Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору №34/П/84/2008-840 від 18.04.2008 року за кредитом та відсотками в сумі 226291,14 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 2930931,44 грн., та заборгованості за пенею і штрафом у сумі 398511,56 грн. Вимоги мотивує тим, що 18.04.2008 року між ВАТ „КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ „КБ "Надра", та [PERSON] був укладений Кредитний договір №34/П/84/2008-840, згідно умов якого позивач надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти з метою придбання садового будинку та земельної ділянки на загальну суму 127063,41 доларів США із розрахунку 12,89 % річних строком до 17.04.2028 р. Відповідачем [PERSON] станом на 15.10.2014 р. порушені умови договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. У якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 19.04.2008 р. з відповідачем [PERSON] укладений Договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що виникають з кредитного договору, позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники, поручитель відповідає в тому ж об'ємі, що і позичальник, поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по договору поруки, не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов'язань і необхідності їх виконання поручителем. У зв'язку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів, позивач неодноразово повідомляв відповідачів про факт виникнення заборгованості та її розмір. Проте внаслідок невиконання зобов'язань станом на 15.10.2014 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитом та відсотками становить у розмірі 226 291,14 доларів США, що складається з: 125732,64 долари США (еквівалент у гривні станом на 15.10.2014р. - 1628493,93 грн.) - заборгованість за кредитом; 100 558,50 доларів США (еквівалент у гривні станом на 15.10.2014р. - 1302437,51 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків, а також заборгованість за пенею за прострочення сплати кредиту - 18 061,91 доларів США (еквівалент у гривні станом на 15.10.2014 р. - 233938,54 грн.), та штраф за порушення умов кредитного договору - 12706,34 доларів США (еквівалент у гривні станом на 15.10.2014р. - 164573,02 грн.). Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Представник позивача ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання у якому підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглянути у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення на позов у яких просив закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості по кредиту та процентам на загальну суму 139796,39 доларів США, в іншій частині позовних вимог до відповідача [PERSON] просив відмовити у зв'язку з припиненням поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, також просив відмовити в іншій частині позовних вимог до нього у зв'язку з пропуском строків позовної давності, просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 87-88). Також відповідач [PERSON], подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 86). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2016р. провадження у даній справі у частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 125732,64 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 12950,87 доларів США закрито, відповідно положень п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Судом встановлено, що 18.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 34/П/84/2008-840, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 127063,41 доларів США зі сплатою 12,89 % річних за користування кредитом на строк до 17.04.2028 року (надалі по тексту - кредитний договір, а.с.7-10). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1.2. кредитного договору, цільове використання кредиту: проведення розрахунків за договорами купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, які, згідно п.2.1. кредитного договору, на забезпечення повернення кредиту, позичальник передає в іпотеку банку; виплати позичальника, пов'язані з оформленням кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим кредитом. Відповідно п. 3.1 кредитного договору, надання кредиту проводиться шляхом: зарахування на поточний рахунок обраного тарифного пакету при наявності належним чином оформленої заяви на переказ готівки, або видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки. Заява на видачу готівки оформлена 18.04.2008 р. на суму 125062,43 доларів США (а.с.11). Моментом надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника (п. 3.2. кредитного договору). Відповідно до п. 3.3.1. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється рівними платежами щомісячно у сумі 1500,00 доларів США, починаючи з травня 2008 р. Черговий платіж по кредиту вноситься позичальником щомісячно до 10 числа поточного місяця (п.3.3.3. кредитного договору). За умовами п. 4.2.4. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку не виконання умов передбачених у п. 4.3.6. цього договору. Згідно зі статтями 546, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно п. п. 5.2., 5.3. кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог п.4.3. за виключенням п.п.4.3.3., 4.3.4. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок. Виконання позивачем умов кредитного договору №34/П/84/2008-840 від 18.04.2008 року - надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів у розмірі 127063,41 доларів США не заперечується стороною відповідачів. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормами ст. 525 ЦК України встановлена неприпустимість односторонньої відмови від зобов'язання або одностороння зміна його умов. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати належних йому процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, серед іншого, порукою. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №34/П/84/2008-840 між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачем [PERSON] 19.04.2008 року укладено договір поруки (а.с.12-13). Відповідно до пункту 1.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язань повністю як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому (п.1.3 договору поруки). Згідно з пунктами 2.1., 2.2. договору поруки, кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо у встановлений кредитним договором строк виконання зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому договору, не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов'язань і необхідності їх виконання поручителем. Відповідно до пунктів 5.2., 5.3. договору поруки, даний договір вступає в силу з моменту його належного оформлення сторонами. Дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору, допущення несплати планових ануїтетних платежів, здійснення останньої сплати заборгованості за кредитом та процентами 10.09.2008р., на підтвердження чого позивачем суду наданий розрахунок заборгованості (а.с. 5-6), який не оспорюється стороною відповідачів, заборгованість за кредитним договором станом на 15.10.2014 р. становить 257 059,39 доларів США (еквівалент у гривні станом на 15.10.2014 р. - 3329443,00 грн.), яка складається з: 125732,64 долари США (еквівалент у гривні станом на 15.10.2014 р. - 1628493,93 грн.) - заборгованість за кредитом; 100 558,50 доларів США (еквівалент у гривні станом на 15.10.2014р. - 1302437,51 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків; пеня за прострочення сплати кредиту - 18 061,91 доларів США (еквівалент у гривні станом на 15.10.2014 р. - 233938,54 грн.); штраф за порушення умов кредитного договору - 12706,34 доларів США (еквівалент у гривні станом на 15.10.2014 р. - 164573,02 грн.) (а.с. 6). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2010 року позов Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» задоволено та вирішено стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованість по кредиту в сумі 139796,39 доларів США, що еквівалентно 1064046,24грн за курсом НБУ на день подачі позовної заяви до суду, та судові витрати (а.с.89-90). Як убачається із зазначеного судового рішення, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №34/П/84/2008-840 від 18.04.2008 року. Згідно матеріалів справи: позовної заяви (а.с.91-93) та розрахунку заборгованості (а.с.94), що були предметом дослідження Шевченківського районного суду м. Києва, при ухваленні рішення від 14.09.2010 року, заборгованість в сумі 139796,39 доларів США (станом на 17.06.2009р. еквівалент 1064046,24грн.) складалася із: заборгованості по тілу кредиту - 125732,64 доларів США (станом на 17.06.2009р. еквівалент - 957001,42грн.); заборгованості за процентами - 12950,87 доларів США (станом на 17.06.2009р. еквівалент - 98574,25грн.); пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за період з 13.10.2008р. по 16.06.2009 р. - 1112,88 доларів США (станом на 17.06.2009 р. еквівалент - 8470,57 грн.). Як вже зазначалось вище, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2016р. провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості у частині позовних вимог про стягнення 125732,64 доларів США заборгованості за кредитом та 12950,87 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом закрито. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений, або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з частиною 1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Як убачається з п. 5.3. договору поруки, ним не встановлений ані строк дії цього договору, ані строк припинення поруки (в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Судом установлено, що боржник [PERSON] та поручитель [PERSON] первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 17 квітня 2028 року (згідно кредитного договору), сплачуючи їх частинами (щомісячними платежами) у сумі 1500,00 доларів США на місяць. Отже, поряд з установленням строку дії основного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно з п.3.3.3. кредитного договору це 10 число кожного місяця. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У зв'язку з порушенням боржником умов кредитного договору щодо своєчасного внесення чергових платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 4.2.4. договору кредиту право на односторонню зміну умов кредитного договору, звернувшись у 2010 році до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про дострокове солідарне стягнення тіла кредиту, нарахованих процентів та пені (а.с. 91-93). Отже, при зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. При цьому, боржник востаннє здійснив оплату за кредитом 10.09.2008 р. Отже заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника з 11.09.2008 р. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. При цьому, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. ПАТ «КБ «Надра» з даним позовом звернувся до суду 26 грудня 2014 року (а.с.32-33), тому, з огляду на викладене, не підлягають задоволенню вимоги позову до поручителя [PERSON] у зв'язку з припиненням поруки останньої. Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути заборгованість по процентам (в частині вимог, провадження за якими не закрито ухвалою суду) в іноземній валюті. Згідно умов кредитного договору, валютою кредитування був долар США. Як зазначено в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24.09.2014р. у справі № 6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Враховуючи викладене, а також те, що кредит був правомірно наданий в іноземній валюті - доларах США, що підтверджується наявними в матеріалах справи: банківською ліцензією, дозволом та додатком до нього (а.с.24-26), суд вважає частково правомірними вимоги позивача до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за процентами в іноземній валюті - в сумі 87607,63 доларів США (100558,50 доларів США - 12950,87 доларів США) та заборгованості за пенею та штрафом на загальну суму 398511,56 грн. Разом з тим, відповідачем [PERSON] подано до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності до всіх позовних вимог, у якій відповідач просить відмовити в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності (а.с.86). Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Як вже зазначалось вище, позивач використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 4.2.4. договору кредиту право на односторонню зміну умов кредитного договору, звернувшись у 2010 році до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про дострокове солідарне стягнення тіла кредиту, нарахованих процентів та пені, за результатами розгляду якої заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2010 року позов Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» задоволено та вирішено стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість по кредиту в сумі 139796,39 доларів США, що еквівалентно 1064046,24 грн. за курсом НБУ на день подачі позовної заяви до суду та судові витрати. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши у 2010 році позов про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити новий позов до боржника щодо сплати донарахованих процентів протягом трьох років та щодо сплати неустойки протягом року від дати набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2010р., яке, згідно відмітки на копії рішення, відбулося 12.11.2010р. (а.с.90). Однак позивач звернувся з даним позовом до суду лише 26.12.2014р. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 р. у справі № 6-990цс15, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Крім того, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заборгованості у частині вимог до [PERSON] не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом строків позовної давності, а в частині вимог до [PERSON] не підлягає задоволенню у зв'язку з припиненням поруки. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed