Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 16.05.2019 року Марківським районним судом Луганської області зобов`язано відповідача повернути йому два банківських злитка вагою 100 (сто) грамів з маркуванням «CREDIT SUISSE, 100g, 999,9, CHI, SSAYEUR FONDEUR, AA017433» та вагою 50 (п`ятдесят) грамів з маркуванням «ARGOR HE RAEUSSA, Switzerland 50g, Fine Gold, 999.9, Мelter ASSAYER, 133343». З даним рішенням погодився Луганський апеляційний суд 27.08.2019 року. До цього часу майно не було повернуте з мотивів відсутності майна в натурі. Просить стягнути вартість злитків на момент розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позові. Позивач в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник Луганської обласної прокуратури в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що зазначені злитки були вилучені у [PERSON] в 2007 році, а в 2019 році ухвалою Марківського районного суду задоволено клопотання про повернення [PERSON] вилучені у нього під час проведення обшуку два банківських злитка, які знаходились на зберіганні в бухгалтерії прокуратури Луганської області за адресою: м.Луганськ вул. Коцюбинського, 3. У зв`язку з тим, що територія м.Луганська є тимчасово окупованою територією з 2014 року і прокуратура позбавлена права розпорядження майном, тому вона не є фактичним володільцем цих злитків, не утримує їх в силу об`єктивних причин, так як вони знаходяться у володінні третіх осіб. Представник Державної Казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У відзиві позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначили, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало в правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] вироком Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30.07.2013 року був засуджений за ч.3 ст.364, ч.3 ст.27, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з правоохоронною діяльністю, строком на 2 роки та з конфіскацією Ѕ частини належного йому майна. Даний вирок залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 05.11.2013 року. Згідно листа прокуратури Луганської області від 12.02.2016 року №17/1-99 вих.16 два золотих банківських злитка знаходились на зберіганні в бухгалтерії прокуратури Луганської області за адресою: м.Луганськ, вул.Коцюбинського,3. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24.03.2014 року вирок приведено у відповідність до ЗУ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст.19 Конвенції ООН проти корупції» і [PERSON] вважається таким, що засуджений до покарання без конфіскації майна. Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 16.05.2019 року повернуто [PERSON] вилучені у нього під час обшуку 21.06.2007 року два банківських злитки: вагою 100 грамів з маркуванням «CREDIT SUISSE, 100g, 999,9, CHI, ESSAYEUR FONDEUR, AA017433» та вагою 50 грамів з маркуванням «ARGOR HE RAEUSSA, Switzerland 50g, Fine Gold, 999.9, Мelter ASSAYER, 133343». Ухвалою Луганського апеляційного суду від 27.08.2019 року ухвала Марківського районного суду Луганської області залишена без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що "шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)". Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) міститься висновок про те, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17, з урахуванням постанов Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, через орган, діями якого завдано шкоду. За теоретичним визначенням відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Отже, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначила, що "необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Дії (бездіяльність) ГУ НП у Сумській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України)". Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (ст. 1173, 1174 ЦК України). За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно протоколу обшуку від 21.06.2007 року за адресою: [ADDRESS] , було вилучено злитки жовтого металу вагою 100 грамів з маркуванням «CREDIT SUISSE, 100g, 999,9, CHI, ESSAYEUR FONDEUR, AA017433» та вагою 50 грамів в вакуумній упаковці з маркуванням «ARGOR HE RAEUSSA, Switzerland 50g, Fine Gold, 999.9, Мelter ASSAYER, 133343». Листом філії Державного Ощадного банку України - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 16.10.2020 року - встановлена наступна вартість золотих зливків банківських металів: -Золото 999.9, зливок 100 г (з відкритою упаковкою) - 185150 гривень; -Золото 999.9, зливок 100 г - 186080 гривень; -Золото 999.9, зливок 50 г (з відкритою упаковкою) - 93270 гривень; -Золото 999.9, зливок 50 г - 93735 гривень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме в частині задоволення стягнення з відповідача - Луганська обласна прокуратура на користь [PERSON] вартості банківських зливків, яка встановлена на момент розгляду справи, в сумі 278885 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial