Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Представник позивача - адвокат Корнієнко А.А., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. Позивач у справі [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батьком малолітнього [PERSON] , є громадянин України [PERSON] , [INFO] , про що внесено відповідний запис в свідоцтво про народження дитини, тобто в зазначеному свідоцтві батьком дитини записано саме відповідача. З відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2008 року. Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 11.01.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З часу фактичного розірвання шлюбних відносин відповідач, як батько малолітнього [PERSON] , свідомо нехтує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, а саме: не приймає участі у вихованні сина, не займається його розвитком, навчанням, не забезпечує його харчування, медичних догляд, не піклується станом здоров`я, не надає лікування у періоди хвороби дитини, не адаптує дитину до умов сучасного життя, не готує з дитинства до самостійного життя та праці, матеріально не утримує дитину, тим самим відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. В свою чергу, позивач піклується про свого сина, займається його вихованням, лікуванням, створюю усі необхідні умови для матеріального забезпечення, належного навчання, розвитку та формування, як особистості. Дитині вона забезпечила гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. На теперішній час малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває повністю на її утриманні та вихованні. 02.09.2015 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] . У шлюбі у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . 05.11.2018 року [PERSON] було написано заяву у нотаріуса, в якій він надав згоду на усиновлення [PERSON] , [PERSON] . Тому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, просили справу розглянути за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, наполягають на задоволенні позовних вимог. Відповідач надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позов визнав, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Представник Служби у справах дітей Покровської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання не прибу, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про народження, виданого (повторно) 20.06.2017 року Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (а.с. 18). З 08.08.2008 року [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] . Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 11.01.2013 року шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с. 20). Позивач [PERSON] разом із малолітніми: сином - [PERSON] та донькою [PERSON] мешкають в [ADDRESS] (а.с. 26). З Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 25.03.2019 року виданим Першотравневою сільською радою Покровського району Донецької області, вбачається, що [PERSON] разом із малолітніми: сином - [PERSON] та донькою [PERSON] мешкають в [ADDRESS] , як особи які пересилилися з тимчасово окупованої території. Умови проживання задовільні. Дитяча кімната об лаштована, в будинку охайно. В наявності є речі першої необхідності, одяг, розвиваючі іграшки та інше. Піклується та утримує дітей [PERSON] сама. За період проживання родини [PERSON] на території сільської ради, батько жодного разу н території села не з`явився (а.с.25). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 02.09.2015 року виданого Виконавчим комітетом Першотравневої сільської ради Красноармійського району Донецької області, [PERSON] 02.09.2015 року уклала шлюб з [PERSON] , актовий запис №7(а.с.13). Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). В матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява з якої вбачається, що [PERSON] , дає згоду на усиновлення його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Згідно висновку Покровської районної державної адміністрації Донецької області про доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , комісія з питань захисту прав дитини Покровської райдержадміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд зазначає, що ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечення медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних цінностей та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд вважає, що такі обставини були доведені наданими доказами стороною позивача, які доводять, що вихованням дитини займається лише [PERSON] .. [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, матеріально не утримує сина, не відвідує останнього. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування своїми обов`язками відповідачем. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає, не цікавиться долею сина і вважає, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини. Крім цього суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ухвали суду, позивачу сплату судового збору було відстрочено. У відповідності до ч. 2 ст. 136 ЦПК України, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Оскільки позивачем при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір не сплачувався, згідно ухвали суду сплату судового збору було відстрочено, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved