Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач суду вказав, що працював у ПрАТ "ІнГЗК", та отримав профзахворювання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 160 000,00 грн. без утримання з суми відшкодування податку з доходів фізичних осіб. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та надала письмові заперечення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці: з 27.03.1978 р. по 27.08.1979р. водієм всіх марок дизельних автомашин, по вивезенню гірничої маси із кар'єру, цеху технологічного автотрансопрту; з 19.11.2003р. по 09.07.2015р. - водієм автотранспортних засобів, зайнятим повний робочий день на вивезенні гірничої маси із кар'єру, цеху технологічного автотранспорту, що не оспорювалось та визнавалось сторонами. Як вбачається з виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 27.04.2015 року позивачу встановлено втрату працездатності 50 % з 23.04.2015 року безстроково, група інвалідності третя (а.с. 17). Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.04.2015 року (акт за формою П-4), встановлено причину отримання професійного захворювання: працюючи з 19.11.2003 по теперішній час водієм автотранспортних засобів, зайнятим повний робочий день на вивезенні гірничої маси з кар'єру, цеху технологічного автотранспорту ПАТ "ІнГЗК", підпадав під дію загальної вібрації, де показники перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Працюючи з 27.03.1978 по 27.08.1979 водієм всіх марок дизельних автомашин на вивезенні гірничої маси з кар'єру цеху технологічного автотранспорту Інгулецького ГЗК при виконанні роботи також підпадав під дію загальної вібрації, показники котрої перевищували нормативні. Причина виникнення професійного захворювання:загальна вібрація: 112 дБ при ГДР 107 дБ. Діагноз: вібраційна хвороба першої-другої ст. від загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом (L4, L5, S1, C6, C7), дв.плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ст.), остеоартрозом, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ першого ст.) і остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.), порушенням трофіки кистей (Т75.2) (а.с.14-15). Зазначене вище визнано та не оскаржувалось сторонами у справі. Суд критично відноситься до твердження представника відповідача, що їх вини у професійному захворюванні позивача немає. Суд зазначає, що відповідно до вказаного акту, професійне захворювання позивача виникло внаслідок роботи позивача на підприємстві відповідача, внаслідок не забезпечення належних умов праці, оскільки шкідливі показники перевищували норми. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним, що через шкідливі умови праці на підприємстві, правонаступником якого є відповідач - позивач втратив 50% професійної працездатності та отримав 3 групу інвалідності. В результаті дії шкідливих умов праці на підприємстві відповідача, через отримане професійне захворювання, позивач вимушений постійно лікуватись, проходити курси лікувань, що не ставиться під сумнів та визнано сторонами. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частина і статті 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. На підставі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За положеннями ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягають з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях через втрату професійної працездатності на 50 %, отримання професійного захворювання, 3 група інвалідності. Позивач не має можливості працювати за професією, вимушений систематично проводити курси медикаментозного лікування, витрачати кошти на ліки. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винною поведінкою відповідача та настанням у позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із того, що вина відповідача у спричинені моральної шкоди доведена, тривалість трудових відносин, що мали місце між сторонами у справі, ступінь втрати працездатності, і відповідач має нести відповідальність за не створення безпечних умов на робочому місці. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, тривалість часу роботи в умовах фізичного перевантаження на підприємстві - відповідача та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на його користь з відповідача - 30000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. На підставі викладеного і

Outcome: partial