Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Підставами позову вважає те, що відповідно до укладеної Угоди про надання особистого кредиту № 501088220 (надалі-Договір) [PERSON] (далі-відповідач) отримала кредит у розмірі 70250,00 грн. Відповідно до умов Договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договом повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 70250,00 грн. В порушення умов Договору, а також ст. 509, 526, 1049 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. В результаті чого станом на 22.03.2020 має заборгованість - 116702,03 грн, яка складається з наступного: 45698,56 грн - строкова заборгованість; 23088,41 грн - прострочена заборгованість; 2666,3 грн - строкова заборгованість по нарахованих % та комісіях; 36848,76 грн - прострочена заборгованість по нарахованих% та комісіях; 8400,00 грн - штрафи. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором. Відповідно до умов Договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором. На виконання умов Договору, відповідачу була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви, вимога не виконана. Просять суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 116702,03 грн, судові витрати. Ухвалою суду від 25.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив до суду не надіслав. Представник позивача в судове засідання не з`явився. На адресу суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку (за зареєстрованим місцем проживання відповідача). Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 223 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами. 08 вересня 2020 року, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено Угоду про надання кредиту № 501088220 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 70250,00 грн (а.с. 6-8). Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 22.03.2020 має прострочену заборгованість 116702,03 грн, а саме:45698,56 грн - строкова заборгованість; 23088,41 грн - прострочена заборгованість; 2666,3 грн - строкова заборгованість по нарахованих % та комісіях; 36848,76 грн - прострочена заборгованість по нарахованих% та комісіях; 8400,00 грн - штрафи (а.с.11). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено, що відповідач порушив зобов`язання по погашенню кредиту, передбачені договором №501088220, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості, укладеного між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] станом на 22.03.2020 (а.с.11), відповідно до якого заборгованість за кредитом становить 116702,03 грн, яка складається з наступного: 45698,56 грн - строкова заборгованість; 23088,41 грн - прострочена заборгованість; 2666,3 грн - строкова заборгованість по нарахованих % та комісіях; 36848,76 грн - прострочена заборгованість по нарахованих% та комісіях; 8400,00 грн - штрафи. Суду належних та допустимих доказів, що відповідач кредит не отримувала, доказів того, що підписи в заяві про бажання отримати кредит та в Оферті на укладання угоди про надання кредиту № 501088220, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.11.2018 не її, не надано, клопотання про призначення експертизи не заявлялось, не надано доказів отримання та використання кредитних коштів всупереч волі відповідача іншими особами. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідност.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки, належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої ст.12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ "Альфа-Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити повністю. Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved