Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 39404,33 грн., посилаючись на те, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем за адресою [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що останні своєчасно не вносять плату за надані послуги утворилась заборгованість у зазначеному розмірі. Просять стягнути суму заборгованості та судові витрати. 10.10.2019 року представник позивача надала заяву про зменшення позовних вимог та просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за період з 01.07.2014 року по 01.10.2019 року в сумі 10929,23 грн., інфляційні витрати в сумі 5978,31 грн., 3% річних в сумі 1516,34 грн. та сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1921 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави Антоновим А.В. від 17 липня 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави Миронець О.К. від 26.07.2019 року прийнято цивільну справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду. 15.10.2019 року заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" задоволено повністю. Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.12.2020 року скасовано заочне рішення та призначено розгляд справи. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити, заперечувала проти задоволення заяви про застосування строку позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи про причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали в повному обсязі та просили відмовити в його задоволенні, оскільки заборгованість погашена та застосувати строк позовної давності до вимог про 3 % річних та інфляційних витрат. Дослідивши докази у справі та заслухавши сторони суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" в період з 01.07.2014 року по 01.10.2019 року надавав послуги з теплопостачання, але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, утворилась заборгованість за вказаний період в розмірі 10929,23 грн. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідачі покладені на них, як споживачів обов`язки належним чином не виконували, за отримані послуги в повному обсязі не сплачували. Судом встановлено, що на день розгляду справи заборгованість погашена, отже суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволенню не підлягають. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача складає з урахуванням індексу інфляції у розмірі - 5978,31 грн., 3 % річних у розмірі 1516,34 грн. Судом не прийняті заперечення відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимог по 3% річних та індексу інфляції,оскільки судом встановлено, що заборгованість сплачена вже після ухвалення заочного рішення, тобто на момент звернення до суду з позовом була наявна заборгованість за послуги теплопостачання. Крім того, відповідачі в 2014 та 2015 році сплачували за послуги теплопостачання, отже вчинені дії ,які переривають строк позовної давності. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати в сумі 1921 грн.

Outcome: partial