Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 2 858 гривень 81 копійку, посилаючись на наступне. 15.04.2013 року між Закритим акціонерним товариством „Лізинг інформаційних технологій" (правонаступником якого є ПрАТ „Лізинг інформаційних технологій"), в особі ФОП [PERSON], який діяв від імені та за дорученням позивача на підставі Довіреності № 13011504 від 15.01.2013 року, та [PERSON] було укладено Договір № 120513009 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, а саме: куток кухонний Уют, загальною первісною вартістю 1 429 гривень. Таким чином, у [PERSON] перед позивачем, на підставі п. 3.1, 5.4.2, 7.1 Договору, виникли зобов'язання щодо сплати орендних платежів. Зі свого боку позивач у повному обсязі виконав свої договірні обов'язки, оскільки поставив вказане обладнання [PERSON] належним чином та відповідної комплектації, вказане в Акті прийому-передачі обладнання № 120513009 від 15.04.2013 року. Відповідач взяті на себе договірні зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим станом на день подання позову має заборгованість в розмірі 2 858,81 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи обставини наведені вище, те, що відповідач в судове засідання не з'явилась без повідомлення нею причин неявки, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 15.04.2013 року між Закритим акціонерним товариством „Лізинг інформаційних технологій" (правонаступником якого є ПрАТ „Лізинг інформаційних технологій"), в особі ФОП [PERSON], який діяв від імені та за дорученням позивача на підставі Довіреності № 13011504 від 15.01.2013 року, та [PERSON] було укладено Договір № 120513009 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, а саме: куток кухонний Уют, загальною первісною вартістю 1 429 гривень (а.с. 8). На виконання умов Договору, позивач передав [PERSON] вказане обладнання, що підтверджується актом прийому-передачі майна № 120513009 від 15.04.2013 року (а.с. 22). Відповідно до умов п. 4.1. договору № 120513009 від 15.04.2013 року , право власності на ІТ-обладнання та інші товари переходить до клієнта відповідно до умов обраного клієнтом пакету LeaseІT та правил, якими встановлено, що право власності на обладнання, переходить до клієнта за умови сплати ним всіх, передбачених пакетом платежів. Пунктом 3.1. договору передбачено, що клієнт сплачує на користь оператора LeaseІT платежі згідно з умовами пакету LeaseІT та цим договором. Клієнт отримує рахунки оператора LeaseІT в строк до 10 числа поточного місяця та сплачує платежі в строк до 20 числа поточного місяця. Розрахунки між сторонами здійснюються в гривнях. Пунктом 5.4.2. вказаного вище договору встановлено, що клієнт зобов'язаний своєчасно в повному обсязі сплачувати платежі передбачені пакетом LeaseІT та цим договором. Відповідно до п. 7.1. договору сторони несуть відповідальність встановлену договором, правилами та чинним законодавством. Положенням статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (оренди). Згідно з ст. 806 ЦК України, особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За таких обставин, судом вбачається, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконала, а тому має заборгованість яка становить 2 858 гривень 81 копійку, та складається з наступного: - 424 гривні 10 копійок - компенсація вартості наданого обладнання; - 2 434 гривні 71 копійку - плата за прострочення щомісячних платежів. Відповідно до п. 14.2. договору у разі несвоєчасної оплати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора LeaseIT плату за прострочення платежу: в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseIT. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Отже, плата за прострочення щомісячних платежів, передбачена п. 14.2. договору, фактично є штрафом. Позивачем нарахований штраф в розмірі 2 434,71 гривню. Нарахована сума штрафу значно перевищує розмір основного зобов'язання за договором, що складає 424,10 гривень. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З положень п. 5. ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що справедливою ціною компенсації за невиконання покладених зобов'язань вважається ціна, яка не перевищує 50 % суми зобов'язання, а тому суд вважає можливим зменшити розмір штрафу з 2 434 гривні 71 копійки до 212 гривень 05 копійок. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення вимог позивача та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial