Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з цивільним позовом до Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області із врахуванням поданих уточнень просить скасувати розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 21.06.2016 року № 102-К «Про звільнення [PERSON].» та поновити [PERSON] на посаді директора Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 22.06.2016 року; стягнути з Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в користь позивача середній заробіток (з розрахунку множення середньоденної заробітної плати 190 грн. 20 коп. на кількість робочих днів) за час вимушеного прогулу за період з 22.06.2016 року до дня ухвалення рішення у справі; стягнути з Пустомитівської районної державної адміністрації в користь позивача 5 000 грн. (п'ять тисяч гривень) за заподіяну моральну шкоду; стягнути з Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на користь позивача компенсацію за затримку видачі трудової книжки в розмірі 3613 грн. 80 коп. за період з 22.06.2016 року до 19.07.2016 року (19 робочих днів); стягнути з Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 2853 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді директора Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та стягнення в його користь середньомісячного заробітку у сумі 3804 грн.; судові витрати стягнути з відповідача. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 24.09.2014 р. позивач займав посаду директора Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг). 21.06.2016 р. розпорядженням голови Пустомитівської РДА від 21.06.2016 р. за № 102-К позивача звільнено із займаної посади у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (п. 6 ч. 1 ст. 40 КзпП України). Позивач вважає звільнення незаконним. Із розпорядженням про звільнення позивача не було ознайомлено, та не було вручено трудової книжки, як того вимагає ст. 47 КЗпП України. Про звільнення позивач дізнався з листа Пустомитівської РДА від 22.06.2016 р., в якому позивачу пропонували прибути у відділ організаційно-кадрової роботи апарату Пустомитівської районної державної адміністрації для отримання трудової книжки. 04.07.2016 р. позивач прибув до відділу організаційно-кадрової роботи, однак в робочий час в кабінеті нікого не було, тому трудову книжку та розпорядження про звільнення з роботи отримати не зміг. Позивач подав заяву, в якій просив повідомити про причини його звільнення та про те коли він зможе отримати трудову книжку і знайомитись із розпорядженням про звільнення. 16.07.2016 р. позивач отримав відповідь, в якій зазначено, що відповідно до рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.02.2016 р. на посаді директора Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) поновлено [PERSON] Позивач трудову книжку отримав лише 19.07.2016 р. В результаті отримання довідки про середньомісячний заробіток, виданої Пустомитівський районним територіальним центром соціального обслуговування позивачу стало відомо, що його середньомісячний заробіток становить 3804 грн., тому з Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.06.2016р. до дня ухвалення рішення, з розрахунком 190, 00 грн. за день. Також позивачу було невчасно видано трудову книжку, тому компенсація за затримку видачі трудової книжки за період з 22.06.2016 до 19.07.2016 р. (19 робочих днів) становить 3613 грн. 80 коп., з розрахунку ділення двох середньомісячних заробітних плат (7608 грн.) на кількість робочих днів за попередні повністю відпрацьовані два календарні місяці (40 робочих днів) з чого виходить середньоденна заробітна плата 190 грн. 20 коп. Компенсація 3613 грн. 80 коп. визначається множенням середньоденної 3/П 190 грн. 20 коп. на 19 робочих днів. В акті перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкового державного соціального страхування №13/21/170/2110 від 04-09.11.2016 р. ТУ Держпраці у Львівській області виявлено такі порушення: розрахунок із звільненим працівником не проведено у день звільнення, а саме, [PERSON], згідно розпорядження Пустомитівської РДА від 21.06.2016 р. № 102-К звільнено із займаної посади з 21.06.2016 р., проте виплати належних йому при звільненні коштів проведені шляхом зарахування на картковий рахунок 07.07.2016 р. згідно з випискою по рахунку від 07.07.2016 р. (ч. 1 ст. 116 КЗпП). У зв'язку з цим просить зобов'язати виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 21.06.2016 р. по 07.07.2016 р. з розрахунку множення середньоденної заробітної плати 190 грн. 20 коп. на 15 днів протермінування, що дорівнює 2853 грн. (ст. 117 КЗпП ). На підставі наведеного, позовні вимоги просить задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, однак з'явився його представник [PERSON], яка уточненні позовні вимоги підтримала просила такі задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Представники відповідача Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Томчишин В.Є., Гнатів М.І. в судовому засіданні заперечили, щодо задоволення заявлених позовних вимог просили у задоволенні таких відмовити, оскільки вважають такі безпідставними з мотивів викладених у відзиві на заяву про уточнення позовних вимог. Представник Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області Голець Н.М. в судовому засіданні заперечила, щодо задоволення заявлених позовних вимог, просила у задоволенні таких відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях, також заявила клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем пропущений строк позовної даності звернення до суду, оскільки позивач про своє звільнення дізнався 22.06.2016 року, коли він відмовився від отримання розпорядження голови райдержадміністрації про звільнення та трудової книжки, що стверджується відповідним актом від 22.06.2016 року, а не 19.07.2016 року, коли позивач надав згоду на отримання вищевказаних документів, а позовна заява до суду подана 18.08.2016 року, тобто з пропуском строку позовної даності. Заслухавши пояснення представників, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 24.09.2014 р. працював на посаді директора Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на підставі розпорядження голови РДА №137-к від 24.09.2014 р., що стверджується трудовою книжкою АФ № 784645. Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.02.2016р. було скасовано розпорядження голови районної державної адміністрації від 22.05.2015р. № 80-к «Про звільнення [PERSON].» та поновлено [PERSON] на посаді директора Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 23.05.2015 р. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.05.2016 р. дане рішення було залишено без змін. На виконання рішення суду видано виконавчі листи про допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді, стягнення відшкодування моральної шкоди. Розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 102-к від 21.06.2016 р. [PERSON] звільнено із займаної посади у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу за п.6 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Як підставу для прийняття наказу зазначено рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.02.2016 р. №450/1367/15-ц. Цим же наказом передбачено виплату позивачу вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, компенсацію за невикористану відпустку. В трудовій книжці позивача внесено відповідний запис про звільнення: звільнений із займаної посади у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України. Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 17.02.2016р. по 17.06.2016р. [PERSON] перебував на лікарняному. Випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу передбачено ст. 40 КЗпП України, згідно з п.6 ч.1 якої трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Положеннями частини другої ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Судом встановлено, що позивач 21.06.2016 р., тобто на день звільнення, відмовився від отримання листа в якому його повідомлялось, що станом на 21.06.2016 р. вакантних місць в Пустомитівському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) немає, що стверджується актом про відмову [PERSON] від ознайомлення та отримання листа Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 21.06.2016 р., який в подальшому із супровідним листом в цей же день було скеровано позивачу поштою, що стверджується копією рекомендованого відправлення 8110003838870. Таким чином встановлено неможливість перевести працівника за його згодою на іншу роботу, у зв'язку із відсутністю вакантних посад у Пустомитівському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Щодо покликання представника позивача про обов'язок Пустомитівської РДА запропонувати позивачу рівноцінну посад в РДА суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 та 2 ст.8 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій. Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» склад місцевих держаних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація здійснює на відповідній території управління об'єктами, що перебувають у державній власності та передані до сфери її управління, сприяє створенню на цих об'єктах систем управління якістю, систем екологічного управління, інших систем управління відповідно до національних або міжнародних стандартів, приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію підприємств, установ і організацій, що належать до сфери її управління, а також здійснює делеговані відповідною радою функції управління майном, що перебуває у спільній власності територіальних громад. Розпорядженням голови Пустомитівської райдержадміністрації від 05.11.2010 р. затверджено Положення про Пустомитівський центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), до якого внесено зміни згідно розпорядженням № 276 від 08.06.2015р. Відповідно до п.п. 1, 6 Положення про Пустомитівський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)територіальний центр є бюджетною установою, рішення щодо утворення, ліквідації або реорганізації якої приймає місцевий орган виконавчої влади - Пустомитівська РДА, як її засновник. Територіальний центр здійснює соціальне обслуговування та надання соціальних послуг громадянам, які перебувають у складних життєвих обставинах і потребують сторонньої допомоги, за місцем проживання, в умовах стаціонарного, тимчасового або денного перебування. Відповідно до п.6 Положення кошторис, штатний розпис територіального центру затверджує голова Пустомитівської РДА. Згідно п.17 Положення територіальний центр є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства, печатку із своїм найменуванням, штамп та бланки. Беручи до уваги викладене вище, пропонування іншої роботи працівникам при звільненні має здійснюватись в межах штатного розпису територіального центру, як окремої юридичної особи, установи, засновником якої виступає Пустомитівська РДА. Відтак суд не бере до уваги покликання представника позивача на те, що у зв'язку із звільненням позивача з роботи в територіальному центрі, відповідач Пустомитівська РДА повинна була запропонувати йому рівноцінну посаду в РДА або будь-яку іншу посаду в РДА, оскільки жодним нормативно-правовим актом такого обов'язку РДА по працевлаштуванню вивільнюваних працівників установ, засновником яких виступає РДА, не передбачено. Також в судовому засіданні представник позивача покликався на те, що звільнення позивача відбувалось без погодження з Департаментом соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації. Згідно з ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Як вбачається з оспорюваного розпорядження підставою для його прийняття стало рішення суду, яке набрало законної сили про поновлення на посаді працівника, який раніше виконував цю роботу. Як вбачається з розпорядження голови Пустомитівської РДА № 276 від 08.06.2015 р. «Про внесення змін до Положення про Пустомитівський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого розпорядженням голови РДА від 05.11.2010р. «Про Положення про Пустомитівський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), яке прийняте на підставі типового положення, затвердженого постановою КМУ №1471 від 29.12.2009 р., територіальний центр очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади в установленому порядку головою Пустомитівської районної державної адміністрації за пропозицією управління соціального захисту населення райдержадміністрації, погодженою з Департаментом соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації. З матеріалів справи вбачається, що листом вих. №04/21-1804 від 21.06.2016 р., голова Пустомитівської РДА звертався до директора Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про отримання такого погодження. З аналізу вищезазначених норм та обставин справи слід зробити висновок, що погодження звільнення Департаментом соціального захисту за своєю природою не підлягає окремому оскарженню та повинне розглядатись в сукупності із іншими доказами по справі про правомірність дій роботодавця при звільненні працівника та дотримання прав працівника при цьому. Судом встановлено, що вивільнення позивача, відбувалось у зв'язку із поновлення на посаді працівника, який раніше виконував цю роботу на підставі рішення суду, яке набрало законної сили на підставі п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України, тобто з дотриманням адміністрацією норм трудового законодавства щодо підстав та порядку звільнення позивача з дотриманням прав працівника при цьому. На підставі наведеного, суд дійшов переконання, що трудові відносини між позивачем та відповідачем, припинені у відповідності до вимог КЗпП України та без порушення процедури звільнення, а тому позовні вимоги позивача щодо поновлення його на роботі, а також щодо скасування розпорядження голови Пустомитівської РДА та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про стягнення з Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то в задоволення такої слід відмовити за безпідставність з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивачу в день звільнення не було виплачено всіх сум, належних до виплати. Дана обставина також встановлена за результатами проведення перевірки Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування, проведеної Головним управління держпраці у Львівській області, Як вбачається з листа Головного територіального управління держпраці у Львівській області №7804/2/15-04 від 10.11.2016р., скерованого [PERSON], розрахункові кошти в повному обсязі у сумі 9646,74 грн. проведено до виплати [PERSON] на картковий рахунок 07.07.2016 р. згідно відомостей з особистого рахунку та банківської виписки по карткових рахунках за 07.07.2016р., чим порушено вимоги ст.116 КЗпП України, в порушення вимог ст.117 КЗпП України не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до абз. 3 п. 2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). Як вбачається з розрахунку відповідача та не заперечується позивачем, середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці становитиме 190, 20 грн. (7608,00 грн. : 40 робочих днів). Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача, повинна бути нарахована за кількістю робочих днів у період затримки розрахунку при звільненні, що відповідатиме „Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Період затримки розрахунку, за який мав бути виплачений слід стягнути середній заробіток становить з 22.06.2016 р. по 07.07.2016 р., оскільки датою звільнення є 21.06.2016 р., то для обрахунку слід брати період з 22.06.2016 р. по 07.07.2016 р. Середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 22.06.2016 року по 07.07.2016 року складає 190,20 * 12 = 2282,40 грн., де 190,20 грн. - середньоденна заробітна плата, а 12 - кількість робочих днів за даний період. Даний розрахунок співпадає із розрахунком, який був зроблений відповідачем Пустомитівським районним територіальним центром соціального обслуговування ( надання соціальних послуг), поданого у відзиві на заяву про уточнення позовних вимог та відповідачем проведено виплату платежів, належних до виплати позивачу, на картковий рахунок [PERSON] у розмірі 1562,75грн. 17.11.2016р., що підтверджується платіжним дорученням № 259 та випискою по картковим рахункам та у розмірі 274,58 грн. згідно платіжного доручення та випискою по карткових рахунках. Тобто враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем Пустомитівським районним територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) проведено розрахунок з позивачем, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Щодо позовної вимоги про стягнення з Пустомитівської районної державної адміністрації на користь позивача компенсації за затримку у видачі трудової книжки в розмірі 3613,80грн. за період з 22.06.2016р. по 19.07.2016р. судом встановлено наступне. Як вбачається з акту від 22.06.2016р. щодо відмови від отримання трудової книжки та ознайомлення з розпорядженням Голови районної державної адміністрації від 21.06.2016р. № 102-к «Про звільнення [PERSON]» комісія в складі чотирьох осіб засвідчила те, що [PERSON] відмовився отримати трудову книжку та ознайомитись з розпорядженням голови районної державної адміністрації від 21.06.2016р. № 102-к «Про звільнення [PERSON]», відповідно до якого [PERSON] було звільнено з посади директора Пустомитівського районного територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг). 23.06.2016р. [PERSON] було скеровано лист вих..№ 04/15-1826 в якому Пустомитівська районна адміністрація зверталась до позивача з проханням прибути у відділ організаційно-кадрової роботи апарату РДА для отримання трудової книжки або надати письмову згоду на її отримання поштою, який було отримано позивачем особисто 02.07.2016р., що підтверджується рекомендованим відправленням № 8110003852333. На звернення позивача стосовно звільнення з роботи та отримання трудової книжки відповідачем Пустомитівською РДА було надано відповідь від 06.07.2016р. № 014/21-1976, в якій позивача просили повторно прибути у районну адміністрацію для отримання трудової книжки або надати письмову згоду на її отримання поштою. Дана відповідь була отримана позивачем 16.07.2016р. , що підтверджується позивачем у позовній заяві. Трудова книжка згідно з приписами ст. 47 КЗпП України видається працівнику в день звільнення. Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Обов'язковою умовою виплати даної компенсації є встановлення вини власника або уповноваженого органу у затримці у видачі трудової книжки. Судом встановлено, що позивач відмовився від отримання трудової книжки 22.06.2016р., що стверджується актом від 22.06.2016р. щодо відмови від отримання трудової книжки та ознайомлення з розпорядженням Голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 21.06.2016р. № 102-к «Про звільнення [PERSON]». В подальшому відповідачем Пустомитівською РДА на адресу позивача [PERSON] скеровувались листи з проханням прибути в Пустомитівську районну державну адміністрацію для отримання трудової книжки, або надати письмову згоду на її отримання поштою. Підстав невручення трудової книжки 21.06.2016 р. відповідачем не наведено. Як вбачається з акту перевірки Пустомитівської районної державної адміністрації, проведеної Головним управління держпраці у Львівській області, порушень в їх діях не виявлено. Враховуючи викладене вище, слід стягнути з Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області в користь [PERSON] компенсацію за затримку видачі трудової книжки у розмірі 190, 20 грн. за один день затримки строків видачі. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із відповідними змінами, роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою та діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При відшкодуванні моральної (немайнової) шкоди позивачем має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач не навів доказів, що саме діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, не надав доказів заподіяння такої шкоди та не навів обґрунтування щодо розміру шкоди, та доказів, якими це підтверджується, а тому позовні вимоги в частині стягнення у його користь із відповідача моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають. Клопотання відповідача Пустомитівської районної адміністрації про залишення позовної заяви [PERSON] про поновлення на роботі без розгляду не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним. Відповідач мотивує своє клопотання тим, що у позовній заяві позивач вказує, що він дізнався про своє звільнення з листа Пустомитівської районної державної адміністрації від 22.06.2016р., який він отримав 02.07.2016р., а згідно приписів ст..23 КЗпП України працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору про звільнення до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Однак з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] отримав копію наказу про звільнення та трудову книжку 19.07.2016р., отримання копії наказу про звільнення з листом від 22.06.2016р. відповідачем не підтверджено, оскільки не долучено опис вкладення у даний лист. Позивач звернувся до суду з позовом шляхом скерування позову поштою 19.08.2016р., тобто в межах строку, передбаченого КЗпП України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області слід стягнути в дохід держави 551, 20 гривень судового збору.

Outcome: partial