Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. Вказує, що з 07 травня 2011 року перебуває в шлюбі з відповідачем, та від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, зважаючи на різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, на суспільно-моральні цінності, на роль чоловіка у сім"ї. Примирення не бажає, шлюб існує формально. Просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини від його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] залишити на проживання із нею. Судові витрати поклати на відповідача. В судове засідання позивач, представник позивача будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи не прибули, проте згідно письмових клопотань зазначили, що розгляд справи можливий за їх відсутноті, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задоволити та не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання не з'явився, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надіслав. Суд, враховуючи клопотання позивачки та її представника, вважає можливим розгляд справи провести у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 травня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 406, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 066203. Свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №173738, актовий запис №2256 підтверджується, що батьком [PERSON] є [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Суд, з урахуванням клопотання позивачки прийшов до висновку про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] з матір"ю. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Статтею 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитну не може бути меншим, ніж 30 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Статтею183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 182, 183 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved