Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач звернувся у листопаді 2020р. до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про звільнення нерухомого майна з під арешту - квартири [ADDRESS] з під арешту, накладеного постановою старшого державного виконавця відділу Івано-Франківського МВ ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саюк Т.В. від 27.10.2016р. (номер запису про обтяження 51776052). Позов обґрунтовано тим, що 30.12.2005р. між АІКБ «Укрсиббанк» (правонаступник АТ «Укрсиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму кредиту 21000 доларів США, в забезпечення якого укладено договір іпотеки від 03.01.2006р., предметом якого є квартира [ADDRESS] . Між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 13.02.2012р. укладено договір факторингу та договір переуступлення прав вимоги, згідно якого до останнього перейшло право вимоги за вказаними договорами. Зобов`язання за кредитним договором позичальником не виконані. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо про накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом іпотеки на підставі постанови старшого державного виконавця відділу Івано-Франківського МВ ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саюк Т.В. від 27.10.2016р. реєстраційний номер обтяження:35425631 (номер запису про обтяження 51776052). 26.11.2020р. надійшов відзив на позов в якому відповідач просила відмовити в позові, оскільки жодного виконавчого провадження про стягнення боргу з відповідача на користь позивача не має, як і немає будь яких рішень судів щодо цього. Однак, на час подання позову на розгляді в суді перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Кей-Колект» до позичальника та поручителів про стягнення боргу за кредитним договором від 30.12.2005р., де встановлюється чи є такий борг перед ТОВ «Кей-Колект». Водночас, була цивільна справа за позовом [PERSON] про скасування державної реєстрації прав власності на іпотечне майно у 2015 році за ТОВ «Кей-Колект» і рішенням суду від 25.09.2018р. задоволено її позовні вимоги, на підставі цього рішення було відновлено запис про обтяження на іпотеку за 2006 рік. При цьому, постанова старшого державного виконавця відділу Івано-Франківського МВ ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саюк Т.В. від 27.10.2016р. накладено арешт на все нерухоме майно, а не на предмет іпотеки, а позикодавець АІКБ «Укрсиббанк» й надалі є іпотекодержателем цього майна. Переуступка прав вимоги не містить інформацію викупленого боргу, а сама позовна вимога не містить спосіб подальшого розпорядження предметом іпотеки. Ухвалою від 08.06.2021р. залучено за клопотанням представника позивача до участі у справі співвідповідачем [PERSON] . Представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач 1 та її представник позов заперечили, просили відмовити. Відповідач 2 в судові засідання не з`явився, відзив на позов не подавав. Третя особа у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце судового розгляду справи. Суд вважає, що з метою забезпечення правової визначеності сторін щодо спору справу слід розглянути за відсутності третьої особи. При цьому, жодних процесуальних заяв чи клопотань третя особа суду не подала. Заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог, у зв`язку з наступним. 30.12.2005р. між АІКБ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму кредиту 21000 доларів США, терміном до 29.12.2026р. (а.с.8-10). Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов`язання визначені ч.1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення кредитного договору було укладено між АІКБ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] договір іпотеки від 03.01.2006р., предметом якого є квартира [ADDRESS] , власність на яку у [PERSON] набута 28.12.2005р. (а.с.11-12), про що на підставі договору зроблено 03.01.2006р. запис про обтяження у Єдиному реєстрі про державну реєстрацію обтяжень за номером 12826057 (а.с.6зв). Між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 13.02.2012р. було укладено договір факторингу №2 від 13.02.2012р. та договір переуступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2020р., згідно якого до останнього перейшло право вимоги за вказаними договорами кредиту та іпотеки (а.с.13-18). Заперечуючи таку обставину, сторона відповідача 1 вказала, що переуступка прав вимоги не містить інформацію викупленого боргу, а сама позовна вимога не містить спосіб подальшого розпорядження предметом іпотеки. Однак, по перше такий договір не оспорюється нею в судовому порядку, а по друге договір переуступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2020р. посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі, а додаток до нього містить дані, які стосуються боржника-іпотекодавця [PERSON] . Зобов`язання за кредитним договором позичальником [PERSON] , як доводила сторона позивача, не виконані. Сторона відповідача щодо цього доказів не надавала до матеріалів справи, зазначивши тільки те, що сума боргу буде встановлюватись в іншій судовій справі щодо стягнення заборгованості (на час вирішення справи судом у ній призначена експертиза по розрахунку суми заборгованості). Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічні положення містяться в статті 572 Цивільного кодексу України. А визначення іпотеки міститься у ст.1 Закону України «Про іпотеку». Окремим видом застави є іпотека за ст.575 ЦК України, яка підлягає державній реєстрації за ст.577, 585 цього ж кодексу. Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначено ст.589-591 ЦК України та ст. 48-51 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас, і п.2.1.1-2.1.2, п.4 договору іпотеки передбачено порядок задоволення вимог іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2020р. (а.с.6-7) позивачу, як доводила представник, стало відомо про накладення арешту саме на нерухоме майно [PERSON] , в т.ч. що є предметом іпотеки, на підставі постанови старшого державного виконавця відділу Івано-Франківського МВ ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саюк Т.В. від 27.10.2016р. реєстраційний номер обтяження: 35425631 (номер запису про обтяження 51776052). На роз`яснення сторонам з`ясування судом особи стягувача у даному виконавчому провадженні, відповідач зазначила, що ВП стосувалось стягувача ПАТ «Єврогазбанк» до боржника [PERSON] на суму 186222.90грн. (а.с.86,95), водночас з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень від 27.10.2016р., обтяження накладалось саме на рухоме майно, а не нерухоме майно що є предметом спірних відносин, на підставі постанови старшого державного виконавця відділу Івано-Франківського МВ ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саюк Т.В. від 27.10.2016р. номер запису про обтяження 51776052 (а.с.87,95-96). Виконавче провадження знаходиться в автоматизованій системі, паперові матеріали відсутні, виконавчий документ втрачено. Отже, у матеріалах справи є два витяги Інформації з Державного реєстру від 26.10.2016р., перший витяг долучений позивачем стосується Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржника [PERSON] , інший ж долучений стороною відповідача стосується Державного реєстру речових прав на рухоме майно цього ж боржника, при цьому в одному й тому ж виконавчому провадженні та на підставі єдиного виконавчого листа №344/8772/15 від 30.06.2015р., номер запису про обтяження 51776052, а тому доводи сторони відповідача про те, що на нерухоме майно обтяження не накладалось, не є вірними, оскільки постанова старшого державного виконавця відділу Івано-Франківського МВ ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саюк Т.В. від 27.10.2016р. стосувалась арешту на все нерухоме та рухоме майно боржника [PERSON] на підставі заяви стягувача ПАТ «Європейський газовий банк» (попередній кредитор-стягувач). Відповідно до частини 1 статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Як встановлено рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.09.2018р., яке набрало законної сили 25.10.2018р. (а.с.41-44), 29.12.2015р. було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] належну відповідачу [PERSON] за ТОВ «Кей-Колект», однак така реєстрація прав проведена без вручення повідомлення боржнику про застосування застереження щодо вимог іпотекодержателя, без надсилання вимоги про сплату заборгованості боржником. Тому, як наслідок, судом державна реєстрація права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект» була скасована та зобов`язано приватного нотаріуса поновити запис права власності на квартиру за [PERSON] 07.02.2020р. такий запис про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за [PERSON] проведено на виконання вказаного рішення суду (а.с.6,46). Окрім того, 14.10.2015р. ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 30.12.2015р., про що вказується в рішенні суду від 25.09.2018р., як і підтвердили сторони під час розгляду даної цивільної справи. Дана справа перебуває на розгляді Івано-Франківського міського суду та не завершена (проводиться експертиза розрахунку суми боргу). Стаття 3, 17 Закону України "Про іпотеку" зазначає, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Водночас, за ст.7 Закону України визначено вимоги, які забезпечуються іпотекою. Так, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Щодо доводів сторони позивача про порушення прав та обґрунтування їх позовних вимог, то такі є законними та доведеними перед судом. Дійсно, на час накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] в т.