Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №39 по вул. Сонячній в с.Завязанці Мостиського району Львівської області, у період з квітня 1988 по 1991 роки мав статус колгоспного двору, де на той час була зареєстрована та проживала їхня мати [PERSON]. Зазначають, що крім матері, за вищевказаною адресою були зареєстровані, однак фактично не проживали їхні брати [PERSON] та [PERSON] (треті особи у справі). Вказують, що вони як спадкоємці за законом першої черги спадкування у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Інші спадкоємці на спадкоємці на спадкове майно не претендують. Однак, в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на частки у вищевказаному житловому будинку не мають можливості, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушені звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просять суд визнати за ними право власності по ? частині за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №39 по вул.Сонячній в с.Завязанці Мостиського району Львівської області. В судове засідання позивачі не зявилися, проте подали до суду заяви, в яких просять суд справу розглянути у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Мостиського району\~Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, проте подали до суду заяви, в яких просять суд справу розглянути у їх відсутності та зазначають, що проти позову не заперечують. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте подала до суду копію спадкової справи №71/2017 після смерті [PERSON], та заяву в якій просить суд справу розглянути у її відсутності. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123\~ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України\~«Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №39 по вул.Сонячній в с.Завязанці Мостиського району Львівської області, належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON], [INFO] (голова двору), її син [PERSON], [INFO] (позивач у справі), та її син [PERSON], [INFO] (третя особа у справі), що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області №1546 від 06.11.2017року та виписками із по господарських книг по с.Завязанці за 1986-1990р.р. та 1991-1995р.р. по особових рахунках №242 та №241. Суд не бере до уваги твердження позивачів, викладені у позовній заяві, в частині про те, що їхній брат [PERSON] (третя особа у справі) був лише зареєстрований за вищевказаною адресою, однак фактично там не проживав та не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, оскільки такі обставини в порушення ст.81 ЦПК України жодними доказами не доведені та спростовуються матеріалами справи. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи, а саме: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/3 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Проте право власності на даний будинок належним чином за власниками не оформлено, правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні. 30.04.2017 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачів). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №71/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування є сини померлої [PERSON] та [PERSON] (позивачі у справі), які у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України спадщину після смерті матері прийняли, подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом першої черги спадкування - діти померлої, а саме: дочка [PERSON], син [PERSON], син [PERSON][PERSON], від прийняття спадщини після смерті матері відмовилися, подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] її 1/3 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (житлового будинку) перейшла за загальними правилами спадкування в рівних частинах до позивачів [PERSON] та [PERSON], тобто по 1/6 до кожного (1/3:2=1/6). При цьому, позивач [PERSON], з урахуванням своєї 1/3 частки належної йому як члену даного колгоспного двору, в результаті став власником 1/2 частки майна зазначеного колгоспного двору (1/3=2/6; 2/6+1/6=3/6=1/2), а позивач [PERSON] - власником успадкованої ним після смерті матері 1/6 частки майна зазначеного колгоспного двору. Інша 1/3 частка належить [PERSON] (третій особі у справі) як члену вищевказаного колгоспного двору. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією свідоцтва про народження позивача [PERSON]; листом приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] Вих.№301/01-16 від 03.11.2017року; копією заяви [PERSON] про відмову від спадщини від 04.09.2017року; довідкою, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області № 321 від 07.03.2017року; довідкою, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області №1546 від 06.11.2017року та виписками із по господарських книг по с.Завязанці за 1986-1990р.р. та 1991-1995р.р. по особових рахунках №242 та №241; копією спадкової справи №71/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] після смерті [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст..1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірних житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема про те, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №39 по вул.Сонячній в с.Завязанці Мостиського району Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та належав в рівних частках кожному із його трьох членів, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожному, з огляду на те, що належна спадкодавцю [PERSON] 1/3 частка будинку після смерті останньої перейшла в порядку спадкування до позивачів в рівних частках, тобто по 1/6 до кожного, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову частково та визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частки спірного житлового будинку, а за позивачем [PERSON] - права власності на 1/6 частку даного будинку. Щодо решти позовних вимог про визнання за позивачем [PERSON] права власності в загальному на 1/2 частину будинку, то такі до задоволення не підлягають, оскільки інша 1/3 частка будинку, як встановлено судом, належить [PERSON] (третій особі у справі) як члену вищевказаного колгоспного двору.

Outcome: partial