Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини В позові посилається на те, що вони 27 липня\~ 2012 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, уклали шлюб. Зазначає, що [INFO] в них із відповідачем народилась дочка [PERSON] . Вказує на те, що протягом останніх років подружнє життя із відповідачем погіршилось. Між ними часто виникали сварки, з часом, вони остаточно перестали розуміти один одного. Вже пів року вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Дочка залишилася проживати з нею, вона навчається в КЗ «Чернівецька загальноосвітня школа - інтернат № 2» в підготовчій групі. Вона на даний час не працює. Зазначає, що шлюб із відповідачем існує лише формально, а подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Примирення між ними є неможливим. Спору про визначення місця проживання дитини та про поділ майна та, що є спільною власністю подружжя, на даний час, між ними немає. Вказує на те, що відповідач не утримує дочку та не надає кошти на її утримання. Просить розірвати шлюб, укладений 27 липня 2012 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, між нею та [PERSON] . Також просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] в сумі 1800 грн., щомісячно починаючи з дати пред`явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття і подальшою індексацією. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. За ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду немає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1018 сторони по справі уклали шлюб. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 липня 2014 року [PERSON] 30 червня 2014 року являється донькою сторін по справі. Батьками записані батька [PERSON] , мати [PERSON] . Судом встановлено, що згідно довідки Комунального закладу «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа інтернат №2» від 04.09.2019 року № 01-02/2019 [PERSON] [INFO] є вихованкою дошкільної групи «А» комунального закладу «Чернівецька спеціальна загальноосвітня школа інтернат №2» і знаходиться на неповному державному забезпечені. У вихідні дні та на період канікул осінніх, зимових, весняних та літніх ( з 01 червня по 31 серпня ) перебуває вдома. Судом встановлено, що згідно довідки 22д/7549 від 09.09.2019 року виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.51, ст.52 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні. Відповідно до ч.3 ст.11 розділу III Закону України Про охорону дитинства - предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ст.150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 110 СК України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки та не мають спільного сімейного бюджету, тривалий час проживають окремо, тому їхню сім`ю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина те, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, взаємини сторін, відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, визнання позову відповідачем та інші обставини, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1800 гривень, оскільки такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не буде порушувати її прав.

Outcome: approved