Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач ТОВ "Кей-Колект" звернулося до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 грудня 2005 року між ПАТ «УкрСиббанк» (далі Банк) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 230-05/ХИЦ, згідно з яким Банк зобовязався надати позичальнику кредит в розмірі 29\~875,00 доларів США, а Позичальник зобовязався в порядку та на умовах, встановлених в кредитному договорі, повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, комісію та інші платежі, передбачені договором, в строки та на умовах, визначених Кредитним договором та Додатком № 1 до нього- графіком погашення платежу. Банк свої зобовязання виконав. 12 грудня 2011 року Банк відступив ТОВ Кей-Колект право вимоги за зобовязаннями відповідача за Кредитним договором відповідно до договору факторингу №1. Станом на 01.12.2013 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 32116, 52 долара США, що за офіційним курсом НБУ на час розрахунку в національній валюті складав 506509, 64 грн., та складається із заборгованості за кредитом в сумі 15648, 45 доларів США та заборгованості за процентами в сумі 16468,07 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором був укладений договір поруки № П230/01-05/ХИЦ від 19.12.2005 року між Банком та [PERSON], за яким остання несе солідарну відповідальність з позичальником за зобовязаннями по кредитному договору. Уточнивши позовні вимоги, в звязку із збільшенням курсу валют станом на 05.03.2015 року, просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму заборгованості в національній валюті в розмірі 741570, 45 грн., що еквівалентно 32116,52 доларам США та складається із заборгованості за кредитом в сумі 361322, 71 грн., що еквівалентно 15648, 45 доларів США та заборгованості за процентами в сумі 380247, 74 грн., що еквівалентно 16468,07 доларів США. Відповідачами подана заява про застосування строку позовної давності. Також представником відповідачів надано запереченні проти позову з посиланням на відсутність доказів щодо переходу права вимоги від Банку до позивача. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначила, що строк дії кредитного договору не закінчився так само і строк договору поруки, тому відповідачі несуть солідарну відповідальність за основним зобовязанням. Строк позовної давності переривався, оскільки позивач звертався до суду з даним позовом до відповідачів, але позовну заяву було залишено без розгляду, в звязку з чим переривався строк позовної давності. Також зазначив, що надати оригінали документів щодо відступлення права вимоги неможливо, оскільки вони витребувані судом касаційної інстанції, тому надано документи нотаріально посвідчені. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову посилаючись на обставини викладені в запереченнях, а саме відсутність достатніх доказів ненадання оригіналів документів Відповідач [PERSON]Ф, в судове засідання не зявилась, про день час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність у частковому задоволенні позову, виходячи з наступного. Так судом встановлено та не заперечується відповідачами, що 19 грудня 2005 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 230-05/ХИЦ, згідно з яким Банк зобовязався надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 29\~875,00 доларів США, а Позичальник зобовязався в порядку та на умовах, встановлених в кредитному договорі, повертати кредит. , сплачувати проценти за користування кредитом, комісію та інші платежі, передбачені договором, в строки та на умовах, визначених Кредитним договором та Додатком № 1 до нього- графіком погашення платежу. Згідно п.1.1. Кредитного договору відповідач 2 зобовязався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені в умовах кредитного договору. Згідно п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміні встановлені графіком погашення платежу (Додаток №1), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін, або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.2,2.3,4.9,5.3,5.5.5.6,5.8,5.10,7.4,9.2 цього договору. Пунктом 1.3.1 договору встановлено, що за використання кредитних коштів на перший місяць установленого терміну користування процентна ставка встановлюється в розмірі 14% річних. По закінченню цього терміну та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.92. договору. Термін сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця п. 1.3.4. Цільове призначення кредиту споживчі потреби п. 1.4 договору. Згідно додатку № 1 до кредитного договору графік погашення платежів, погашення кредиту повинно було здійснюватися рівними платіжками в сумі по 355, 65 доларів США щомісячно в строк до 19 грудня 2012 року (а.с. 11) В підтвердження розміру заборгованості, позивачем надано довідку про розрахунок заборгованості за кредитним договором, за якою станом на 12.12.2011 року заборгованість позичальника перед Банком складає 23697,57 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 15648, 45 доларів США, та заборгованості за процентами в сумі 8049,12 доларів США. При цьому після укладання договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року між Банком та позивачем на 01.12.2013 року заборгованість складає 32116, 52 долара США, що за офіційним курсом НБУ на час розрахунку в національній валюті складав 506509, 64 грн., та складається із заборгованості за кредитом в сумі 15648, 45 доларів США, що еквівалентно 246791, 70 грн. та заборгованості за процентами в сумі 16468,07 доларів США, що еквівалентно 259717,93 грн. (а.с.5) В подальшому, не змінюючи розмір позовних вимог по відношенню до іноземної валюти, представником позивача надано іншу довідку-розрахунок та розрахунок заборгованості, за якими станом на 07.04.2015 року заборгованість складає 28\~984,83 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 15648, 45 доларів США, та заборгованості за процентами в сумі 13336, 38 доларів США, що значно відрізняється від розміру за процентами, вказаній в позовній заяві. Згідно розрахунку , останні платежі за кредитним договором були здійснені в квітні 2009 року (а.с. 87, 91). Погашення заборгованості за кредитним договором частково, не заперечується стороною відповідачів. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.. 553 ЦК україни, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 19 грудня 2005 року в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед Банком за кредитним договором був укладений наступний договір поруки № П230/01-05/ХИЦ між Банком, позичальником та [PERSON]. (а.с.13) Згідно умов зазначеного договору поруки, поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за виконання позичальником всіх зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникають за кредитним договором, як і існуючих на момент укладання договору, так і тих, які можуть виникнути у майбутньому (п.1.1. Договору поруки). Також п.1.2. договору, поручителі відомі всі умови договору, за яким сума договору кредиту 29875, 00 доларів США, термін повернення кредиту 19 грудня 2012 року зі сплатою процентів в розмірі 14% річних. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною п. 1.4 договору. Розділом 3 Договору поруки визначено строк його дії, за яким порука припиняється з припинення всіх зобовязань позичальника по кредитному договору. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому же обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Частинами 1,4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, встановлено, що між Банком та [PERSON] виникли кредитні правовідносини, за яким банк виконав свої зобовязання, видавши кредит в іноземній валюті. Позичальник в свою чергу частково виконав свої зобовязання та фактично припинив ії виконувати, в наслідок чого виникла заборгованість Також між Банкомм та [PERSON] виникли правовідносини щодо забезпечення виконання зобовязання боржником за кредитним договором. При цьому встановлено, що платежі за кредитом договором мали бути здійснюватися щомісячно рівними частинами, а також щомісячно сплачуватися проценти за користування кредитом. Строк користування кредитними коштами та сплати процентів встановлено до 19 грудня 2012 року, як чітко визначено договором кредиту та поруки, тому твердження представника, що строк дії кредитного договору не закінчився, суд вважає необґрунтованими. В судовому засіданні було встановлено, що 12 грудня 2011 року між ТОВ «Кей-Колект» -фактор та Банко-клієнт, було укладено договір факторингу №1. (а.с. 146-152) Відповідно до умов даного договору клієнт зобовязується передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги (права грошової вимоги існуючи або майбутні, Клієнта до боржників та Гарантів щодо погашення заборгованості на підставі Первинних договорів) та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходить усі права за усіма Договорами Забезпечення. На виконання договору факторингу, між сторонами був складений акт приймання передачі прав вимоги (а.с. 166) Копії договору факторингу та акт нотаріально посвідчені, тому суд вважає наданий доказ належним, в цій частині заперечення сторони відповідача відхиляє. Листами від 15.12.2011 року Банк повідомив боржника та поручителя про відступлення право вимоги (а.с. 101, 102). Згідно витягу з Додатку № 1 до договору факторингу, розмір заборгованості складала за кредитом в сумі 15648, 45 доларів США, та заборгованості за процентами в сумі 8049,12 доларів США (а.с. 32) Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ст.. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Таким чином, суд вважає встановленим, що до позивача перейшли всі права Банку щодо права вимоги відповідачів за кредитним договором та за договором поруки. Листом від 01.07.2014 року позивач надіслав лист-вимогу на адресу позичальника щодо сплати заборгованості за кредитним договором (а.с. 33). Доказів, що позивачем надсилались вимоги до поручителя щодо виконання зобовязання суду на надано. Розглядаючи спір, суд приходить до наступного висновку щодо вимог позивача до поручителя. Верховний Суд України 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як встановлено в судовому засіданні, поручитель відповідно до умов договору поруки поручився за боржника щодо повного та своєчасного виконання ним зобовязання, тобто здійснення щомісячних платежів по тілу кредиту та відсоткам згідно графіку платежів, в строк до 19 грудня 2012 року. Таким чином зобовязання забезпечені порукою по кожному щомісячному платежу. У разі порушення сплати щомісячного платежу, кредитор має право предявити вимогу до боржника та в межах шестимісячного строку з дня порушення права до поручителя. Позов було подано до суду 10 грудня 2014 року про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в повному обсязі. Таким чином, суд вважає що захист прав позивача шляхом предявлення позову до поручителя є безпідставний, оскільки в силу вимог законодавства порука припинена, тому [PERSON] не відповідає за зобовязаннями позичальника. На підставі чого, позовні вимоги до останньої задоволенню не підлягають. При цьому відповідач [PERSON] має відповідати перед позивачем щодо грошового зобовязання, але в межах строку позовної давності та на підставі доказів, які надані позивачем в підтвердження своїх доводів. Відповідачами подано заяву про застосування строків позовної давності. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. Згідно ч.1,2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено в суді, є підставою для відмови у позові. Верховний Суд України 19 листопада 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-160цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок про те, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як зазначено вище, позов було подано до суду 10 грудня 2014 року про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в повному обсязі. Згідно графіку повернення кредиту, позичальник повинен сплачувати тіло кредиту щомісячно в сумі по 355,65 доларів США в строк до 19 грудня 2012 року. Таким чином, суд враховує позицію відповідача та вважає, що позивачем порушені строки позовної даності щодо захисту свого права, тому вимоги про стягнення тілу кредиту підлягають задоволенню частково в межах трьох років до дня звернення до суду з позовом, а саме з грудня 2011 року. (355,65х13 міс=4623,45 доларів США) Позивач, збільшуючи позовні вимоги, виходив з підстав зросту курсу долара США по відношенню до національної валюти, та визначився в розмірі 23,09 гривень за один долар США, який існував станом на 05.03.2015 року. Згідно офіційного сайту НБУ, курс долара по відношенню до національної валюти станом на час ухвалення рішення складає 21,817734 грн. за один долар США. Тому суд розглядає справу в межах позовних вимог, з урахуванням співвідношення валют, приходть до висновку про часткове задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом в сумі 100\~873,20 грн.( 4623,45 доларів США х 21,817734 грн). Доводи представника позиваа, що позовна давність переривалась, оскільки позивач звертався до суду з даним позовом до відповідачів, який залишений без розгляду, суд вважає необгрунтованими, оскільки в силу ч.1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Стосовно вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, суд вважає, що в обґрунтовування цих вимог, позивачем не надано належних доказів. Як зазначено в позовній заяві розмір заборгованості з процентів складає 16468,07 доларів США, яку позивач просить стягнути у національній валюті. На час укладання договору факторингу станом на 12.12.2011 року, розмір процентів складав 8049,12 доларів США. Згідно розрахунку, розмір процентів складає 13336, 38 доларів США, яка значно відрізняється від розміру, визначеною в позовній заяві. Також згідно розрахунку станом на грудень 2011 року розмір процентів не співпадав з розміром, який був визначений на час укладання договору факторингу. При цьому проценти нараховувались після закінчення терміну користування кредитними коштами, що суперечить законодавству. На підставі вищезазначеного, суд задовольняє позов частково, стягуючи на користь позивача з [PERSON] заборгованість в розмірі 100 873 грн. 20 коп. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно платіжного доручення, які містяться в матеріалах справи позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 3 654,00 гривень (а.с.1). Суд враховуючи часткове задоволення позову, стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорціно до задоволених вимог в сумі 1008, 73 гривні. На підставі викладеного і

Outcome: partial