Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділ у натурі частки із житлового будинку, що є спільною частковою власністю. На обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що відповідно до договору дарування вона є власником 36/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Ковельській (Воровського), 13 у м. Коростені Житомирської області та іншими співвласниками 64/100 частинами житлового будинку є відповідачі - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №802/03.18 від 27.03.2018 р. можливо технічно здійснити поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у відповідності до долі кожного із співвласників, тобто є можливим кожному виділити відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру). В досудовому порядку позивач письмово звернулась до відповідачів з пропозицією про укладання договору щодо поділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, на що відповідач [PERSON] погодилась, а [PERSON] не погодився. Наявність факту того, що житловий будинок є спільною частковою власністю, перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності, оскільки для цього необхідна постійна згода співвласників, що й стало приводом для звернення до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, але подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі в судовому засіданні та без фіксування технічними засобами, а позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила справу розглянути без її участі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ст.247 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 09.09.1995 року [PERSON] є власником 36/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Ковельській (Воровського), 13 у м. Коростені Житомирської області (а.с.34-36). Власниками інших частин будинку, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 02.09.1982 року є: [PERSON], [PERSON], кожному з яких належить по 32/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Ковельській (Воровського), 13 у м. Коростені Житомирської області (а.с.8). Наявність факту того, що житловий будинок є спільною частковою власністю, перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності, оскільки для цього необхідна постійна згода співвласників. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 Цивільного кодексу України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до\~ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього\~Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виходячи з положень ст.ст.183, 367 Цивільного кодексу України та роз'яснень, викладених у п.п.6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7"Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок", виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Виділ у натурі частки із спільного майна може бути заборонений законом або бути неможливим в силу самої природи спільної речі, яка є неподільною (ч.2 ст.183\~Цивільного кодексу України). Згідно п.14 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~22.12.1995\~року №\~20\~"Про\~судову практику\~у справах\~за позовами\~про захист\~права приватної\~власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. З аналізу вище зазначених правових норм слідує, що кожен учасник права спільної часткової власності має суб'єктивне цивільне право на виділ своєї частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб'єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб'єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте якщо після виділу суб'єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності. Відповідно до статті 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Крім того, у тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина приміщень, яка перевищує за розміром його частку, суд повинен вирішити питання про стягнення з нього відповідної грошової компенсації та зазначити в рішенні фактичні ідеальні частки в праві власності на будинок після його поділу. Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно висновку експерта №802/03.18 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи можливості поділу обєкта нерухомого майна, виданого судовим експертом [PERSON] від 27.03.2018 року за №802/03.18 вбачається, на розгляд суду запропоновано може бути виділено в натурі ідеальні частини за двома варіантами (а.с.13-63), а саме: І-варіант: - квартира №1,\~що включає\~в себе:\~веранду 2-1\~пл.4,1\~кв.м.,\~санвузол 2-2\~пл.3,0\~кв.м.,\~кухню 2-3\~пл.8,9\~кв.м., кімнату 2-4 пл.15,2 кв.м., кімнату 2-5 пл.11,5 кв.м., ганку А4, сараю Б, що складає 54/100 частин житлового будинку №13 по вул. Ковельській (Воровського) у місті Коростені Житомирської області; - квартира №2,\~що включає\~в себе:\~веранду 1-1\~пл.3,4\~кв.м.,\~кладовку 1-2\~пл.0,8\~кв.м.,\~коридор 1-3\~пл.6,3\~кв.м.,\~ж.кімнату\~1-4\~пл.12,5\~кв.м.,\~ж.кімнату\~1-5\~пл.12,3\~кв.м.,\~кухню 1-6\~пл.15,5\~кв.м., що складає 46/100 частин житлового будинку №13 по вул. Ковельській (Воровського) у місті Коростені Житомирської області. ІІ-варіант: - квартира №1,\~що включає\~в себе:\~веранду 2-1\~пл.4,1\~кв.м.,\~санвузол 2-2\~пл.3,0\~кв.м.,\~кухню 2-3\~пл.8,9\~кв.м., кімнату 2-4 пл.15,2 кв.м., ганку А4, сараю Б, що складає 43/100 частин житлового будинку №13 по вул. Ковельській (Воровського) у місті Коростені Житомирської області; - квартира №2, що включає в себе: веранду 1-1 пл.3,4 кв.м., кладовку 1-2 пл.0,8 кв.м., коридор 1-3 пл.6,3 кв.м., ж.кімнату 1-4 пл.12,5 кв.м., ж.кімнату 1-5 пл.12,3 кв.м., кухню 1-6 пл.15,5 кв.м., кімнату 2-5 пл.11,5 кв.м., що складає 57/100 частин житлового будинку №13 по вул. Ковельській (Воровського) у місті Коростені Житомирської області. Арифметична частка згідно І-варіанту становить 54/100. Таки чином, відступ від ідеальної частки становить: в одиницях площі житлового будинку на 8,10 кв.м. більше, в одиницях вартості житлового будинку, надвірних будівель та споруд і підлягає сплаті грошова компенсація 51558,00 гривень. Вказаний варіант поділу відповідає фактичному користування кожною стороною своєю часткою будинку, з ним погоджується позивач, а тому позовні вимоги в частині виділення позивачу в натурі 54/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходяться за адресою: по вул. Ковельській (Воровського), 13 у м. Коростені Житомирської області, припинивши право спільної часткової власності на нерухоме майно, підлягають задоволенню відповідно до варіанту проведеної експертизи. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини: належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок, зокрема: при зверненні в суд позивачем сплачено судовий збір щодо заявлених позовних вимог 2840 грн (квитанції про сплату судового збору), задовольняючи позов суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1420 грн. з кожного; щодо понесення судових витрат за проведення експертизи позивачем надано суду квитанцію про сплату витрат за проведення експертизи в розмірі 5000 грн, а тому в частині стягнення витрат за проведення експертизи суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати за проведення експертизи в розмірі 2500 грн. з кожного. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного вище та

Outcome: approved