Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа: ПрАТ «СК «Альфа Страхування», про захист прав споживачів та визнання договору поруки недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 21.04.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії шляхом акцептування публічної пропозиції банку на укладення такого договору. Згідно з умовами договору позивачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , видано платіжну картку та надано грошові кошти у встановленому договором ліміті у розмірі 200000,00 грн. Позивач вважає, що при укладенні цього договору порушені її права як споживача, оскільки перед його укладенням її не було повідомлено про умови кредитування, не було надано достовірну інформацію про істотні умови договору, через дрібний шрифт договору вона не мала можливості його прочитати. Крім того, вказує, що 21.04.2016 між нею та третьою особою, від імені якої діяв відповідач, було укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № 248.630400234.111. Укладення договору страхування було включено до умов кредитного договору та нав`язано позивачу банком, що є порушенням ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Посилаючись на викладене, просить суд визнати недійним кредитний договір від 21.04.2016. Ухвалою судді від 17.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Одночасно з поданням позовної заяви до суду позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність на підставі поданих нею доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань, відзиву на адресу суду не надіслав. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов наступних висновків. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з пп. 22 ч. 1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» під споживачем розуміється фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Звернувшись з даним позовом до суду, позивач вказувала, що 21.04.2016 між нею та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір, який порушує її права як споживача. Однак, як вбачається з наданих позивачем документів, угода про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії від 21.04.2016, за умовами якої позичальнику відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , видано платіжну картку та надано грошові кошти у розмірі 200000,00 грн., укладена між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток №248.630400234.111 від 21.04.2016, на який позивач також посилається у своєму позові, укладено між [PERSON] та ПрАТ «СК «Альфа-Страхування». Відтак, оскільки позивач не є стороною спірного кредитного договору від 21.04.2016 (доказів протилежного матеріали справи не містять), а отже в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем банківських послуг, вона позбавлена можливості заявити вимоги про захист прав споживача та визнання даного правочину недійсним, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, при поданні даного позову до суду позивачем, посилаючись на ст. 22 Закону України «Про судовий збір», не було сплачено судовий збір. Так, за змістом цієї норми Закону від сплати судового збору звільняються позивачі (споживачі) при поданні позову щодо захисту їх порушеного права. Однак, як встановлено судом вище, позивач не є споживачем банківських послуг, а відтак не може користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про захист прав споживачів». З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з позивача в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., виходячи з заявленої позовної вимоги немайнового характеру. З викладеного,

Outcome: approved