Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір оренди землі від 2010 року, зареєстрований 17 листопада 2010 року за №041037900232, як такий, що не відповідає вимогам ст.15 Закону України "Про оренду землі". Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та прохання розглядати справу в її відсутність із-за виїзду за межі України на роботу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав. Пояснив, що позивач не бажає щоб відповідач користувався її земельною ділянкою. Укладений між позивачем та відповідачем договор не відповідає вимогам закону, а саме - в п.17 Договору не зазначені умови збереження землі, а в п.32 - не вказано хто буде нести відповідальність за пошкодження землі. Просить визнати договір оренди землі, укладений між позивачем та відповідачем недійсним. Представники відповідача позовні вимоги не визнали та просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Єднак В.Я. в судовому засіданні 06 грудня 2013 року пояснив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельною ділянки, в якому передбачили всі істотні умови договору. Договір був зареєстрований належним чином, підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки. Орендар сплачував орендну плату позивачу. Виконувалися всі умови договору оренди. Даний договір може бути змінений або розірваний якщо не виплачується орендна плата, земельна ділянка використовується не за призначенням або з порушеннями. В договорі оренди вказано, що орендар повинен повернути землю не в гіршому стані чим отримав її в користування. Представник відповідача Закревський О.М. в судовому засіданні підтримав думку представника Єднак В.Я. та вказав, що сторони є вільними в укладенні договору. Не погодився з відсутністю вказаних істотних умов в договорі. Пояснив, що вимоги позивача є формальними і не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником земельної ділянок №[NUMBER] площею 2,27 га, яка розташована на території Староосотської сільської ради (а.с.5). Між позивачем та відповідачем в 2010 році було укладено договір оренди землі терміном на 15 років, який був зареєстрований в Олександрівському офісі КРФЦЗКД 17 листопада 2010 року під №041037900232 (а.с.7-8). Згідно акту прийому - передачі земельної ділянки від 2010 року позивач передав відповідачу земельну ділянку №[NUMBER] (а.с.8 - зворотня сторона). Відповідно до висновку №67/14 про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та відповідачем, даний договір відповідає діючому законодавству та може підлягати державній реєстрації (а.с. 47). Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються главою 16 ЦК України «Правочини» та Законом України «Про оренду землі». Згідно ч.1 ст.202 ЦК України: «Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.» Згідно ч.1 ст.626 ЦК України: «Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.» Згідно ч.1 ст.203 ЦК України: «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.» Згідно ч.1 ст.627 ЦК України : «Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.» Згідно ч.1 ст.628 ЦК України : «Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.» Згідно ч.1 ст.638 ЦК України: «Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.» Згідно ст.792 ЦК України: « 1. За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. 2. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.» Таким чином, при укладені договору оренди землі обов'язковому виконанню підлягають вимоги Закону України «Про оренду землі». Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі»: «Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.» Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» містить в собі перелік істотних умов договору оренди землі, в тому числі і таку істотну умову як умови збереження стану об'єкта оренди; Згідно ч.3 ст.6 ЦК України: «Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.» Отже, укладаючи договір оренди землі, сторони повинні були включити в нього всі істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі». В спірному договорі оренди землі дійсно не зазначена така істотна умова договору як умови збереження стану об'єкта оренди, що є істотною умовою договору оренди землі згідно абзацу 6 ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції що діяла на момент укладення договору та діє і в даний час. В п.32 спірного договору вказано, що ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини несе орендар (орендодавець). Тобто неконкретно вказано, хто ж саме нестиме ризик випадкового знищення об'єкта оренди, тоді як абзац 10 ч.1 ст.15 Закону україни "Про оренду землі" в редакції від 16 вересня 2008 року чітко вказує про необхідність визначити сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження чи знищення об'єкта оренди. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»: «Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.» Згідно ст. 360-7 ЦПК України при винесенні рішення суд зобо'язаний брати до уваги рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд рішення з мотивів неоднакового застосування судом одних і тих самих норм. Згідно правової позиції Верховного Суду України по аналогічним справам, викладеній у постанові від 18 липня 2012 року по цивільній справі №6-77 цс у разі відсутності в договорі оренди землі хоча б однієї з істотних його умов, такий договір підлягає визнанню недійсним за правилами ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі». Таким чином, згідно ст. 215 ЦК України та ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», суд вважає за необхідним визнати даний договір оренди землі недійсним з моменту його вчинення, що передбачено ст.236 ЦК України. Так як позовні вимоги підлягають задоволенню, тому, в силу вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме 114 грн. 70 коп., сплаченого судового збору (а.с.2).

Outcome: approved