Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Коростишівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про збільшення розміру аліментів. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 04.11.2011 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 17.03.2014 р. Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 26.02.2013 р. з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.08.2013 р. до повноліття дитини. Згідно ст.7 ЗУ «Про державний бюджет « на 2018 р. прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 р. становить 1944 грн. Відповідно до даних Коростишівського ВДВС відповідач сплачує аліменти лише у розмірі 510 грн. щомісячно з постійними затримками. Такий розмір аліментів є недостатнім для утримання доньки. Відповідач працює та має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., тому просить суд постановити рішення, яким змінити розмір та спосіб стягнення аліментів для утримання дитини [PERSON], [INFO] на її користь в твердій грошовій сумі у розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 17.10.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 16.11.2018 р. призначено судове засідання з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В поданій позовній заяві просить здійснювати розгляд справи за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява, відповідно до якої, просить здійснювати розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнає частково, не заперечує, щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в мінімальному розмірі на дитину відповідного віку, а також подав відзив відносно позовних вимог. Третя особа - Коростишівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області свого представника в судове не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, пояснень відносно позовних вимог до суду не подавали. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши заяви по суті справи сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК Україниі на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та з'ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ТП № 163896 батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] є батько [PERSON] та мати [PERSON] ( а.с. 6). Рішенням Коростишівського районного суду від 17.03.2014 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Дитину [PERSON] залишено проживати з матірю. Після реєстрації розірвання шлюбу залишено прізвище позивачу - «Атаманська» ( а.с.12). \~ \~ \~ \~Встановлено, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 вересня 2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.08.2013 р. до повноліття дитини , тобто до 17.01.2030 р. \~ \~ \~ \~З довідки № 376 від 17.01.2018 Коростишівського районного відділу ДВС вбачається, що позивач отримувала від відповідача [PERSON] з липня 2017 р. по грудень 2017 р. аліменти в розмірі 510 грн. щомісячно. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Згідно ст.1,2\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. В силу ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, в тому числі з новим визначенням розміру аліментів в іншій частці від доходу або в твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням. Згідно із ч. 1 ст.\~8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами діючої частини 2 ст. 182 СК Українив редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст.7\~Закону України\~"Про\~Державний бюджет\~України на\~2018\~рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень, а ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік»\~установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року\~2027 гривень, з 1 липня\~2118 гривні, з 1 грудня\~2218 гривень. Зазначений розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дитини відповідно до рішення суду від 26 вересня 2013 р. є недостатнім для задоволення потреб неповнолітньої дитини. Таким чином, з об'єктивних причин у позивача погіршився матеріальний стан, а тому розмір аліментів, стягнутих попереднім рішенням суду, є недостатнім для утримання дитини. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає необґрунтованим доводи позивача в частині розміру аліментів в сумі 2000,00 грн., які остання просить стягнути з відповідача на утримання дитини щомісячно, оскільки суду не надано належних доказів на час розгляду справи на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на утримання дитини в такому розмірі. З врахуванням всіх обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини, а також її матеріального становища, а також матеріального стану платника аліментів, наявність права вибору способу стягнення аліментів відповідно до вимог ч.3\~ст.181 СК України\~у того з батьків, разом з яким проживає дитина, законодавчі зміни у визначенні мінімального розміру аліментів, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, тобто змінити спосіб та розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду від 26 вересня 2013 року з відповідача, з розміру 1/4 частки його заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 1200 грн., але не менше 50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду буде необхідним і достатнім для матеріального забезпечення дитини що узгоджується з нормами чинного сімейного законодавства та відповідає принципам розумності та справедливості. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з [PERSON] слід стягнути судовий збір в дохід держави. З огляду на викладене , позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з мотивів та доводів викладених вище.

Outcome: partial