Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № НАХRRХ 14110085 від 03.07.2007 року за період з 10.12.2009 року по 10.12.2014 року на загальну суму 55651,55 грн. та судових витрат в розмірі 556,51 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.07.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № НАХRRХ 14110085, відповідно до якого [PERSON] отримав строковий споживчий кредит у розмірі 8457,84 грн. на строк з 03.07.2007 року по 02.07.2009 року включно, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця у сумі 601,79 грн. При порушенні зобов'язань по погашенню кредиту. Позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 11,83 на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим розмір простроченої заборгованості по кредиту станом на 10.12.2014 року складає 7818,98 грн. Договором 02.07.2009р. визначено кінцеву дату виконання зобов'язання щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання [PERSON] своїх грошових зобов'язань за договором та припинення зобов'язання в цілому. Згідно п. 5.5 Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам, сторони дійшли згоди що термін позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюється тривалістю 5 років. Таким чином, строк прострочення за тілом кредиту за період з 10.12.2009 року по 10.12.2014 року становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 7818,98 грн, розмір % ставки на день дорівнює 0,39%, отже сума заборгованості по відсоткам складає 7818,98 грн.*0,39%*1825 днів прострочення/100, і дорівнює 55651,55 грн. Представник позивача Пономаренко С.П. в судове засідання не з'явився, надав заяву відповідно до змісту якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглядати без його присутності за наявними в справі матеріалами. У разі неявки в судове засідання відповідача, просив суд ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення слухання справи, чи про визнання позовних вимог, чи заперечень проти позову не надав. Суд, вважає за можливе розглянути справу заочно виходячи з наступного: Відповідно до довідки Богодухівського районного сектору ГУ ДМС України в Харківській області, місце проживання [PERSON] з 12.05.2014 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовна заява не підлягає задоволенню оскільки позов подано після спливу строків позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ч.1 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові. Згідно із ч. 1 ст. 266 ЦК України, із спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № НАХRRХ 14110085 від 03.07.2007 року [PERSON] отримав строковий споживчий кредит у розмірі 8457,84 грн. на строк з 03.07.2007 року по 02.07.2009 року включно. Згідно п. 5.5 Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам, сторони дійшли згоди що термін позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюється тривалістю 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві, ст.ст. 530, 631 ЦК України, визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання". Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до ст. 1048 ЦК України (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). З наданого позивачем обґрунтування позовних вимог, розрахунку у зв'язку з неповерненням відповідачем кредитної заборгованості за Договором НАХRRХ 14110085 від 03.07.2007 року вбачається, що відповідачем порушено умови договору про сплату щомісячних платежів починаючи з жовтня 2007 року, в той же час позовну заяву щодо стягнення заборгованості позивачем було подано до Богодухівського районного суду 26 січня 2015 року. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності, ч. 1 ст. 261 ЦК України, починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення договору), як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи, ст. 261 ЦК України. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання чергового платежу. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13. Відповідно до п. 31 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст.ст. 57-60 ЦПК України. Позивачем не надано доказів щодо поважності причин пропуску строків звернення до суду з таким позовом та не заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності. За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні заявленого ПАТ КБ «Приватбанк» позову до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed