Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач ПрАТ «АПК-Інвест» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], ФГ «Веліс», третя особа - Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с.83-93) зазначив, що 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської сільської ради за № 110. Відповідно до укладеного договору в оренду позивачу строком на 20 років передана земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових га. З того часу та станом на день звернення з позовною заявою до суду позивачем виконуються умови договору - використовується земельна частка (пай) та сплачується на користь [PERSON] орендна плата. 31 липня 2018 року позивачу стало відомо про наявність договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ФГ «Веліс», який зареєстровано 21 березня 2018 року Костянтинівською державною районною адміністрацією Донецької області. Не зважаючи на те, що вказаний договір між [PERSON] та ФГ «Веліс» станом на теперішній час припинено, є підстави визнання його недійсним, оскільки він суперечить вимогам діючого законодавства та порушує права позивача як орендаря, оскільки був укладений під час дії іншого договору оренди - від 01 лютого 2014 року. Відповідач [PERSON] не повідомив ПрАТ «АПК-Інвест» про виділення йому земельної ділянки в натурі, чим порушив п.3.1 договору від 01 лютого 2014 року та вимоги діючого законодавства. 03 жовтня 2018 року ПрАТ «АПК-Інвест» отримало від [PERSON] лист-повідомлення про припинення орендних відносин з посиланням на те, що останній має намір самостійно обробляти виділену йому земельну ділянку. Пунктом 2.3 укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] договору оренди земельної частки (паю) передбачено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі, договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений і може бути змінений лише за згодою сторін. Аналогічні положення стосовно переукладення договору, які носять імперативний характер, містяться і в абзаці 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі». Відповідач [PERSON] протиправно вчинив односторонню відмову від взятого на себе зобов'язання з переукладання договору оренди, чим порушив законні інтереси позивача як орендаря земельної ділянки. Позивач просить: -визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 3,5767га, укладений між [PERSON] та Фермерським господарством «Веліс»; -визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], площею 3,5767га) на тих самих умовах, що і раніше укладений, починаючи з дати реєстрації права власності на земельну ділянку (кадастровий номер[NUMBER], площею 3,5767га) в запропонованій редакції. В судовому засіданні представники позивача Калашник І.С., Різниченко О.О., Гнатенко Ю.Є. підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про зміну предмету позову (а.с.83-93). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову, пославшись в обгрунування своєї позиції на те, що після оформлення права власності та виділення в натурі земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 3,5767га договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року відповідно до п.17 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу вважається припиненим з огляду на зміну суб'єктного складу (відповідач набув статус власника земельної ділянки) та предмету оренди. Скориставшись правом власника земельної ділянки, [PERSON] уклав договір оренди належної йому земельної ділянки із ФГ «Веліс», який був зареєстрований відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згодом [PERSON] розірвав укладений між ним та ФГ «Веліс» договір оренди земельної ділянки, оскільки вирішив обробляти її самостійно. 21 вересня 2018 року [PERSON] листом повідомив ПрАТ «АПК-Інвест» про відмову переукладати договір оренди земельної частки (паю) на договір оренди земельної ділянки та про свій намір самостійно господарювати на належній йому земельній ділянці. Зазначив, що позовні вимоги про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) задоволенню не підлягають, оскільки переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення земельної ділянки в натурі на договір оренди землі не може бути примусом для власника цієї земельної ділянки, з огляду на те, що переукладання договору є правом, а не обов'язком особи. [PERSON] не має наміру (волевиявлення) щодо переукладання договору оренди на виділену земельну ділянку з ПрАТ «АПК-Інвест», оскільки вирішив обробляти її самостійно, про що повідомив позивача письмово. Представник відповідача - ФГ «Веліс» в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.115). Представник третьої особи - Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.68). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача - Фермерського господарства «Веліс» про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1ст.255 ЦПК в частині позовних вимог про визнаня недійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 3,5767га (а.с.164). Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON], з'ясувавши позицію представника відповідача- ФГ «Веліс» та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що розпорядженням Голови Костянтинівської райдержадміністрації від 23 грудня 1996 року № 650 було затверджено вартість і розмір в умовних кадастрових гектарах земельної чатки (паю) для видачі сертифікатів в КСП «Чекрвона зірка» Костянтинівського району (а.с.159). 01 лютого 2014 року між [PERSON] та ПрАТ «АПК-Інвест» було укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до п.п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець [PERSON] передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років (а.с.8-11). Строни узгодили розмір орендної плати - 4823 гривні 53 копійки та її виплату два рази на рік - у червні та грудні поточного року (а.с.6-7, 134-136). Відповідно до п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) сторони дійшли згоди про те, що у випадку виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством (а.с.8-11). Згідно позначки у договорі, його зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської сільської ради за № 110 від 20 лютого 2014 року за підписом посадової особи [PERSON], скріплено печаткою Білокузьминівської сільської ради (а.с.10), що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119. 01 лютого 2014 року між [PERSON] та ПрАТ «АПК-Інвест» було підписано акт приймання -передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди від 01 лютого 2014 року (а.с.12). На підтвердження виконання своїх зобов*язань щодо сплати орендної плати на користь [PERSON] позивачем надано копії платіжних доручень від 29 липня 2014 року № 7100 (а.с.14) від 27 січня 2015 року № 181 (а.с.15), від 27 серпня 2015 року № 5945 (а.с.16), від 20 січня 2016 року № 9879 (а.с.17), від 23 серпня 2016 року № 36282 (а.с.18), від 25 жовтня 2016 року № 42607 (а.с.19), від 19 січня 2017 року № 3966 (а.с.20), від 26 квітня 2017 року № 7829 (а.с.21), від 19 червня 2017 року № 2227 (а.с.22), від 24 жовтня 2017 року № 12922 (а.с.23), від 19 грудня 2017 року № 19543 (а.с.24), від 07 червня 2018 року № 15484 (а.с.25). З довідки ПрАТ «АПК-Інвест» від 09 серпня 2018 року № 588 вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 3,5767 га, яка була передана на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, станом на 07 серпня 2018 року обробляється товариством, на даній земельній ділянці засіяний соняшник (а.с.27). Отже, позивачем виконуються обов'язки передбачені умовами договору оренди від 01 лютого 2014 року щодо використання земельної ділянки, нарахування та сплати орендної плати, яку відповідач [PERSON] отримував протягом 2014-2018 років. Фактичне отримання [PERSON] орендної плати від ПрАТ «АПК-Інвест» протягом 2014-2018 років не заперечувалось його представником [PERSON] в судовому засіданні. Відповідно до розпорядження Голови Костянтинівської райдержадміністрації від 15 вересня 2014 року № 330 (а.с.152-153), з урахуванням змін відповідно до розпорядження від 19 лютого 2018 року № 94 (а.с.151), [PERSON] надано у власність та виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 3,5767га. 23 лютого 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 3,5767га (а.с.63). В порушення п.3.1 договору оренди земельної частки (паю) [PERSON] не повідомив ПрАТ «АПК-Інвест» про виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні. 21 березня 2018 року між [PERSON] та ФГ «Веліс» укладено договір оренди землі № 3/18, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 3,5767га, у тому числі: ріллі - 3,5767 га, кадастровий номер [NUMBER], строком на 7 років (а.с.59-61). Пунктом 43 цього договору передбачено, що він набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації (а.с.61). 30 березня 2018 року [PERSON] та ФГ «Веліс» склали акт прийому-передачі земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] (а.с.62). Як вбачається з інформації Державного земельного кадастру, право оренди на належну [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 3,5767га 21 березня 2018 року зареєстровано за ФГ «Веліс» (а.с.13). 19 вересня 2018 року [PERSON] та ФГ «Веліс» розірвали договір оренди землі від 21 березня 2018 року № 3/18, про що уклали додаткову угоду (а.с.75,130) та склали акт приймання-передачі земельної діялнки від 19 вересня 2018 року (а.с.76,131). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 08 жовтня 2018 року зареєстроване припинення права оренди ФГ «Веліс» відносно земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] (а.с.72). Листом від 21 вересня 2018 року, який отримано ПрАТ «АПК-Інвест» 03 жовтня 2018 року, [PERSON] повідомив позивача по справі про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], про відсутність у нього наміру переукладати договір оренди земельної частки на договір оренди земельної ділянки, зважаючи на те, що він має намір обробляти належну йому земельну ділянку самостійно (а.с.95-97). Згідно ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. Аналогічні за змістом положення містить і укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] 01 лютого 2014 року договір оренди земельної частки (паю), відповідно до п.2.3 якого у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством України. Відповідно до п.20 постанови Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 (а.с.43-45) після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладанню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладання відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених ст.31 Закону України «Про оренду землі». Згідно із частиною 2 ст. 95 ЗК України, ст. 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до частин 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною. Аналогічні положення містить і частина 2 ст. 16 ЦК України, згідно якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно частини 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно частини 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи наведені положення законодавства та позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 (а.