Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач в серпні 2015 року звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача безпідставно виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 3065,71 грн. На обґрунтування своїх доказів зазначив, що вказану суму коштів відповідач отримала перебуваючи на обліку в Житомирському міському центрі зайнятості як безробітна за період 27.12.2012 року по 18.12.2013рік. Натомість, під час проведеної перевірки було встановлено, що відповідач на момент звернення до центру зайнятості зі заявою про надання їй статусу безробітної була зареєстрована як приватний підприємець, отже, відносилася до категорії зайнятого населення, та не мала права на отримання зазначеної допомоги. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити. Належність відповідача до зайнятого населення, тобто, до осіб, які забезпечують себе роботою самостійно (фізична особа-підприємець), позивач вважає підставою для повернення відповідачем безпідставно отриманої допомоги по безробіттю у сумі 3065,71 грн. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебувала на обліку в Житомирському міському центрі зайнятості як безробітна з 27 грудня 2012 року по 18 грудня 2013 року. Під час проведеного працівниками Житомирського міського центру зайнятості розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення було встановлено, що відповідач одночасно з перебуванням на обліку в центрі зайнятості у якості безробітної з 17.11.1994 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець. За результатами перевірки складено акт № 493 від1 8.12.2013року. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону УРСР "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 року № 803-XII, (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) безробітними визнавалися працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Вимогами ч. 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02 березня 2000 року 1533-ІІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. На підставі підпункту 1 пункту 5.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 2 листопада 2000 року, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою діяльністю або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт за цивільно-правовими угодами). Згідно зі частиною 3 статті 36 Закону, пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінпраці та соцполітики України № 307 від 20 листопада 2000 року із змінами і доповненнями, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг; якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що виплата допомоги по безробіттю припиняється і виплачена її сума стягується із безробітного у разі встановлення факту його належності до зайнятого населення, у тому числі реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, 17 листопада 1994 року відповідач була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа. Проте, як вбачається з копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 25.10.2013 року відомостей про проведення реєстраційних дій щодо відповідача не знайдено. Відповідно до листа Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № 36065/9/06-25-18-02 від 27.10.2014 року вбачається, що відповідач як приватний підприємець у контролюючому органі не перебуває, заява про взяття на облік нею не подавалася. Враховуючи те, що Житомирським міським центром зайнятості суду не надано доказів про зайняття відповідача [PERSON] з одночасним перебуванням на обліку в нього в якості безробітної підприємницькою діяльністю, то суд вважає, що підстави для стягнення 3065,71 грн. допомоги по безробіттю відсутні, а позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed