Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач, звернулась до суду з позовом, який уточнювала під час розгляду справи, до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом у якому просить суд визнати за нею право власності на 5/12 частин будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та право власності на 1/2 (6/12) частину будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті, [PERSON] який прийняв але не оформив спадщину після смерті брата, [PERSON] . Позивач, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача - Шеремет О.В., надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила розглянути справу на розсуд суду. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 вересня 2006 року. [PERSON] залишив заповіт від 23.08.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Соха О.Б. реєстровий номер 1988, на користь позивача. За змістом вказаного заповіту [PERSON] належний йому на праві власності жилий будинок [ADDRESS] з прилеглими до нього господарчими та побутовими будівлями та спорудами заповів позивачу, [PERSON] . Спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку в порядку ст. 1241 ЦК України, у спадщині, що залишилась, після смерті [PERSON] , немає. У встановлений законом строк позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] до Другої Запорізької державної нотаріальної контори. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, що заведена після смерті [PERSON] у Другій Запорізькій державній нотаріальній конторі. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна: 11/12 частин житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями [ADDRESS] ; 7/20 частин житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями [ADDRESS] . 7/20 частин житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями [ADDRESS] рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/89/17 від 26.05.2017 року за [PERSON] визнано право власності на 7/20 частин житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] , [PERSON] , який прийняв але не оформив спадщину після смерті [INFO] , матері, [PERSON] , яка прийняла але не оформила спадщину після смерті, [INFO] , чоловіка, [PERSON] , за яким на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого ЗЖКУ від 21.08.1990 року за № 676 зареєстровано право власності на вищевказану частину будинку. Рішення виконано, право власності у встановленому законом порядку зареєстровано за позивачем. Щодо житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 08.07.1974 року № 432, виданого Запорізьким міськкомунгоспом виконавчого комітету Запорізької міської ради, зареєстрованого у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 08.07.1974 року за № 2687, 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями [ADDRESS] належала [PERSON] . Вказаний будинок було побудовано під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] , тому вказана 1/2 частина належала подружжя на праві спільної сумісної власності, по 1/4 частини спірного будинку кожному. Вказані обставини зазначені в ухвалі Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2018 року по справі № 334/396217. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину спірного житлового будинку. Заповіту [PERSON] не залишила, спадкоємцями першої черги за законом після її смерті стали її чоловік, [PERSON] та сини: [PERSON] та [PERSON] , які відповідно до п.1.ч.1. ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, спадщину прийняли в рівних частках. [PERSON] набув право власності на 1/12 частину спірного будинку, але у встановленому законом порядку спадщину після смерті матері не оформив. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/12 частину спірного будинку. 08.12.2016 року приватним нотаріусом ЗМНО, Банковською Ю.В , заведена спадкова справа 91/2016 року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина, [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Банковська Ю.В. №206/02-31 від 28.04.2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спірний будинок з приводу чого вона звернулась до суду з вимогами про визнання за нею права власності на 1/12 частину спірного будинку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2018 року по справі № 334/396217 затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] за умовами якої право власності на 1/12 частину спірного житлового будинку визнано за позивачем, [PERSON] Таким чином, у вигляді неоформленої спадщини залишились 5/12 часток спірного будинку, які належали [PERSON] (3/12 (або 1/4) частки - на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 08.07.1974 року № 432, виданого Запорізьким міськкомунгоспом виконавчого комітету Запорізької міської ради, як частка у спільній сумісній власності подружжя; 1/12 частка в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] дружини, [PERSON] та 1/12 - в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] сина, [PERSON] ). Всі зазначені 5/12 частин спірного будинку, як спадкоємиця за заповітом прийняла позивач у справі, [PERSON] , дружина [PERSON] , що підтверджуються матеріалами спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 31.08.1974 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої міської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 11696 [PERSON] продав 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями [ADDRESS] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.10.1992 року. Спадщину після його смерті прийняв як спадкоємець за законом, в порядку ст. ст. 530, 549 ЦК УРСР 1963 року, його рідний брат, [PERSON] , але у встановленому законом порядку на своє ім`я не оформив. Той факт, що [PERSON] доводився рідним братом [PERSON] підтверджується посвідками про народження братів № [NUMBER] від 08.09.1938 року та № [NUMBER] від 02.06.1932 року. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. Отже, вказану 1/2 частку спірного житлового будинку також успадкувала, як спадкоємиця за заповітом після смерті [PERSON] позивач у справі, [PERSON] У теперішній час оформити спадщину і отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на належне їй (11/12 частин спірного житлового будинку) спадкове майно, позивач у позасудовому порядку не має можливості, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та не оформлення за життя спадщини на частину майна попередніми власниками, про що свідчить постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину Другої Запорізької державної нотаріальної контори від 18.10.2016 року за №1896/02-31. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом та спадкування за заповітом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом (моментом) відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно ст. 530 ЦК УРСР 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об`єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved