Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, зазначивши, що вона перебуває з відповідачем в шлюбі зареєстрованому 03 вересня 2011 року Боровицькою сільською радою Чигиринського району Черкаської області, актовий запис № 1. Від цього шлюбу подружжя має спільних неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Підставою для розірвання шлюбу позивач вказала, що спільне життя з відповідачем не склалось. Відповідач безвідповідально ставився до своєї поведінки, що проявлялося в його небажанні поважати позивача як дружину, постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки, що кожен раз спричиняло позивачу та їхнім спільним дітям душевних страждань. Сімя фактично розпалася, шлюбні відносини між ними припинилися і до цього часу вони не відновили стосунки. Позивач самостійно не в змозі утримувати неповнолітніх синів та створити їм належні умови для розвитку, а відповідач добровільно не хоче приймати участі у вихованні та утриманні дітей, просить стягнути з нього аліменти у відсотковому співвідношенні 30 % щодо заробітної плати відповідача щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття За таких обставин, позивач вважає, що збереження сімї, примирення та подальше спільне проживання між ними неможливе і просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з нього аліменти. Позивач в судовому засіданні уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів на користь їхніх спільних неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дітей. Позивач прохала розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки через постійні сварки і непорозуміння шлюбні відносини між ними припинено, вони проживають окремо, тому наміру відновлювати стосунки з відповідачем вона не бажає і на примирення не згідна, також додала те, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні їхніх спільних дітей, матеріальну допомогу не надає, а тому вона просить також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача, та не заперечував проти їхнього задоволення, пояснивши, що він згідний платити аліменти на утримання синів, з позивачем не проживає і на примирення не згідний. Суд, вислухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 03 вересня 2011 року Боровицькорю сільською радою Чигиринського району Черкаської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СР № 076927 від 03.09.2011 року. Від даного шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-СР № 151425 від 14.06.2012 року), та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-СР № 185545 від 18.04.2014 року), які проживають разом з позивачем, що вбачається з довідки про склад сім'ї від 20.01.2017 року № 90, виданої виконавчим комітетом Боровицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають, щоб судом їм був наданий строк для примирення, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач після розірвання шлюбу просить залишити теперішнє прізвище, яке вона отримала під час укладення даного шлюбу "Бандурка", суд приходить до висновку, що заявлена вимога є підставною і підлягає до задоволення. Неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], слід залишити проживати разом з позивачем. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначені розміру аліментів, який буде стягуватись на утримання дітей, суд з урахуванням положень ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дітьми, так і становище відповідача, який проживає окремо від родини, матеріальної допомоги родині в повній мірі не надає. Як вбачається з довідки Боровицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області №2 від 23.01.2017 року, позивач працює вихователем дошкільного навчального закладу "Малятко" та отримала заробітню плату з листопада 2016 року по грудень 2016 року в розмірі 14566,14 грн. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню та присуджує до стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дітей. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за позовними вимогами про розірвання шлюбу у розмірі 640 гривень. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір на користь держави, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів у розмірі 640 гривень. На підставі викладеного, ст.105, 110, 112 -115, 180, 181-183 СК України,

Outcome: approved