Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 27.10.2005 року відповідачка отримала кредит у розмірі 8800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками банку не надавала. Судовим наказом Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25.01.2008 року з відповідачки на користь позивача було стягнуто 6032,99 грн. Станом на 30.11.2013 року відповідачка має заборгованість у розмірі 19242,73 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 0,79 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 17849,43 грн., штрафу (фіксованої) частини у сумі 500 грн. та штрафу (процентної складової) в сумі 892,51 грн. Оскільки вирішити спір в добровільному порядку неможливо позивач вимушений звертатись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення по розрахунках, наданих до позовної заяви, а також надісланих на вимогу суду виписках по кредитному рахунку [PERSON], за вказаних обставин просила позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши заяву та матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що предметом спору в даній справі є кредитні правовідносини. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, що 21.10.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 8800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6). Судом встановлено, що кредитний договір укладено у письмовій формі, підписано сторонами по справі, зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідачка порушила умови кредитного договору і станом на 25.01.2014 року має заборгованість у розмірі 21916,24 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 19242,73 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 0,79 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 17849,43 грн., штрафу (фіксованої) частини у сумі 500 грн. та штрафу (процентної складової) в сумі 892,51 грн. Так, згідно п.п. 6.5.-6.14. договору відповідач зобов'язався щомісяця, у строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом. Згідно тарифів та умов обслуговування кредитних карт борг розраховано в певній сумі (7 % від заборгованості ) для погашається щомісяця до 25 числа, в яку враховується базова відсоткова ставка 3 % на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік, комісії за кредитне обслуговування та зняття коштів і несвоєчасне погашення заборгованості. У п. 8.6 Умов зазначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений в договорі.Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. Судовим наказом Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25.01.2008 року з відповідачки на користь позивача було стягнуто 5992,49 грн. (а.с.3). Відповідно до ст.95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення і згідно п.3 ч.2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає виконанню державною виконавчою службою. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду недопустиме. Враховуючи зазначене, банк не враховував у суму загальної заборгованності по кредиту суму боргу, яка була стягнута судовим наказом. У п.17 постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30.03.2012 року зазначено, що обов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Із наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що починаючи з 02.07.2007 року відповідач не вносив кошти на погашення заборгованості. Тому, кожен місяць банком нараховувалась сума, яку він повинен був сплатити, що включала черговий платіж (прострочену заборгованість), відсотки за користування кредитними коштами, комісію. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, оскільки він доведений під час слухання справи. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (позивач) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові (відповідачеві) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1050, 1056-1 ЦК України проценти є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Розділом 5 Правил користування платіжною карткою визначено порядок нарахування і оплати відсотків за користування кредитом, порядок погашення боргових зобов"язань. Так, сторони передбачили, що проценти за користування кредитом позичальник сплачує у розмірі 0,01 % в рамках пільгового періоду по кожній платіжній операції. Строк погашення відсотків - щомісячно за попередній місяць. Ця умова договору узгоджується із ч.1ст.1048 ЦК України, якою встановлено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позика вважається повернутою позикодавцеві в момент, зокрема, зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок , що передбачено ч.3ст.1049 ЦК України. П. 27 Постанови ПВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. За таких обставин позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав умови договору, а відповідачка в односторонньому порядку ухиляється від виконання умов кредитного договору, а саме не сплачує заборгованість у строки та в розмірах, передбачених вказаним договором, що підтверджується вищезазначеними доказами по справі, наданими позивачем. Статтею 625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України „Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом". У матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані, що відповідачка вживала заходів для належного виконання зобов'язання по даним правочинам, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з її вини. Згідно ст.ст. 1,10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Частиною 1 ст. 58 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved