Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, до відповідача [PERSON], де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є Мигівська сільська рада, Вижницького району Чернівецької області. В позові посилається на те, що відповідно до договору дарування від 20.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 1364, є власником житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Мигове по вул.Набережна, 24, Вижницького району Чернівецької області. Згідно договору дарування земельної ділянки від 20.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 1370, є власником земельної ділянки, яка розташована під житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами і для їх обслуговування, загальною площею 0,25 га., кадастровими номерами:7320585000:01:004:0422 та 7320585000:01:004:0423. Дане нерухоме майно створене і перебудоване її батьком [PERSON], згідно даних по господарської книги за цим господарством, рішень Мигівської сільської ради про надання дозволу на перебудову та надання в приватну власність земельної ділянки, будівельного паспорта №5 від 08.12.2005 року. Оскільки вона перебувала у шлюбі з [PERSON], у 2010 році він був приписаний до її господарства, як член сімї, а саме як чоловік. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25.11.2014 року шлюб між ними розірвано, однак ще до розірвання шлюбу [PERSON] перестав проживати разом з нею, добровільно покинув господарство, виїхав за межі с.Мигове, Вижницького району Чернівецької області. Всі необхідні комунальні платежі, податкові платежі на нерухомість і земельну ділянку, [PERSON] сплачувати не допомагає, жодним чином не приймає участі в утриманні та догляді за житловим будинком та земельною ділянкою, визнав відсутність у нього права на даний житловий будинок, проживає в іншому місці. На її неодноразові прохання знятись з реєстрації, [PERSON] неправомірно та безпідставно відмовляється. Зазначила, через те, що реєстрація [PERSON] до її житлового будинку створює перешкоди для повноцінного користування та розпорядження своїм майном та в отриманні субсидії для зниження плати за газ і світло. Реєстрація [PERSON] у її житловому будинку є формальністю. Просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в с.Мигове, вул.Набережна, 24, Вижницького району Чернівецької області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилались на обставини викладені в позові, просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначив, що [PERSON] працює за межами України на тимчасових роботах, в житловому будинку [PERSON] не проживає, однак іншого житла [PERSON] немає. Покладався на розсуд суду. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив. В судове засідання представник третьої особа Мигівської сільська рада не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив. До початку розгляду справи від представника третьої особи Мигівської сільської ради надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення заявлених вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.10.1988 року, заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25.11.2014 року, шлюб між ними розірвано, що підтверджується його копією. Позивачка [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований в с.Мигове по вул.Набережна, 24, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією договору дарування від 20.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 1364, копією витягу про державну реєстрацію №28576237 від 04.01.2011 року. З довідки Мигівської сільської ради №960 від 25.02.2016 року вбачається, що до складу сімї [PERSON] входять: батько [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], 1991 року, колишній чоловік [PERSON], [INFO], який з 2013 року не проживає. З довідки Мигівської сільської ради №2318 від 07.07.2016 року вбачається, що до складу сімї [PERSON] входять: батько [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], 1991 року, колишній чоловік [PERSON], [INFO], який з 2013 року не проживає. З акту обстеження матеріально-побутових умов сімї №111 від 04.07.2017 року вбачається, що [PERSON] проживає у власному житловому будинку за адресою с.Мигове по вул.Набережна, 24, приватний підприємець. Колишній чоловік [PERSON] зареєстрований у житловому будинку [PERSON], але не проживає з листопада 2013 року. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Виходячи із змісту роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи ці вимоги закону, суд вважає, що позивачкою доведено, що відповідач [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживає в [INFO], а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON], про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в с.Мигове по вул.Набережна, 24, Вижницького району Чернівецької області, підлягають задоволенню. Крім того з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки [PERSON] судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved