Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 19 грудня 2013 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м Дніпропетровська ухвалив рішення у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання довіреності недійсною, яким позов задоволений частково та задоволені його вимоги в частині, яка стосується визнання довіреності недійсною від 06.09.2005 року, яка видана [PERSON] на ім'я [PERSON] та посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий № 5269). Утім, на підставі даної довіреності був вчинений інший правочин - саме договір дарування ? частини житлового будинку [ADDRESS] (від 15.09.2005 р.) на користь [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Як зазначається позивачем при зверненні до суду приватний нотаріус [PERSON] неналежно перевірила повноваження представника, не надала оцінки поданій довіреності, тому її дії призвели до порушення норм цивільного законодавства, що підтверджується відповіддю заступника Міністра юстиції Л.В.Сфіменко від 11.05.2610 р. МЖ-10586-31, та на підставі того, що довіреність була визнана недійсною, тому всі правові наслідки, які наступили від використання довіреності, мають бути скасовані. Предмет позову становить вимога про визнання недійсним договору дарування ? частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], який був укладений 15.09.2005 р. між [PERSON], яка діяла за довіреністю від імені [PERSON], з одного боку та [PERSON], з іншого боку, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 5190. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач [PERSON] не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову та просила суд повністю відмовити в його задоволенні, посилалася на те, що позивач була обізнана про існування довіреності від 06.092.005 р., яка була видана нею, та вона сама надала свою згоду на її посвідчення. Усіма справам займалася ріелтор [PERSON], яка й допомогла [PERSON] продати квартиру та придбати цей будинок по [ADDRESS] Коли був укладений договір дарування, [PERSON] отримала 7 000,00 дол. США для передачі [PERSON] Третя особа скористалася правом надання письмових пояснень, відповідно до яких договір дарування був посвідчений на підставі наданих документів, у тому числі, на підставі довіреності від 06.09.2005 р. від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], довіреність мали виправлення, застережені підписом [PERSON] та приватного нотаріуса [PERSON], довіреність була перевірена в Єдиному реєстрі довіреностей, про що свідчить службова відмітка на довіреності, довіреність не була скасована, через що не було підстав її не використовувати. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, ста дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2013 р. у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання довіреності недійсною, яким позов задоволений частково: визнана недійсною довіреність від 06.09.2005 р., яка була видана [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за №5269. Судом в цій справі встановлено (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), що нотаріусом [PERSON] було посвідчено довіреність на продаж частини домоволодіння [ADDRESS], після чого в довіреність було внесено дописку, згідно якої [PERSON] уповноважувала повіреного подарувати належну їй частину житлового будинку [PERSON], про що зроблено відповідне застереження. При цьому, нотаріусом не було дотримано п. 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Інформація про посвідчення вищезазначеної довіреності була внесена нотаріусом до Єдиного реєстру довіреностей (а.с.8). Судом також було встановлено, що 06 вересня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №5269 була посвідчена довіреність, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] (мовою довіреності) "бути моїм повноправним представником в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» з питання одержання Витягу з реєстру для продажу належної мені частини житлового будинку номер [ADDRESS] та продати належну мені частину житлового будинку номер [ADDRESS]". Також в матеріалах справи наявна довіреність від 06 вересня 2005 року, посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №5269, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] (мовою довіреності) "бути моїм повноправним представником в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» з питання одержання Витягу з реєстру для продажу належної мені частини житлового будинку номер [ADDRESS] та продати або подарувати [PERSON] належну мені частину житлового будинку номер [ADDRESS]". Відповідно до пункту 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 3 березня 2004 року, в редакції, яка буда чинною на час посвідчення довіреності, дописки і виправлення повинні були бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, договір купівлі - продажу квартири від 15.09.2005 р. є оспорюваним правочином і підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Утім, в даній справі відсутні підстави для встановлення вільного волевиявлення учасника правочину та відповідності цього волевиявлення його внутрішній волі з огляду на факти, встановлені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, тому позов підлягає задоволенню. За ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved