Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу від 02.03.2017, укладеного між банком та [PERSON] , перший надав останньому кредит в сумі 10000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 28% відсотків річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті відсотків і станом на 21.01.2020 наявна заборгованість перед позивачем в сумі 14337 гривень 26 копійок, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення. Подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, доказів про наявність поважних причин своєї неявки, відзиву та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи у разі, якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року, судом прийняте рішення провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши позовну заяву по суті спору, письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" від імені якого діє філія - Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк" та [PERSON] 02.03.2017 укладено заяву про приєднання № 1103157/020317 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) № 107239, згідно з яким банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] у сумі 10000,00 гривень з можливим подальшим збільшенням до 40 000,00 гривень, в обмін на зобов`язання відповідача повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 28% річних ( а.с.10-11). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав [PERSON] кредит у в розмірі 9514,07 гривень. Відповідачем [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконуються. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором, станом на 21.01.2020, становить 14337,26 гривень, в тому числі: сума кредиту - 9514,07 грн; прострочені відсотки - 3554,32 грн; нарахована пеня на прострочені відсотки -358,58 грн; пеня - 772,52 грн; заборгованість за розрахунково-касові операції -15 грн; комісія - 14,00 грн, витрати від інфляції - 22,61 грн; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 668, 82 грн; сумі сплачені пені у сумі 0,87 грн.; 3% річних - 60, 21 грн; 3% річних від прострочених сум заборгованості 178, 55 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 346, 42 гривень (а.с.17-19). Відповідно до п.6.5 заяви відповідача на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 02.03.2017 процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 30% річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадків користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду і 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно відповідно до умов Договору. Сплата нарахованих процентів за користування кредитом обов`язкового щомісячного платежу/процентів за несанкціонованим овердрафтом та сплата комісійних винагород, за передбачені заявою на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) здійснюється не пізніше 25 числа кожного місяця шляхом договірного списання коштів з Карткового рахунку Клієнта. У разі несплати вищезазначених платежів у визначений розрахунковий період, сума заборгованості, яка підлягала погашенню, наступного робочого дня переноситься на відповідні рахунки для обліку простроченої заборгованості, а Платіжна картка при цьому блокується (п.1.18 розділу ХХІІ ДКБО). Відповідно до п.1.23 розділу ХХІІ ДКБО будь-яке невиконання Клієнтом умов Договору породжує у Банка право достроково відкликати Кредит, а у клієнта створює обов`язок достроково погасити заборгованість за кредитом в повному обсязі та сплатити всі інші платежі, передбачені Договором. У ч.1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Проте суд зазначає, що згідно із п.6.5 заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 02.03.2017 процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 28% річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадків користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. Вказана заява підписана відповідачем (а.с.11). Таким чином, сторонами погоджено розмір та підстави стягнення процентів за користування кредитними коштами, а тому суд доходить до висновку про задоволення вимог банку щодо стягнення прострочених відсотків. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг та регулюються вимогами Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч.1 ст. 1 п.22 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Банком не підтверджено, що відповідачу були запропоновані саме ці конкретні умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у заяві про приєднання та заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії відсутні домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та комісії, а тому наданий банком договір комплексного банківською обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору Вказаний договір відповідачем не підписаний. Таким чином, суд доходить до висновку про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ «Державний ощадний банк України» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 при розгляді справи № 342/180/17. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Державний ощадний банк України» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором та 3% річних від простроченої суми основного боргу та процентів у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України. Водночас суд відмовляє позивачу у стягненні пені на прострочені відсотки, комісії, 3% річних від заборгованості за процентами та витрат від інфляції у зв`язку з їх безпідставністю. Отже суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом на загальну суму 13307,15 гривень. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1950 гривень 97 копійок . На підставі викладеного, ст.ст.11,207,526,629,634,638,1054, ЦК України,

Outcome: partial