Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з позовом до відповідача, просить розірвати шлюб, зареєстрований 08.05.1993 року Великожитинською сільською Радою народних депутатів, актовий запис № 5. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що протягом тривалого періоду часу сторони проживають окремо. Від спільного подружнього життя мають дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та повнолітню доньку Анастасію, [INFO] Сторони перестали підтримувати подружні стосунки, нормально не спілкуються, стали психологічно відчужені, втратили взаємну повагу один до одного, що призвело до розпаду сім"ї. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просить його задоволити. Категорично відмовляється він надання судом строку на примирення. Відповідач в суді позов визнав, не підтримав своє клопотання про надання строку для примирення, оскільки вважає його недоцільним. Суд, вислухавши учасників процесу, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 08.05.1993 року Великожитинською сільською Радою народних депутатів, актовий запис № 5 (свідоцтво про укладення шлюбу серія ІІ-ГЮ №261666). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Отже, позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, з'ясувавши фактичні взаємини сторін, які фактично припинили подружні стосунки, спільно не проживають протягом тривалого періоду часу, що призвело до відчуження між сторонами, збереження сім"ї не бажають та наполягають на розірванні шлюбу, мають різні погляди на життя, між ними остаточно втрачені почуття любові та поваги, а тому відновлювати сімейно-шлюбні відносини не мають наміру. З часу подання позовної заяви і до моменту розгляду даної справи минув час, але примирення не відбулось. Визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є підстави для задоволення позову. При зясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сімя розпалась остаточно, оскільки вони не проживають разом протягом тривалого часу, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. При вирішенні питання щодо стягнення судового збору за подання відповідного позову, суд виходить із положень ч.1\~ст.141 ЦПК України, в якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1\~ст.142 ЦПК України, в якій зазначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 352,40 гривень на користь позивача, та підлягає поверненню позивачу сплачений нею при поданні позову судовий збір у розмірі 352,40 гривень з державного бюджету. Згідно положень ч.3\~ст.7 Закону "Про судовий збір"\~повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. На пiдставi ст.ст.24, 110, 112 Сiмейного кодексу Укpаїни, ст.ст.10, 12, 81, 200, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved