Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визнати іпотечний договір № 3145 від 12 травня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. недійсним; виключити з Реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна та із Державного реєстру іпотек відповідні записи щодо обтяження майна - квартири [ADDRESS] в зв»язку із укладенням іпотечного договору № 3145 від 12 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною. С.С. Позов обгрутовує тим, що 12 травня 2008 року банк з її матір'ю - відповідачем по справі [PERSON], уклав договір про надання споживчого кредиту № 11345016000 на суму 40 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання за даним зобов'язанням договором від 12.05.2015 року було надано в іпотеку нерухоме майно - квартира [ADDRESS], в якій вона на той час проживала і була зареєстрована. Фактично кошти за даним договором отримав [PERSON], який був ініціатором отримання кредиту і виступив поручителем відповідно до договору поруки від 12.05.2008 року, привівши матір, з якою вони на той час перебували в цивільному шлюбі, до відділення банку і надавши всі необхідні для отримання кредиту і іпотеки документи. Жодних відомостей про існування неповнолітньої дочки і її реєстрацію у вищезазначеній квартирі банк не вимагав. Кошти, отриманні за вказаною кредитною угодою, були використані [PERSON] на придбання вантажних автомобілів, які були оформлені на нього і використовувалися у його підприємницькій діяльності, тому погашення заборгованості за кредитом проводилось поручителем за рахунок прибутків, отриманих від його підприємницької діяльності, але після припинення фактичних шлюбних відносин у 2014 році [PERSON] повністю припинив виконання кредитних зобов'язань, заявивши, що це тепер не його проблема, машини він переоформить і відповідати за кредитом не буде. Позивачка вважає, що діями матері, банку та поручителя за кредитом її права, як неповнолітньої дитини, було порушено, оскільки правочин вчинено без погодження органу опіки і піклування, що ставить під загрозу єдине місце її проживання, яке вона мала і має на даний час, а тому посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, надала суду заяви про розгляд справи без її участі та пояснення щодо обставин. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову в яких вказав, що укладанням спірного договору іпотеки права позивачки не порушені, на момент укладання договору відомостей про проживання та реєстрацію її мати не надавала, підстави для задоволення позову відсутні. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в судове засідання не з"явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, надав письмові пояснення, з проханням слухати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.05.2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов»язків якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 11345016000 на суму 40 000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язання за даним договором було надано в іпотеку нерухоме майно - квартира [ADDRESS], та між тими ж сторонами 12.05.2008 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. за реєстровим № 3145 та винесено заборону за реєстровим № 3146. Як вбачається з відповіді на звернення представника позивачки - адвоката Майнард Н.О. за вих. № 308 від 10.02.2016 року Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради повідомила, що [PERSON] не зверталась до органу опіки за отриманням дозволу на укладення договору іпотеки або відчуження квартири [ADDRESS]. З довідки ЖЕК № 2 від 22.12.2015 року видно, що [PERSON] разом із матір»ю [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] з квітня 2008 року і по час видачі довідки, реєстрація місця проживання проведена 24.12.2013 року. Згідно довідки № 342-03 від 26.02.2016 року, виданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» [PERSON], [INFO], з народження та на даний час проживала та проживає за адресою: [ADDRESS] і знаходиться під наглядом КЗ «ЦПМСД №1» АЗПСМ № 10. Довідкою № 175 від 26.02.2016 року КЗ «Навчально-виховне об"єднання № 6 «Спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів, естетичного виховання «Натхнення» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» підтверджується, що [PERSON] зараховано до 1 класу у 30.08.2004 році, закінчено навчання 11 класом згідно наказу № 31 від 29.05.2015 року. За даними класних журналів за 7-11 класи [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS]. За попередні роки вказати адресу проживання немає можливості у зв"язку із закінченням терміну зберігання журналів. Згідно інформаційних довідок речових прав на з Державного реєстру речових прав на нерухому майно від 01.03.2016 року за [PERSON] речових прав на нерухоме майно не зареєстровано, за [PERSON] зареєстровано нерухоме майно - двокімнатна квартира загальною площею 64,36 м. кв. у [ADDRESS]. На вказане майно 12.05.2008 року накладено заборону відчуження приватним нотаріусом Панчишиною С.С. на підставі іпотечного договору 3145 від 12.05.2008 року. Право власності на вказане майно [PERSON] набуто на підставі договору дарування 783 від 25.04.2008 року. Іншого нерухомого майна за [PERSON] не обліковується. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що є співробітницею [PERSON], дружать вже близько 10 років, бачить її кожного дня роботі, близько спілкуються, на свята буває у неї вдома. Знає про дарування їй, по ініціативі батьків, квартири у [ADDRESS], та, що цю квартиру дідусь планував подарувати саме онучці - [PERSON], але через її неповноліття вирішив договір дарування зробити на матір - [PERSON]. Підтверджує, що остання проживала із [PERSON] у цивільному шлюбі з 2008 по 2014 роки, поки вона не застала цивільного чоловіка у себе вдома з іншою жінкою. Повідомляє, що [PERSON] їй про передачу квартири в іпотеку повідомила після припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON], боялась його виселяти, так як він припинить сплачувати за кредит і вона залишиться без квартири. Висновком про результати розгляду матеріалів перевірки т.в.о. начальника Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області С.А. Сухопар за письмовою заявою [PERSON] від 11.08.2015 року відмовлено у порушенні кримінального провадження за повідомленням № 25596 від 08.08.2015 року про неправомірні дії її колишнього співмешканця [PERSON] так як вказана особа надала пояснення, що більша частина коштів була витрачена на благоустрій квартири, він буде і в подальшому сплачувати кошти по кредитному зобов"язанню [PERSON] у випадку, коли його в судовому порядку буде визнано боржником. Вважає, що взаємовідносини, що склались між [PERSON] та [PERSON] носять виключно цивільно-правовий характер і в компетенцію ОВС не входять. 25 листопада 2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в своєму рішенні у справі 405/5261/15-ц зазначив, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити, пояснила, що між ПАТ «УкрСиббанк» та нею було укладено договір про надання споживчого кредиту №11345016000 від 12.05.2008 року на суму 40 000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов»язання за даним договором нею було надано в іпотеку нерухоме майно - її квартира [ADDRESS]. Фактично, кошти за даним договором вона не отримала, а віддала їх співвідповідачу, з яким на той період перебувала у цивільному шлюбі [PERSON] Ініціатором отримання кредиту виступав теж він, привівши її до відділення банку і надавши довідку про доходи, яких вона не мала, аби заспокоїти її, він виступив поручителем за вказаним кредитним зобов»язанням, уклавши договір поруки № 203261 від 12.05.2008 року. Банком до позовної заяви не було додано документ, що підтверджує факт отримання грошей саме позичальником квитанція, розписка, заява на видачу готівки з вказівкою дати, суми валюти і підписом позичальника. Кошти отримані за вказаною кредитною угодою були використані [PERSON] на придбання вантажних автомобілів, які були оформлені на нього і зараз використовуються у його підприємницькій діяльності, тому погашення заборгованості за кредитом проводилось поручителем за рахунок прибутків, отриманих від його підприємницької діяльності. Після припинення фактичних шлюбних відносин у 2014 році, [PERSON] повністю припинив виконання кредитних зобовязань, заявивши, що це тепер її проблема, автомобілі він переоформить і відповідати за кредитом не буде. Весь цей час вона намагалася залагодити цю неприємну ситуацію шляхом вмовлянь, часткового самостійного внесення коштів, але справа була передана до суду. На даний час вона не має можливості самостійно здійснювати погашення кредиту через незначні особисті доходи, наявність неповнолітньої дитини на її утриманні та протиправних дій [PERSON] Вбачаючи в діях [PERSON] ознаки правопорушення, передбаченого ст. 192 КК України заподіяння значної майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою, вона звернулася до органів внутрішніх справ із заявою, але у порушенні досудового розслідування їй було відмовлено, зважаючи на те, що [PERSON] не заперечував викладених у заяві фактів та повідомив, що буде у подальшому сплачувати кошти по кредитному договору, коли його у судовому порядку визнають боржником. Тому вважає, що на поручителя [PERSON] має бути покладено повний обсяг майнової відповідальності за договором кредиту № 11345016000 від 12.05.2008 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити, пояснив, що в 2008 році потрібна була сума коштів для бізнесу. Вони з відповідачем [PERSON] взяли кредит у банку у розмірі 40 000 доларів США, 30 000 доларів США пішло на ремонт квартири, яка належить [PERSON] Він виплатив банку більше 50 000 доларів США, тому вважає, що перед банком виконав усі свої обовязки поручителя. Зацікавлений в тому, щоб у [PERSON] залишилася квартира. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, що передбачено ч.3 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи перебіг позовної давності починається від дня досягнення нею повноліття, а тому суд приходить до висновку, що урахуванням віку [PERSON] нею не порушені строки позовної давності. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування поміж іншого вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, як укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 17 Закону від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» - батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно зі статтею 12 Закону № 2623-IV від 2 червня 2005 року «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів, а частиною 4 вказаної статті передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України). Відповідно до вимог ч.3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає. Частиною 7 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою для недійсності правочину, а частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Стаття 71 ЦКУ зазначає, що опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Саме цю обставину суд бере до уваги при аналізі підстав для визнання недійсним іпотечного договору. Роз'ясняючи це питання, Верховний Суд України ще у своїй ухвалі від 23 липня 2008 р. зазначив, що право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи (рішення № 2270896 в Єдиному державному реєстрі судових рішень). У відповідності до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» відповідно до якої діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Таким, чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов»язковою. В даному випадку така згода відсутня, а тому укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування кими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих право чинів недійсним З урахуванням правових позицій, визначених у постановах Верховного Суду України по справах № 6-2918цс15 від 16.03.2016 року, № 6-3005цс15 від 10.02.2016 року, № 6-1055цс15 від 27.01.2016 року, № 6-2940цс15 від 20.01.2016 року, що вимагає застосуванням положень і вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, та на підставі вищевикладеного,

Outcome: approved