Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей. Позивачка, в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримує в повному обсязі. Із позовної заяви вбачається, що 26.09.2008 року вони з відповідачем, [PERSON] уклали шлюб. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 02.11.2016 року шлюб між ними розірваний через Косівський районний суд. Згідно, рішення Косівського районного суду від 02.11.2016 року неповнолітні діти залишені проживати із нею. Після розірвання шлюбу відповідач не бажає добровільно надавати кошти на утримання дітей та не допомагає матеріально. Діти повністю знаходяться на її утриманні. Оскільки діти дуже часто хворіють, для лікування необхідні значні кошти. Відповідач не має постійної роботи. Працює на тимчасових роботах і заробітки його мінливі. Просить позов задоволити та стягувати з відповідача по 1000 грн. щомісячно на утримання кожної дитини до досягнення ними повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'являється, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, у зв'язку з чим суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення за наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, в сторін за час перебування в шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батьком неповнолітніх дітей, являється відповідач по справі - [PERSON], що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.3-4). Згідно копії рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2016 року по цивільній справі № 347/1824/16 (а.с.7), шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до довідки про склад сім'ї виданої Старокутською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області від 12.06.2017 року № 2188 (а.с.5), [PERSON] не працює з 31.01.2017 року по даний час, оскільки має на утриманні двоє неповнолітніх дітей. Як вбачається з відповідей Косівської ЦРЛ від 22.06.2017 року № 1500-1/527 та від 22.06.2017 року № 1500-1/527 (а.с.8-10), [PERSON], 2009 року народження та [PERSON], 2011 року народження, часто перебувають на лікуванні. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Суд звертає увагу, що відповідач є особою молодого віку, отже спроможний сплачувати аліменти у розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Згідно ст.191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто в даному випадку із 31.07.2017 року. Крім того, враховуючи приписи ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства",

Outcome: approved