Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12 березня 2020 року пред`явила до суду позов, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 08 листопада 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2017 року. Від шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] та [INFO] дочка [PERSON] , які проживають разом із позивачкою [PERSON] . З 2016 року відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей, зокрема, проживає окремо не цікавиться станом їх здоров`я, фізичним та психологічним розвитком, не вітає на дні народження та свята, не надає жодних коштів на утримання дітей, не підтримує з ними жодного спілкування, не відвідує заклади де навчаються та виховуються діти. За таких дій відповідач є чужою людиною для своїх дітей. Згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 23 травня 2017 року затверджено висновок органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю. З цих підстав просила позов задовольнити. Також просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які було усунуто шляхом слати судового збору та надання суду оригіналу квитанції. 13 квітня 2020 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області провадження у зазначеній справі було відкрите за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання. 04 травня 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Юзьвак І.Я. подав до суду клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, посилаючись на необхідність надання висновку вказаним органом щодо предмету спору. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Юзьвака І.Я. про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради та про направлення справи до Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для дачі письмового висновку щодо можливості позбавлення батьківських прав задоволено. Постановлено залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради та цивільну справу направити до Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для дачі письмового висновку щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 01 грудня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні свої вимоги підтримала та просила задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Представник позивача адвокат Юзьвак І.Я. просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Від третьої особи - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради 16 листопада 2020 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, у якій зазначають про підтримання у повному обсязі висновку органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачка не заперечила проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 08 листопада 2012 року, про що складено актовий запис №1767 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , про що складено актовий запис №703 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 28 березня 2014 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Також, [INFO] народилася дочка - [PERSON] , про що складено актовий запис №850 Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 20 квітня 2016 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою №77 виданою 13 лютого 2020 року Приватним підприємством «Загребелля» [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , і разом з нею зареєстровані [PERSON] - син, [INFO] та [PERSON] - донька, [INFO] . Згідно викладених у позові обставин, з 2016 року відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей. Зокрема, проживає окремо, не цікавиться станом їх здоров`я, фізичним та психологічним розвитком, не вітає на дні народження та свята, не надає жодних коштів на утримання дітей, не підтримує з ними жодного спілкування, не відвідує заклади де навчаються та виховуються діти. Згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 23 травня 2017 року затверджено висновок органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . З листа Укрпошти від 11.02.2020 року № 201-04-1958 вбачається, що від відправника [PERSON] на ім`я [PERSON] [ADDRESS] в період з серпня 2019 року по січень 2020 року перекази не надходили та не оплачувались. Також з відповіді на адвокатський запит № 20 від 11.02.2020 року адміністрація ДНЗ № 34 Тернопільської міської ради Тернопільської області надала інформацію стосовно того, що [PERSON] , 2016 року народження ІІ молодша група та [PERSON] , старша група № 2, відвідують дошкільний заклад з вересня 2017 року. Питанням виховання, утримання дітей займається мати, батько не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням та вихованням дітей, ні у вихователів закладу, ні у керівника. Батько в дошкільний заклад дітей не приводив та не забирав, не з`являвся на святкові ранки, свята та відкриті заняття. Згідно відповіді КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 17.02.2020 року діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що проживають за адресою [ADDRESS] , знаходяться на обліку у педіатричному відділенні № 3 КНП «ТМДКЛ» з народження. При відвідуванні закладу дітей супроводжує мама. При обслуговувані викликів на дім діти перебувають з мамою. Також, у анамнезі [PERSON] діагноз: гострий остеомієліт, [PERSON] діагноз гострий пієлонефрит. Діти періодично хворіють на ГРВІ та бронхіти. Відповідно до довідки № 55 дитина [PERSON] , [INFO] потребує домашнього догляду та має статус дитини - інваліда з 05.03.2018 року. Позивач [PERSON] одержувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.02.2020 року по 01.08.2020 року в розмірі 3389, 18 грн. щомісячно, згідно довідки № 521 від 14.02.2020 року Управління соціальної політики Тернопільської міської ради. Як убачається із висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , згідно інформації Тернопільського ДНЗ № 34 від 11 лютого 2020 року №20 підтверджує той факт, що батько [PERSON] участі у вихованні дітей не бере, не цікавиться його навчанням та вихованням, не з`являється на святкові ранки, свята, батьківські збори не відвідує. Відповідно до інформації КНП «Тернопільська МДКЛ» від 17.02.2020 року № 205 діти на огляд приходять у супроводі матері. Батько дітей [PERSON] на засідання комісії не з`явився. З цих підстав, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 856 від 11 листопада 2020 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Вимогами частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно із вимогами ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно із вимогами статей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зокрема, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень, викладених в цій Постанові ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Судом установлено, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям дітей, не підтримує з ними жодного спілкування, не цікавиться їх станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги, діти не знають відповідача як батька та він не виявляє бажання з ним спілкуватися. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд оцінює як ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , свідоме нехтування ним своїми обов`язками щодо неповнолітніх дітей. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дітей, у зв`язку з чим, ураховується відсутність будь-якого спілкування відповідача з сином та дочкою досить тривалий час по відношенню до віку дітей, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме не вчинення. За вказаних обставин, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, з метою забезпечення прав неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] на їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, виходячи саме із інтересів неповнолітніх дітей, суд приходить до переконання про те, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей, є підставними та підлягають до задоволення. Частиною 3 ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. За вказаних обставин, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітніх дітей сторін сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення із відповідача [PERSON] аліментів на неповнолітніх сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень, на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є підставними та підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Заява позивачки [PERSON] про стягнення із відповідача аліментів зареєстрована у суді 12 березня 2020 року, отже аліменти підлягають до стягнення із вказаної дати. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved