Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. У позові вказувала, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 07.08.2007 року уклали кредитний договір №CVCWAK38170713, згідно умов якого АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 31133,00 доларів США на термін до 06.08.2014 року, а він зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Зазначав, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором. Однак в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав. 12.03.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Вижницького районного суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Вижницького районного суду від 17.04.2015 року стягнуто заборгованість у розмірі 89081,54 долар США, нараховану станом на 02.03.2015 року. Однак винесення рішення судом не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена заборгованість становить 22500,90 доларів США. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, як була вказана в рішенні Вижницького районного суду від 17.04.2015 року, тобто за період з 07.08.2007 року по 02.03.2015 року, то за період після подання позовної заяви від 12.03.2015 року, з 13.03.2015 року по 12.04.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 4107,49 доларів США, які є 3% річних від простроченої суми. Просила стягнути з відповідача [PERSON] користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 4107,49 доларів США, що за курсом 27,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.04.2021 року складає 114598,97 грн за кредитним договором №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року та судові витрати. У судове засідання представник позивача Балагурак В.В. не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання від представника позивача Ромащука С.П. до канцелярії суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника банку, позовні вимоги підтримує повністю. У разі неявки відповідача, який належним чином повідомлений, просив провести заочний розгляд справи. До початку судового розгляду справи по суті до канцелярії суду від представника позивача Меркулової В.В. надійшла відповідь на заяву відповідача про застосування строків позовної давності, у якій зазначила, що 07.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CVCWAK38170713 на термін до 06.08.2014 року. На виконання положень ЗУ «Про захист прав споживачів» банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є підписання кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлено обов`язку кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» є положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією. Тобто кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Крім того зазначила, що у п.5.1 кредитного договору обумовлено, що договір діє з моменту його підписання сторонами і до повного виконання зобов`язань сторонами, тобто термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов`язань. У зв`язку з чим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. У порушення вимог ст.526 ЦК України відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового розгляду справи по суті до канцелярії суду надав заяву про застосування строку позовної давності, у якій зазначив, що 07.08.2007 року між АТ «ПриватБанк» та ним було укладено кредитний договір №CVCWAK38170713, згідно умов якого він отримав кредит у сумі 31133,00 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 06.08.2014 року. З доданих до позовної заяви матеріалів дізнався, що заочним рішенням Вижницького районного суду від 17.04.2015 року по справі №713/438/15-ц задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього, про стягнення заборгованості. Стягнуто з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року станом на 02.03.2015 року в сумі 89081,54 доларів США, яка складається із: 27725,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 19856,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2223,09 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 39276,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що за курсом 21,45 грн. за 1 (один) долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2015 року в розмірі 1910799,00 грн. Однак за період з 2010 року по час звернення до суду з даним позовом він жодного платежу на виконання умов кредитного договору №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року не вносив, заочне рішення суду не виконував, оскільки не знав про його існування. Представник позивача посилається на те, що банк має право на стягнення санкцій за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України у вигляді 3% річних. Представником позивача не враховано, що в пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року визначено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З умов кредитного договору №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року вбачається, що кредитний договір укладений на строк по 06.08.2014 року. Тому саме ця дата є початком строку позовної давності, у межах якого банку необхідно було звернутися до суду із позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Банк звернувся з позовом до нього у 2015 році, а отже відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності перервався та почався заново. Тому дата винесення заочного рішення Вижницьким районним судом по справі №713/438/15-ц є початком строку позовної давності, у межах якого банку необхідно було звернутися до суду із позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, а зокрема 3% відповідно до ст.625 ЦК України. Позивач звернувся до суду із позовною заявою тільки 20.05.2021 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. Просив застосувати позовну давність до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до нього, про стягнення заборгованості за кредитним договором №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року в сумі 4107,49 доларів США та відмовити повністю у задоволенні позову. Справу просив розглядати за його відсутності. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом установлено, що підставою для звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з даним позовом до суду стало невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року, внаслідок чого за період з 13.03.2015 року по 12.04.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 4107,49 доларів США, що за курсом 27,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.04.2021 року складає 114598,97 гривень. На підтвердження позовних вимог представником позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» надано такі докази: - копію заочного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.04.2015 року по цивільній справі №713/438/15-ц (провадження №2/713/206/15), яким задоволено позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , (ІПН [NUMBER] ), зареєстрованого та жителя с. Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (рах. № [NUMBER] код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року станом на 02.03.2015 року в сумі 89081,54 доларів США, яка складається із: 27725,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 19856,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2223,09 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 39276,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що за курсом 21,45 грн. за 1 (один) долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2015 року в розмірі 1910799,00 грн. Даним рішенням суду встановлено, що 07.08.2007 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №CVCWAK38170713, відповідно п.7.1. кредитного договору, останньому надано кредитні кошти, шляхом надання готівки через касу на строк з 07.08.2007 року по 06.08.2014 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 28800,00 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля 1892,61 доларів США на оплату страхового платежу за договором авто страхування, а також у розмірі 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 14112,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 288,00 доларів США у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «24» число кожного місяця, що підтверджується копією кредитного договору. Відповідно до умов договору (п.7.2) позивач відкрив відповідачу рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам. Відповідно до п.3.1 кредитного договору №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту, позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному а п.7.1 частини даного договору. Відповідач [PERSON] в порушення умов договору свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим за ним склалась заборгованість, яка станом на 02.03.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 89081,54 доларів США, яка складається із наступного: 27725,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 19856,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2223,09 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 39276,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що за курсом 21,45 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2015 року становить 1910799,00 грн; - розрахунок 3% річних на заборгованість за кредитним договором в сумі 22500,90 доларів США, згідно якого за період з 13.03.2015 року до 12.04.2021 року 3% річних становлять 4107,49 доларів США, що за курсом 27,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.04.2021 року складає 114598,97 грн; - офіційний курс гривні щодо іноземних валют на 12.04.2021 року, згідно якого вартість 1 долару США складає 27,9094 грн; - копії реєстру №4 Позови Вижницький райсуд Чернівецької обл. відправлені згідно накладної №0058926 від 12.03.2015 року та зазначеної накладної, згідно яких 12.03.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON] ; - копію кредитного договору №CVCWAK38170713, укладеного 07.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] , за умовами якого останньому надано кредитні кошти, шляхом надання готівки через касу на строк з 07.08.2007 року по 06.08.2014 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 28800,00 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, 1892,61 доларів США на оплату страхового платежу за договором авто страхування, а також у розмірі 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 14112,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 288,00 доларів США у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «24» число кожного місяця, що підтверджується копією кредитного договору. Відповідно до умов договору (п.7.2) позивач відкрив відповідачу рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам. Кредит надавався в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки; - копії заяви на видачу готівки №1 від 07.08.2007 року та ордеру розпорядження №CVCWAK38170713 про надання кредиту від 07.08.2007 року, згідно яких [PERSON] отримав у касі АТ КБ «ПриватБанк» 28800,00 доларів США; - копії з копій паспорта відповідача [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 02.03.2004 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області. На спростування позовних вимог та підтвердження заперечень проти позову відповідачем [PERSON] доказів не надано. Вирішуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача [PERSON] на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за період з 13.03.2015 року до 12.04.2021 року за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 4107,49 доларів США, що за курсом 27,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.04.2021 року складає 114598,97 грн, суд враховує, що відповідач визнає сам факт укладення кредитного договору та застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів та неустойки можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором; пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Згідно з положеннями ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №910/1238/17 зроблено висновок, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання і у такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе вже не на підставі умов договору, а на підставі статті 625 ЦК України, якою врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі №914/1033/17 сформовано висновок, що інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за час прострочення. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, яке вже виникло на підставі рішення суду. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів судом установлено, що: - 07.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CVCWAK38170713, за умовами якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі - придбання автомобіля, у розмірі 28800,00 доларів США на строк з 07.08.2007 року до 06.08.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; - відповідач [PERSON] не виконував умови кредитного договору щодо внесення чергових платежів по поверненню кредиту та сплати процентів в строки та в сумах, визначених договором, у зв`язку з чим станом на 02.03.2015 року заборгованість за кредитним договором становила 89081,54 доларів США, яка складалася з наступного: 27725,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 19856,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2223,09 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 39276,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що за курсом 21,45 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2015 року становило 1910799,00 грн; - у зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року АТ КБ «ПриватБанк» 12.03.2015 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості по кредитному договору (справа №713/438/15-ц); - заочним рішенням Вижницького районного суду від 17.04.2015 року по цивільній справі №713/438/15-ц стягнуто з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року станом на 02.03.2015 року в сумі 89081,54 доларів США, яка складалася з: 27725,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 19856,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2223,09 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 39276,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що за курсом 21,45 грн. за 1 (один) долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2015 року в розмірі 1910799,00 грн; - з 17.04.2015 року - часу ухвалення Вижницьким районним судом рішення по цивільній справі №713/438/15-ц, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину - площину виконання судового рішення; - доказів виконання чи невиконання рішення суду відповідачем [PERSON] представником позивача не надано, однак відповідач визнав, що зазначене рішення ним не виконано; - після звернення 12.03.2015 року з позовом до суду, за період з 13.03.2015 року по 12.04.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував [PERSON] 3% річних від простроченої суми 22500,90 доларів США у розмірі 4107,49 доларів США, що за курсом 27,90 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.04.2021 року складає 114598,97 грн. Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону та правовими позиціями Верховного Суду дає підстави для висновку, що оскільки [PERSON] встановлене рішенням суду від 17.04.2015 року зобов`язання не виконав, то у АТ КБ «ПриватБанк» наявні передбачені ч.2 ст.625 ЦК України правові підстави для нарахування та стягнення з нього 3% річних за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, розмір яких за період з 13.03.2015 року до 12.04.2021 року становить 4107,49 доларів США. Однак відповідачем подано клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. При цьому відповідно до частин 1 та 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що: - кредитний договір №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року було укладено на строк до 06.08.2014 року; - відповідач [PERSON] не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року, тому 12.03.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Вижницького районного суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, а отже строк позовної давності, який почав рахуватися з 06.08.2014 року перервався та почався заново; - рішенням Вижницького районного суду від 17.04.2015 року по цивільній справі №713/438/15-ц стягнуто з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року; - після винесення зазначеного рішення [PERSON] не сплачував заборгованість за кредитним договором №CVCWAK38170713 від 07.08.2007 року, тому строк позовної давності з 17.04.2015 року (дати ухвалення рішення судом) не переривався. Аналіз встановлених судом обставин в сукупності з наведеними вимогами закону дає підстави для висновку, що початком трирічного строку позовної давності, у межах якого АТ КБ «ПриватБанк» необхідно було звернутися до суду з даним позовом є 17.04.2015 року (дата ухвалення рішення судом), банк звернувся до суду з позовною заявою тільки 01.06.2021 року (дата надіслання позову поштовим зв`язком), що свідчить про пропуск строку позовної давності і має наслідком відмову у задоволенні позову. Суд визнає неспроможними доводи представника позивача про те, що кредитний договір діє з моменту його підписання сторонами і до повного виконання ними зобов`язань, оскільки вони встановлених судом обставин не спростовують, а ґрунтуються виключно на власному тлумаченні представником позивача норм чинного цивільного законодавства на власну користь. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed