Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Представник органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [ADDRESS], є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. З 03.09.2008 року малолітній [PERSON] перебуває в дитячому будинку «Віфлеєм», а до поступлення в дитячий будинок дитина перебувала в Тернопільському спеціалізованому Будинку дитини. Мати дитини залишила Україну в листопаді 2010 року, поїхавши в Москву. Тривалий час, з листопада 2010 року по 27.07.2012 року, позивач, перебуваючи в Москві, дитину не навідувала, інколи телефонувала, хоча особливої уваги та турботи не проявляла, ніякої допомоги не надавала. 03.12.2012 року повернувшись на декілька днів в Тернопіль вона відвідала сина [PERSON], проте була разом з дитиною лише одну годину. Крім того, 03.12.2012р. відповідач [PERSON] написала заяву, згідно з якою вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON], а 16.02.2013 року вона повідомила, що дитину не забере та на Україну повертатись не збирається. Згідно з заявою від 17.02.2014 року відповідача [PERSON], вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO], просить розглянути питання про позбавлення її батьківських прав у її відсутності у суді. Позивач в позовній заяві зазначає, що батько малолітнього [PERSON] записаний згідно ст. 135 СК України. Враховуючи ухилення матері від утримання і виховання дитини, виходячи з інтересів малолітньої дитини, захищаючи її право на належний фізичний, духовний та моральний розвиток, у відповідності до ст. 164 СК України позивач просить суд позбавити громадянку [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась хоча повідомлялась про день, час та місце розгляду справи належним чином через засоби масової інформації, а саме, газету «Собода» №76 (2910) від 19.09.2014 року, про причини неявки суд не повідомила, заперечення проти позову та клопотання про відкладення справи чи розгляду справи у її відсутності суду не подала. Прокурор, з урахуванням інтересів дитини, погоджується із висновком органу опіки та піклування та вважає, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON] слід задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 169 КУпАП у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, прокурора, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки від 12.06.2014р. № 776/08.1-02-25 відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції батько [PERSON] зазначений [PERSON] згідно статті 135 СК України. Як вбачається з повідомлення №4 від 05.02.2014 року наданого дитячим будинком «Віфлеєм», що малолітній [PERSON] з 03.09.2008 року перебуває в дитячому будинку «Віфлеєм», а до поступлення в дитбудинок дитина перебувала в Тернопільському спеціалізованому Будинку дитини. Мати дитини залишила Україну в листопаді 2010 року, поїхавши в Москву. 03.12.2012 року повернувшись на декілька днів в Тернопіль вона відвідала сина [PERSON], проте була разом з дитиною лише одну годину, купила йому мобільний телефон, машинку та написала заяву про те, що надає згоду на позбавлення її батьківських прав. Також, з даного повідомлення вбачається, що відповідач повідомила дитячий будинок «Віфлеєм» про те, що дитину вона не забере та на Україну повертатися не збирається. Із письмових пояснень, наданих [PERSON] (вихователь дитячого будинку) та [PERSON] (вихователь дитячого будинку) начальнику служби у справах дітей Монастириської районної державної адміністрації, вбачається, що мати [PERSON] до дитини [PERSON] не навідується з 2012 року, інколи телефонує, по телефону вихователів повідомила що в Україну не повернеться, дитину не забере. Відповідно до підсумкового акта № 67 від 27.07.2012 року дитячого будинку «Віфлеєм», щодо відвідувань матір'ю свого сина [PERSON], який перебуває в дитячому будинку «Віфлеєм» на повному матеріальному забезпеченні з 03.09.2008 року, вбачається, що з часу перебування дитини в закладі мати відвідувала його до жовтня 2010 року, а в листопаді 2010 року поїхала в Москву, дитину не відвідує, інколи телефонує, а тому вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] Як вбачається з заяв [PERSON] від 03.12.2012 року, 17.02.2014 року остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], оскільки вона не має постійного місця проживання та на даний час перебуває за межами України. Згідно із довідкою селищного голови Коропецької селищної ради №387/02-12 від 10.06.2014р. громадянка [PERSON], [INFO] зареєстрована в [ADDRESS], але фактично за даною адресою протягом багатьох років не проживає. Відповідно до висновку служби у справах дітей Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області від 12 серпня 2014 року № 13, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно висновку органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області від 14 серпня 2014 року № 9, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, також, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно з положеннями ст. 171 Сімейного кодексу України (далі - СК) думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. З огляду на зазначені правові положення суду надані письмові пояснення [PERSON], відібрані у нього у присутності педагога-вихователя та спеціаліста-юриста. Відповідно до даних пояснень [PERSON] від 19.06.2014 року мати залишила його у будинку дитини ще маленьким. У 2010 році вона поїхала в Москву і проживає там майже 4 роки, приїхала до нього один раз, купила телефон і машинку. Інколи мати телефонує. Хоче щоб з ним поруч були батьки, це його найбільше бажання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, оскільки він з малечку перебуває у дитячому будинку. Крім цього жодних доказів на спростування такого висновку судом не здобуто та ніким не представлено. Стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов'язанні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язанні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 1 ст. 152 СК України передбачає, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю та встановлена законом. Положення ч. 4 ст. 155 СК України передбачають, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" за № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У судовому засіданні встановлено, що відповідач проживає окремо від сина, оскільки перебуває за межами України. З 2010 року [PERSON] самоусунулась від виховання та утримання свого сина [PERSON], не проявляє ніяких материнських почуттів до нього. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ з наступними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 4 ст. 15 Сімейного Кодексу України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом. Однією із таких підстав є позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав в силу вимог закону є винятковою мірою сімейно-правової відповідальності, яка передбачена правилами ст. 164 СК України і виникає при винній поведінці батьків, які не забезпечують виховання своїх дітей. Сукупністю досліджених судом доказів встановлено, що в діях відповідача безумовно мається винна поведінка, яка виразилася в тривалому ухиленні від виконання обов'язків матері по вихованню дитини, вона не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не займається її утриманням та вихованням, підготовкою до самостійного життя. Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує, що така міра сімейно-правової відповідальності має на меті насамперед, захист інтересів неповнолітньої дитини, а також той факт, що відповідач не тільки не виконує своїх обов'язків щодо виховання дитини, а й негативно впливає на її виховання шляхом своєї бездіяльності по відношенню до дитини, що негативно впливає на психічний стан малолітнього [PERSON] Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов органу опіку та піклування Монастириської РДА є обґрунтованим і підлягає до задоволення, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав буде достатнім заходом впливу за його ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини. З огляду на зазначене та враховуючи інтереси малолітньої дитини, необхідність умов для її нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved