Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №50009111 від 27 травня 2013 року в розмірі 476\~056,87 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.05.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50009111, відповідно до якого ТОВ "Порше Мобіліті" надало [PERSON] кредит у розмірі 113 868,40 грн, що еквівалентно на дату укладення договору 13 925,50 доларів США та додатковий кредит на суму 33\~688,90 грн, що становило 4\~125, 00 доларів США, строком на 60 місяців, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки «Seat Ibiza», рік випуску 2013, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, сторонами було укладено договір застави № 50009111 від 27.05.2013 року, згідно якого відповідачем було передано у заставу автомобіль марки «Seat Ibiza», кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 1 390 куб. см, рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER] . У зв`язку з неналежним виконанням умов договору 05.10.2015 р. позивачем було направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення невиплаченої суми кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Однак, у встановлені строки відповідач не повернув залишок суми кредиту та не сплатив прострочену заборгованість. У зв`язку з наведеним просить позов задоволити. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що останній заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні через недоведеність позовних вимог та пропуск строків позовної давності. Крім того, в своїх запереченнях посилається на рішення Апеляційного суду Львівської області у справі 464/9025/15 від 13.12.2016 року, яким було визнано недійсним умови кредитного договору № 50009111 від 27.05.2013 року, укладеного між ним та ТзОВ «Порше Мобіліті» в частині визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті долара США. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому вказав, що позовна заява до відповідача була подана в межах строку позовної давності. А посилання відповідача на рішення Апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року у справі № 464/9025/15 є необґрунтоване, оскільки таке рішення є неостаточне. Зазначає, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.08.2016 року в задоволенні позовних вимоги [PERSON] щодо визнання недійсними умов кредитного договору № 50009111 від 27.05.2013 року було відмовлено. В подальшому рішенням Апеляційного суду Львівської області було скасовано рішення Сихівського районного суду м. Львова, однак на даний час дана справа розглядається Верховним Судом. Крім того, рішення Апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року не скасовує обов`язку відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив, просить такий задоволити. Додатково пояснив, що постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року скасовано, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05.08.2016 року залишено в силі. Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає, відтак, покликання відповідача на вказане судове рішення є безпідставним. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позову та надали аналогічні пояснення відзиву на позовну заяву, просили відмовити в його задоволенні через необґрунтованість позовних вимог та сплив строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.05.2013 року між відповідачем та ТзОВ «Алекс со» укладено договір купівлі-продажу автомобіля № С13001, за яким відповідач прийняв у власність та оплатив автомобіль марки «Seat Ibiza», кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 1 390 куб. см, рік випуску 2013, загальною вартістю 134 755,50 грн, що еквівалентно на дату підписання договору 16 500,00 доларам США. При цьому, в якості першого внеску відповідач сплатив 20 887,10 грн, а решту ціни автомобіля відповідачем сплачено за рахунок наданих йому ТОВ «Порше Мобіліті» кредитних коштів. 27.05.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] уклали кредитний договір № 50009111, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 113 868,40 грн, що еквівалентно на дату укладення договору 13 925,50 доларів США, на придбання автомобіля «Seat Ibiza», кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 1 390 куб. см, рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER] , з умовою - сплати процентів за користування кредитом в розмірі 9,90 % на рік, які є змінними, з кінцевим терміном повернення 15.05.2018 року. Кредит наданий шляхом перерахування коштів на рахунок ТзОВ «Алекс со». Крім того, у забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами укладено договір застави від 31.05.2013 року, за умовами якого відповідач передав позивачу в заставу автомобіль марки «Seat Ibiza», кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 1 390 куб. см, рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить йому на праві власності. Відповідно до п. 1.3.1. загальних умов кредитування, що становлять невід`ємну частину договору, відповідач зобов`язався здійснювати щомісячні платежі відповідно до графіку погашення. Розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем визначено відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в договорі. Згідно з п.1.4.2. та п.п.2.4., 2.5. умов кредитування, повернення кредиту, додаткового кредиту та процентів за їх використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту по договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку виставленого позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіку погашення кредиту. Відповідно до п. 3.2.1. умов кредитування, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць. Позивач має право визнати повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору . У зв`язку із невиконанням умов договору належним чином позивачем неодноразово надсилались на адресу відповідача листи про сплату заборгованості, а саме: 04.03.2015, 03.04.2015, 17.04.2015, 05.05.2015, 19.05.2015, 03.06.2015, 17.06.2015, 03.07.2015, 16.07.2015, 04.08.2015, 17.08.2015, 08.09.2015, 18.09.2015, однак зазначені вимоги виконані не були. 05.10.2015 року відповідачу було надіслано вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Згідно правового висновку, що містить постанова Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 : «За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України\~для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.\~Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже,\~припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату\~процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.\~Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Крім того, згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі №\~ 548/981/15-ц : «Розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору». Отже, з огляду на те, що позивачем 05.10.2015 р. надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, з урахуванням вищезазначених правових висновків, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню неповернута сума кредитних коштів (тіла кредиту) в розмірі 174\~831, 23 грн., тобто еквівалент станом на день пред`явлення вимоги. При цьому, вимога про стягнення нарахованих відсотків за період з жовтня 2015 р. по вересень 2018 р. не підлягає до задоволення з огляду на те, що пред`явивши вимогу про дострокове стягнення кредитних коштів, відповідно до ст.1050 ЦК України, право позивача на нарахування відсотків припинено. Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності становить 3 роки. Статтею 258 цього ж кодексу визначено спеціальні строки позовної давності, зокрема, згідно ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойко (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної\~давності починається\~від дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~або про\~особу,\~яка його\~порушила (ст.261\~Цивільного кодексу\~України).\~Сплив позовної\~давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. (ст.267 Цивільного кодексу України). Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача 22\~773,68 грн. штрафу за порушення терміну дострокового повернення суми кредиту. Як встановлено судом, позивачем 05.10.2015 р. заявлено вимогу про дострокове повернення суми кредитних коштів протягом 30 днів, відтак, з 05.11.2015 р. розпочався перебіг строку позовної давності, оскільки відповідач не виконав зазначеної вимоги позивача, порушивши право останнього. З огляду на спеціальний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення штрафів (1 рік), такий строк щодо вимоги про стягнення 22\~773,68 грн. штрафу сплив 06.10.2016 р., а з позовом позивач звернувся лише у 2018 р. Враховуючи зазначені обставини, а також заяву відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. З аналогічних мотивів не підлягають до задоволення вимоги позову про стягнення із відповідача заборгованості за платежами до вимоги в розмірі 62407,23 грн., оскільки така виникла за період з квітня по вересень 2015р., при цьому останній платіж відповідач повинен був здійснити 15.09.2015р., відтак, строк позовної давності за даними вимогами розпочав перебіг з 16.09.2015р., проте із позовом позивач звернувся до суду лише 04.10.2018р., тобто після спливу трирічного строку давності щодо вказаних вимог. Також судом встановлено, що ТзОВ «Порше Мобіліті» відповідно до договору надав [PERSON] додатковий кредит, у розмірі 33 688,90 грн., що є еквівалентом 4 125,00 доларів США на дату укладання договору, з цільовим призначенням для оплати страхових платежів згідно з договором страхування, а [PERSON] зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути ТзОВ «Порше Мобіліті» додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов договору. Проте, вказаних умов відповідач не виконав і нарахованої заборгованості за період з жовтня 2015р. по квітень 2018р. на суму 55\~401, 05 грн. не сплатив, а тому зазначена сума заборгованості підлягає стягненню із відповідача. Крім того, із розрахунку позивача вбачається, що у зв`язку із невиконанням вимог договору про надання додаткового кредиту позивачем нарахована пеня в розмірі 5\~164,38 грн. за період з 15.10.2015р. по 28.09.2018р. Однак, зважаючи на однорічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, заявленя відповідачем про застосування строку давності, подання позивачем позову 04.10.2018р. суд вважає, що пеню з відповідача слід стягнути в межах однорічного строку позовної давності за період з жовтня 2017р. по вересень 2018р. в сумі 1\~105,50 грн. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Із ч. 2 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із змісту позову у зв`язку із невиконанням умов договору про надання додаткового кредиту позивачем також заявлено про стягнення із відповідача інфляційних втрат в розмірі 2\~781,46 грн. та 3% річних у розмірі 10\~111, 42 грн. Проте, із долученого до позову розрахунку вбачається, що 3% річних за даними вимогами становлять - 2\~781,46 грн., а не 10\~111, 42 грн., натомість інфляційні втрати становлять - 10\~111, 42 грн., а не 2\~781,46 грн., як заявлено у позові. Однак, виходячи із принципу диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи лише у межах заявлених вимог, зважаючи на те, що позивачем не було змінено зазначених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача слід стягнути 3% річних у розмірі 2\~781,46 грн. ( згідно розрахунку) та інфляційні втрати в розмірі 2\~781,46 грн. ( у межах заявлених позовних вимог). Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3\~553 грн. 50 коп.

Outcome: approved