Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з Держави Україна в його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями судді Галицького районного суду. Позов мотивовано наступним. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.05.2016р. позовну заяву фермерського господарства "[PERSON]В." до Прокуратури Львівської області та Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоду повернуто позивачу. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30.08.2016р. апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу від 23.05.2016р. скасовано, а справу направлено в суд першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Вважає дану ухвалу завідомо неправосудною. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився. Подав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не прибув. Дослідивши докази, суд відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що представник фермерського господарства "[PERSON]В." дійсно звертався з позовною заявою до Галицького районного суду м.Львова та ухвалою від 23.05.2016р. повернуто позовну заяву. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30.08.2016р. апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу від 23.05.2016р. скасовано, а справу направлено в суд першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що на підставі ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними. В той же час, ухвала судді Галицького районного суду м.Львова від 23.05.2016р. не визнана завідомо неправосудною, а тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Крім того, як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Так, позивач, не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, оскаржив її до апеляційної, а потім і касаційної інстанції. Слід врахувати і те, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак, позивач не скористався наданим йому Цивільним процесуальним кодексом правом, в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а суд в судовому засіданні не здобув. З огляду на зазначене, а також те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати позивачу джерелом для збагачення, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу матеріальної моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed