Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду зі вищевказаним позовом. Вказала, що відповідач являється рідним батьком їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] . Маючи намір навчатись по освітній програмі по направленню «Менеджмент» їхній син [PERSON] з 01 вересня 2018 року вступив на 1 курс до Севастопольського філіалу Російського економічного університету ім. Г.В. Плеханова. Термін навчання з 01.09.2018 року по 31.08.2022 рік. Відповідач має можливість надавати кошти на утримання сина у зв`язку із його навчання. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що батько разом із матір`ю зобов`язані утримувати дитину у зв`язку із його навчанням до припинення навчання сина, тобто до [INFO] . Відповідач добровільно надавати допомогу відмовляється, у зв`язку із чим, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина, як повнолітню дитину, що продовжує навчання у розмірі ј частини від його заробітку доходу, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до припинення навчання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] в селі Пороги Ямпільського району Вінницької області народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, остання змінила прізвище [PERSON] на дошлюбне [PERSON] (а.с.5). З рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2002 року встановлено, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6). З копії виконавчого листа виданого Ямпільським районним судом Вінницької області від 21.06.2018 року встановлено, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 1200 грн. до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Довідку видану Севастопольським філіалом Російського економічного університету ім. Г.В. Плеханова № 58 від 01 лютого 2019 року, який розташований по [ADDRESS] м. Севастополь АР Крим суд вважає недопустимим доказом з огляду на наступне: Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до ч.ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи те, що довідка видана посадовою особою на тимчасово окупованій території, вона є недійсною і такою, що не створює правових наслідків, а тому відповідно до ч.1 ст.78 ЦПК України вважається недопустимим доказом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч. 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до абз.1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006р. обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З наведених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для сплати аліментів на період навчання є досягнення дитиною повноліття, факт продовження навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Беручи до уваги викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що викладені у позові обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки позивач не обґрунтувала та не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту продовження навчання сином [PERSON] після досягнення повноліття. Тому в задоволені позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову позивача звільненого від сплати судових витрат без задоволення, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави. Доказів понесення відповідачем по справі судових витрат суду не надано.

Outcome: dismissed