Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовну заяву мотивує тим, що 07 жовтня 2011 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ТОВ «РЕККІТТ БЕНКІЗЕР ХУЗХОЛД енд ХЕЛС КЕР Україна» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 28-2802-11-3658, предметом якого є страхування транспортного засобу «Форд», д.н.з. [NUMBER]. 13 квітня 2012 року в м. Луцьку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Форд», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] автомобілем «Тойота» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою судді Луцького міськрайонного суду від 04 травня 2012 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль, отримав технічні ушкодження. Вартість відновлювального ремонту даного автомобіля складає 54877,24 гривень. Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в зазначеному розмірі. Вказує, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER], застраховано в у ВАТ «НАСК Оранта», ліміт страхового відшкодування становить 50000 грн. та франшиза в розмірі - 510 грн. 02 листопада 2012 року ВАТ «НАСК Оранта» перерахувала страхове відшкодування в розмірі 49490 грн. на рахунок позивача. Вважає, що [PERSON] зобов'язана сплатити різницю між фактичними розміром завданої шкоди та страховою виплатою в сумі 5387,24 грн. Просить суд стягнути з відповідача 5387,24 грн. шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. За погодженням з представником позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], 13.04.2012 року о 15 год. 40 хв. в м. Луцьку по вул. Щусєва, керуючи автомобілем марки «Тойота», н.з. [NUMBER], наближаючись до перехрестя з проспектом Відродження не виконала вимогу дорожньої розмітки 1.20-1.13, не надала дорогу автомобілю «Форд», н.з. [NUMBER], який рухався по перехрестю внаслідок чого скоїла з ним зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Постановою Луцького міськрайонного суду від 04 травня 2012 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що мало місце 13 квітня 2012 року в м. Луцьку по вул. Щусєва. Даний факт стверджується дослідженою в судовому засіданні копією постанови Луцького міськрайонного суду від 04 травня 2012 року. Відповідно до ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Також встановлено, що 07 жовтня 2011 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ТОВ «РЕККІТТ БЕНКІЗЕР ХУЗХОЛД енд ХЕЛС КЕР Україна» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 28-2802-11-3658, предметом якого є страхування транспортного засобу «Форд», д.н.з. [NUMBER]. (а.с. 4). Відповідно до страхового акту № ЦРКА-686 від 30 липня 2012 року сума страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику становить 54877,24 гривень (а.с. 32). Як вбачається з платіжного доручення № 8981 від 01 серпня 2012 року, ПрАТ «СК «Українська страхова група» перерахувала ТОВ «РЕККІТТ БЕНКІЗЕР ХУЗХОЛД енд ХЕЛС КЕР Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 54877,24 гривень (а.с. 34). Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ч.3 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Крім того, відповідно ч.2 п.11 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ВАТ Національна страхова компанія «Оранта» згідно полісу № АВ/2191823. Згідно умов даного полісу розмір ліміту за заподіяння шкоди майну становить 50000 грн, розмір франшизи - 510 грн. Відповідно до п.22.1. ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, відповідальність Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" обмежується сумою в розмірі 49490 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2012 року ВАТ НАСК "Оранта" перерахувала ПрАТ «СК «Українська страхова група» страхове відшкодування в розмірі 49490 гривень. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частинами 2,3 пункту 16 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути в користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою в порядку регресу, а саме 5387 гривень 24 копійки. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат підлягає до задоволення в повному об'ємі.

Outcome: approved