Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та резидентом України [PERSON] укладено кредитний договір № ВLаЖГА00082614 від 03 жовтня 2011 року. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 17500 грн. 00 коп., термін повернення кредиту 03 жовтня 2014 року. Процентна ставка за договором встановлена на рівні 5% річних. Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом встановлена в розмірі 1,75% від суми кредиту. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобовязань ухиляється. Згідно пункту 4.3 договору, у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50 % та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п.9 Спеціальної частини договору. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача до розрахунку заборгованості станом на 06 серпня 2015 року становить 41 347 грн. 43 коп., з них: - прострочена сума кредиту 5993 грн. 36 коп.; - прострочені проценти за користування кредитом 601 грн. 17 коп.; - прострочена комісія 4569 грн. 03 коп.; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту 30183 грн. 87 коп.. Тому просить стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість у розмірі 41 347 грн. 43 коп. за кредитним договором № ВLаЖГА00082614 від 03 жовтня 2011 року. Представник позивача [PERSON] до початку судового розгляду надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. Відповідач [PERSON] до початку судового розгляду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала частково, просила застосувати строки позовної давності в частині стягнення пені за період з 03 вересня 2013 року по 03 серпня 2014 року та зменшити суму пені до 2000 гривен. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 03 жовтня 2011 року уклала з ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», (а.с. 8-15), кредитний договір № ВLаЖГА00082614. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредитні грошові кошти у сумі 17500 гривень зі сплатою 5,00% за користування кредитом. Комісія за управління кредитом 1,75% від суми кредиту. Відповідач повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, сплачувати суму процентів, нарахованих за користування кредитними коштами в строк до 03 жовтня 2014 року. Відповідно до п. 2.4.2. договору проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно, до платежів передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у додатку № 1 цього договору. Згідно із п.2.5.2. договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п.6 Спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управлінням кредитом. Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати проценті за користування кредитом, а також плати за управління кредитом, які передбачені п.2.5 кредитного договору. Згідно пункту 4.3 договору, у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50 % та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п.9 Спеціальної частини договору. Згідно розрахунку, загальна сума заборгованості відповідача до розрахунку заборгованості станом на 06 серпня 2015 року становить 41 347 грн. 43 коп., з них: - прострочена сума кредиту 5993 грн. 36 коп.; - прострочені проценти за користування кредитом 601 грн. 17 коп.; - прострочена комісія 4569 грн. 03 коп.; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту 30183 грн. 87 коп.. Зобов'язання за кредитним договором позивач виконав, надавши кредитні кошти в повному обсязі. Однак позичальник взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав, не сплативши проценти за користування кредитними коштами, не повернувши чергові суми отриманого кредиту та не погасивши всю суму кредиту. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань, кінцевий строк повернення кредиту - до 03 жовтня 2014 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 03 числа включно кожного календарного місяця. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 03 вересня 2013 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 19.11.2014р. справа №6-160цс14. Позивач звернувся з позовом до суду 14 серпня 2015 року, а тому строк позовної давності щодо стягнення за період з 03 вересня 2013 року по 03 серпня 2014 року позивачем пропущений. За таких обставин стягненню підлягає пеня в межах строку спеціальної позовної давності за останній рік перед зверненням до суду, тобто за період з 03 серпня 2014 року по 03 серпня 2015 року, яка становить згідно наявного в матеріалах справи розрахунку з врахуванням часткового погашення тіла кредиту 30183,27 грн.. Враховуючи заяву позивача про зменшення суми пені а також позицію Верховного Суду України, яка викладена в постанові ВСУ від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100/цс14, а відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятній за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього кодексу, є обовязковими для владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідно позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути прострочену суму кредиту в розмірі 5993.36, прострочені проценти за користування кредитом 601,17 грн., прострочену комісію 4569,03 грн., а суму пені за несвоєчасне погашення кредиту зменшити з 30183,87 грн. до 2000 грн. Оскільки позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, відповідно до вимог ст. 88 ч.3 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial