Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач в вересні 2019 року звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матері, з якою проживає неповнолітня дитина до досягнення нею трьох років. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони деякий час проживали спільно однією сім`єю, внаслідок чого [INFO] в них народилась спільна дитина - донька [PERSON] . Дівчинка знаходиться на повному утриманні матері, відповідач в свою чергу належним чином не допомагає у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, а тому позивач вимушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матері з якою проживає дитина. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 13.09.2019 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідач належним чином повідомлений судом про розгляд даного провадження. На поштову адресу суду подав відзив на позовну заяву, відповідно до якої просив про часткове задоволення позовних вимог. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків: Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно пояснень, які містяться в позовній заяві, позивач та відповідач деякий час проживали спільно однією сім`єю, мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , батьками якої зазначені сторони у справі. Даний факт не спростовується відповідачем. Як зазначила позивачка в своїй позовній заяві, батько дитини ухиляється від виконання своїх зобов`язань, щодо утримання дитини. Позивач неодноразово зверталась до відповідача та намагалась у досудовому порядку визначити розподіл обов`язків щодо виховання та утримання їх спільної доньки, однак домовленості щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Частиною другою ст. 51 Конституції України, та ст. 180 Сімейного Кодексу України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як свідчить позивач, не досягли. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 184 СК України визначає, що суд, за заявою одержувача, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі 3000 грн., щомісячно від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та кошти на своє утримання у твердій грошовій сумі 1500 гривень, щомісячно від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років. На поштову адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить про часткове задоволення позовних вимог посилаючись на той факт, що він працює неофіційно та отримує невеликий заробіток, робить всі можливі дії для утримання дитини, твердження позивача про те, що він не приймає належну участь у вихованні доньки є хибними. Відповідач вказав, що заробляючи гроші неофіційними підробітками, продовжує надавати своїм неповнолітнім дітям в тому числі [PERSON] , матеріальну допомогу. Усі викладені позивачкою доводи стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає, не відповідає обставинам справи, однак нажаль ніяких документальних доказів відповідач на підтвердження перерахунку коштів позивачу не зберіг. Єдині грошові суми, переказ яких документально підтверджений, це гроші, які відповідач переказував позивачці на кредитну карту «ПриватБанк», однак наявні підтвердження переказів за малий проміжок часу. Також відповідач просив суд врахувати, що на його утриманні є ще двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а тому враховуючи викладені обставини просив встановити розмір аліментів на утримання доньки, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто 890 грн., щомісячно. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого ст.141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року. Зважаючи на те, що у відповідача на утриманні знаходиться ще двоє неповнолітніх дітей, враховуючи положення передбачені ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти щомісячно на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі - 2000 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, судом враховано часткове визнання відповідачем заявлених позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також той факт, що за рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 12 червня 2019 року з відповідача на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, враховано матеріальне становище платника аліментів, величина встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідач є особою працездатного віку, має фізичну можливість надавати допомогу на утримання дитини, належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти, відповідачем суду не надано, а судом не здобуто, являючись батьком неповнолітньої [PERSON] зобов`язаний утримувати її до повноліття. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Щодо утримання позивача, як матері дитини, до досягнення дитини трьохрічного віку, відповідач в цій частині позову просив відмовити в повному обсязі, оскільки як вже зазначалось вище він не має постійного заробітку та на його утриманні фактично перебуває троє дітей, а тому відповідач фізично не має можливості забезпечити ще й позивача. Суд, вирішуючи спір в частині вимог про стягнення коштів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку, з урахуванням принципу співмірності, забезпечення достатності потреб матері дитини, з урахуванням принципу справедливості, приходить до висновку про їх часткове задоволення, та стягує з відповідача на користь [PERSON] , аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Разом з тим, судом роз`яснюється сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено на підставі рішення суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось з них. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами та дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1536 грн. 80 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial