Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що в серпні 2012 року він звернувся до відповідача з метою отримання інформації щодо можливості надання кредиту на придбання автотранспортного засобу. Відповідач повідомив про можливість надання кредиту, його умови та здійснив розрахунок його вартості, та запевнив, що сукупна вартість кредиту строком на 60 місяців на придбання автомобіля бажаної марки та моделі за умови сплати ним (позивачем) 25 % його вартості не перевищить 172 000,00 грн. Враховуючи, що запропоновані умови його влаштували, 15.08.2012 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 50005686. Згідно умов договору йому був наданий кредит в розмірі 104 558,18 грн. під 9,9 % річних на 60 місяців. В подальшому строк кредитування було продовжено до 84 місяців. Кредитний договір складався з кредитного договору, графіку погашення кредиту, додаткової угоди, загальних умов кредитування. Враховуючи умови договору, він був впевнений, що має повернути відповідачу суму кредиту у розмірі 104 558,18 грн. В період з 05.09.2012 року по 06.03.2015 року відповідач надсилав йому рахунки-фактури для погашення кредиту та додаткового кредиту, які відповідали графіку погашення кредиту та курсу долара США до гривні - 8,11 грн. за 1 долар. Проте, з лютого 2014 року суми в рахунках-фактури почали систематично збільшуватися. Станом на 03.03.2015 року сума боргу становила 203 273,56 грн. В графіку погашення від 15.08.2012 року сума процентів за рік становить 5 864,95 грн., відповідно орієнтовна сукупна вартість кредиту становила 15 408,86 грн.; по графіку від 13.02.2015 року проценти складали 5 015,47 грн., вартість кредиту - 12 498,84 грн. Відповідно до рахунків-фактури сума процентів за перший рік виявилася 9470,50 грн., за другий - 12 805,29 грн., за 7 місяців третього року - 18 835,02 грн.; сукупна вартість кредиту за перший рік склала 26 743,91 грн., за другий рік - 32 789,19 грн., за 7 місяців третього року - 29 444,43 грн. Таким чином, розраховані суми в графіку погашення кредиту не відповідали фактично нарахованим. Вважає це умисним порушенням відповідачем законодавства про захист прав споживачів. Відповідач в письмовій формі інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту не надавав, жодного бюлетеня довідки, повідомлення на ознайомлення також не надавав. Крім того, щомісячні платежі визначені не у валюті платежу кредиту та додаткового кредиту (гривні), а в доларах США. Вважає діяльність відповідача нечесною підприємницькою діяльністю, у зв'язку з чим кредитний договір є нікчемним. В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити. Також просив врахувати висновок експерта та покази останнього, надані в судовому засіданні. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, з підстав викладених в письмових запереченнях. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, заслухавши експерта Гриненко І.М., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що 15.08.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № 50005686. Сума кредиту за умовами договору становить 104 558,18 грн., що еквівалентно 12 892,50 доларів США. Строк кредиту - 60 місяців, цільове призначення - на придбання автомобіля. Сторонами складено та підписано і графік погашення кредиту. Згідно додаткової угоди, укладеної сторонами кредитного договору № 50005686 від 15.08.2012 року, позичальнику було змінено строк дії договору - до 84 місяців, та складено новий графік погашення кредиту. В кредитному договорі вказано, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище (12 892,50), відповідно до ст.1.3 Загальних умов кредитування. Пунктом 1.3.1 договору (Загальних умов кредитування) встановлено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних в графіку погашення кредиту, враховується як корегування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшується більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Додатково позичальник зобов'язується компенсувати компанії витрати, що пов'язані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб (або іншого аналогічного податку), у зв'язку з виникненням у позичальника доходу, пов'язаного зі зміною курсу іноземної валюти, прийнятої сторонами у кредитному договорі, по відношенню до української гривні. Вказаний вище пункт кредитного договору був погоджений сторонами, по що свідчить підписання сторонами договору. Крім того, за вказаним пунктом договору відповідачем здійснювалися розрахунки розмірів щомісячних платежів і позичальником - відповідачем по справі, ці розрахунки сплачувалися щомісяця з часу укладення договору (15.08.2012 року) до кінця 2014 року. Факт отримання позивачем грошових коштів від відповідача на виконання вказаного кредитного договору не оспорюється, що свідчить про виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за даним кредитним договором. В пункті 9.5 Загальних умов кредитування, які є додатком до Кредитного договору №50005686 від 15.08.2012 року, зазначено, що підписанням Загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що компанія належним чином ознайомила позичальника із інформацією, передбаченою ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", а також, що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. Встановлено, що орієнтовна вартість кредиту змінюється щомісяця, враховуючи щомісячний розмір оплат, передбачений Графіком погашення кредиту, та порядок розрахунку щомісячного платежу, встановлений в п.1.3.1 Загальних умов кредитування, і такі умови та порядок були оговорені, погоджені, підписані сторонами, що останніми не оспорюється та не заперечується. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності зі статтею 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бут спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний) правочин. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Так, обґрунтовуючи позов, позивач послався на те, що в спірному договорі відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту, а зазначення замість нього орієнтовної сукупної вартості кредиту для нього - позивача, який не має а ні юридичної, а ні економічної освіти, є введенням в оману щодо суттєвої для нього обставини - грошових коштів, які він повинен був сплатити на користь відповідача протягом строку дії кредитного договору, та що, відповідно, позбавило його свідомого вибору при укладенні договору про надання споживчого кредиту. Проте, позивач під час укладання оспорюваного договору мав змогу оцінити надану йому відповідачем інформацію та не погодитися на отримання кредиту на умовах, викладених у договорі, які були погоджені сторонами, що передбачено ст. ст. 6, 627 ЦК України. Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 8469/16-45 від 18.08.2016 року судом не приймається до уваги, оскільки при проведенні дослідження експертом не враховувалися умови, порядок здійснення нарахувань, розрахунків щомісячних платежів, які встановлені в Загальних умовах кредитування, а саме п.1.3.1, при тому, що саме ці умови були оговорені, погоджені сторонами, підписані ними та прийняті до виконання і виконувалися обома сторонами тривалий час. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обґрунтування позовних вимог позивача та надані ним докази, відповідність діючому законодавству України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовні вимоги. Крім цього, суд вважає, що посилання позивача на те, що кредитний договір з позивачем укладався відповідачем з використанням останніми нечесної підприємницької практики - є безпідставне з викладених вище підстав, що в свою чергу свідчить про відсутність порушень вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стосовно заяви сторони відповідача про відшкодування судових витрат на правову допомогу відповідно до ст.ст.79, 84, 88, 89 ЦПК України суд приходить до того, що дана заява не підлягає задоволенню, виходячи з того, що до справи стороною відповідача не було надано доказів, що особи, які приймали участь у справі як представники відповідача, є фахівцями в галузі права. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed