Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з вищенаведеним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач фактично живе в [ADDRESS] а зареєстрований місцем його проживання є будинок по [ADDRESS]. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.01.2020 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.01.20 житловий будинок, розташований по [ADDRESS] на праві приватної власності в рівних частинах належить позивачам. Будинковолодіння розташоване по [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачці. В період з 1 травня 1984 року до 5 грудня 2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі . Від спільного проживання у них народилося четверо дітей: [PERSON], 1986 р.н., [PERSON], 1987 р.н., [PERSON], 1990 р.н, [PERSON], 1995 р.н. Впродовж останніх років життя. відповідач змінив своє відношення до сім'ї в цілому - внаслідок зловживання спиртними напоями систематично вчиняв сварки, бійки. Наведені обставини і стали причиною розірвання шлюбу. Із часу розірвання шлюбу, поведінка відповідача стала тільки агресивнішою, не керованою. Відповідач продовжує вживати алкоголь вчиняти насильство над колишньою дружиною та сином. Спільне проживання разом з відповідачем неможливе, внаслідок йог дій позивачі живуть в постійних страхах за своє життя, здоров'я. Відповідач застосовує фізичну силу, через що позивачка неодноразово тікала із власного дому до сусідів. Така його протизаконна поведінка змушувала позивачів неодноразово звертатися за допомогою до правоохоронних органів. внаслідок розгляду повідомлення про вчинення відповідачем насильства в сім'ї, відповідач неодноразово був притягнутий до адмінвідповідальності за чт.173-2 ч.2 КУпАП. На даний час відповідач перебуває на профілактичних обліках Городенківского ВП, як особа схильна до вчинення насильства в сім'ї та підсудний за ч.1 ст.126-1 КУпАП. Крім того, відповідач участі в утриманні будинку. його ремонті, оплаті послуг за комунальні послуги не приймає, не несе фінансових витрат щодо утримання житла та не приймає участі у спільному побуті, не є членом їхньої сім'ї, має інше власне житло, а тому вважається таким, що втратив право користування даним житлом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. До суду від представника позивача-адвоката Бундзяк У.М. поступила заява про розгляд справи без позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. На електронну адресу суду від [PERSON] поступила заява про розгляд справи без нього. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду від відповідча 12.01.2021 поступила заява про розгляд справи у його відсутності. Позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст.321 та ст.391 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.3 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим 20.01.2020 державним нотаріусом Городенківської РДНК Капріян С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 60 слідує, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї бабусі [PERSON], яка померла [INFO], яка складається із житлового будинку [ADDRESS]. Копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196895991 формованого 20.01.2020 доводиться, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196894479 формованого 20.01.2020 доводиться, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний житловий будинок по [ADDRESS] вбачається, що житловий будинок побудований в 1920 році, інші господарські будівлі та споруди побудовані в 1920, 1988 роках. Довідкою № 390, виданою 13.07.2020 виконавчим комітетом Острівецької сільської ради стверджується, що в [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], 1986 р.н., а фактично проживає [PERSON], 1963 р.н., та [PERSON], 1965 р.н. Копією свідоцтва на право власності на житловий будинок від 11.06.1996 виданого виконкомом Острівецької сільської ради на підставі рішення виконкому Острівецької сільської ради народних депутатів № 20 доводиться, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] на праві приватної спільної (сумісної,часткової) власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах. Відповідно до копії договору дарування 2/3 часток житлового будинку від 29.04.2010 посвідченого приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я.. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла у власність 2/3 частки житлового будинку по [ADDRESS]. Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26185995 виданого 21.05.2010 ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" доводиться, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 2\\3 частини житлового будинку по вул. Довганюка,43 с. Острівець Городенківського району на підставі договору дарування/955/29.04.2010/Стефурак Н.Я., приватний нотаріус Городенківського РНО. Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим 20.08.1996 державним нотаріусом Городенківської РДНК Паньків Д.М. доводиться, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON]. померлої [INFO]. яка складається з 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Відмітка ОКП "Коломийське МБТІ" свідчить про те, що в Коомийському МБТІ зареєстровано право власності [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку по [ADDRESS]. З довідки № 388, виданої 13.07.2020 виконавчим комітетом Острівецької сільської ради слідує, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Довідкою № 389, виданою 13.07.2020 виконавчим комітетом Острівецької сільської ради підтверджується, що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1965 р.н.. та [PERSON]. 1963 р.н Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2019 року по справі № 342/986/19 (провадження 2/342/681/2019) розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та гр. [PERSON], [INFO], зареєстрований 01 травня 1984 року Острівецькою сільською радою Городенківського району, актовий запис № 2. Рішення набрало законної сили 08.01.2020. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18.04.1986 відділом ЗАГС Приморського району м. Одеса стверджується, що [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Актом опиту свідків [PERSON] та [PERSON] від 14.07.2020 підтверджується, що житель с. Острівець [PERSON], 1963 р.н., зловживає спиртними напоями, постійно спричиняє сварки із своєю колишньою дружиною, здійснює їй погрози, обзиває її нецензурними словами, перешкоджає їй проживанню у житловому будинку. Після їхніх спорів [PERSON] неодноразово приходила до [PERSON] ночувати, побоюючись його погроз. Частиною 3 ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє особу права користування займаним приміщенням. Відповідно дост. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Ст. 116 ЖК України визначено - якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (Пункт 17 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 13 від 25.12.1992) при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Про протиправну поведінку відповідача свідчить повідомлення начальника Городенківського ВП про притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності 20.01.2020 за ч.1 ст.173-2 КУпАП; 02.06.2020 за ч.2 ст.173-2 КУпАП, 02.06.2020 за ч.1 ст.178 КУпАП, 02.06.2020 за ч.2 ст.173-2 КУпАП, 16.07.2020 за ч.2 ст.178 КУпАП. Також, [PERSON] перебуває на профілактичних обліках городенківського ВП. як особа схильна до вчинення насильства в сім'ї та підсудний за ч.1 ст.126-1 КК України. Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖК України, позивачі посилаються на те, що відповідач перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки, ображає нецензуною лайкою, погрожує фізичною розправою та порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Отже, предметом даного позову є певна матеріально-правова вимога позивачів до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, а саме - заходами, передбаченими законом з метою припинення порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Обрання позивачем способу захисту свого цивільного права шляхом виселення відповідача, на думку суду, відповідає загальним засадам власника майна і його праву вимагати усунення будь-яких порушень цього права, хоча б ці порушення й не були поєднані з позбавленням володіння, як це передбачено статями 386,391 Цивільного кодексу України та статтею 47 Конституції України, а також положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивачі набули права власності на законних підставах і їх право власності є непорушним і підлягає захисту шляхом виселення відповідача та зобов`язання нечинити їм перешкод в користуванні їхнім майном. В добровільному порядку на вимоги позивачів звільнити будинок відповідач не бажає. Отже, суд прийшов до переконання, що права позивачів щодо користування та розпорядження належним їм будинком підлягають захисту, на підставі ст.391 ЦК України, шляхом виселення відповідача з вказаного житлового будинку. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, перешкоджає позивачам здійснювати право власності на свій розсуд, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі ст. ст. 71, 72, 150, 156, 163 Житлового кодексу України, ст.ст. 317, 319, 321, 383 ЦК України,

Outcome: approved