Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач ТОВ «АВС Логістік Групп» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа ПАТ " Державний експортно-імпортний банк України" про встановлення платного земельного сервітуту. Свої вимоги мотивували тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Групп» придбало 09.12.2010 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС ЛТД» нерухоме майно, а саме земельну ділянку загальною площею 1,9296 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS]. Між Позивачем та Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено 22.02.2012 року іпотечний договір № 151312z3, за яким Позивач передав в іпотеку Третій особі цілісний майновий комплекс, який складався з нежитлових будівель , загальною площекі 10944,8 кв.м. та земельної ділянки площею 1,9296 га. Сусідню земельну ділянку загальною площею в 1,3985 га, кадастровий номер [NUMBER] в травні 2011 року придбав [PERSON]. На земельній ділянці, яка перейшла у власність Відповідача, в 2010 році було збудовано під'їзну дорогу площею 1768 кв.м. Вищезазначена під'їзна дорога до земельної ділянки Позивача перейшла у власність останнього від Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Парк» згідно до Договору №З купівлі-продажу обладнання від 11.04.2011 року. Тривалий час взаємовідносини між власниками земельних ділянок, а саме Позивачем та Відповідачем не регулювалися. У квітні 2016 року Відповідач поставив на своїй земельній ділянці по вул. Промислова в с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області автоматичний шлагбаум з охороною і обмежив Позивачу доступ до своєї земельної ділянки , в тому числі і проїзду по автомобільній дорозі, яка є власністю Позивача і знаходиться на земельній ділянці Відповідача. Позивач з метою добросусідського врегулювання порядку використання чужої земельної ділянки для цілі безперешкодного проїзду транспорту до в'їзду на земельну ділянку Позивача 03.06.2016 року листом № 95/06 звернувся до Відповідача та Третьої особи з Пропозицією щодо укладання платного земельного сервітуту. В своєму листі-пропозиції Позивач пропонував Відповідачу встановити платний земельний сервітут терміном до 31.12.2016 року у вигляді проїзду транспортних засобів на земельну ділянку Позивача. В свою чергу Позивач згоден сплачувати на користь Відповідача плату за земельний сервітут в розмірі 10 000 гривень щомісячно. До листа звернення Позивач додав план земельної ділянки, на якому встановлювався земельний сервітут. Позивач вважає, що земельний сервітут потрібно встановити на площі 0,1768 га земельної ділянки, яка належить на праві власності Відповідачу і на якій розташована автомобільна дорога - під'їзд площею 1768 кв.м. до земельної ділянки Позивача на [ADDRESS]. На обґрунтування заявлених вимог Позивач надавав Відповідачу також копію договору купівлі-продажу обладнання № 3 від 11.04.2011 року стосовно витрат Позивача на облаштування під'їзду до своєї земельної ділянки. Пропозиція про укладання платного земельного сервітуту була направлена цінним листом з описом на адресу Третьої особи та Відповідача. Факт отримання Відповідачем цінного листа з описом підтверджується витягом із Єдиного реєстру поштових відправлень ДП «Укрпошта» безпосередньо 14.06.2016 року даний лист за адресою поштового відділення 02088 в м. Києві вручено особисто [PERSON] об 16.53. Позивач пропонував у зверненні від 03.06.2016 року Відповідачу прийняти рішення щодо підписання запропонованого Договору про встановлення земельного сервітуту від 03.06.2016 року в строк до 10.06.2016 року. Пропозиція Позивача отримана Відповідачем 14.06.2016 року і терміном на дату звернення до Суду не прийнята Відповідачем. Тому просили встановити між власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] [PERSON] та власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] Товариством з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Групп» на строк з 01.06.2016 року по 31.12.2016 року платний земельний сервітут стосовно використання земельної площі 0,1768 га для проїзду транспорту Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Групп» до в'їзду на земельну ділянку Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Групп», яка розташована по [ADDRESS]. Встановити для Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Групп» щомісячну оплату на користь [PERSON] за здійснення земельного сервітуту в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. У судовому засіданні представник позивача Баляба О.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив позов задовольнити та встановити між власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] [PERSON] та власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] Товариством з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Групп» на строк з 01.06.2016 року по 31.12.2016 року платний земельний сервітут стосовно використання земельної площі 0,1768 га для проїзду транспорту Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Групп» до в'їзду на земельну ділянку Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Групп», яка розташована по [ADDRESS]. Встановити для Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Групп» щомісячну оплату на користь [PERSON] за здійснення земельного сервітуту в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. Представник відповідача [PERSON] заперечувала у судовому засіданні проти позову у повному обсязі, просила у позові відмовити посилаючись на те, що відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,3985 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності Відповідача підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Хотівською сільською радою 31 травня 2011 р. Цільове призначення вказаної ділянки - для комерційної діяльності. У вказаному державному акті на право власності на земельну ділянку не вказано жодних проїздів до земельної ділянки Позивача. Більше того через земельну ділянку не передбачено жодних проїздів та доріг генеральним планом села Хотів. Таким чином, Позивач повинен довести суду, що єдиним способом задоволення його потреб щодо користування належною йому земельною ділянкою є встановлення сервітуту щодо земельної ділянки Відповідача. Відповідно до інформації, що міститься в Публічній кадастровій карті України, земельна ділянка, належна Позивачу, окрім межування із земельною ділянкою Відповідача, також межує із земельною ділянкою під кадастровим номером [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] та, наскільки відомо Відповідачу, належить на праві власності ТОВ «Склад-Логістика». З іншого боку земельна ділянка Позивача межує із земельними ділянками під кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER]. Власники цих земельних ділянок Відповідачу не відомі. Тому просив відмовити ТОВ «АВС Логістік Групп» у задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи: Гижко О.Л. просив позов задовольнити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Групп» придбало 09.12.2010 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС ЛТД» нерухоме майно, а саме земельну ділянку загальною площею 1,9296 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS]. Право власності Відповідача підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Хотівською сільською радою 31 травня 2011 р. Цільове призначення вказаної ділянки - для комерційної діяльності. У вказаному державному акті на право власності на земельну ділянку не вказано жодних проїздів до земельної ділянки Позивача. Більше того через земельну ділянку не передбачено жодних проїздів та доріг генеральним планом села Хотів. Між Позивачем та Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено 22.02.2012 року іпотечний договір № 151312z3, за яким Позивач передав в іпотеку Третій особі цілісний майновий комплекс, який складався з нежитлових будівель , загальною площекі 10944,8 кв.м. та земельної ділянки площею 1,9296 га. Сусідню земельну ділянку загальною площею в 1,3985 га, кадастровий номер [NUMBER] в травні 2011 року придбав [PERSON]. На земельній ділянці, яка перейшла у власність Відповідача, в 2010 році було збудовано під'їзну дорогу площею 1768 кв.м. Вищезазначена під'їзна дорога до земельної ділянки Позивача перейшла у власність останнього від Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Парк» згідно до Договору №З купівлі-продажу обладнання від 11.04.2011 року. У квітні 2016 року Відповідач поставив на своїй земельній ділянці по вул. Промислова в с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області автоматичний шлагбаум з охороною і обмежив Позивачу доступ до своєї земельної ділянки, в тому числі і проїзду по автомобільній дорозі, яка є власністю Позивача і знаходиться на земельній ділянці Відповідача. Позивач з метою добросусідського врегулювання порядку використання чужої земельної ділянки для цілі безперешкодного проїзду транспорту до в'їзду на земельну ділянку Позивача 03.06.2016 року листом № 95/06 звернувся до Відповідача та Третьої особи з Пропозицією щодо укладання платного земельного сервітуту. В своєму листі-пропозиції позивач пропонував відповідачу встановити платний земельний сервітут терміном до 31.12.2016 року у вигляді проїзду транспортних засобів на земельну ділянку Позивача. В свою чергу Позивач згоден сплачувати на користь Відповідача плату за земельний сервітут в розмірі 10 000 гривень щомісячно. До листа звернення Позивач додав план земельної ділянки, на якому встановлювався земельний сервітут. Позивач вважає, що земельний сервітут потрібно встановити на площі 0,1768 га земельної ділянки, яка належить на праві власності Відповідачу і на якій розташована автомобільна дорога - під'їзд площею 1768 кв.м. до земельної ділянки Позивача на [ADDRESS]. На обґрунтування заявлених вимог Позивач надавав Відповідачу також копію договору купівлі-продажу обладнання № 3 від 11.04.2011 року стосовно витрат Позивача на облаштування під'їзду до своєї земельної ділянки. Пропозиція про укладання платного земельного сервітуту була направлена цінним листом з описом на адресу Третьої особи та Відповідача. Факт отримання Відповідачем цінного листа з описом підтверджується витягом із Єдиного реєстру поштових відправлень ДП «Укрпошта» безпосередньо 14.06.2016 року даний лист за адресою поштового відділення 02088 в м. Києві вручено особисто [PERSON] об 16.53. Позивач пропонував у зверненні від 03.06.2016 року Відповідачу прийняти рішення щодо підписання запропонованого Договору про встановлення земельного сервітуту від 03.06.2016 року в строк до 10.06.2016 року. Пропозиція Позивача отримана Відповідачем 14.06.2016 року і терміном на дату звернення до Суду не прийнята Відповідачем. Відповідно до ст.98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Стаття 99 ЗК України передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Відповідно до ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Таким чином, земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання належної його нерухомості, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Крім того слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), необхідно враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного використання як ділянки, так і нерухомості розташованої на ній, а умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб. Також слід чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначеністаттею 99 ЗК Україниі цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. При цьому відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. Позивач у своїй позовній заяві не навів жодних доказів, які свідчать про те, що єдиним способом задоволення його потреб є встановлення сервітуту щодо земельної ділянки Відповідача. Також Позивачем не надано доказів того, що він звертався також до Власників інших межуючих земельних ділянок. У судовому засіданні сторонам роз'яснювалися їхні права та обов'язки. У тому числі право заявляти відповідні клопотання. У судовому засіданні позивачем (представником позивача) не було заявлено клопотання про призначення експертизи для вирішення питання щодо можливості встановлення сервітуту, для проїзду до земельної діялнки, на яку поширюється сервітут тощо. Статтею 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та проведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте, представником позивача не доведено можливості встановлення для нього земельного сервітуту, не наведено обґрунтованих доводів, у зв'язку з чим повинен бути встановлений сервітут, не запропоновано чітких умов використання земельної ділянки, не подано відповідної документації щодо встановлення земельного сервітуту. З урахуванням викладеного суд вважає, що заявлений позов є передчасним та необґрунтованим. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. При цьому, ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed