Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Гушівської сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS], за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] [INFO] народилася в с. Грушів, Дрогобицького району, Львівської області, де проживає і до сьогодні. 1968 році колгоспом «Україна» збудовано будинок в [ADDRESS],пізніше [ADDRESS], - теперішня [ADDRESS]. Позивачка починаючи з 1968р. і до сьогодні проживає у вказаному будинку, який рішенням №8 правління колгоспу «Україна» від 26.08.1991р. їй продано, оскільки на той час остання працювала в колгоспі «ім. Жданова»-стара назва, а пізніше « Україна», в ланці робітницею, а пізніше ланковою. Факт придбання за кошти даного будинку, крім акту, складеного комісією правління колгоспу «Україна», можуть підтвердити свідки [PERSON] , що проживає в [ADDRESS], який позичав позивачці грошові кошти для придбання даного будинку, разом із колишніми жителями села - [PERSON], та [PERSON], які вже померли. З часу надання позивачці вказаної нерухомості пройшло більше п'ятдесяти років. Протягом всього цього часу [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіла будинком. Даний факт підтверджується архівним витягом №103 від 21.08.2007р., актом комісії колгоспу «Україна» та даними будинкової книги. Як вбачається з довідки № 749 від 14.05.2014 р.. Грушівської сільської ради [PERSON]. [INFO] проживає фактично за адресою [ADDRESS]. Запис даних паспорта помилково записана адреса проживання [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та вказав, що не заперечує проти визнання права власності на будинок в [ADDRESS] за громадянкою [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статей 16 та 328 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що згідно акту виданного комісією правління колгоспу с.Грушів «Україна» рекомендовано продати вище згаданий будинк [PERSON] Факт придбання за власні кошти даного будинку підтверджується архівним витягом, виданим Дрогобицькою районною адміністрацією Львівської області № 103 від 21.08.2007 року. Згідно довідки № 749 від 14.05.2014 року, виданої Грушівською сільською радою, [PERSON] [INFO] фактично проживає за адресою [ADDRESS]. Однак відповідно до даних паспорта, помилково записана адреса місця реєстрації проживання [ADDRESS], правильна адреса [ADDRESS] (відповідно до рішення виконавчого комітету Грушівської сільської ради від 25.02.1992 року № 01 «Про перейменування вулиць в с.Тинів і с.Грушів». Як вбачається із копії будинкової книги [PERSON] прописана та постійно проживає за адресою [ADDRESS], яка змінювалась та попередньо носила назву [ADDRESS]. 28.11.2008 року заведено інвентаризаційну справу на ім'я [PERSON] на будинок за адресою [ADDRESS], яке складається із коридору 10.7 кв.м та кімнати 16.8 кв.м. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше , тобто до 1 січня 2001 року. Як роз'яснено у Інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, що визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, беззаперечності та безтитульності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Враховуючи викладене, а також те, що володіння є відкритим, очевидним для всіх, позивач добросовісно заволоділа вказаним майном, продовжує відкрито та безперервно користуватися вказаним будинком, то суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved