Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач, Кредитна спілка "НАША ДОВІРА", 11.06.2019 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, згідно якого просить стягнути солідарно з відповідачів 16543,15 грн. заборгованості за кредитним договором № 765 від 19.01.2015 р. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 19.01.2015 р. [PERSON] уклав з кредитною спілкою Договір кредиту № 765. Відповідно до цього договору кредиту КС «НАША ДОВІРА» зобов`язалася надати [PERSON] кредит у розмірі 7000 грн., цільове призначення: на інші потреби, терміном на 12 місяців, з 19.01.2015 року по 19.01.2016 року, під проценти, виходячи зі ставки 60 % річних. Узяті на себе за зазначеним договором зобов`язання кредитна спілка виконала вчасно, надавши позичальнику кредит на суму 7000 грн. [PERSON] , у свою чергу не виконав свої зобов`язання за договором, допустив прострочення платежів, у результаті чого, станом на 30.11.2016 р. заборгованість за договором склала 9557,18 грн. 28.12.2016 р. Куп`янським міськрайонним судом Харківської області ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь кредитної спілки «НАША ДОВІРА» суми заборгованості за договором кредиту № 765 від 19.01.2015 р. у розмірі 9557 грн. 18 коп., судовий збір у розмірі 1378 грн., солідарно. З дня винесення рішення і до теперішнього часу зобов`язання за договором кредиту не виконані. Позивач несе матеріальні збитки. Тому правління кредитної спілки «НАША ДОВІРА» прийняло рішення про відшкодування відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків з урахуванням 3 % річних від простроченої суми по договору № 765 від 19.01.2015 року за період з 01 грудня 2016 року по 07 червня 2019 року згідно статті 625 ЦК України, що відповідає умовам п.п.3.2. п.3, п.п.4.1, 4.2 п. 4, п.п.5.1.п.5, п.п.6.1, 6.4 п.6 договору кредиту. Таким чином, станом на 07 червня 2019 року заборгованість по процентам за договором кредиту № 765 від 19.01.2015 р. склала 16542,15 грн. Ухвалою судді від 18.06.2019 року провадження по справі було відкрито. Представник позивача - голова правління Єловенко С.Г. до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить задовольнити, не заперечує проти прийняття рішення у заочному порядку. Відповідачі про дату, час та місце судових засідань повідомлялися за місцем мешкання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові конверти, які повернулися не врученими адресатам. На повернутих до суду конвертах працівником пошти зазначалось, що адресатові залишались повідомлення про необхідність отримати відправлення у відділенні пошти. Але, відповідачі не виконали дій, спрямованих на отримання поштової кореспонденції, у зв`язку з чим поштові конверти з судовими викликами та іншими документами по справі повернулись. Частина ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість приймати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідачі вважаються повідомленими про судові засідання. У судове засідання відповідачі повторно не з`явилися з невідомих суду причин, відзиву на позовну заяву не надійшло. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи викладене вище, з письмової згоди представника позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Судом були встановлені такі обставини справи і відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно кредитного договору від 19.01.2015 року відповідач [PERSON] уклав договір кредиту № 765 з кредитною спілкою «Наша довіра», за яким кредитна спілка зобов`язалася надати кредит у розмірі 7000 грн. а [PERSON] , у свою чергу, зобов`язався повернути кредит у строк до 19.08.2015 року, та сплатити кошти за користування кредитом, виходячи зі ставки 60 % річних. (а.с.4,5). Відповідно договору поруки № 765 від 19.01.2015 року, між КС «Наша довіра» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов`язався відповідати по зобов`язанням [PERSON] у повному обсязі у випадку невиконання нею своїх зобов`язань по кредитному договору. (а.с.6). Заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28.12.2016 р. у справі № 628/3890/16-ц, Провадження №2/628/1578/16 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , на користь кредитної спілки «Наша довіра» заборгованість за договором кредиту № 765 від 19.01.2015 р. у розмірі 9557 грн. 18 коп., судовий збір у розмірі 1378 грн., солідарно (а.с.17). Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідачі мають грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28.12.2016 р., яке набрало законної сили 11 січня 2017 року. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно розрахунку [PERSON] кредитній спілці «НАША ДОВІРА» по кредитному договору № 765 від 19.01.2015 р., згідно ст. 625 ЦК України, борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних складає 16543 грн. 15 коп. (а.с.10-11). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум,передбачених частиною другою статті 625 ЦК. оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.» Відповідно до ст.. 509 ч 1,2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення,в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію(передати майно,виконати роботу,надати послугу,сплатити гроші,тощо) або утриматися від певної дії,а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 598 ч 1 ЦК України зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав,передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст.. 599,600,601,604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання,передбачених договором або законом,зобов`язання припиняється його виконанням,проведеним належним чином (ст..599 ЦК України).Належним виконанням зобов`язання є виконання,прийняте кредитором у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до ст. 18 ч 1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Верховний Суд у своїй постанові № 910/11249/17 зазначив,що що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Враховуючи викладені обставини, оскільки відповідач своє грошове зобов`язання перед позивачем не виконав, то відповідно до ст. 625 ч 2 ЦК України позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. Враховуючи, що даний розрахунок не оспорюється, то при вирішенні даного спору по суті суд приймає до уваги даний розрахунок. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про доведеність позивачем того, що згідно з укладеним кредитним договором відповідачі досі не виконали взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту, отже позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки було порушено право позивача на своєчасне отримання належного виконання за зобов`язаннями. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved