Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач у грудні 2015 року звернувся у суд з вище вказаним позовом до відповідачів про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що відповідачі є батьками двох малолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] і їх сім'я перебуває під соціальним супроводом. Зазначає, що дана сім'я є неблагонадійною, батьки не виконують своїх обов'язків по вихованню дітей, умови проживанні останніх жахливі й антисанітарні. Відповідачі не працюють і відмовляються від допомоги й послуг Червоноградського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, самі не намагаються виправити становище, медикаментів і речей дітям не купують. У встановленому порядку не зареєстрували за місцем свого проживання сина [PERSON] після народження останнього. Питання загрози життю й здоров'ю дітей були предметом розгляду Комісії з питань захисту прав дитини за клопотаннями адміністрації ЧЦМЛ та міського голови м. Соснівки. Вказує, що члени комісії дійшли висновку про необхідність відібрання цих дітей від їх батьків. У зв'язку з цим позов просить задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що питання відібрання дітей від відповідачів неодноразово розглядалося органом опіки і піклування Червоноградської міської ради Львівської області, а відповідачі попереджувалися про потребу у зміні відношення до виховання дітей та попереджалися про наслідки за свою бездіяльність. Оскільки батьки нічого не змінили, вважає, що життю й здоров'ю їх дітей існує загроза. Відповідач [PERSON] позов не визнала та заперечила проти його задоволення. Вважає, що стан здоров'я дітей не є загрозливим, а умови їх проживання - належними. Зазначила, що приділяє їм відповідну увагу, однак в силу браку коштів не завжди їх водила до лікаря. Підтвердила, що не зареєструвала молодшого сина, що він має кон'юктивіт, а також те, що отримала за його народження 11 тис. грн. грошової допомоги, проте не пам'ятає скільки коштів витратили на дітей. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що умови проживання дітей були антисанітарними. Не заперечує, щоб діти проживали у будинку дитини, оскільки у такому разі не хвилюватиметься за їх життя й здоров'я. Прокурор позов підтримала, просила останній задовольнити. Представник Червоноградського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що сім'я відповідачів є проблемною, а умови проживання дітей - жахливими. Неодноразові відвідування останніх не дали результатів. Вказала, що батько дітей сам звернувся до них з проханням про відібрання дітей. Інші представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, попередньо подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Зокрема, міський голова м. Соснівка у своїй заяві вказав, що позов вважає обґрунтованим та просить його задовольнити. При цьому, у судовому засіданні 04.02.2016 р. представник Червоноградської центральної міської лікарні також висловився на підтримку позову, вказавши, що старший син відповідачів хворіє на епілепсію, що є набутою, однак від лікування дитини мати відмовилася. Також у судовому засіданні 04.02.2016 р. представник Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області зазначала про обґрунтованість позову. Зокрема, вказувала, що у квартирі відповідачки була кілька разів, у житлі стояв стійкий сморід, антисанітарія та проживали собаки. Під час одного з візитів відібрали дітей у по сторонніх людей та доправили їх до лікарні, оскільки у старшої дитини були синці й висипи на ногах, а у меншої - загноєне око. Вислухавши пояснення сторін, представників та прокурора, оцінивши наявні докази у справі, суд прийшов на наступного висновку. Виховання батьками своїх дітей є не лише моральною нормою, а й обов'язком в силу вимог закону. Зокрема, згідно ст. 150 СК України, батьки обов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Приписами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ч.1 ст. 14 цього ж Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 17 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Таким чином, неправомірні дії (бездіяльність) батьків розглядаються сімейним законодавством як створення реальної небезпеки для виховання та розвитку дитини, що тягне за собою застосуваня до них санкції сімейно-правової відповідальності - відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Також суд бере до уваги висновки, викладені у пунктах 47-52 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява № 39948/06), яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного. У даному рішення Суд підкреслив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Судом встановлено, що відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Останнє стверджується копіями відповідних свідоцтв № 378047, № 474559. Сім'я перебуває з 28.05.2013 р. під соціальним супроводом Червоноградського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді щодо виправлення ситуації у даній сім'ї та надання відповідний послуг, які вона потребує. Про наявність такого супроводу відповідачі не заперечили, крім цього, як вбачається із копій їх заяв, останні знали й зобов'язувалися виконувати поради Центру, а згодом відповідачка відмовилася послуг останнього. Відповідно до актів соціального інспектування № 118 від 04.11.2015 р., № 120 від 06.11.2015 р., № 123/1 від 12.11.2015 р., № 132 від 19.11.2015 р. у житлі, де проживає відповідачка з дітьми, є постачання води, газу, опалення й електроенергії, при цьому дуже брудно, матраси ліжок мокрі, стоїть сморід, велика кількість мух та живуть собаки; діти харчуються лише макаронами та водою з цукром, не мають відповідного одягу. Актом від 12.01.2016 р. зафіксовано факт, що приводить до загрози життю й здоров'ю вказаних дітей, оскільки на момент відвідування сім'ї останні залишені були батьками без нагляду. Як вбачаться із фотографій дітей, в останніх дійсно наявні ознаки нагноєння очей та червоного висипу на ногах. Відповідно до акту № 25 оцінки потреб дитини та сім'ї, у [PERSON], [INFO], невідповідний віку розвиток, зокрема, дитина не розмовляла, самостійно не вживає їжу, п'є з соски, не одягається, не вміє ходити в туалет (памперс). Також не має одягу та взуття по віку, розміру й по сезону, відсутні іграшки й місце для ігр. Психіка дитини постійно збуджена. Умови проживання й розвитку дитини є небезпечними та шкідливим у зв'язку з невиконанням батьками своїх обов'язків, Аналогічні висновки зроблені й у акті № 26 відносно іншої дитини - [PERSON], [INFO] Крім цього, зазначається, що дитина місяць часу як не мита, ліжко брудне, присутні мухи. Батьки зловживають алкоголем та палінням, мають борги за комунальні послуги. Як вбачається з актів повторно відвідування № 32 від 24.11.2015 р., № 34 від 01.12.2015 р., № 35 від 04.12.2015 р. № 36 від 09.12.2015 р., № 37 від 10.12.2015 р., № 40 від 18.12.2015 р. та акту від 03.12.2015 р. умови проживання дітей не поліпшилися, а навіть погіршилися, зокрема, зафіксовано факти голодування дітей по кілька днів. Вище викладені факти суд вважає такими, що спростовують пояснення відповідачки та покази свідка [PERSON], які у судовому засіданні пояснили, що умови проживання дітей є належними й відповідними санітарним вимогам. Разом з цим, записи й діагнози у медичних картках дітей підтверджують незадовільний стан їх здоров'я, зокрема, й наявність хвороб, на які вказує позивач. З огляду на викладене, судом констатовано, що має місце факт неналежного виконання відповідачами батьківських обов'язків, який полягає у тому, що вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти; не проявляють бажання зміни уклад свого життя та не докладають зусиль до наведення, як мінімум, порядку у своєму житлі та не зловживання алкоголем. Зазначені фактори виникли внаслідок фактичного нехтування батьками своїми обов'язками стосовно дітей, халатного відношення до виконання обов'язків по утриманню і вихованню дітей, забезпечення їх фізичного та духовного розвитку. Відповідачі не подали до суду належні і допустимі, безспірні і достовірні докази на спростування позову та встановлених судом обставин. Крім цього, батько дітей позов визнав та вважає за доцільне відібрання останніх. Таким чином, суд констатує, що у сім'ї відповідачів існує безпосередня загроза життю та здоров'ю дітей і на даний час залишення дітей відповідачам не відповідатиме законним правам та інтересам дітей. З урахуванням вище викладеного, позов є підставним та підлягає до задоволення. Разом з цим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачів на те, що відібрання дітей без позбавлення батьківських прав не звільняє їх від обов'язку утримувати дітей. Натомість якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню синів, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дітей (ст. 170 СК України). В силу приписів ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню у користь держави судовий збір.

Outcome: approved