України встановлено, що виконання грошових зобов'язань на території нашої держави повинно здійснюватися в грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ст.192 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом, який є обов'язковим для прийому по номінальній вартості в межах України. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за загальним правилом забороняється. Це регламентується Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19 лютого 1993 р. Відповідно до вищенаведеного Декрету, валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань. Статтею 533 ЦК України визначено, що визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті визначається за офіційним курсом відповідної валюти у разі, якщо такий еквівалент визначено у зобов»язанні. Будь-яких зобов»язань між сторонами на укладалося; інвентаризаційна вартість будинку у свідоцтві про право власності позивача, відповідно до вимог закону, визначена у гривнях; ринкова вартість будинку у висновку також визначена у гривні. Таким чином, при визначенні грошової компенсації слід враховувати визначену висновком експерта ринкову вартість будинку у гривні, без визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті. Що стосується повернення надмірно сплаченого державного мита, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21 січня 1993 року, сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю у випадку внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством. При цьому частиною 2 вищевказаного Декрету встановлено, що повернення державного мита провадиться за умови, якщо заяву подано до відповідної установи, що справляє мито, протягом року з дня зарахування його до бюджету. Як вбачається з квитанції, позивач сплатив державне мито 23 листопада 2010 року, тобто більш ніж за рік до подання заяви про повернення державного мита. За таких обставин, у задоволенні вимог про повернення надмірно сплаченого державного мита позивачу слід відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Щодо наданої відповідачем накладної №71 від 02.12.2008 року, про придбання металопластикових вікон, плитки, шпалер, лінолеуму, дерев'яного плінтусу, багетів та шпаклівки на загальну суму 12662,14 грн. /а.с.243/, суд вважає ,що накладна не є належним доказом фактичного проведення ремонту будинку, заміни вікон, оскільки вона підтверджує лише факт придбання відповідачем матеріалів, а доказів фактичного встановлення вікон та використання вказаних матеріалів для ремонту саме в цьому будинку та саме в період до проведення експертизи /акт прийому-передачі проведених робіт, тощо/ відповідач, в порушення ст.60 ЦПК України не надала, а ні в одному із висновків експертиз посилання на докази проведення ремонту немає. При цьому, відповідач не позбавлена права на звернення до суду з позовом до позивача як до співвласника, з вимогами щодо повернення витрат на проведення ремонту.

Outcome: partial