ч. на дану квартиру на підставі виконавчого листа №344/8772/15 від 30.06.2015р., згідно постанови старшого державного виконавця відділу Івано-Франківського МВ ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саюк Т.В. від 27.10.2016р., номер запису про обтяження 51776052, була здійснена вже попередньо державна реєстрація іпотеки 03.01.2006р., на підставі договору іпотеки, що підтверджує, як зазначено вище, запис про обтяження у Єдиному реєстрі за номером запису про обтяження 12826057. Згідно ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У випадках не зазначених ч.4 цієї статті, арешт майна може бути знятий за рішенням суду. Однією з підстав позову є встановлення належності арештованого майна. У такому випадку порушується спір про право цивільне, в процесі вирішення якого досліджують письмові докази, тощо. Щодо заперечень сторони відповідача [PERSON] про те, що на час розгляду справи жодного виконавчого провадження про стягнення боргу з відповідача на користь позивача не має, як і немає будь яких рішень судів щодо цього, а в суді тільки перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Кей-Колект» до позичальника та поручителів про стягнення боргу за кредитним договором від 30.12.2005р., де й буде встановлюватися чи є такий борг перед ТОВ «Кей-Колект» у неї, а отже вимоги позову не є законні, то слід зазначити таке. Відсутність чи наявність судового рішення про стягнення заборгованості по кредитному зобов`язанню, не перешкоджає кредитору використати захист свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки, в порядку визначеному умовами договору та законом. Слід також і вказати на те, що даний предмет спору щодо звільнення майна з під арешту за наявності заборгованості позичальника, що не спростовано й самою відповідачем, не потребує встановлення судом суми боргу, на що наголошувала сторона відповідача, оскільки такий факт є предметом дослідження в іншій справі. Так, у постанові ВП ВС від 18.09.2018 № 921/107/15-г/16 вказано, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Згідно із частиною першою статті 7 Закону про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до статті 33 Закону про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Постанова ВП ВС від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 теж вказує, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. А звідси слід прийти до висновку, що позивач як новий кредитор за правом вимоги, вправі обирати будь який спосіб реалізації свого права на задоволення вимог за основним зобов`язанням обраним ним шляхом, в межах умов договірних відносин. Що стосується іншого рішення суду від 25.09.2018р. за позовом [PERSON] про скасування державної реєстрації прав власності на іпотечне майно проведеної у 2015 році за ТОВ «Кей-Колект» та на підставі якого було відновлено запис про обтяження на іпотеку 2006 року, то таке не може бути підставою відмови у позові про зняття арешту з нерухомого майна, що є предметом іпотеки, оскільки не дотримання попередньо кредитором-іпотекодержателем процедури оформлення прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством, не є предметом та підставою використаного позивачем права про зняття арешту з предмета іпотеки. Водночас, як вже зазначено вище, виконавче провадження у якому виносилась постанова старшого державного виконавця відділу Івано-Франківського МВ ДВС головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Саюк Т.В. від 27.10.2016р. номер запису про обтяження 51776052 про накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно боржника [PERSON] , стосувалось стягувача ПАТ «Європейський газовий банк» на суму 186222.90грн. за виконавчим листом №344/8772/2015. На підставі реєстру судових рішень сторона позивача з`ясувала, що у справі №344/8772/2015 після ухвалення рішення за яким було видано виконавчий лист, була ще постановлена ухвала Івано-Франківського міського суду від 06.10.2020р. про відмову у заміні ПАТ «Європейський газовий банк» на правонаступника [PERSON] за договором про відступлення права вимоги від 17.10.2013р., хоча банк стягувач уже ліквідований 11.12.2019р. Саме з цих підстав, позивач пред`явила вимоги і до співвідповідача [PERSON] , що є процесуальним правом сторони пред`являти вимоги до осіб, які на переконання позивача порушують чи не визнають його права. Однак, позовні вимоги до даного відповідача не доведені перед судом, як і те, якими діями рішенням чи бездіяльністю такі порушувались відповідачем 2, тому в задоволенні вимог саме до [PERSON] - слід відмовити. За таких обставин,

Outcome: partial