Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до [PERSON] , реєстраційної служби Ярмолинецького районного управління юстиції, державного реєстратора реєстраційної служби Ярмолинецького районного управління юстиції Бачинської О.В. про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності номер запису 10629594, дата реєстрації 23.07.2015 р., припинивши право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна гараж загальною площею 1548,8 кв.м. за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 692975768258. Позовні вимоги мотивовані тим, що державна реєстрація права власності [PERSON] на спірне майно відбулась на підставі судового рішення, яке було скасоване ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12.03.2008 р.. Зазначена державна реєстрація права власності порушує права позивача, який 17.04.2019 р. зареєстрував право власності на гаражі літ. «Б» загальною площею 1549,7 кв.м. за адресою [ADDRESS] та вважає, що цей об`єкт є тим самим гаражем, на який зареєстровано право власності [PERSON] .. Стверджує, що про порушення своїх прав позивач довідався 05.10.2020 р. у зв`язку із прийняттям Антоновецькою сільською радою рішення №40 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,5872 га кадастровий номер 6825880400:03:006:0015, на якій розташований належний позивачеві гараж. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила з мотивів, зазначених у відзиві, доповненні до відзиву, додатковому письмовому поясненні. Посилається на те, що державна реєстрація права власності на спірне майно була проведена 20.09.2007 р. на підставі рішення Ярмолинецького районного суду від 24.08.2007 р.. Ухвала апеляційного суду від 12.03.2008 р., яким було скасоване рішення Ярмолинецького районного суду від 24.08.2007 р., не містила рішення про скасування цієї державної реєстрації права власності. Запис про державну реєстрацію права власності на спірне майно 23.07.2015 р. був проведений у зв`язку із її намаганням отримати у державного реєстратора інформаційну довідку щодо цього майна, адреса якого у складі майнового комплексу постійно змінювалась ( [ADDRESS] ), що не спростовує факту первинної реєстрації права власності у 2007 р.. Позивач набув майнові сертифікати лише у 2014 р., а тому такою державною реєстрацією права власності його права не могли бути порушені. Посилається на незаконність реєстрації права власності на комплекс будівель, до якої входять спірні гаражі, за позивачем, оскільки передача майна позивачу у власність відбулась із порушеннями, зокрема, без проведення зборів співвласників, без включення позивача зборами співвласників до членів спілки громадян-співвласників « [INFO] », на підставі підроблених документів. Окрім того, стверджує, що у 2017 р. сплила позовна давність у спірних відносинах. Хмельницька районна адміністрація, залучена ухвалою суду від 10.11.2021 р. в якості співвідповідача внаслідок змін у територіальному устрої, клопотанням від 01.12.2021 р. просила здійснювати розгляд справи без свого представника. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відзивів не надали. Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. Об`єкт нерухомого майна, зазначений як гараж площею 1548,8 кв.м. відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Ярмолинецьке БТІ» 16.07.2007 р. на замовлення [PERSON] під реєстраційним номером 20357627 та об`єкт нерухомого майна, зазначений як гаражі «Б» площею 1549,7 кв.м. відповідно технічного паспорту, виготовленого КП «Ярмолинецьке БТІ» 19.08.2016 р. на замовлення [PERSON] є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна, розташованим на земельній ділянці кадастровий номер 6825880400:03:006:0015, що підтверджується висновком експерта №889/021 від 30.08.2021 р. та не заперечується сторонами. З матеріалів справи вбачається та сторонами визнається, що вказане нерухоме майно входило до складу майнового комплексу колишнього КСП «Україна» і належало до спільного майна спілки (об`єднання) громадян - співвласників « [INFO] ». Поштова адреса спірного нерухомого майна неодноразово змінювалась: [ADDRESS] , [ADDRESS] . При цьому, відповідно до довідки виконкому Антоновецької сільської ради №463 від 17.07.2015 р., гаражі колишнього КСП «Україна» знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а згодом, рішенням виконкому Антоновецької сільської ради №31 від 27.10.2016 р. «Про присвоєння адреси майновому комплексу будівель в с. Антонівці», майновому комплексу, придбаному [PERSON] , включаючи гаражі «Б», була присвоєна поштова адреса [ADDRESS] . [PERSON] з 17.04.2019 р. є власником комплексу будівель (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1817770568258) за адресою [ADDRESS] у складі старої контори «А-1» площею 140,3 кв.м., гаражів «Б» площею 1549,7 кв.м., пилорами «В» площею 132,8 кв.м., вагової «Г» площею 50,3 кв.м., майстерні «Д» площею 436,4 кв.м., зернотоку «Е» площею 444,8 кв.м., стельмашні «е» площею 210,5 кв.м., електрощитової «Є» площею 33,8 кв.м., складу зернового «Ж» площею 357,4 кв.м., зерноскладу «З» площею 670 кв.м., бані «И» площею 115,1 кв.м., конюшні «І» площею 103 кв.м., телятника «Ї» площею 844,44 кв.м., вівчарика «Й» площею 292,6 кв.м., телятника «К» площею 886,8 кв.м., корівника «Н» площею 1760,7 кв.м., дизельної «М» площею 32,6 кв.м., телятника «Л» площею 683,4 кв.м., кормокухні «О» площею 228,5 кв.м., піднавісів, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2019 р.. Зазначеним спростовується посилання відповідача - 1 на те, що державна реєстрація права власності на спірне майно за нею, не порушує прав позивача, не зважаючи на дату такої державної реєстрації. Посилання відповідача - 1 на те, що набуття права власності позивачем на вказане майно відбулось незаконно, всупереч встановленому порядку та на підставі підроблених документів не доведено суду у встановленому порядку належними доказами. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2019 р. вбачається, що підставою виникнення у позивача права власності на це майно стали акт прийому передачі б/н від 05.09.2016 р., протокол №3 від 05.09.2016 р. спілки співвласників майнових паїв с. Антонівці, свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнові сертифікати) ХМЯР001679 від 26.04.2016 р., ХМХМ004340 від 19.12.2014 р.. Жоден із зазначених документів, рішень, правочинів недійсним не визнавався. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~321\~ЦК України,\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні.\~Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України,\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. При цьому, в межах заявлених позовних вимог, до предмету доказування по цій справі належить не стільки правомірність виникнення права власності у позивача, скільки наявність у нього порушеного цивільного права чи майнового інтересу, який підлягає захисту. Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, право власності на спірне майно було зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі додаткового рішення Ярмолинецького районного суду у справі №2-371 2007 р. від 23.08.2007 р. за її позовом до спілки громадян співвласників « [INFO] » про визнання права власності на частку майна спілки. Право власності [PERSON] на спірне майно із зазначенням адреси: [ADDRESS] реєстраційним номером об`єкта 20357627 було зареєстроване за її зверненням 20.09.2007 р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.09.2007 р. (у витягу дата додаткового рішення вказана 24.08.2007 р.). Однак, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12.03.2008 р. у справі №22ц-165 було скасовано рішення Ярмолинецького районного суду від 21.06.2007 р. та додаткове рішення від 23.08.2007 р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи ухвалою від 23.12.2008 р. позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. [PERSON] оскаржила цю ухвалу в апеляційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08.04.2009 р. у справі №22ц-211 ухвалу Ярмолинецького районного суду від 23.12.2008 р. було залишено без змін. Однак, ухвалою Верховного суду України від 02.09.2009 р. було задоволено касаційну скаргу [PERSON] , скасовано ухвалу Ярмолинецького районного суду від 23.12.2008 р. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08.04.2009 р., а справу передано на новий розгляд до Ярмолинецького районного суду. Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 10.03.2010 р. у справі №2-14/2010 позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та, окрім того, допущено поворот виконання рішення суду: скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно гараж по [ADDRESS] реєстраційний номер 20357627 від 20.09.2007 р. та зобов`язано [PERSON] повернути Спілці (об`єднанню) громадян співвласників «Антонівці» токарний станок К-62 та гараж за вказаною адресою. [PERSON] оскаржила цю ухвалу в апеляційному порядку, але ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 05.05.2010 р. у справі №22ц-972 її апеляційна скарга була відхилена, а ухвала Ярмолинецького районного суду від 10.03.2010 р. була залишена без змін. Для забезпечення повороту виконання судового рішення 10.03.2010 р. був виданий виконавчий лист, а в грудні 2010 р. постановою державного виконавця ВП№19097308 було закінчено виконавче провадження у зв`язку із повним виконанням. У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.10.2021 р. щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 20357627 гараж площею 1548,8 кв.м. в [ADDRESS] , право власності на яке було зареєстроване за [PERSON] відомості про права власності або інші речові права відсутні. Зазначеним спростовуються посилання відповідача на те, що запис про реєстрацію за нею права власності на спірне майно від 23.07.2015 р. свідчить не про нову реєстрацію за нею права власності на спірне майно, а є реєстраційною дією, спрямованою на внесення змін щодо адреси майна чи видачі інформаційної довідки, як про це зазначено у відзиві. Як вбачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23.07.2015 р. за зверненням [PERSON] та на підставі додаткового рішення від 24.08.2007 р. у справі №2-371 2007 р. (у матеріалах вказаної справи додаткового рішення із такою датою немає, наявне додаткове рішення від 23.08.2007 р.) було зареєстровано право власності на спірне майно із зазначенням попередньої адреси його місцезнаходження [ADDRESS] та із зазначенням іншого реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна 692975768258. Така реєстрація проведена на підставі рішення державного реєстратора Бачинської О.