Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 422195 грн 42 коп. В обґрунтування позову зазначив, що 01.06.2007 між ЗАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №490039732, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 2722338 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору, 01.06.2007 ЗАТ "Альфа- Банк'' та [PERSON] уклали договір поруки №490039732-П, відповідно до умов якого як поручитель поручається за виконання [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. У порушення умов кредитного договору зобов'язання належним чином не виконані, в результаті чого станом на 01.03.2013 наявна прострочена заборгованість за кредитом - 15794,80 дол. США, що за курсом НБУ на 01.05.2013 складає - 126247,84 грн, за відсотками - 10005,34 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 79972,68 грн. Станом на 01.05.2013 розмір неустойки становить: пеня - 245640,96 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1963408,19 грн. На виконання умов кредитного договору відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав на адресу суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, справу розглядати у його відсутність (а.с.26). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в частині стягнення з нього заборгованості у розмірі 70000 грн на протязі 24 місяці. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. Представником відповідача [PERSON] подав письмове заперечення проти позову, згідно якого з договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку після якого порука припиняється, а умови договорів (п. 5.3) про їх дію до повного виконанням боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним. Представник відповідача відзначив, що договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України. Позивачем було прийнято рішення про реалізацію заставленого майна та стягнення з позичальника різниці між сумою заборгованості за кредитним договором та вартістю продажу заставного майна у відповідності до чинного законодавства. На виконання своїх намірів позивачем було отримано судовий наказ №2н-218/2009 виданий 02.10.2009 Шахтарським міськрайонним судом Донецької області та звернено стягнення на предмет застави, що підтверджується копією постанови державного виконавця від 10.08.2011 по виконавчому провадженню №20443323. Від продажу заставного майна позивач на погашання заборгованості отримав 05.09.2011 86 492,00 грн. Таким чином, 02.10.2009 позивач, внаслідок припинення виконання [PERSON] своїх зобов'язань по поверненню грошових коштів, вчинив дії з дострокового стягнення заборгованості, тобто у боржника виник обов'язок виконати основне зобов'язання. В зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту, починаючи з 02.10.2009 протягом наступних б місяців. Позивач вимоги до поручителя надіслав лише 05.08.2013, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.560 ЦК України шестимісячного строку, а тому порука останньої припиняється. Представник відповідача додав, що докази пред'явлення позивачем вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку вимог основною зобов'язання суду не надано. Внаслідок зазначеного вважає, що поруку [PERSON] слід визнати припиненою, а тому позовні вимоги висунуті до неї задоволенню не підлягають. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 01.06.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №490039732, на підставі якого [PERSON] отримав кредит у сумі 2722338 дол. США (а.с.5-7), що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с.17). Згідно п.п.2.2, 2.3 кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами складає 12% річних з остаточним терміном повернення кредиту 01.06.2013. Пунктом 3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. Повернення кредиту (його частинами) та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником рівними частинами та у терміни, визначені у цьому договорі. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, а відповідач всупереч умовам кредитного договору та додатків до нього, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено у письмовій формі, зазначено їх розмір та умови надання кредиту. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата заборгованості по відсотках, пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки за користування ним. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №490039732, 01.06.2007 між ЗАТ "Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №490039732-П, відповідно до умов якого як поручитель поручається за виконання [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому (а.с.8). Згідно п.п.3.1, 3.2 договору поруки боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків за Договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Передбачений ст.3.1. цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов'язків, зазначених у пункті 2.1. цього договору. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що станом на 01.03.2013 за кредитним договором №490039732 наявна прострочена заборгованість за кредитом - 15794,80 дол. США, що за курсом НБУ на 01.05.2013 складає - 126247,84 грн, за відсотками - 10005,34 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 79972,68 грн. Станом на 01.05.2013 розмір неустойки становить: пеня - 245640,96 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1963408,19 грн (а.с. 15-16). Вказаний розрахунок заборгованості не спростований, тому він є належним та допустимим доказом по справі. З метою належного виконання умов за кредитними зобов'язаннями відповідачам [PERSON] та [PERSON] направлялись вимоги від 04.07.2013 про дострокове повернення кредиту, однак останні були залишені без уваги (а.с.18). Крім того, з матеріалів справи вбачається наявність повідомлення [PERSON] від 26.10.2011 про продаж заставного авто в рамках виконання зобов'язань за кредитним договором №490039732 від 01.06.2007, де було проінформовано про реалізацію заставного автомобіля, яке було передано позичальнику на реалізацію та 05.08.2011 в рахунок погашення кредиту надійшла сума в розмірі 86492 грн 00 коп. Згідно постанови головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві Мазура Ю.С. від 23.07.2010 було відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль «Мitsubishi Outlender», д.н. [NUMBER]» на підставі судового наказу №2н-218/2009, виданого Шахтарським міськрайонним судом Донецької області. Також із вказаної постанови вбачається, що виконавче провадження було відкрито відносно боржника [PERSON] В подальшому постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві Мазура Ю.С. від 10.08.2011 вищевказаний виконавчий документ було повернуто стягувачеві. Кошти, що надійшли від реалізації заставного майна, були недостатніми для задоволення вимог стягувача. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як відзначив представник відповідача [PERSON] з метою погашення заборгованості за кредитним договором позивачем було отримано судовий наказ №2н-218/2009, виданий 02.10.2009 Шахтарським міськрайонним судом Донецької області та звернено стягнення на предмет застави, що підтверджується копією постанови державного виконавця від 10.08.2011 по виконавчому провадженню №20443323. Від продажу заставного майна позивач на погашання заборгованості отримав 05.09.2011 86 492,00 грн. Таким чином, 02.10.2009 позивач, внаслідок припинення виконання [PERSON] своїх зобов'язань по поверненню грошових коштів, вчинив дії з дострокового стягнення заборгованості, тобто у боржника виник обов'язок виконати основне зобов'язання. В зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту, починаючи з 02.10.2009 протягом наступних 6 місяців. Позивач вимоги до поручителя надіслав 05.08.2013, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.560 ЦК України шестимісячного строку. Суд приймає до уваги вказані доводи представника відповідача та вважає, що позивачем дійсно був пропущений шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 Постанови №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк», у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» підлягають задоволенню в розмірі 422 195 грн 42 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» суми сплаченого судового збору 3441 грн 00 коп.

Outcome: partial