Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом і просить суд стягнути на його користь з [PERSON], а в разі відсутності у нього майна для відшкодування шкоди з його матері, [PERSON], майнову шкоду в сумі 816 грн. 59 коп., а також стягнути на його користь з [PERSON], а в разі відсутності у нього майна для відшкодування шкоди з його матері, [PERSON], моральну (немайнову) шкоду в сумі 15000 грн., стягнути з відповідача судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 2 травня 2014 року [PERSON] завдав йому численних ударів у різні частини тіла, внаслідок чого позивач одержав тілесні ушкодження, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 18.11.2014 року дії [PERSON] було кваліфіковано як умисні дії, які виразилися в умисному нанесенні позивачу тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, тобто, як злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України. [PERSON] свою вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся. Позивач лікувався від одержаних травм у хірургічному відділенні Оржицької центральної районної лікарні, там перебував на стаціонарному режимі з 06.05.2014 року по 27.05.2014 року, де йому було проведено оперативне втручання з приводу виправлення спинки носа. Тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з неповнолітнього [PERSON] та його матері [PERSON] на свою користь витрат, пов'язаних з придбанням медикаментів, на загальну суму 816 грн. 59 коп. Проте, своїми злочинними діями [PERSON], крім матеріальної шкоди, завдав позивачеві і моральну шкоду, розмір якої позивач оцінює у 15 000 грн. Позивач вказує, що своїми неправомірними діями [PERSON] завдав йому моральні та фізичні страждання, які позначили певні негативні зміни у його житті. Завдану позивачу шкоду ні під час досудового слідства, ні під час судового провадження відповідачі не відшкодували, посилаючись на відсутність коштів. В судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилались на обставини, викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позов. У судове засіданні 26 березня 2015 року позивач та його представник не з»явились, у направленій до суду заяві прохали справу розглядати без їх участі. Відповідач [PERSON] позов не визнав та вказав, що конфлікт виріс із взаємної суперечки, тому частина вини у тому, що відбулося, лежить і на позивачеві. Крім того, він вважає, що розмір моральної шкоди явно завищений. Відповідач [PERSON] позов не визнала, оскільки не має коштів на його відшкодування. Представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги не визнав, хоча допускає, що суд може стягнути моральну шкоду на користь потерпілого. Вважає, що позивач сам винен у виникненні конфлікту. Матеріальна шкода, яка заявлена до стягнення не обґрунтована належними доказами, оскільки посилання у чеках на лікування медикаментами, це загальне поняття, його неможливо узгодити з призначеннями які було здійснено лікарем. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та проаналізувавши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що згідно ухвали Оржицького районного суду Полтавської області від 18.11.2014 року у кримінальному провадженні № 543/823/14-к [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України у зв'язку з передачею його під нагляд матері [PERSON] терміном на 1 рік з моменту набрання чинності даною ухвалою. Судом дії [PERSON] було кваліфіковано як умисні дії, які виразилися в умисному нанесенні позивачу тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я (а.с. 10). Згідно висновку експерта від 24.06.2014 року № 192 у позивача виявлені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому кісток носу без зміщення, гематоми лівої щоки, синців обличчя, шиї, саден тім'яної ділянки, правої кисті, крайовий скол емалі 1-го зуба на нижній та верхній щелепі зліва, які утворилися від семикратної дії тупого (тупих) предметів за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. При цьому, з ухвали суду вбачається, що [PERSON] свою вину у вчиненні даного діяння щодо [PERSON] визнав повністю, щиро розкаявся. У зазначеному кримінальному провадженні позивач був потерпілим. Ухвала не оскаржувалася і набрала законної сили. Позивач лікувався від одержаних травм у хірургічному відділенні Оржицької центральної районної лікарні, там перебував на стаціонарному режимі з 06.05.2014 року по 27.05.2014 року (а.с. 11-12). Чеки, що надані позивачем до суду свідчать про те, що було придбано медикаменти: згідно чеку № 14 від 07.05.2014 року на суму 425,80 грн., товарний чек про купівлю медикаментів № 38 від 07.05.2014 року на суму 325,49 грн., товарний чек про купівлю медикаментів № 24 від 12.05.2014 року на суму 55,95 грн., товарний чек про купівлю медикаментів № 19 від 12.05.2014 року на суму 9,35 грн. (а.с. 13). Загальна сума витрат на медикаменти становить 816,59 грн. У суді встановлено, що на момент розгляду справи вищевказані кошти відповідачами не відшкодовані. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 р. (з наступними змінами) "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи дані норми законодавства, суд вважає, що у суді доведено, що внаслідок неправомірних дій з боку відповідача [PERSON] позивач знаходився на лікуванні, але аналізуючи докази, які надані суду в цій частині позовних вимог, суд вважає, що вони є не належними та такими, що не доводять які саме медичні препарати було призначено хворому внаслідок лікування від завданих травм ( не надано призначення лікаря з вказаного приводу), чеки у яких міститься посилання на купівлю медикаментів є такими, що не доводять які саме медикаменти були придбані, а відсутність призначень лікарів позбавляє суд можливості зробити висновок про те, що вказані ліки були придбані саме для лікування від отриманих травм. Таким чином, суд вважає, що позивачем витрати на лікування не доведені належними та допустимими доказами. Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Так, неправомірність дій [PERSON] щодо заподіяння позивачу легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад його здоров'я, встановлено ухвалою суду від 18.11.2014 року, судом також встановлено безпосередній причинний зв'язок між цими діями [PERSON] та моральною шкодою, заподіяною позивачеві у вигляді моральних та фізичних страждань, інших негативних явищ, викликаних завданням тілесних ушкоджень та подоланням їх наслідків, крім того, вина [PERSON] у заподіянні моральної шкоди позивачу також є доведеною. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач вважає, що розмір моральної шкоди становить 15 000 грн. В обґрунтування такого розміру позивач вказує, що своїми неправомірними діями [PERSON] завдав йому моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої дії, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в уникненні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов'язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. Позивач зазначає, що в момент отримання тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров'я і життя. У подальшому позивач був змушений проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Впродовж всього періоду лікування почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). В період стаціонарного лікування він потребував зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувався як джерело клопоту та обмежень для родичів. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість у собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Визначаючи розмір спричиненої позивачу моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд враховує характер протиправного діяння [PERSON], а саме, заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я позивача, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховує, що останній переніс нервовий стрес та хвилювання, фізичний біль та душевні страждання, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, зміною звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення здоров'я. У зв'язку з цим був порушений нормальний порядок та спосіб життя позивача. Суд враховує характер немайнових втрат та інші обставини. Суд враховує стан здоров'я потерпілого, який отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, те, що потерпілий лікувався від одержаних травм у хірургічному відділенні Оржицької центральної районної лікарні, там перебував на стаціонарному режимі з 06.05.2014 року по 27.05.2014 року, враховує тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, які виявилися необхідними для відновлення попереднього стану. Суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди частково і необхідності стягнення з [PERSON] на користь позивача 5800 грн. в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Частинами 1, 2 статті 1179 ЦПК України передбачено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частині, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальниками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їх вини. Виходячи з цього, залучення матері неповнолітнього [PERSON] в якості співвідповідача у справі на момент звернення позивача до суду було обґрунтованим. Однак, на момент постановлення рішення у справі [PERSON] досягнув повноліття, а повнолітні особи відповідають за спричинену ними шкоду на загальних підставах. Тому, в частині позовних вимог до матері [PERSON] [PERSON] позивачу належить відмовити. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial