Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона та треті особи є співвласниками квартири [ADDRESS], разом з нею в даній квартирі проживають треті особи та відповідач - її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано 07 червня 2007 року. Згідно договору купівлі-продажу від 21 вересня 2007 року, укладеного між позивачкою та відповідачем, відповідач відчужив на користь позивачки належну йому 1/4 частину квартири. Посилаючись на те, що відповідач на даний час не є співвласником квартири, систематично зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки, принижує її перед сусідами та не приймає участі в утриманні квартири, просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримала пред'явлені вимоги. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації житлового фонду Печерського району від 01 лютого 1996 року, є співвласницею квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва, разом з позивачкою співвласниками даної квартири були: батько позивачки [PERSON], син позивачки [PERSON] та відповідач, які зареєстровані та проживають у даній квартирі. 07 червня 2007 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис №199. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 21 вересня 2007 року, укладеного між позивачкою та відповідачем, відповідач відчужив на користь позивачки належну йому 1/4 частину квартири. Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги позивачка зазначає, що відповідач на даний час не є співвласником спірної квартири, проживаючи в ній систематично порушує правила співжиття, проте проживає у ній і тим самим перешкоджає реалізувати набуте нею право власності на вказане майно. Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою не надано суду доказів, які б підтверджували факт того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, не надано доказів про вжиття до нього заходів попередження, що застосовуються відповідними органами. Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення відповідача зі спірного приміщення слід відмовити за недоведеністю позовних вимог в цій частині. Також суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, з огляду на наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 4 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік способів захисту цивільних прав і інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Статтями 72, 107 ЖК України передбачено такий спосіб захисту права, як визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Аналогічний спосіб захисту закріплено і статтею 405 ЦК України. Проте, пред'являючи даний позов позивачка не надала суду доказів, які б свідчили про наявність підстав для застосування вищевказаних норм ЖК України і ЦК України та передбаченого ними способу захисту. Не можуть бути прийняті до уваги посилання представника позивача в обґрунтування позову на ту обставину, що п. 15 укладеного між сторонами справи договору купівлі-продажу частини квартири передбачений прямий обов'язок відповідача знятись з реєстраційного обліку в строк до 30 жовтня 2007 року, оскільки "зняття особи з реєстраціного обліку" та "виселення особи" не є тотожними поняттями. Вимогу про зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем його проживання позивачкою заявлено не було. Таким чином не зважаючи на те, що відповідач у судовому засіданні визнав вимоги пред'явлені до нього, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed