Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про застосування наслідків нікчемності пунктів п.п. 4.3.1.1. та 1.6 кредитного договору № 65-Ф/13-25, уклеєного між ним і та ПАТ АТ «Укргазбанк» 21.03.2013 року та стягнення на його користь 4784 гр-н 25 коп. сплачених відповідачу як комісію. Позивач посилався на п. 3.6. Постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, згідно якого банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Позивач вважав, що комісія стягнута з нього за видачу кредиту за договором № 65-Ф 13-25, є незаконною, оскільки була сплачена за дії на користь банку. Позивач також посилався на п.2 Постанови ПВС України №9, зазначив? що вказані пункти договору кредиту суперечать ЗУ «Про захист прав споживачів». Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Тому, враховуючи наведене, вважаю що пункт правочину, на виконання якого було сплачено кошти позивачем відповідачу є нікчемним, оскільки не відповідає вимогам Закону, а саме ч.З п.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 3.6. Постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та наполягали на задоволенні позову. Позивач вказав, що на момент укладення договору кредиту він ознайомився зі змістом договору в тому числі з п. 4.3.1.1 та 1.6 договору, заперечень не висловлював , оскільки йому дуже були потрібні гроші і він прийняв вказані умови. Вважає, що вразі його відмови від вказаних умов банк не надав би йому кредит. На разі він прийняв всі умови договору, отримав грошові кошти, передбачені відсотки та комісію, оскільки це були обов»язкові умови договору, повернув кредитні кошти встановлену договором, про те зараз просить застосувати наслідки нікчемності пунктів 4.3.1.1. та 1.6. кредитного договору та повернути йому 4784 гр-ні 25 коп сплаченої комісії. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, вказала, що договір був укладений між сторонами та відповідає вимогам законодавства. Позивач прийняв усі умови договору, виконав їх, сплатив комісію та на разі повернув кредитні кошти. Договір є виконаним та припинив свою дію. Яких небуть зобов»язань після виконання договору сторони не мають. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи суд встановив факт укладення між ПАТ « Укргазбанк» та [PERSON] кредитного договору № 65-Ф/13- 25 21.03.2013 року та надання [PERSON] кредитних коштів 318950 гр-н для придбання нерухомості ( квартири) на строк до 20.03.2023 року з процентною ставкою у межах строку кредитування у розмірі 14%, за користування кредитними коштами не повернутими в передбачені терміни 23% річних на умовах сплати позичальником банку комісії за надання кредиту 1.5 % від суми кредиту, зазначеного п. 1.1. , складає 4784 гр-ні 25 коп ( п.1.6 договору) та сплатою комісії в день отримання кредиту ( п. 4.3.1.1.) . Сторони визнати як факт, що не підлягає доведенню, виконання сторонами умов договору в повному обсязі в тому числі повернення відповідачем кредитних коштів у повному обсязі. При вирішенні спору суд керується ст.. 3 ЦК України, згідно якої однією із засад цивільного судочинства є свобода договору. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до преамбули Закону № 1023-XII " про захист прав споживачів" він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Кредитний договір це цивільно-правовий договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України). Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах № 1023-XII, № 2664-ІІІ " про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" терміни споживчий кредит, фінансова установа, фінансова послуга дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають з кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону № 1023-XII. Згідно з преамбулою Закону № 2664-ІІІ у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні. Відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, фінансова установа юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У ч. 1 ст. 4 Закону № 2664-ІІІ визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобовязанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін. Суд приймає до уваги п. 1.6 договору кредиту № 65-Ф\\13-25 від 21.03.2013 року що до сплати позичальника банку комісію за надання кредиту 1.5% суми кредиту , зазначеної у п. 1.1, і складає 4784 гр-ні 25 коп. та п. 4.3.1.1. у день укладення цього договору позичальник зобов»язується сплатити комісію за надання кредиту у сумі визначеній в п. 1.6 цього договору суперечить п. п. 3.6. Постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, згідно якого банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо) тобто відповідно до ч.1 ст. 203, ч.2. 215 ЦК України є нікчемним. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин) . У цьому разі визнання не дійсним такого правочину судом не вимагається. Про те суд приймає до уваги те, що договір в цілому сторонами виконаний і позивач вимогу про визнання правочину не дійсним не висуває. Відповідно до ст.. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього цієї частини. Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновки, про те що правові наслідки недійсності окремих частин договору можливо застосувати лише вразі можливості укладення договору без включення до нього недійсної частини . Укладаючи договір кредиту позивач погодився на його умови, отримав кредитні кошти, скористався ними для придбання квартири. Позивач зазначив, що не отримав би кредитних коштів без сплати комісії. Позивач та його представник не довели можливості укладення договору між сторонами без умов, визначених в п.п. 1.6, п.п. 4.3.1.1. договору кредиту ( принцип свободи договору). Отже суд вважає, що позивач та його представник не довели, що правочин був би вчинений сторонами без виключення з нього вказаних умов та вказаних частин ( п.пп. 1.6, п.п.4.3.1.1. договору). Так позивач в судовому засіданні зазначив, що він погодився з наданими відповідачем умовами договору, оскільки діяв із засад цивільного судочинства - свободи договору. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України позивач був вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач та його представник не зазначили передбаченого договором чи законом захисту свого права. Тому в задоволенні позовних вимог належить відмовити. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, судові витрати належить компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed