Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та просять позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та у них є спільна неповнолітня дочка [PERSON] , після народження якої вони перейшли проживати до батьків позивачки. З червня 2014 року по червень 2015 року відповідач перебував на військовій службі, після чого шлюб між ними було розірвано і відповідач перейшов проживати до своїх батьків, а дитина залишилася проживати разом з нею, перебуває на її утриманні. На даний час відповідач створив нову сім`ю, не утримував дитину та після ухвалення судом рішень про стягнення аліментів та про збільшення розміру аліментів не сплачував такі. У зв`язку з несплатою аліментів відповідачем щодо нього було відкрите кримінальне провадження. Останній частково погасив заборгованість, однак надалі не сплачував аліменти, ухиляється від обов`язку по утримання їх спільної дочки. Останній звільнився з роботи з метою уникнення обов`язку утримувати дитину. Відповідач ухиляється також від участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не піклується про її розвиток, не цікавиться її інтересами. За її заявою з приводу неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків Сокальською районною державною адміністрацією визначено спосіб участі відповідача у вихованні дочки та час спілкування з нею. Однак, відповідач і надалі ухиляється від виховання та утримання дитини. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Як мету позбавлення відповідача батьківських прав позивачка зазначила, що: «Так буде краще». Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, подав відзив, у якому покликається на те, що позбавлення батьківських прав щодо дитини є виключною мірою. Він визнав позов про стягнення з нього аліментів та збільшення розміру аліментів. Кримінальне провадження за ч.1 ст.164 КК України щодо нього закрито, його вина не встановлена та вказана ухвала не може свідчити про злісне ухилення ним від сплати аліментів на неповнолітню дочку. Він сплачує аліменти частково, виходячи з його можливостей. Виникнення заборгованості спричинене неможливістю сплати аліментів у повному обсязі, а не його небажанням сплачувати такі. Під час військової служби та участі в антитерористичній операції його було поранено . він лікувався, проходив реабілітацію, втратив 25% працездатності та був змушений звільнитися з роботи. Ним оскаржено розрахунок заборгованості за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року в сумі 16582,67грн., а тому не може бути безспірним доказом такої його заборгованості. Крім того, зазначив, що позивачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною. Між ними існують неприязні відносини, які виникли до розірвання шлюбу. Проживаючи в іншому населеному пункті, він приїжджав до дочки, щоб бачитися з нею, спілкуватися, привозив їй подарунки, однак позивачка не впускала його до дитини, виганяла, або взагалі не відчиняла двері. Залишені ним подарунки під дверима дому відповідачки за певний час привозили і залишали біля воріт його дому. Скарги позивачки щодо неналежного виховання з його сторони носять виключно суб`єктивний характер, та зумовлені штучним створенням підстав позбавлення його батьківських прав. Будучи учасником антитерористичної операції, він звернувся до Глухівського НВК «ЗШ І ступеня - дитячий садок» з метою застосування пільг щодо оплати харчування дочки. Однак позивачка, дізнавшись про це, не погодилася з використанням такої пільги щодо дитини. Вважає, що позбавлення його батьківських прав щодо дочки, зокрема природних прав відносно дитини, які виникають з факту кровної спорідненості, відсутні, виняткових обставин, які виправдовують розірвання сімейного зв`язку немає. Позивач подала відповідь на відзив, в якому вказала, що спільна дочка сторін взагалі не знає свого батька і не цікавиться ним, останній не утримує та не виховує її. Вона побоюється, щоб дочка не отримала психологічної травми від зустрічі з відповідачем. Відповідач не сплачує аліменти, не користується рішенням про визначення способу його участі у вихованні дитини, має нову сім`ю. Вона не хоче, щоб дитина перебувала на утриманні в держави, а саме користувалася пільгами відповідача як учасника АТО. Зазначила, що відповідач не вживає жодних дій, щоб дитина його знала. Крім того, відповідач їздить на заробітки з метою ухилення від сплати аліментів, а тому вважає безпідставними покликання останнього на часткову втрату ним працездатності. Вважає необґрунтованим висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки. Відповідач подав заперечення на відповідь, в яких вказав, що позивачка прагне позбавити його батьківських прав лише з огляду на неприязні відносини і можливість приймати рішення щодо дитини самостійно та не переслідує інтересів дитини. Він ніколи не втрачав інтересу до дочки, а позивачка створює йому перешкоди в побаченнях з дитиною, повертає подарунки. Вважає, що відмова відповідачки від наданих йому пільг зумовлена лише її особистою неприязню до нього. В свою чергу, він вважає, що конфлікти з позивачкою з приводу її перешкод надавати дитину негативно відіб`ються на дочці, тому він і не звертався з цього приводу зі скаргами та позовами. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.06.2013р., від якого у них є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача стягуються аліменти, що стверджується свідоцтвами про шлюб, про народження, рішеннями Сокальського районного суду від 15.09.2015р., від 10.05.2016р. та від 13.12.2017р. Спільна дочка сторін проживає разом з позивачкою в с.Глухів Сокальського району, що стверджується довідками від 13.11.2017р. та від 18.02.2019р. Станом на 27.11.2018р. у відповідача існувала заборгованість зі сплати аліментів на неповнолітню дочку в розмірі 16582,67грн., що стверджується відповідним розрахунком. У зв`язку з наявністю заборгованості по аліментах в сумі 16582,67грн., постановою державного виконавця від 03.12.2018р. [PERSON] обмежено у праві виїзду за межі України до погашення цієї заборгованості в повному обсязі. За наслідками скарги [PERSON] щодо неналежної участі [PERSON] у вихованні та утриманні дочки, комісією з питань захисту прав дитини та Сокальською районною державною адміністрацією визначено спосіб участі відповідача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, шляхом встановлення часу відвідування за місцем проживання матері та дитини і в присутності матері, що стверджується скаргою від 19.10.2017р., рішенням №95 від 20.11.2017р., розпорядженням №532 від 01.12.2017р. Також, на скаргу [PERSON] від 04.12.2018р. щодо ухилення [PERSON] від виховання та утримання їх спільної дочки, останній 26.12.2018р., 29.12.2018р. надано відповіді, згідно яких, в ході перевірки обставин встановлено, що відповідач сплачує частинами заборгованість по аліментах, а також намагався зустрітися з дочкою, однак його не впускали в будинок. З інформації та відповіді Глухівського навчально-виховного комплексу вбачається, що спільна дочка сторін - [PERSON] постійно відвідує даний заклад, є врівноваженою, активною та акуратною, позитивно ставиться до доручень. Зі слів вихователів даного закладу, дитину щоденно приводить і забирає мама. На всіх заходах присутні мама або баба дитини. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 29.12.2017р. кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.164 КК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення. З витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Сокальської районної державної адміністрації від 28.01.2019р. та рішення №9 від 28.01.2019р., звітів про проведену роботу вбачається, що комісією вирушено за недоцільне позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] такого висновку комісія дійшла на підставі того, що під час проведення перевірок встановлено і підтверджено свідками ту обставину, що [PERSON] чинила [PERSON] перешкоди в спілкуванні з дочкою, а саме не впускала його до дитини, не відчиняла ворота та двері. 01.02.2019р. Орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дочки [PERSON] . 03.09.2016р. [PERSON] вдруге одружився та в нього [INFO] народився син у цьому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження. Також, [PERSON] з 19.07.2014р. приймав участь в зоні АТО, де отримав уламкове вогнепальне поранення та вогнепальний перелом кістки, опікові рани, внаслідок чого втратив 25% працездатності та був демобілізований 10.06.2015р., має пільги, встановлені для учасників бойових дій, що стверджується витягом з військового квитка, наказом від 31.07.2014р., актом, довідкою від 30.09.2014р.,витягом з протоколу від 25.01.2016р. посвідченням, довідкою від 09.10.2015р., довідкою від 28.01.2016р., витягами з медичної картки та з історії хвороби. З витягу з трудової книжки вбачається, що [PERSON] 14.12.2016р. звільнений з ВП «Шахта «Червоноградська». 25.02.2018р. відповідач звертався до суду зі скаргою на дії державного виконавця, зокрема щодо нарахування заборгованості по аліментах в сумі 16582,67грн. Відповідно до постанови державного виконавця від 23.10.2018р., [PERSON] погасив заборгованість по аліментах в повному обсязі та щодо нього скасовано заходи примусового виконання. 21.12.2018р. [PERSON] звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, та ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 03.01.2019р. відкрито провадження у справі. З повідомлення від 19.03.2019р. встановлено, що [PERSON] не погодилася із застосуванням пільг щодо батьківської плати за харчування спільної дочки сторін [PERSON] , наданих [PERSON] . В [PERSON] психіатричних показань до виконання роботи гірника підземного не виявлено, він позитивно характеризується за місцем проживання, що стверджується довідкою від 15.02.2016р. та характеристиками. Згідно відповідей Ванівської сільської ради Сокальського району від 14.05.2019р., на запит відповідача останньому роз`яснено, що оскільки спільна дитина сторін проживає з матір`ю, то це свідчить про перебування останньої на утримання позивачки, про що зазначено в довідці. Чи приймають участь інші особи окрім матері, в тому числі і відповідач, в утриманні дочки, сільській раді не відомо. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання останнім відзиву на позов свідчить про його інтерес до дитини. Крім того, судом встановлено, що позивачка чинить перешкоди в побаченні відповідача з дитиною, що встановлено також Службою у справах дітей. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої дитини, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено достовірних та достатніх даних в підтвердження обставин, що свідчили б про умисне нехтування останнім своїх батьківських обов`язків та відсутність у нього бажання виховувати дитину, брати участь в її утриманні та спілкуватися з нею.

Outcome: dismissed