Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач Полтавський обласний центр медико - соціальної експертизи звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення на його користь матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги мотивував тим, що наказом № 40 - к від 15.08.1995 року [PERSON] була прийнята на посаду лікаря невропатолога Лубенської міжрайонної МСЕК Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи. Наказом головного лікаря Полтавського обласного центру МСЕ від 19.04.2010 року останню було звільнено, згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 08.09.2011 року наказ про звільнення від 19.04.2010 року було скасовано та [PERSON] була поновлена на роботі наказом Полтавського обласного центру МСЕ № 59 - к від 27.06.2012 року. Наказом № 115 - К від 11.09.2012 відповідача знову було звільнено у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Октябрським районним судом м. Полтави було прийнято рішення від 01.04.2013 року за позовом Грабарівського психоневрологічного будинку - інтернату Пирятинського району Полтавської області до Полтавського обласного центру медико соціальної експертизи, третя особа [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи на користь Грабарівського психоневрологічного будинку - інтернату Пирятинського району Полтавської області (надалі - Інтернат) грошові кошти у сумі 4 767, 00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, грошові кошти у сумі 8000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 30.05.2013 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01.04.2013 року - змінено в частині суб'єктивного складу спірних правовідносин, а саме: стягнуто з Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи на. користь підопічного Інтернату [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у сумі 789. 00 грн. та моральної шкоди у сумі 2000, 00 грн., а разом - 2 789, 00 грн. стягнуто з Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи на користь підопічного Інтернату [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у сумі 1 325, 00 грн. та моральної шкоди у сумі 2000, 00 грн., а разом - 3 325, 00 грн. стягнуто з Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи на користь підопічного Інтернату [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у сумі 1 325, 00 грн. та моральної шкоди у сумі 2000, 00 грн., а разом - 3 325, 00 грн. стягнуто з Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи на користь підопічного Інтернату [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у сумі 1 325, 00 грн. та моральної шкоди у сумі 2000, 00 грн., а разом - 3 325, 00 грн. стягнуто з Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи на користь держави 344, 10 грн. судового збору. Рішення мотивоване тим, що з вини лікаря Лубенської міжрайонної МСЕК Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи [PERSON] огляд недієздатних підопічних Грабарівського психоневрологічного будинку інтернату [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] здійснено несвоєчасно, нею було порушено законні права та інтереси громадян у галузі охорони здоров'я. Загалом з Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи з вини лікаря Лубенської міжрайонної МСЕК Полтавського обласного центру медико -соціальної експертизи [PERSON] стягнуто 12 764, 00 грн. Таким чином позивач, посилаючись на ст.ст.130, 132, 134 КЗпП України, прохає стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 12 764 грн. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, прохали їх задовольнити. Відповідач заперечувала щодо задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідно до чинного трудового законодавства вона повинна нести перед позивачем матеріальну відповідальність в межах середнього місячного заробітну, а не повну матеріальну відповідальність, про що прохає позивач . Крім цього, останнім пропущено встановлений річний строк для звернення до суду із позовом даного правового характеру. Представник третьої особи Грабарівський психоневролічний будинок - інтернат щодо задоволення позову не заперечував . Суд, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що позов Полтавського обласного центру МСЕ підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 40 - к від 15.08.1995 року [PERSON] була прийнята на посаду лікаря невропатолога Лубенської міжрайонної МСЕК Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи. Наказом головного лікаря Полтавського обласного центру МСЕ від 19.04.2010 року була звільнена згідно п. З ч. 1 ст. 40 КЗпІІ України. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 08.09.2011 року наказ про звільнення від 19.04.2010 року було скасовано та [PERSON] була поновлена на роботі наказом Полтавського обласного центру МСЕ № 59 - к від 27.06.2012 року. Наказом № 115 - К від 11.09.2012 позивача знову було звільнено у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 06.12.2012 року (а.с.7-12), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06.02.2013 року (а.с.13-14) у справі за позовом [PERSON] до Полтавського обласного центру МСЕ, [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, встановлено юридичних факт неодноразового ухилення [PERSON] від участі в роботі Лубенської міжрайонної МСЕК, остання тричі відмовлялась від огляду в роботі Грабарівського психоневрологічного будинку-інтернату, що стало підставою для її звільнення. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01.04.2013 року (а.с.15-17), зміненим рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2013 року (а.с.18-21) в частині суб'єктивного складу, у цивільній справі за позовом Грабарівського психоневрологічного будинку інтернату Пирятинського району Полтавської області до Полтавського обласного центру медико соціальної експертизи, третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, було встановлено, що саме з вини лікаря Лубенської міжрайонної МСЕК Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи [PERSON] огляд недієздатних підопічних Грабарівського психоневрологічного будинку - інтернату [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] здійснено несвоєчасно, внаслідок чого стан їх здоров'я погіршився, що зумовило змінити їм групу інвалідності на більш тяжку, через що збільшився їх розмір пенсії, які останні недотримали, що підлягало відшкодуванню Полтавським обласним центром медико - соціальної експертизи разом з моральною шкодою на підставі ст. ст. 22, 23, 1167, ч. 1 ст. 1172 ЦК України. Полтавським обласним центром МСЕ було відшкодовано шкоду підопічним Грабарівського психоневрологічного будинку - інтернату: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в розмірі 12 764, 00 грн., яка була завдана [PERSON] при виконанні нею своїх трудових обов'язків, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 12.12.2013 року (а.с.30-33). Як вбачається, між сторонами виникли відносини, що регулюється Кодексом законів про працю України. Стаття 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення, покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише у межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Стаття 132 КЗпП України передбачає, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації при виконанні трудових обов"язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Статтею ст.134 КЗпП України визначено випадки, коли працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі. Перелік випадків повної матеріальної відповідальності, передбачений цією статтею є вичерпним. Проаналізувавши ст.134 КЗпП України, суд вважає, що обставини, при яких позивач завдала відповідачу шкоду, під час виконання своїх трудових обов"язків, не включають в себе випадків повної матеріальної відповідальності працівника . Крім цього, позивач, відповідно до ст.60 ЦПК України, не надав суду доказів і судом не здобуто таких доказів щодо обов"язку відповідача нести повну матеріальну відповідальність. Суд вважає, що спричинення самої прямої дійсної шкоди відповідачем та наявність причинно-наслідкового зв"язку між протиправними діями [PERSON] та прямої дійсної шкоди - доведено обставинами, які встановлені вищезазначеними рішеннями судів першої і апеляційної інстанції. Отже, суд вважає, що відповідач повинна нести відповідальність перед Полтавським обласним центром МСЕ в межах свого середнього місячного заробітку (на підставі загальної норми ч.2 ст.130 КЗпП України та спеціальної норми ст.132 КЗпП України), що складає 2218 грн. 48 коп. При визначені розміру середньомісячної заробітної плати відповідача, суд виходить з наступного : згідно довідки про доходи від 17.04.2014 року за № 561 (а.с.159), середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 100 грн. 84 коп., а середньомісячна - 22 дня х 100 грн. 84 коп. = 2218 грн. 48 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача . Суд відноситься критично до заперечень відповідача про те, що позивач, відповідно до ст.233 КЗпП України, пропустив річний строк звернення до суду з приводу відшкодування матеріальної шкоди, оскільки про наявність прямої дійсної шкоди та саме головне розміру цієї шкоди (пряма дійсна шкода), яка фактично була завдана протиправними діями [PERSON], відповідачу стало відомо під час винесення рішення Апеліційним судом Полтавської області 30.05.2013 року, а з позовом до суду про відшкодування шкоди Полтавський обласний центр МСЕ звернувся 25.12.2013 року, тобто до спливу однорічного строку звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229,40 грн., що документально підтверджено ( а.с.2). На підставі викладеного,

Outcome: partial