Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що він є власником квартири № 114, яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр-т Соборності, 6, в якій також зареєстрована його сестра - відповідачка [PERSON] Однак, остання вже близько 7 років не проживає у даному житлі, оскільки виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. На даний час домовленості щодо подальшого перебування на реєстраційному обліку відповідачки у квартирі позивача не досягнуто, у звязку з чим просить суд визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 114, яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр-т Соборності, 6. До початку судового засідання представником позивача подано до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без його участі, позов підтримує у повному обсязі, щодо постановлення заочного рішення не заперечує (а.с. 31). Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується судовими повістками (а.с. 20, 30) та судовим оголошенням (а.с. 29), відповідно до положень ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідачки на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 114, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр-т Соборності, 6. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.09.1994 року, укладеним між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, посвідченим державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 2-3513) (а.с. 14-15). Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих [INFO], кв. № 114 по пр-ту Соборності в м. Луцьку, [PERSON] зареєстрована у даному житловому приміщенні з 03.12.1996 року (а.с. 10-13). Судом також встановлено, що відповідачка залишила місце своєї реєстрації (проживання) та понад 7 років жодного разу не повертався, що підтверджується наданим позивачем актом від 26.07.2018 року, відповідно до якого свідки (сусіди) [PERSON] [PERSON] та [PERSON] ствердили вказаний факт (а.с. 16). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки [PERSON] є членом сімї (сестрою) [PERSON], а тому в даному випадку слід застосовувати положення ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання [PERSON] такою, що втратив право на користування квартирою № 114 в будинку № 6 по пр-ті Соборності в м. Луцьку. Разом з тим, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦПК України, Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: approved