В. від 31.07.2015 р.. У відповідності до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.07.2015 р. №23309150, вирішено провести державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірне майно, при чому із відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна. Крім того, вироком Ярмолинецького районного суду від 08.08.2008 р. у справі №1-87/2008 р., залишеному без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.10.2008 р., [PERSON] була визнання винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України. Вироком, зокрема, встановлено, що [PERSON] підробивши рішення комітету громадян-співвласників спілки « [INFO] » від 19.07.2006 р. про виділення їй майна спілки, у тому числі гаражів, а також рішення загальних зборів спілки громадян співвласників « [INFO] » від 30.07.2006 р. про затвердження вказаного рішення комітету, подала завідомо підроблені документи в Ярмолинецький районний суд, який на цій підставі визнав за нею право власності на автогаражі. Згідно із ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності\~набувається лише\~на підставах,\~що не\~заборонені законом. Отже, відсутні правові підстави для набуття [PERSON] права власності на спірне майно та державної реєстрації цього права. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від станом на момент проведення державної реєстрації 23.07.2015 р.), державна реєстрація права власності проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 24 вказаного закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до ч. 2 ст. 24 цього закону, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Державним реєстратором не було належно встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам чинного законодавства України, зокрема набрання судовим рішенням, яке і стало підставою для державної реєстрації, законної сили. У постанові від 04.09.2018 року №915/127/18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що навіть у разі, коли суд установить, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та немає встановлених законом підстав для відмови у державній реєстрації права), це не є перешкодою для задоволення позову про скасування державної реєстрації права, якщо наявність такої реєстрації порушує право або інтерес позивача. Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. ст. 256, 257 ЦК України, за захистом свого цивільного права або інтересу особа може звернутись до суду протягом трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач просить застосувати позовну давність стверджуючи, що позивач набув майнові сертифікати у 2014 р., а відтак позовна давність сплила у 2017 р.. Позивач вважає, що позовна давність не сплила, оскільки про порушення свого права він довідався з 05.10.2020 р. у зв`язку із прийняттям Антоновецькою сільською радою рішення №40 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,5872 га кадастровий номер 6825880400:03:006:0015, на якій розташований належний позивачеві гараж. Суд не погоджується із сторонами щодо такого визначення початку перебігу позовної давності. Так, набувши у власність майнові сертифікати на частку у спільному майні у 2014 р. позивач не знав і не міг знати конкретного переліку майна, яке припадає на його частку. Водночас, зареєструвавши своє право власності на конкретне нерухоме майно 17.04.2019 р. позивач міг і повинен був знати про порушення своїх прав, пов`язаних із цим майном починаючи з цієї дати, а не з дати рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельної ділянки під існуюче нерухоме майно. Відтак, позовна давність не сплила. Окрім того, порушення прав позивача полягає у триванні реєстраційного запису щодо права власності іншої особи, а не у самому моменті вчинення такої реєстраційної дії. Відтак, порушення носить триваючий характер. Відповідно до рішення Верховного Суду України від 16.09.2015 р. у справі № 21-1465а15 спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 р., ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Згідно із абз. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020 р.) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20.08.2020 р. у справі № 916/2464/19 і від 16.09.2020 р. у справі № 352/1021/19. Таким чином, позов слід задовольнити. Згідно із ч. 9 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача 1, судові витрати покладаються на нього. При цьому, надаючи попередній розрахунок судових витрат, ні позивач, ні відповідач не надали підтверджуючих документів та не звертались із заявами про їх надання після ухвалення судового рішення.

Outcome: approved