Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], ПАТ «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПН ЛМНО Нор Н.М. про визнання недійсним договору іпотеки, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. 4 липня 2007 року її колишній чоловік [PERSON], використавши неправдиві відомості уклав кредитний договір №11-1/440к-07 з ВАТ "Банк Універсальний, правонаступником якого є ПАТ «УніверсалБанк". Цього ж дня, на забезпечення кредитного договору, він уклав з банком договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М, зареєстровано в реєстрі за №4874., предметом якого є квартира [ADDRESS], яка на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 12.03.2015 року є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] - по 1/2 частці. Однак, незважаючи на те, що квартира перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача, у спірному договорі зазначено, що дана квартира належить іпотекодавцю, тобто [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № Г-02417. Стверджує, що працівникам банку було відомо про наявності у [PERSON] дружини, адже у день укладення кредитного договору відповідач від її імені підписав з ПАТ "Універсал Банк" договір поруки для забезпечення кредитного договору №11-1/440к-07. На її думку дії Банку та [PERSON], щодо укладення спірного договору іпотеки були повністю узгодженими. Вказує, що оскільки вона не давала згоду на укладення договору іпотеки, і дізналася по нього після ознайомлення із матеріалами кримінальної справи у 2016 році, вказаний вище договір є недійсним. 15 вересня 2018 року позивака подала заяву про збільшення позовних вимог. Просить суд визнати недійсними: договір іпотеки від 04.07.2007 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4874; додатковий договору від 29.07.2009 року до договору іпотеки, посвідченого Нор. Н.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 04.07.2007 року за реєстровим № 4874; Договір про внесення змін та доповнень від 27.12.2010 року до договору іпотеки від 04.07.2007 року, посвідченого Нор, Н.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 4874 Договір про внесення змін та доповнень від 30,03.2012 року до договору іпотеки від 04.07.2007 року, посвідченого Нор. Н.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 4874. Виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передане в іпотеку відповідно до договору іпотеки від 04.07.2007 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4874, а саме : нерухоме майно квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 29 травня 2017 року відкрито провадження у справі. У судовому засіданні представника позивача підтримав позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Універсал Банк» - Бучковський С.В., у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, у письмових поясненнях (а.с.50) просить суд проводити розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, і на підставі частини 3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що вона не з'явилася у судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача та третьої особи на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 липня 2007 року між [PERSON], як іпотекодавцем та ВАТ «Банк Універсал», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», як іпотекодержателем, укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] (а.с.9-10). Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України від 5 червня 2003 рок № 898-IV «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Аналіз зазначених вище норм закону свідчить про те, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується рішенням апеляційного суду Львівської області у справі №22-ц/1390/200/15 від 12 березня 2015 року (а.с.12-13). Однак, згоду на укладення спірного договору іпотеки [PERSON], не давала своєму чоловікові [PERSON] За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Відповідно до ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передано в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст, 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя мас бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст, 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до статтей 63, 65 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше че встановлено домовленістю між ними; дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого із подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, Для укладення одним із подружжя, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подано письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ст.ст. 369, 578 ЦК України: співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що зчинений за згодою всіх співвласників; майно, що є у спільній сумісній власності, може бути передано у заставу лише за згодою усіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину із розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмо і нотаріально посвідчена. Крім того, за правилами ст. 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній сумісній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших власників за умови виділення її в натурі та реєстрації прав власності на неї як на окремий об'єкт рухомості. На іпотекодавця покладається обов'язок попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки та відповідно встановлені негативні наслідки у разі гушення такого обов'язку. В той же час, такі негативні наслідки не можуть бути встановлені щодо прав та інтересів іпотеки інших осіб. Таким чином підставою для визнання недійсним договору іпотеки від 04.07.2017 року еєстрованого в реєстрі за № 4874 посвідченого нотаріусом Нор Н.М., є порушеннями сторонами спірного договору іпотеки положень ст. 6 Закону України «Про іпотеку». Окрім спірного договору іпотеки, відповідачами по справі було укладено додаткові договори: від 29.07.2009 року, від 27.12.2010 року та від 30.03.2012 року. Судом встановлено, що позивачка по справі не знала про укладення договору іпотеки та додаткових договорів до нього та не надавала згоду на їх укладення. Підписи на заявах-згодах на укладення договору іпотеки та додатків були підроблені так само як були підробленими підписи на договорах поруки відповідачем [PERSON], про що свідчить наявний у матеріалах справи висновок експерта № 6/154 від 23 березня 2017 року. За таких підстав суд вважає, що договір іпотеки від 04.07.2007 року та укладені на забезпечення його виконання договори про внесення змін та доповнень, є такими, що не відповідають вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, а отже є недійсними, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved