Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначив, що він на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.2007 року є власником квартири [ADDRESS], в якій з метою працевлаштування з її згоди в квітні 2015 року були зареєстровані її знайомі [PERSON] і його дочка [PERSON] З часу реєстрації в квартирі по теперішній час відповідачі не проживали, їх особистих речей в квартирі немає. З підстав реєстрації відповідачів в її квартирі вона вимушена сплачувати комунальні послуги за кількістю осіб і позбавлена можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. 03 липня 2018 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з'явилися, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі причину неявки суду не повідомили, відзивів не подавали, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлені належним чином. Представник третьої особи Відділу реєстрації Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради - Гаркуша В.В. у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої просить розглядати справу за її відсутності та винести рішення на розсуд суду. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 16.08.2007 року є власником квартири [ADDRESS], яка була придбана нею на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О., реєстровий № 2408, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу квартири, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, технічним паспортом на квартиру (а.с. 10, 11, 12-13). 09 квітня 2015 року зі згоди власника в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані її знайомі - відповідачі [PERSON] і його дочка [PERSON] З моменту реєстрації по теперішній час відповідачі добровільно в квартирі [PERSON] не проживають і не знімаються з реєстрації за вказаною адресою без вчинення їм будь-яких перешкод, що підтверджується особистим рахунком на квартиру від 11.04.2018 року (а.с. 14), актом про не проживання відповідачів від 17.04.2018 року (а.с. 15), листом КП КМР "УКОЖФ" від 26.04.2018 року № 851/4 (а.с. 15), Листом Дніпровського ВП від 23.04.2018 року № 46.2/12-4831 (а.с. 17). Факт реєстрації відповідачів у квартирі позивача порушує права та інтереси позивача, оскільки остання не має можливості реалізувати свої права як власника та несе додактові витрати на полату комунальних послуг за непроживаючих осіб. З моменту реєстрації в квітні 2015 року, відповідачі в квартирі позивача не проживають, але добровільно відмовляються знятися з реєстрації, мешкають весь цей час за іншою адресою і не маючи потреби у даному житловому приміщенні, тому відповідно до ст. 405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачами зберігається їх право на користування квартирою позивача. Інших домовленостей між відповідачами і позивачем, як власником житлового приміщення, судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням позивача, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачами їх права на користування квартирою позивача, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved