Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди у користуванні майном, а саме: квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2019 року, 1/2 частки квартири [ADDRESS] , належить [PERSON] , інші 1/2 частки вказаної квартири належать [PERSON] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав від 15.10.2019 року № 184731346, та витягом про реєстрацію у реєстрі спадкових прав від 15.10.2019 року № 57910009, витягом з державного реєстру речових прав від 28.11.2019 року № 190714720. У вказаній квартирі зареєстровано 3 особи, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка згідно акту про не проживання від 20.11.2019 року не проживає у квартирі з 2001 року і по теперішній час, тобто більше року, втратила право на користування житлом в квартирі. Ухвалою від 29 січня 2020 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 27 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суду не повідомила, хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2019 року, завіреного державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. належить 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Інші 1/2 частки вказаної квартири належать третій особі. У вказаній квартирі також зареєстровано відповідача, яка згідно акту про не проживання від 20.11.2019 року не проживає у квартирі з 2001 року і по теперішній час. Ці обставини підтверджуються копіями: паспортів сторін, свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2019 року, завіреного державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., витягом з державного реєстру речових прав від 15.10.2019 року № 184731346, витягом про реєстрацію у реєстрі спадкових прав від 15.10.2019 року № 57910009, витягом з державного реєстру речових прав від 28.11.2019 року № 190714720, актом про не проживання КП КМР "УКОЖФ" від 20.11.2019 року (а.с. 6, 7, 8, 9, 10, 11-14, 15-16, 20). Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право у користуванні житловим приміщенням позивача, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для задоволення позову. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved