Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

позивач та її представник просять суд визнати за [PERSON], право на приватизацію земельної ділянки площею 0,02787 га за рахунок земель Ватутінської міської ради Черкаської області, в межах м.Ватутіне, Черкаської області, для ведення особистого селянського господарства за адресою : м.Ватутіне, Черкаська область, вул.Садова,55, без погодження меж із сусіднім землекористувачем [PERSON] та стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2\~500 грн. посилаючись на те, що позивач, 14 березня 2000 року придбала у гр.[PERSON] житловий будинок та прилеглу до нього земельну ділянку, що розташовані за адресою : вул.Садова,55 в м.Ватутіне, Черкаської області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 березня 2000 року та договорм купівлі-продажу земельної ділянки від 14 березня 2000 року. Продавець [PERSON], володіла зазначеним майном як спадкоємець свого покійного чоловіка, [PERSON], відповідно до свідоцтв про право власності на спадщину на будинок та земельну ділянку, від 16 лютого 2000 року. За договором купівлі-продажу земельної ділянки, позивачем, в послідуючому виготовлено державний акт про право власності на землю, та площа прилеглої до будинковолодіння земельної ділянки склала 0, 0676 га. При цьому, до визначеної в правовстановлюючих документах площі земельної ділянки, прилегла ще одна частина землі, яка використовувалась власниками домоволодіння по вул.Садова,55 та використовується позивачем з моменту оформлення угод купівлі-продажу. Відповідно до довідки Юрківської сільської ради №1554 від 06 листопада 2014 року, за гр.[PERSON], який проживав [INFO] (вул.Садова,55 м.Ватутіне), згідно Земельної Кадастрової Книги, пр.№2 від 25 квітня 1987 року, рахується земельна ділянка 0,10 га. Тобто, частина землі, прилеглої до придбаної позивачем ділянки по вул.Садова,55 в м.Ватутіне, Черкаської області, входила до наділу, який був наданий первісному власнику садиби, [PERSON], але при приватизації землі, останній отримав у власність лише 0,0676 га, при цьому, 0,0287 га залишилось в розпорядженні Ватутінської міської ради Черкаської області. 12 листопада 2014 року, позивач звернулась до Ватутінської міської ради Черкаської області з заявою про надання дозволу для виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки по вул.Садова,55 в м.Ватутіне, Черкаської області. Рішенням Ватутінської міської ради Черкаської області №66-11/VІ, позивачеві надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у приватну власність по вул.Садова,55. Вказано замовити виготовлення проекту та після погодження подати на чергову сесію міськради для затвердження. 25 листопада 2014 року, позивач отримала проект землеустрою на площу земельної ділянки розміром 0, 0287 га, який містить акт прийому - передачі межових знаків на зберігання, що повинен бути погоджений з суміжними землевласниками. Даний акт погодили начальник відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Ватутінської міської ради, як представник Ватутінської міської ради [PERSON], та сусідка позивача [PERSON] Не вказуючи причин, відмовився від підпису сусід позивача [PERSON], з яким позивач має неприязні відносини. Позивач звернулась до Ватутінської міської ради Черкаської області з проханням затвердити виготовлені нею технічні документи для подальшої приватизації землі без невмотивованої відмови сусіда [PERSON] На звернення позивача, комісією Ватутінської міської ради встановлено, що відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Фактично, не даючи свою згоду на погодження зовнішніх меж суміжних ділянок, [PERSON] заважає [PERSON] скористатись своїм правом на приватизацію земельної ділянки. За таких обставин позивач і змушена була звернутися до суду з даним позовом. Відповідач та його представник позовні вимоги позивача не визнали повністю. Вважають їх незаконними та безпідставними, та просили суд в позові відмовити. Представник третьої особи Ватутінської міської ради Черкаської області позовні вимоги позивача підтримала та просить суд їх задовольнити. Представник третьої особи Відділу Держземагенства у м.Ватутіне Черкаської області в судове засідання не прибув, а надіслав до суду заяву в якій позовні вимоги позивача визнає та просить розгляд справи проводити без представника відділу. Заслухавши сторони, які не заперечують проти розгляду справи у відсутності представника третьої особи Відділу Держземагенства у м.Ватутіне Черкаської області, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають. Відповідно до ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що позивач 14 березня 2000 року придбала у гр.[PERSON] житловий будинок та прилеглу до нього земельну ділянку, що розташовані за адресою: вул.Садова,55 в м.Ватутіне, Черкаської області, що стверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 березня 2000 року та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14 березня 2000 року (а.с.6-7). Продавець [PERSON], володіла зазначеним майном як спадкоємець свого покійного чоловіка, [PERSON], відповідно до свідоцтв про право власності на спадщину на будинок та земельну ділянку, від 16 лютого 2000 року (а.с.11-12). За договором купівлі-продажу земельної ділянки, позивачем, в послідуючому виготовлено державний акт про право власності на землю, відповідно до якого площа прилеглої до будинковолодіння земельної ділянки склала 0,0676 га (а.с.8). При цьому, до визначеної в правовстановлюючих документах площі земельної ділянки, прилегла ще одна частина землі, яка використовувалась власниками домоволодіння по вул.Садова,55 та використовується позивачем з моменту оформлення договорів купівлі-продажу. Відповідно до довідки Юрківської сільської ради №1554 від 06 листопада 2014 року (а.с.10), за гр.[PERSON], який проживав [INFO] (вул.Садова,55 м.Ватутіне), згідно Земельної Кадастрової Книги, пр..№2 від 25 квітня 1987 року, рахується земельна ділянка 0,10 га. Тобто, частина землі, прилеглої до придбаної позивачем ділянки по вул.Садова,55 в м.Ватутіне, Черкаської області, входила до наділу, який був наданий первісному власнику садиби, [PERSON], але при приватизації землі, останній отримав у власність лише 0,0676 га, при цьому площа земельної ділянки 0,0287 га залишилось в розпорядженні Ватутінської міської ради Черкаської області. 12 листопада 2014 року, позивач звернулась до Ватутінської міської ради Черкаської області з заявою про надання дозволу для виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки по вул.Садова, 55 в м.Ватутіне, Черкаської області (а.с.16). Рішенням Ватутінської міської ради Черкаської області №66-11/VІ (а.с.18), позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у приватну власність по вул.Садова,55. Вказано замовити виготовлення проекту та після погодження подати на чергову сесію міськради для затвердження. 25 листопада 2014 року, позивач отримала проект землеустрою на площу земельної ділянки розміром 0, 0287 га (а.с.15-26), який містить акт прийому - передачі межових знаків на зберігання, що повинен бути погоджений з суміжними землевласниками. Даний акт погодили начальник відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Ватутінської міської ради, як представник Ватутінської міської ради [PERSON], та сусідка позивача [PERSON]. Не вказуючи причин, відмовився від підпису сусід позивача [PERSON], з яким позивач має неприязні відносини. Позивач звернулась до Ватутінської міської ради Черкаської області з проханням затвердити виготовлені нею технічні документи для подальшої приватизації землі без невмотивованої відмови сусіда [PERSON], який є власником будинковолодіння за адресою: вул.Садова,51 в м.Ватутіне, Черкаської області (а.с.42-44). На звернення позивача, комісією Ватутінської міської ради Черкаської області повідомлено, що відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Фактично, не даючи свою згоду на погодження зовнішніх меж суміжних ділянок, [PERSON] заважає [PERSON] скористатись своїм правом на приватизацію земельної ділянки. Відповідно до вимог ст.118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідно до Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року за №43 (з відповідними змінами), технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містить погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджено наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376. Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі, якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обовязковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Зазначене свідчить, що непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації. Крім того, чинне законодавство не передбачає обовязку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок. У цьому випадку відмова відповідача у наданні згоди позивачу на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача може мати для позивача негативні наслідки, однак це не може розцінюватись як зловживання відповідачем своїми правами, або як порушення прав позивача, так як така відмова є формою реалізації відповідачем свого права. Зважаючи на те, що погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку [PERSON] відбулось у формі відмови, то таке погодження має бути прийняте і враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку позивача та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність. Відмова відповідача підписати акт визначення, встановлення та погодження меж земельної ділянки не призвела до порушення прав позивача на набуття права власності на земельну ділянку. На думку суду, погодження меж земельних ділянок здійснюється з метою вірного та фактичного визначення меж земельних ділянок, а не встановлення обмежень у можливості її використання. При цьому, погодження меж земельної ділянки здійснюється суміжними землекористувачами добровільно, а у випадку безпідставної відмови в погодженні цих меж та за наявності чітко встановленої та зафіксованої межі між земельними ділянками, такий спір може вирішити місцева рада, на території якої перебуває земельна ділянка, шляхом затвердження складеного землевпорядною організацією акту погодження меж земельної ділянки без погодження суміжного землекористувача (землекористувачів). Однак, у випадку наявності між суміжними землевласниками (землекористувачами) спору щодо межі належних їм земельних ділянок, відсутності чіткої межі цих ділянок чи неможливості її чіткого встановлення, на думку суду, відповідна місцева рада не може затверджувати акт погодження меж земельної ділянки без їх погодження суміжними землевласниками. Виходячи із аналізу ст.126, 198 ЗК України у зміст терміну „погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами" покладений принцип добровільності вчинення зазначених дій субєктами земельних відносин, і чинним земельним законодавством не передбачено обовязку щодо надання згоди у примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки у тому числі і за рішенням суду. Крім того ст.198 ЗК України просто вказує, що складовою кадастрових зйомок є „погодження меж земельної ділянки..." Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося, і процедура приватизації земельної ділянки має зупинитися. Стаття 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів у суді. Проте, усунення перешкод в реалізації права на приватизацію земельної ділянки шляхом визнання безпідставною відмови від підпису під актом про встановлення в натурі ( на місцевості) та погодження зовнішніх меж земельної ділянки як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено. Тобто відповідач [PERSON] своєю відмовою від підпису акту про встановлення в натурі та погодження меж земельної ділянки не порушував прав позивача [PERSON] на приватизацію земельної ділянки. І тому не повинен відповідати за даним позовом. Повноваження щодо прийняття рішення про приватизацію земельних ділянок громадян якими вони користуються належить органам виконавчої влади та місцевого самоврядування а не суду. Питання розпорядження землями територіальних громад, передачі їх у власність громадян у відповідності із ст.12 ЗК України відноситься до компетенції відповідної територіальної ради та її виконавчого органу. У відповідності із п.34 ст.25 Закону „Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції місцевих рад, відноситься вирішення земельних питань відповідно до законодавства про регулювання земельних відносин. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та ст.12, 118, 122, 126, 198 ЗК України, ст.16 ЦК України, Закону „Про місцеве самоврядування в Україні",

Outcome: dismissed