Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 12.03.2010 року, укладеного між банком та [PERSON], перший надав останньому кредит в сумі 1500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і станом на 28.02.2017 року має заборгованість перед позивачем в сумі 31558 гривень 43 копійки, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Надав письмове пояснення, в якому зазначив, що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії картки закінчився 31.12.2016 року, а тому, на думку позивача саме із вказаного часу слід відраховувати перебіг строку позовної давності . Також вказав , що відповідач вчинив останній платіж 28.07.2014 року в сумі 150 гривень. Крім того зазначив, що згідно п. 1.1.7.31 договору, до вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки ( пені та штрафів ) строк позовної давності збільшено до 50 років , що не суперечить ч.1 ст. 259 ЦК України . Відповідач та його представник в судовому засіданні заявлених вимог не визнали повністю. [PERSON] не оспорював факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Проте зазначив, що після закінчення строку дії картки він повністю повернув кредитні кошти . Не оспорював доводів сторони позивача про те, що останній платіж в сумі 150 гривень був здійснений ним 28.07.2014 року. Просили суд відмовити в задоволенні позову та подали заяву про застосування строку позовної давності . Заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із актени-заяви [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 12.03.2010 року, встановлено, що позичальник погодився з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку , які були надані у письмовому вигляді. Зазначена заява скріплена підписом позичальника (а.с. 6 ) . Таким чином, під час укладення договору від 12.03.2010 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. Згідно пункту 2.1.1.2.3 умов сторони погодилися , що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає банку право у будь- який момент змінити (зменшити, збільшити анулювати) кредитний ліміт. Також згідно пункту 2.1.1.2.4 умов, сторони погодилися, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта стосовно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.2.1.1.7.6 умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень, плюс 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій . Відповідно до п. 1.1.5.23 умов, у разі порушення клієнтом встановленого законом зобов'язання з повернення належним чином зарахованих коштів клієнт платить банку пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день. Отже, доведеним є факт, що 12.03.2010 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н., згідно з яким останій отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON], встанволено, що : 12.03.2010 року відбувся старт карткового рахунку ; 12.03.2010 року встановлено кредитний ліміт в сумі 1500 гривень ; 12.09.2010 року збільшено кредитний ліміт до 2000 гривень ; 23.10.2010 року збільшено кредитний ліміт до 2400 гривень . Строк дії кредитної картки до грудня 2016 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.03.2010 року, встановлено, що станом на 28.02.2017 року заборгованість відповідача перед банком становить 31558 гривень 43 копійки та складається з: заборгованості за кредитом у сумі 2297 гривень 40 копійок ; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 24149 гривень 90 копійок; пені та комісій в сумі 3132 гривні 16 копійок ; штрафів у сумі 1978 гривень 97 копійок ( а.с.36-37 ) . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені та комісій ґрунтуються на нормах діючого законодавства та кредитного договору, укладеного між сторонами, оскільки [PERSON], не виконує взяті на себе зобов'язання згідно з умовами договору, щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені та комісій на загальну суму 29579 гривень 46 копійок слід задовольнити у повному обсязі . Вирішуючи вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів суд виходить з наступного : Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання . Таким чином пеня та штраф не є окремими видами штрафних санкцій, а є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а тому банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання ( прострочення виконання грошового зобов'язання ), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже в задоволенні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів слід відмовити . Доводи сторони відповідача про наявність підстав для застосування строку позовної давності спростовуються : довідкою про зміну умов кредитування, з якої вбачається, що строк дії кредитної картки було встановлено до грудня 2016 року ; випискою з рахунку відповідача, якою підтверджується факт внесення відповідачем останнього платежу 28.07.2014 року в сумі 150 гривень ; п 1.1.7.31 договору, згідно якого до вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки ( пені та штрафів ) строк позовної давності збільшено до 50 років , що не суперечить ч.1 ст. 259 ЦК України . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1499 гривень67 копійок . На підставі викладеного, ст.ст.11,207,526,629,634,638,1054, ЦК України,

Outcome: partial