Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою посилаючись на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину прийняла своїми фактичними діями, шляхом догляду за спадковим майном та користуванням особистими речами померлої. До складу спадщини за законом входить право на земельну частку (пай) розміром 2,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала в колективній власності КСП «Оржиця» на території Старооржицької сільської ради Згурівського району Київської області, що належало померлій на підставі Сертифікату серії КВ № 0310565. Сертифікат виданий на підставі розпорядження Згурівської районної державної адміністрації від 22.12.1997 року. Сертифікат було втрачено, у зв"язку з чим позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай). В досудовому порядку вирішити питання оформлення спадкових прав позивачка не має можливості, позивачка [PERSON] просить суд визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай), а також не стягувати з відповідача судові витрати. В підготовче судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, відповідач позовні вимоги визнав повністю. Суд визнав можливим розглядати справу без участі сторін, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Обставини, викладені в позові підтверджуються наступними доказами. Дослідженими судом письмовими доказами встановлено, що [PERSON] згідно Сертифікату серії [NUMBER] належало право на земельну частку (пай) розміром 2,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Оржиця» на території Старооржицької сільської ради Згурівського району Київської області. В Сертифікаті та документах, на підставі яких він виданий, допущено помилку та по батькові [PERSON] зазначено з посилкою як « [PERSON] » (копія розпорядження Згурівської районної державної адміністрації № 39 від 03 лютого 1999 року про затвердження технічної документації по паюванню земель - а.с.31-32, копія списку членів КСП «Оржиця», які були пропущені в головному списку по розпаюванню землі, затвердженого загальними зборами КСП «Оржиця» - а.с.33-34, копія витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються по КСП «Оржиця» - а.с.35-36). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення передбачені п. 17 Перехідних положень ЗК України (Розділ Х). Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить право на земельну частку (пай) згідно Сертифікату серії [NUMBER] . Спадкоємець першої черги за законом - позивачка [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку прийняла, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме використанням речей померлої. Спадкові права позивачки не оспорюються, інші спадкоємці відсутні. Спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, заповіти нею не складались, що встановлено з копії свідоцтва про смерть (а.с.5), копії свідоцтва про народження (а.с.9), витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.10), довідки Старооржицької сільської ради (а.с.11), інформаційних довідок із Спадкового реєстру (а.с.22,23). На час відкриття спадщини чинним був ЦК УРСР 1963 року, тому саме норми зазначеного Кодексу підлягають до застосування до даних спадкових правовідносин, зокрема в частині визначення порядку прийняття спадщини та визначення належності до спадкоємців. В силу ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України передбачено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно положення п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року N 7 передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пуктом 3.5 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 визначено, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позивачці було відмовлено державним нотаріусом Саркісян Л.М. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), у зв"язку з ненаданням правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) - Сертифікату (нотаріальна відмова - а.с.14). Відповідно до ст. 560 ЦК України 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] належить до спадкоємців першої черги за законом померлої [INFO] [PERSON] , як дочка померлої. Позивачка спадщину прийняла та її спадкові права ніким не оспорюються. Інші спадкоємці відсутні. Встановлений законом строк для прийняття спадщини закінчився. До складу спадщини за законом входить право на земельну частку (пай) розміром 2,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Оржиця» на території Старооржицької сільської ради Згурівського району Київської області, яке належало померлій згідно Сертифікату серії [NUMBER] . В Сертифікаті було допущено помилку та по батькові власника зазначено з помилкою. На даний час Сертифікат втрачено. Позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальних органах через відсутність правовстановлюючого документу - Сертифікату та наявність у ньому помилки, а тому її порушені спадкові права підлягають судовому захисту. Суд вважає за необхідне визнати за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), яке належало померлій [PERSON] згідно Сертифікату серії [NUMBER] . Враховуючи клопотання позивачки, суд вважає за можливе не застосовувати до відповідача Старооржицької сільської ради ст. 141 ЦПК України та не стягувати з відповідача судові витрати на користь позивачки. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме грошові кошти в розмірі 499,07 грн.

Outcome: approved