Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 22.08.2014 на перехресті провул. Бастіонний та вул. Струтинського в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], власником якого є [PERSON], чим завдано матеріальну шкоду обом автомобілям. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2014 [PERSON] визнано винним у даному ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах», звернення позивача до ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» залишено останнім без реагування. За наведених обставин з урахуванням уточнених позовних вимог позивачі просять стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн., пеню в розмірі 14 197,26 грн., з [PERSON] майнову шкоду в розмірі 105 335,74 грн., витрати за проведення експертизи 2000 грн., франшизу в розмірі 500 грн., моральну шкоду по 25 000 грн. на користь кожного з позивачів, з ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» 3% річних в розмірі 957,53 грн., суму інфляційних витрат 23 546,83 грн., з [PERSON] 3% річних в розмірі 2017,25 грн. та інфляційні в розмірі 49 606,4 грн., з кожного відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 14 616 грн. Позивачі в судове засідання не з»явились, представник позивачів подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з»явились повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2014 на перехресті провул. Бастіонний та вул. Струтинського в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], власником якого є [PERSON], чим завдано матеріальну шкоду обом автомобілям. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2014 винним у даному ДТП визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» відповідно до полісу АС № 8910294. Вартість матеріального збитку, завданого позивачу відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження становить 155 335,74 грн. Позивач направив на адресу ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» заяву про врегулювання питання щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак дана заява залишена без реагування. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження виплати позивачу страхового відшкодування, або доказів правомірності відмови у здійсненні такої виплати позивачеві (анулювання або не укладення договору страхування, ненадання позивачем необхідних документів тощо), відповідачем не надано. За наведених обставин, позовна вимога про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» суми страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За наведених обставин, суд, враховуючи розмір страхового відшкодування встановлений в судовому засіданні, вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 378,08 грн. 3% річних та інфляційні 2 478,50 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, з ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» підлягає стягненню 3 487,68 грн. пені. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене, з [PERSON] слід стягнути 105 335,74 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 500 грн. суми франшизи, 796,51 грн. 3% річних, 5 221,49грн. інфляційні та ромір витрат, пов»язаних з проведенням експертизи в сумі 2000 грн. При вирішенні питання про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В матеріалах справи, позивачами не наведені належні обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не наведено доказів, які підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказано з яких саме міркувань вони виходили, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу у розмірі 14 616,00 грн. суд враховує наступне. Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" статтею 1 цього Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України "Про державний бюджет" на 2015 мінімальна заробітна плата становить 1 218 грн. Таким чином, враховуючи всі дії, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у даній справі, зокрема час витрачений на підготовку позову до суду, приходжу до висновку про відшкодування витрат на правову допомогу у вигляді 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати за годину участі особи яка надавала правову допомогу, у розмірі 4 384,80 грн. всього за 9 годин роботи. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню 243,60 грн. витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial