Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим та господарськими приміщеннями, шляхом примусового виселення та зняттям із реєстраційного обліку, вказуючи, що вона є власником житлового будинку, що по [ADDRESS]. Разом із нею, в зазначеному будинку проживає відповідач, який є для неї стороннім чоловіком з яким вона не проживає спільно та не веде спільного господарства, відповідач є квартирантом, який не сплачує за те що проживає в будинку. З 2008 року, спільне проживання із відповідачем стало неможливе, оскільки останній постійно погрожує фізичною розправою, ображає її нецензурними словами, виганяє з житлового будинку та приводить до будинку сторонніх людей, у зв'язку із чим була вимушена звернулася в суд з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, однак від неї надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, а справу слухати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги визнає та просить справу розглядати у його відсутності. Ч. 2 ст. 158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Згідно до статті 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що власником житлового приміщення , що по [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується копією технічного паспорту від 09.01.2008 року, договором купівлі - продажу серії ВКЕ №763527 від 12.02.2008 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 12.02.2008 року та витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 25.02.2008 року за номером №17871205. В судовому засіданні були дослідженні матеріали перевірки по зверненні [PERSON], по факту погроз фізичною розправою гр. [PERSON], що підтверджується висновками № 1524, від 06.11.2014 року, № 1732, від 23.12.2014 року,№43 від 13.01.2015 року, та матеріалів перевірки № 41 від 22.01.2011 року. Згідно зі ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне в частині заявлених позовних вимог [PERSON] про виселення [PERSON] із житлового приміщення, що по [ADDRESS] позов задоволити. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на зазначене, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема на підставі рішення суду про виселення особи з житлового приміщення. Таким чином рішення суду про виселення є саме по собі достатньою правовою підставою для зняття з реєстраційного обліку особи, яку виселено.

Outcome: dismissed