Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 174177,84 грн., з яких 106249,42 грн. заборгованість за кредитом, 67928,42 грн. заборгованість за відсотками. В рахунок погашення заборгованості в зазначеній сумі звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок № 27 по вул.Суворова в м.Бердичеві, належний [PERSON], шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. В обґрунтування позову зазначає, що 28.02.2008 року відповідно до укладеного договору № 83-0051001/ФК-08 [PERSON] отримала кредит у розмірі 120000 гривень зі сплатою 15,40% річних з кінцевим терміном повернення 27.02.2023 року. 30.06.2010 року на підставі договору про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» відступлено право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. АТ «Дельта Банк» набув право вимоги по кредитному договору № 83-0051001/ФК-08 від 28.02.2008 року. Згідно з умовами договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісячними платежами до 20 числа кожного місяця в розмірі не менше 666,67 грн.. В забезпечення виконання зобовязань укладений договір іпотеки з [PERSON]. Відповідач передав в іпотеку нерухоме майно житловий будинок № 27 по вул.Суворова в м.Бердичеві. що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.11.1995 року та договору дарування від 11.02.2008 року, а також земельна ділянка за цією ж адресою для обслуговування житлового будинку. Позичальник порушує умови кредитного договору, станом на 05.09.2014 року заборгованість становить 174177,84 грн., в тому числі 106249,42 грн. заборгованість за кредитом, 67928,42 грн. заборгованість за відсотками. В судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі повідомлені про дату судового розгляду у встановленому законом порядку. Представник відповідачки [PERSON] надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, просить відмовити в позові, мотивуючи тим, що не закінчився строк дії договору, в кредитному договорі не оговорено питання заміни кредитора, не виконаний п.4.2 договору іпотеки, сторона не попереджена про звернення стягнення на предмет іпотеки, не визначена вартість предмету іпотеки, земельної ділянки, не можна одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. На підставі досліджених доказів судом встановлено наступне. 27.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 83-0051001/ФК-08, згідно з яким відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 120000 гривень на споживчі цілі на строк до 27.02.2023 року, зі сплатою процентів в розмірі 15,4 % річних та 17,4% річних - у випадку невиконання зобовязань. Відповідно до п.2.4 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячними частинами в розмірі не менше 666,67 грн.. (а.с.7-11) Згідно з п.3.1 договору забезпеченням виконання зобовязання позичальником за даним договором виступає іпотека житлового будинку № 27 по вул.Суворова в м.Бердичеві. Іпотечний договір № 83-0051001/Zфкіп-08 укладений 28.02.2008 року з відповідачем [PERSON] (а.с.14-17) Згідно з пунктом 4.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо не будуть усунені порушення у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги банку. Позичальник порушує умови кредитного договору. З довідки від 05.09.2014 року вбачається, що заборгованість станом на цю дату становить 174177,84 грн., з яких 106249,42 грн. заборгованість за кредитом, 67928,42 грн. заборгованість за відсотками. (а.с.20) 30.06.2010 року укладений договір про передачу Активів та кредитних зобовязань товариством «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким останній набув права вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами.(а.с.26-30) Згідно з додатком 2 до цього договору ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON]М.(а.с.25) 08.09.2014 року «Дельта Банк» направив позичальнику та іпотекодавцю досудову вимогу про сплату простроченої заборгованості.(а.с.21-24) Відповідачі вимогу банку залишили без реагування. Відповідачами розмір заборгованості за кредитним договором не оспорюється. Відповідно до ст.ст.525,526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору або закону, одностороння відмова від виконання договору не допускається. За кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1054 ЦК України обовязком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Строк виконання основного зобовязання встановлений у кредитному договорі 27.02.2023 року. Отже, строк виконання основного зобовязання не настав на день розгляду справи судом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Право кредитора на дострокове повернення кредитних коштів передбачено п.4.2.5 кредитного договору у разі настання будь-яких випадків, передбачених п.6.2 кредитного договору, зобовязання має бути виконане позичальником протягом 30 днів з дати отримання письмової вимоги банку. До позовної заяви позивачем не долучено вимоги позичальнику про дострокове повернення кредиту, сплату процентів та інших платежів відповідно до умов договору. В п.п.29 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"\~ при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення ст.ст.1050,1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому\~ від суми кредиту. Відповідно до частини 10 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до ст.10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 цього кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано доказів про направлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредитних коштів в повному обсязі та сплату процентів. Вимога від 08.09.2014 року заявлена про погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотками в розмірі 104609,11 грн..(а.с.21) Отже, кредитор не змінював строк виконання основного зобовязання та не заявляв вимоги позичальнику про дострокове стягнення кредитних коштів, тому суд вважає ці вимоги позивача безпідставними. Проте, позивач не позбавлений права на дострокове повернення кредиту у випадку в подальшому не виконання позичальником умов кредитного договору продовж строку дії цього договору (строк дії договору до 27.02.2023 року) за умови дотримання умов договору в частині направлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту. Разом з тим суд вважає, що позивач має право на стягнення простроченої заборгованості по кредиту, прострочених процентів. З довідки від 05.09.2014 року вбачається, що прострочена заборгованість по кредиту становить 38249,68 грн., прострочені відсотки - 66359,43 грн., загальна сума простроченої заборгованості становить 104609,11 грн.. Згідно з укладеним сторонами кредитним договором, договором іпотеки, та ст. 33 Закону України «Про іпотеку», позивач має право вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.33 ч.1 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, як це встановлено ст.38 Закону, шляхом здійснення права іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки. Відповідо до іпотечного договору відповідач [PERSON] є майновим поручителем за зобовязаннями позичальника по кредитному договору, він відповідає перед банком за невиконання зобовязання позичальником іпотечним майном. Предметом іпотеки є житловий будинок по вул.Суворова, 27 в м.Бердичеві, який належить на праві власності [PERSON], земельна ділянка для обслуговування цього будинку - у разі одержання на неї іпотекодавцем державного акта про право власності. Державного акта на право власності на земельну ділянку суду не надано. Вартість будинку визначена сторонами в іпотечному договорі в сумі 198764,00 грн.. (а.с.15) Відповідно до пункту 41 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Як було зазначено вище, вартість житлового будинку, що є предметом іпотеки визначена сторонами в сумі 198764 грн., при цьому вартість земельної ділянки, на який розташований цей будинок, не врахована, оскільки не є обєктом приватної власності на день укладення іпотечного договору. Отже, вартість житлового будинку значно перевищує розмір простроченої заборголваності, а якщо на земельну ділянку іпотекодавцем отриманий державний акт на право приватної власності, тоді вартість іпотечного майна буде збільшена на суму вартості земельної ділянки. Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором не є співмірним вартості іпотечного майна. Крім того, позивачем не надано суду доказів, що порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору завдає збитків іпотекодержателю чи змінює обсяг його прав. На підставі наведених обставин, з урахуванням того, що судом стягується лише прострочена заборгованість з позичальника, а не достроково вся сума кредитних коштів, неспівмірність розміру заборгованості із вартістю іпотечного майна, недоведеність збитків іпотекодержателя чи зміни обсягу його прав, внаслідок порушення основного зобовязання, суд дійшов висновку, що вимога позивача про звернення стягненення на предмет іпотеки не може бути задоволена. На підставі викладеного та

Outcome: partial