Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], який уточнив 04.01.2019 року, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], грошові кошти у розмірі 50137,77 грн., у якості відшкодування завданої йому майнової шкоди та 20000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. Окрім того, позивач просить стягнути з [PERSON] судові витрати, а саме: судовий збір, витрати на правову допомогу та на проведення автотоварознавчої експертизи. В обґрунтування свого уточненого позову представник позивача вказав, що 23.05.2018 року о 09-30 годин по вул. Марійська в Саксаганському районі м. Кривого Рогу в районі електроопори №75 водій [PERSON], керуючи транспортним засобом Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER], не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою перед поворотом ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи поворот ліворуч поза перехрестям з відповідно крайнього положення на проїжджій частині даного напрямку, не дав дорогу зустрічному транспортному засобу BMW 520і, реєстраційний номер АЕ4386HP під керуванням водія [PERSON] та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, що рухався в зустрічному напрямку, після чого автомобіль BMW 520і під керуванням водія [PERSON] здійснив інерційний рух та допустив наїзд на нерухому перешкоду - дерево. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків. Вказана ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] вимог п.п.2.3(б), 10.1, 10.4 ПДР України року. 19.07.2018 року постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили 31.07.2018 року. Автомобіль BMW 520і відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО №095381 належить [PERSON] Так, представник позивача звертає увагу, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №155/18 від 25.06.2018 року сума майнового збитку, спричинена з технічної точки зору, власнику автомобіля марки BMW 520і, реєстраційний номер АЕ4386HP [PERSON], внаслідок пошкодження складає 168661,61 гри. При цьому, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», якою добровільно сплачено 39369,00 грн. за полісом страхування №АМ-0215758. Таким чином, на думку представника позивача, [PERSON] має сплатити позивачу різницю між вартістю транспортного засобу до ДТП та після ДТП за вирахуванням суми, яку сплатила страхова компанія. При цьому, згідно з висновком автотоварознавчого дослідження №313/18 від 19.11.2018 року, ринкова вартість транспортного засобу після ДТП складає 79154,84 грн. Отже, [PERSON] має сплатити різницю: 168661,61 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) -79154,84 грн. (вартість автомобіля після ДТП) - 39369,00 грн. (грошові кошти, які виплатила страхова компанія) = 50137,77 грн. Окрім того, представник позивача, вважає, що в результаті пошкодження належного позивачу автомобіля марки, останньому була спричинена моральна шкода. Так, [PERSON] пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, дуже нервував, були порушені актуальні життєві плани, погіршилися можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Представник позивача стверджує, що наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (проведення правових заходів) позивача, обумовили необхідність залучання значних фізичних та матеріальних ресурсів та дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Отже, спричинена позивачу моральна шкода полягає у дискомфорті, схвильованості та безпорадності, у звязку із дорожньо-транспортною пригодою, моральними переживаннями, у звязку із пошкодження майна. Враховуючи викладене, він оцінює спричинену моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. Окрім того, позивачем були понесені витрати на правову допомогу, проведення автотоварознавчого дослідження та сплачено судовий збір, які він просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача в судове засідання не зявився, суду надав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача завдану його неправомірними діями матеріальну та моральну шкоду. Окрім того, у разі неявки відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення, повернуті поштовим відділенням у звязку з закінченням терміну їх зберігання, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Так, судом встановлено, що 23.05.2018 року о 09-30 годин по вул. Марійська в Саксаганському районі м. Кривого Рогу в районі електроопори №75 водій [PERSON], керуючи транспортним засобом Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER], не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою перед поворотом ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи поворот ліворуч поза перехрестям з відповідно крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, не дав дорогу зустрічному транспортному засобу BMW 520і, реєстраційний номер АЕ4386HP під керуванням водія [PERSON] та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, що рухався в зустрічному напрямку, після чого автомобіль BMW 520і під керуванням водія [PERSON], здійснив інерційний рух та допустив наїзд на нерухому перешкоду - дерево. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків. Вказана ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] вимог п.п.2.3(б), 10.1, 10.4 ПДР України року. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.07.2018 року, яка набрала законної сили 31.07.2018 року,\~[PERSON]\~визнано винним\~у вчиненні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ст.124\~КУпАП,\~за вказаних\~вище обставин(а.с.12). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку з цим, факт завдання шкоди позивачу [PERSON], як потерпілому в ДТП з вини [PERSON], яка визнана останнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є преюдиціальним та доказуванню не підлягає, оскільки його істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати його знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Власником автомобіля марки BMW 520і, реєстраційний номер АЕ4386HP, яким на момент дорожньо-транспортної пригоди керував [PERSON], є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО 095381 та копією довіреності від 19.02.2018 року (а.с.9, 11). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля марки Volkswagen LT35, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», відповідно до договору обовязково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ-0215758 від 12.06.2017 року (а.с.56). При цьому, відповідно до копії виписки з рахунку у АТ «КБ «ПриватБанк», що належить [PERSON], 28.08.2018 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» виплачено йому 39369,00 грн., в рахунок відшкодування завданої [PERSON] матеріальної шкоди (а.с.57). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як розяснено\~у п.2\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди»\~№6\~від 27.03.1992\~року,\~шкода,\~завдана особі\~або майну,\~підлягає відшкодуванню\~в повному\~обсязі особою,\~яка її\~завдала,\~за умови,\~що дії\~останньої були\~неправомірними,\~між ними\~і шкодою\~є безпосередній\~зв'язок\~та є\~вина зазначеної\~особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальними правилами, визначеними ст.ст.1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON], будучи винним у виникненні ДТП, зобовязаний відшкодувати [PERSON] спричинену йому майнову шкоду відповідно до ст.1187, 1188 ЦК України. Щодо заявленого позивачем розміру матеріальних збитків, суд виходить з наступного. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що з метою визначення розміру спричиненої матеріальної шкоди та подальшого доведення перед судом обґрунтування предявлених вимог [PERSON] звернувся до кваліфікованого субєкта оціночної діяльності. За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та зазначеної вище Методики (з відповідним змінами). Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов'язковим. Таким чином, законом на потерпілого покладено обовязок доводити розмір збитків шляхом проведення оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» із наданням оціночного документу із вказівною на суму, що визначає розмір збитків. 25.06.2018 року судовим експертом [PERSON] складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження №155/18 з визначення матеріального збитку, відповідно до якого сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля BMW 520і, реєстраційний номер АЕ4386HP, складає 168661,61 грн. (а.с.13-25). Наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки його надання в рахунок доведення предявлених вимог відповідає ч.1 ст.106 ЦПК України. Також, за клопотанням представника позивача, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2018 року, у справі призначено автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено, зокрема, питання про визначення ринкової вартості автомобіля BMW 520і в аварійному стані після ДТП (а.с.74-75). Відповідно до висновку експерта №313/18 від 19.11.2018 року, наданого на підставі зазначеної вище ухвали суду, ринкова вартість автомобіля BMW 520і, реєстраційний номер АЕ4386HP у аварійному стані після ДТП складає 79154,84 грн. Окрім того, судом встановлено, що в звязку з настанням страхового випадку, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», як страховик, виконало покладені на нього зобов'язання шляхом виплати потерпілій стороні [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 39369,00 грн.,\~що підтверджуєтьсякопією виписки з рахунку у АТ «КБ «ПриватБанк» (а.с.57). Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги доведеність факту заподіяння матеріальної шкоди відповідачем [PERSON], недостатність страхової виплати, відшкодованої позивачу, залишок якої, в контексті ст.1194 ЦК України, відповідач як особа, винна у вчиненні ДТП, зобовязаний відшкодувати, а також беззаперечне право потерпілої особи на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, обґрунтованість заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі із стягненням з [PERSON] на користь [PERSON] 50137,77 грн. матеріальної шкоди, з розрахунку: 168661,61 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 79154,84 грн. (вартість автомобіля після ДТП) - 39369,00 грн. (грошові кошти, які виплатила страхова компанія) = 50137,77 грн. Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з наступного. Положеннями ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір компенсації моральної шкоди позивачу суд визначає з урахуванням п.9 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках. Так, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу [PERSON], суд враховує його психоемоційний стан та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, він дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у нього автомобіля, як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на його корить моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Саме вказаний розмір компенсації моральної шкоди позивачу суд вважає таким, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та виваженості, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі судовий збір на загальну суму 1057,20 грн. (а.с.1, 68) та витрати, повязані з проведенням експертизи №313/18 від 19.11.2018 року у сумі 3000 грн. Разом з цим, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у вимозі про стягнення з відповідача понесених ним витрат на правову допомогу та на проведення експертизи №155/18 від 25.06.2018 року, у звязку з відсутністю в матеріалах справи будь-яких письмових доказів, зокрема, квитанції, рахунків або актів виконаних робіт тощо, підтверджуючих вказані обставини.

Outcome: partial