Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якій зазначає, що 25.10.2014 року з вини [PERSON] сталася ДТП, внаслідок чого пошкоджено належний позивачеві автомобіль, заподіяно матеріальну і моральну шкоду. ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, однак виплата не була здійснена. Позивач просив стягнути з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» суму страхового відшкодування за пошкодження автомобіля у розмірі 49\~000 грн., пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за пошкодження автомобіля у розмірі 23\~885 грн. 17 коп., а також стягнути із [PERSON] суму франшизи в розмірі 1 000 грн., відшкодування моральної шкоди у звязку із пошкодженням автомобіля в розмірі 50 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали повністю, посилаючись на заподіяння позивачеві шкоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху [PERSON], звернення до страхової компанії, яка оцінила розмір шкоди, однак не виплатила страхове відшкодування без поважних причин, через пошкодження автомобіля та смерть постраждалої у ДТП дружини, послідуючі відмови у виплаті відшкодування, позивачеві також була заподіяна і моральна шкода, оскільки він хвилювався, порушились нормальні життєві звязки. Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, хоч про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином, заяв, клопотань чи заперечень суду не подавали, про причини неявки не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів за відсутності відповідачів. Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 25 жовтня 2014 року близько 05 год. 30 хв. на 58 км. Автодороги Київ-Знамянка на території Обухівського району Київської області відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER], порушив вимоги п.п. 2.3«б», 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України і вчинив зіткнення із автомобілем «Шевроле Ніва», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого останньому автомобілю було спричинено механічні пошкодження, що підтверджується постановою судді. Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 05.11.2014 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у звязку із скоєнням ним вказаної дорожньо-транспортної пригоди 25.10.2014 року. Власником автомобіля «Шевроле Ніва», державний номерний знак [NUMBER], на час ДТП був позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою Враховуючи викладене, шкода, заподіяна внаслідок ДТП позивачеві повинна бути відшкодована відповідачем [PERSON] як винним у ДТП у порядку, визначеному чинним законодавством. Відповідно до полісу № АС/7377239 в період вчинення ДТП відповідальність [PERSON] була застрахована іншим відповідачем ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Згідно із п. 1 ст. 15 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 р., застрахованою є відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Як вбачається із ксерокопії поданого позивачем повідомлення 02.06.2015 року ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» надіслало позивачеві повідомлення про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 49\~000 грн., де також зазначено про те, що франшиза за страховим полісом становить 1\~000 грн. Згідно п.36.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. За таких обставин, суд вважає доведеним факт звернення позивача із заявою про випалту страхового відшкодування та факт прийняття відповідачем ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 49\~000 грн., а також факт виникнення у відповідача [PERSON] зобовязання виплати відшкодування матеріальної шкоди позивачеві в розмірі франшизи 1\~000 грн. Пунктом 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року визначено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Враховуючи викладене, вище, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування із ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та суми франшизи із [PERSON] ґрунтуються на законі та наявних у справі доказах, тому підлягають задоволенню. Згідно п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно п.36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Як зазначалось вище, поданими суду доказами в остатній мірі переконливо доведено факт прийняття ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» рішення про виплату позивачеві страхового відшкодування, однак суду не подано будь яких доказів, які б містили відомості про реквізити та зміст договору страхування (полісу), про визначені договором умови, порядок і строки виплати страхового відшкодування, про дату звернення позивача до страхової компанії із заявою щодо виплати страхового відшкодування, про дату і реквізити прийнятого страховою компанією рішення про виплату позивачеві страхового відшкодування, що унеможливлює достатньо обґрунтований висновок суду про час виникнення у відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» цивільно-правових зобовязань щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування. Згідно п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно п.36.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Нарахований позивачем розмір пені суд вважає таким, що суперечить закону і матеріалам справи, оскільки спосіб нарахування пені очевидно не ґрунтується за договорі або законі, так як пеня позивачем нарахована з дня подання ним заяви про виплату страхового відшкодування, а не з дня прийняття рішення про таку виплату, як це передбачено вказаними вище приписами законодавства. При цьому самостійно розрахувати розмір пені суд позбавлений можливості через відсутність доказів дати прийнятого страховою компанією рішення про виплату позивачеві страхового відшкодування, час виникнення у відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» цивільно-правових зобовязань щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення пені суд вважає недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позовні вимоги стосовно відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню частково, оскільки відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 5 від 31.03.1995 р., у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд вважає доведеними посилання позивача на заподіяння йому моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях позивача в звязку із пошкодженням належного йому майна та неправомірною відмовою відповідача відшкодувати завдані збитки, зміні життєвого укладу позивача внаслідок неможливості використання автомобіля, в тому числі і для організації лікування постраждалої у цьому ж ДТП дружини позивача [PERSON], яка згодом померла 27.11.2014 року від захворювань, повязаних із травмою (переломом ключиці), що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть. Оцінюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що грошова сума 10 000 гривень відповідає фактичним обставинам справи, є достатньою і обґрунтованою, а також відповідає вимогам ст.23 ЦК України щодо розумності і справедливості при визначенні судом розміру такої шкоди. Згідно п.22.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України (435-15). Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України (435-15). При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України (435-15), таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. У звязку з вищевикладеним суд вважає, що обовязок відшкодування моральної шкоди слід покласти саме на відповідача [PERSON] Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем всупереч вимогам ст.ст. 10,11,60 ЦПК України доведено належними і допустимими доказами позов лише частково, відповідачі заперечення на позов не подавали, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Судові витрати слід покласти на відповідачів відповідно до вимог ст.88 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial