Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 30.12.2016 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності. При житті [PERSON] заповіту не склала. Окрім позивачки більше спадкоємців за законом не має. Вона своєчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Однак нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру та через розбіжності в написані прізвища матері в свідоцтві про народження позивачки та в свідоцтві про смерть матері, що унеможливлює підтвердження родинних відносин між ними. Так, в свідоцтві про народження позивачки прізвище матері зазначено прізвище «Нестеровська», а в свідоцтві про смерть матері зазначено прізвище «Нєстєровська». Дана розбіжність в написанні прізвища матері виникла через невірний переклад з російської на українську мову. Таким чином, в нотаріальному порядку вона не може оформити свої права на спадщину і змушена звернутися до суду. Просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що вона, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) є рідною донькою [PERSON], а також визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Позивачка в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідача ОСББ «Автомобіліст 2» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляду справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Суд встановив, що 30.12.2016 року померла [PERSON] (арк..12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності. Згідно довідок ЖБК «Автомобіліст-2» право власності на спадкове майно спадкодавець [PERSON] набула шляхом викупу квартири в ЖБК в травні 1985р. (арк..9,11). Згідно свідоцтва про народження позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) вона народилась 12.09.1963 року в м.Запоріжжі, її батьками записані: мати [PERSON], батько [PERSON] (арк.13). Згідно свідоцтва про шлюб, позивачка 21.06.1985р. одружилась з [PERSON], після чого змінила прізвище (арк.. 13). Позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] і має право на спадкування за законом у першу чергу як донька померлої. 23.03.2017р. позивачка звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (арк.33) 23.03.2017р. нотаріусом заведена спадкова справа №34/2017, реєстраційний номер в Спадковому реєстрі 60425719, яка на час розгляду справи є чинною (арк..31). Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 07.07.2017р. позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на квартиру та наявні розбіжності в документах, що підтверджують родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем (арк..17). Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами, якщо встановити цей факт іншими засобами неможливо. Згідно п.1 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно\~ з\~ законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має\~іншої\~можливості\~одержати\~або\~відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значенн я. Оцінивши обставини справи, надані сторонами докази в їх сукупності, достатності, взаємозвязку, належності та допустимості, суд вважає доведеним факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та померлою [PERSON], а саме те, що вони є донькою та матірю. Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження позивачки, в якому в графі «мати» вказано [PERSON]. Разом з тим, в свідоцтві про смерть матері позивачки її прізвище вказано як «Нєстєровська». В даному випадку маються розбіжності в написанні прізвища матері позивачки в її свідоцтві про смерть та свідоцтві про народження заявниці, які, на думку суду, повязані з невірним перекладом прізвища з російської на українську мову. Виправити допущену помилку на даний час неможливо. Доказів, які б спростовували факт родинних відносин між позивачкою та померлою [PERSON], суду не надано. Факт, про встановлення якого просить позивачка, має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на спадщину. Встановити цей факт в позасудовому порядку вона не має можливості. Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ч.2,3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. \~В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Крім того, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст.392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Оцінивши обставини справи, надані суду докази, суд приходить до висновку, що позивач правомірно набула право власності на вказане нерухоме майно, оскільки після смерті своєї матері [PERSON], є спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців немає, вона своєчасно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа, в подальшому звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але не може отримати його в нотаріальному порядку у звязку з відсутністю правоустановчих документів на вказане спадкове нерухоме майно та відсутністю реєстрації права власності спадкодавця, що підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Однак, на думку суду, відсутність правоустановчих документів та реєстрації права власності спадкодавця не позбавляє спадкоємця права на спадщину, оскільки вона належить їй з моменту відкриття спадщини. При цьому, судом встановлено, що право власності на спадкове майно спадкодавець [PERSON] набула шляхом викупу квартири в ЖБК в травні 1985р., що підтверджується відповідними довідками ЖБК «Автомобіліст-2» і ним не оспорюється. Однак право власності не було оформлено належним чином і зареєстровано, оскільки на момент набуття спадкодавцем [PERSON] права власності діюче законодавство не передбачало обовязкової державної реєстрації права власності і його виникнення не залежало від такої реєстрації. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачка позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину у вигляді вказаного нерухомого майна, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері. Тому, виходячи з вимог справедливості та розумності, це право підлягає захисту шляхом визнання за позивачкою права власності на спірне майно. Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved