Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову до суду і до закінчення навчання - до липня 2015 року включно, але не більше, ніж до досягненню сином 23 - річного віку. Посилаючись на те, що їх син, народжений у шлюбі з відповідачем, продовжує навчання на 5-му курсі денної форми навчання факультету автоматизації і інформаційних технологій вищого навчального закладу Київського національного університету будівництва і архітектури, на безкоштовній основі, отримує щомісячно стипендію, проте ці коштів не є достатніми для його навчання та утримання, у зв»язку з чим потребує матеріального утримання з боку відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 03 лютого 2014 року (а.с.13), позовні вимоги підтримав з тих же підстав. Зазначивши про те, що син сторін продовжує навчання, яке потребує витрат, він не працює, у зв»язку з чим знаходиться на повному матеріальному утриманні позивачки, тому просить залучити до участі по матеріальному утриманню сина відповідача, як батька. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 05 листопада 2013 року (а.с.14), позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні за недоведеністю вимог, а саме те, що відповідач є пенсіонером за віком, отримує мінімальну пенсію у розмірі 949 грн. 00 коп., інших доходів окрім вказаної пенсії не має. Додав про те, що він з сином в дружніх відносинах й у добровільному порядку за можливості допомагає сину матеріально: купує речі, забезпечує дозвілля на вихідних тощо. Зі слів сина йому відомо, що останній не потребує матеріальної допомоги, оскільки заробляє самостійно кошти, якими допомагає й позивачці. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши інші матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до частини 2 статті 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомоги. Судом встановлено, що син сторін [PERSON], [INFO] (а.с.3), продовжує навчання на 5-му курсі денної форми навчання факультету автоматизації і інформаційних технологій вищого навчального закладу київського національного університету будівництва і архітектури, на безкоштовній основі, отримує щомісячно стипендію в розмірі 730 грн. 00 коп. (а.с.17), офіційно не працевлаштований, проживає з позивачкою. Будь-які докази про те, що син сторін потребує матеріальної допомоги, матеріали справи не містять: позивач їх не надав, а відповідач спростував. Враховуючи особу відповідача, встановлено: він є пенсіонером за віком, отримує мінімальну пенсію у розмірі 949 грн. 00 коп. (а.с.16), інших доходів окрім вказаної пенсії не має, розмір якої є меншим за прожитковий мінімум для працездатної особи, встановлений Закoнoм України "Про Державний бюджет на 2014 рік" (1218 грн.), та рівний прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб (949 грн. 00 коп.), а тому є таким, що не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. За таких підстав можливе стягнення з відповідача аліментів, порушить його законне право, й у тому числі й конституційне, на прожитковий мінімум. Зважаючи на п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року, судом не встановлена сукупність юридичних фактів, які слугують підставою для обов'язку батька утримувати повнолітного сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, а саме: не доведена потреба сина у матеріальній допомозі й відсутність у батька можливості надавати таку допомоги, а тому позов є недоведеним й задоволенню не підлягає. Враховуючи наслідки розгляду справи, суд вважає на необхідне застосувати положення ч.4 ст. 88 ЦПК України. Так, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного, ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: dismissed