Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 11.09.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № HEU0GK0000000006 від 15.09.2008 року, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 23691.60 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 відсотків річних, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 11.09.2008 року. В порушення норм закону та умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання за вищевказаним договором не виконала, станом на 21.02.2014 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 40161.62 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач уклали договір іпотеки від 11.09.2008 року. Згідно договору [PERSON] надала в іпотеку квартиру, загальною площею 34.30 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS].Представник позивача просив суд в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, висилити відповідача і інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі, стягнути з відповідача судові витрати. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи тим, що кредитний договір № HEU0GK0000000006 був укладений між нею та банком фактично 12.09.2008 року, а не 11.09.2008. При укладенні договору кредиту відповідач, не маючи індивідуальної ліцензії Національного банку України на використання іноземної валюти, та в супереч вимогам законодавства видав їй кредитні кошти не в гривнях, а в доларах США. Крім того курс долару на сьогоднішній день по відношенню до курсу на день укладання договору зріс у тричі, а тому подальше виконання умов спірного кредитного договору порушує принцип справедливості, закріплений ст.. 3 ЦК України. Вважає умови кредитного договору несправедливими, та такими що суперечать принципу добросовісності. Просить суд визнати недійсним зазначений кредитний договорів та похідні від нього: додаткову угоду від 15.09.2008 року; договір іпотеки квартири [ADDRESS]; додатковий договір про внесення змін і доповнень до договору іпотеки від 18.09.2008 року; заставу від 11.09.2009 року. А також забов»язати приватного нотаріуса [PERSON] виключити з реєстру та заборони відчуження вищевказаної квартири. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав пояснення в межах заявлених вимог. Представник [PERSON] за дорученням [PERSON] не підтримали первинний позов в межах письмових заперечень. Третя особа - приватний нотаріус Каховського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON]до суду не з'явилася, належно сповіщена про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Вислухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи дійшов висновку, що первинний та зустрічний позови задоволенню не підлягають з наступних підстав. По справі встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № HEU0GK0000000006 від 11.09.2008 року, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 23691.60 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 відсотків річних, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 11.09.2008 року, що підтверджується даним договором (а.с.13-15). В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк»і відповідач уклали договір іпотеки від 11.09.2008 року (а.с.20-22), згідно договору відповідач надав в іпотеку квартиру, загальною площею 34.30 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить відповідачу на праві приватної власності, а саме на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2008 року (а.с.67-68). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 527 та ст. 530 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У відповідності до п.8.1 Кредитного договору № HEU0GK0000000006 від 11.09.2008 року погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 401,59 доларів США згідно Графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Однак, судом встановлено, щоДомбровська Г.В. взятого на себе зобов'язання не виконала, у зв»язку з чим станом на 21.02.2014 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 40161.62 дол. США., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.6-9) та складається з : 26564,15 доларів заборгованість за кредитом, 2080,18 доларів США- заборгованість по процентам за користування кредитом, 354,30 доларів США- заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 9223,57 доларів США пеня за несвоєчасне виконання забов»язань за договором, а також штрафи: 28,31 доларів США фіксована частина, 1911,11 доларів США процентна складова. Наявність самого факту заборгованості [PERSON] не заперечує, однак вважає розрахунки банку невірними, а також заявляє про сплив строку позовної давності щодо вимог відносно пені. Проте з матеріалів справи вбачається, що згідно до п. 5.5 умов кредитного договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені та штрафів встановлений у п'ять років, що свідчить про те, що позовна заява, а відповідно і заявлені вимоги подані до суду в межах строку позовної давності. Згідно з ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Але, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (починальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є суб'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку). В судовому засіданні встановлено, що майно [PERSON] (квартира [ADDRESS]) виступає як забезпечення зобов'язання громадянина України за споживчим кредитом, наданим йому в іноземній валюті. Це майно використовується як місце постійного проживання іпотекодавця, у якого у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а його загальна площа не перевищує140 кв. м і становить 34,30 кв.м. Таким чином, суд приходить до переконання, що ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширює свою дію на правовідносини між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] щодо відносин між сторонами за Кредитним договором та Договором іпотеки. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню. Вимоги позивача за зустрічним позовом ґрунтуються на відсутності у ПАТ КБ «ПриватБанк» ліцензії НБУ, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту, проте на момент укладення договору у банка не існувало заборони на укладення договорів в іноземній валюті. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснює свою діяльність на підставі банківської ліценції НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року та дозволу НБУ від 19 березня 1992 року за номером 22. Під час укладання кредитного договору, сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але позивач, будучи ознайомлений з умовами надання кредиту, свідомо та добровільно обрав валютою кредитування саме долари США та взяв на себе зобов'язання повернути кредит в іноземній валюті. Тому твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є цілком безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавстві України. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі передбачені кредитним договором. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язанням допускається у випадках і на умовах, встановлених законом. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ч. 1 ст.215 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальнее настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Відповідно до п. 9.1. кредитного договору підписання договору № HEU0GK0000000006 свідчить про те, що позичальник ознайомився з усіма умовами, на яких ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснює кредитування, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту та свідомо обрав умови кредитування, викладені в договорі. Таким чином, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з наведеного, відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, позивач добровільно погодився на його укладення. За наслідком відсутності правових підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору не підлягають задоволенню і інші позовні вимоги, які є похідними від первісних позовних вимог.

Outcome: dismissed