с.43-45), приймаючи до уваги, що договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року між позивачем по справі та [PERSON] укладено строком на 20 років, суд дійшов висновку про те, що вказаний договір оренди автоматично не припинив своєї дії у зв'язку з реєстрацією [PERSON] 23 лютого 2018 року права власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] і діяв станом на момент укладення договору оренди земельної ділянки між відповідачами по справі - 21 березня 2018 року, Крім того, в судовому засіданні встановлено, що протягом 2014-2018 років земельна ділянка перебувала та станом на теперішній час перебуває в користуванні ПрАТ «АПК-Інвест», яке протягом цього часу сплачувало орендну плату на користь відповідача [PERSON] Договір оренди земельної частки (паю), укладений 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON], як вбачається з його змісту, був зареєстрований з дотриманням вимог і процедури, передбаченої на час вчинення цієї дії відповідно до Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119. Отже, укладення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] між [PERSON] та ФГ «Веліс», право оренди за яким було зареєстровано 21 березня 2018 року, у період дії іншого чинного договору оренди від 01 лютого 2014 року суперечить частині 1 ст. 95 ЗК України, ст.ст. 25,27 Закону України "Про оренду землі" та порушує права позивача, як орендаря, які підлягають захисту шляхом визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПрАТ «АПК-Інвест» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], укладеного між [PERSON] та ФГ «Веліс», право оренди за яким зареєстровано 21 березня 2018 року, підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди землі суд дійшов наступних висновків. В порушення п.3.1 договору оренди земельної частки (паю) [PERSON] не повідомив протягом п'яти робочих днів орендаря - ПрАТ «АПК-Інвест» про виділення йому земельної ділянки на основі земельної частки (паю) та про реєстрацію за ним 23 січня 2018 року права власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], що визнав в судовому засіданні представник відповідача - Байгуш.О.Ю. Натомість, 21 вересня 2018 року [PERSON] направив на адресу орендаря - ПрАТ «АПК-Інвест» лист-повідомлення про припинення договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року та відсутність у нього наміру переукладати вказаний договір на договір оренди земельної ділянки (а.с.95-97). Пунктом 2.3 договору оренди земельної частки (паю), укладеного 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] сторони дійшли згоди про те, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін, що узгоджується з Перехідними положеннями Закону України «Про оренду землі», правовою позицією, висловленою в п.20 постанови Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 (а.с.43-45), згідно якої після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладанню. Отже, фактично [PERSON] заявою від 21 вересня 2018 року висловив намір про припинення договірних відносин в односторонньому порядку та про відмову від переукладання договору, що суперечить як умовам укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, так і діючому законодавству, зокрема, Закону України «Про оренду землі». Суд вважає слушними доводи представника позивача - ПрАТ «АПК-Інвест» з приводу того, що під час укладення договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року [PERSON], як то передбачено п.2.3 вказаного договору, висловив волевиявлення на переукладення договору оренди земельної частки на договір оренди земельної ділянки на тих самих умовах, у випадку виділення йому земельної ділянки в натурі, зважаючи на що позиція представника відповідача - [PERSON] щодо порушення принципу свободи договору є неспроможною. Враховуючи правову позицію, висловлену в п.20 постанови Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 (а.с.43-45), доводи представника відповідача [PERSON] - [PERSON] стосовно того, що після виділення відповідачу земельної ділянки на основі земельної частки (паю) договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року вважається припиненим, є також неспроможними. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПрАТ «АПК-Інвест» про визнання договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року переукладеним на договір оренди земельної ділянки є такими, що ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню - договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] слід визнати переукладеним на договір оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 3,5767га на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю) з дати реєстрації права власності на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав - з 23 лютого 2018 року. При цьому, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання переукладеним договору на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, то не вважає за доцільне наводити в судовому рішенні повний зміст договору, викладений в заяві про зміну предмету позову в порядку ст.49 ЦПК України (а.с.83-93), обмежившись лише зазначенням в якості предмету договору - земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 3,5767га; розміру орендної плати - 8710грн 00 коп, визначеного відповідно до умов чинного законодавства з урахуванням індексації орендної плати, встановленої в договорі оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, який складав 4823грн 53коп; та строку дії договору - 20 років, який обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 20 лютого 2014 року. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати по справі (а.с.1,2) слід покласти на відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved