Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом недоотриманої пенсії, яка належала за життя [PERSON] в розмірі 71167,71 грн. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лисичанського міського суду від 20.05.2019 за позивачем визнано право власності на спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії за період з 01.08.2014 по 30.06.2018, яка була оформлена в УПФУ в м. Лисичанську в сумі 71167,71 грн., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] 17.07.2019 дане рішення подано до УПФУ в м. Лисичанську. Станом на 15.10.2019 рішення суду не виконане. Листом відповідача від 04.09.2019 позивача повідомлено про відмову у виплаті пенсії, та рекомендовано звернутись до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину. Вважає, що відмова відповідача у виплаті всієї суми пенсії не ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки відзиву ухвалою суду від 11 листопада 2019 р. відмовлено. Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] /а.с.6/. 20 травня 2019 р. рішенням Лисичанського міського суду Луганської області за позивачкою визнано право власності на спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії за період з 01.08.2014 по 30.06.2018, оформленої в УПФУ в м. Лисичанську в сумі 71167,71 грн., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] /а.с.4/. З копії листа УПФУ в м. Лисичанську Луганської області № 8243/02-32 від 04.09.2019 вбачається, що позивачу відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії, оскільки позивачем надано рішення суду, а не свідоцтво про право на спадщину /а.с.5/. Виходячи з цього, суд вважає, що між сторонами у справі відсутні правовідносини, пов`язані зі спадкуванням, оскільки відповідач не був ні спадкоємцем, ні особою, на яку у разі неприйняття спадщини перейшло б право власності на спадкове майно. Тому позивачкою вірно визначений спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду із позовом про захист права власності. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Рішенням Лисичанського міського суду від 20 травня 2019 р., що набрало законної сили, встановлено, що позивач не мав можливості оформити свідоцтво про право на спадкування у зв`язку з тим, що отримав відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Вказана обставина відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України не потребує доказування. Таким чином іншої можливості успадкувати недоотриману пенсію без звернення до суду у позивачки не було. Згідно із ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.Виконання рішення суду забезпечує держава. Відповідно до ст.18 ч.1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції") говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним. На підставі ст. 387 ЦК, власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом. Згідно ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права… Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права визнаються речовими правами. Таким чином, позивачка звернулась до суду з позовом про захист свого порушеного майнового права на належне їй на праві власності успадковане майно - грошові кошти, які безпідставно утримуються відповідачем, і позов про захист порушеного права власності шляхом стягнення цих коштів підлягає задоволенню. Судовий збір в сумі 768,4 грн., сплачений позивачкою при поданні позовної заяви, на підставі ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved