Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про \~визнання права власності на житловий будинок з господарчими будівлями. В позовній заяві він вказав, що 08 січня 2007 року помер [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 12.01.2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 16. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у склад якої входить: земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області загальною площею 3,270 га., власником якої є померлий на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІI-ДП № 004758 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 906 виданий 25 квітня 2000 року Покровською селищною радою народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області. На випадок смерті померлий [PERSON], заповіт склав на користь позивача, що посвідчено [PERSON], державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області згідно якого зробив таке розпорядження: усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі грошові вклади та компенсації виплати до них в будь-яких банках України, усі майнові права та обовязки і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті за законом. У відповідності до глави 85 Цивільного кодексу України позивач є єдиним спадкоємцем померлого. У відповідності до законодавства України, позивач звернувся до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] а саме: земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області загальною площею 3,2700 га., власником якої є померлий на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІI-ДП № 004758 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 906 виданий 25 квітня 2000 року Покровською селищною радою народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області. В подальшому приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на право на земельну часку (пай), яка є спадковим майном. В зв'язку з відсутністю оригіналів документів на ім'я померлого [PERSON], позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, та оскільки він на даний час не є власником вище наведеного нерухомого майна, подальша державна реєстрація його в органах державної реєстрації прав Міністерства юстиції України не можлива. Отже будучи спадкоємцем, позивач не може в повній мірі розпоряджатися спадковим майном. Як спадкоємець за заповітом, позивач бажає зареєструвати своє право власності на вищезазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки згідно до частини 1 статті 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В звязку з чим, [PERSON] просить суд позов задовольнити. Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача, відповідача, третьої особи - приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], які надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідача рішення просить винести на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечує. Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ ДП № 004758, гр. [PERSON] на підставі рішення сесії Покровської селищної ради народних депутатів № 9/23 від 28.12.1999 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,270 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 120957, [PERSON] помер 08.01.2007 року (а.с.6). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с.7). Як вбачається з копії заповіту від 04.10.2006 року [PERSON] зробив таке розпорядження: усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі грошові вклади та компенсації виплати до них в будь-яких банках України, усі майнові права та обовязки і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті за законом, заповідає [PERSON] (а.с.22). Положення ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1261 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 9 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом, тому має право спадкування земельної частки, а тому у суду є всі підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно. На підставі викладеного та ст.ст. 25, 1216-1223, 1258, 1261 ЦК України, ст. 81 ЗК України,

Outcome: approved