Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач мотивує свої позовні вимоги наступним. Між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ «Перший український міжнародний банк» (відповідно до статуту АТ «Перший український міжнародний банк») та [PERSON] укладений кредитний договір № 5839836 від 09.11.2007 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 110000,00 USD з цільовим призначенням для придбання нерухомості, за адресою: [ADDRESS] . У забезпечення виконання умов кредитного договору між АТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 5839950 від 09.11.2007 року, посвідчений нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрований у реєстрі за № 1194. Предметом іпотеки за цим договором є житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 101,8 кв.м, житловою 63,1 кв.м, а також земельна ділянка кадастровий № 4622782500:01:010:0031, площею 0,2045 га., надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район , село Гряда. Зазначає, що позичальник не виконував умов кредитного договору, кредиту не погасив, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, а положеннями договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV. Банк реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки і позивач 07.09.2018 року, користуючись своїм правом передбаченим ЗУ «Про іпотеку» та іпотечним договором, використав позасудовий метод врегулювання заборгованості та звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки, про що державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», Київської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 42884812. Позивач стверджує, що на даний час реєстрація відповідачів у квартирі унеможливлює реалізацію позивачем свого конституційного права на власність, тобто безперешкодно володіти, користуватись та розпоряджатись майном, що належить позивачу на законних підставах. Представник позивача - адвокат Хобта Д.О. в судовому засіданні позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак предстаник відповідача [PERSON] - адвокат Левкович В.В. та відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечили у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у поданому відзиві на позовну заяву. Вважають, що даний позов подано безпідставно з огляду на наступне. Зазначають, що виселення із жилого приміщення (будинку, квартири), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки без надання іншого помешкання під час дії ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", є незаконним. Вважають, що таким чином, житловий будинок [ADDRESS] є майном, на яке поширюється стаття 1 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Вказують, що на час дії вищевказаного ЗУ виконання рішень судів про виселення з житлового приміщення - предмета іпотеки має бути відстрочене. Просять у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника, а також зазначив, що при розгляді справи просять суд врахувати законні права дітей. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (відповідно до статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК») та [PERSON] укладений кредитний договір № 5839836 від 09.11.2007 року, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит в розмірі 110000,00 USD з цільовим призначенням для придбання нерухомості, за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією такого договору в матеріалах справи. У забезпечення виконання умов кредитного договору між АТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 5839950 від 09.11.2007 року, посвідчений Головач О.Р., нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрований у реєстрі за № 1194, що стверджується копією такого договору в матеріалах справи. Предметом іпотеки за цим договором є наступне майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 101,8 кв.м, житловою 63,1 кв.м, а також земельна ділянка кадастровий №4622782500:01:010:0031, площею 0,2045 га., надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, село Гряда. Відповідно до п.4.2. договору іпотеки, «звернення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: 1) за рішенням суду, 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог». П.4.7.1. договору іпотеки передбачено, що «у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця». П. 4.7.2 договору іпотеки передбачено, що «зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки». Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Позичальник не виконував умов кредитного договору, кредиту не погасив, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, а положеннями договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV. Банк реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки і позивач 07.09.2018 року, користуючись своїм правом передбаченим ЗУ «Про іпотеку» та іпотечним договором, використав позасудовий метод врегулювання заборгованості та звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки, про що державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», Київської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 42884812, (відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161854484). Оскільки предметом позову АТ «ПУМБ» є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення з житлового приміщення, інформація про зареєстрованих осіб є доказом по справі, що підтверджує реєстрацію та проживання осіб в житловому приміщенні. Із копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15 січня 2019 року №37/1 за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї зареєстрованих за даною адресою входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Реєстрація місця проживвання відповідачів за вищевказаною адресою також стверджується довідками про реєстрацію місця їх проживання, наданою на відповідні запити суду. Згідно п. 1.7.4. договору іпотеки, іпотекодавець, без попереднього письмового погодження іпотекодержателя, не має права реєструвати третіх осіб на житловій площі, що входить до складу предмету іпотеки. Відповідно до п.5.7 договору іпотеки будь-які повідомлення та документи, які надаються іпотекодержателем іпотекодавцю згідно умов цього договору, викладаються в письмовій формі, та надсилаються рекомендованим листом за місцем проживання іпотекодавця, вказаним у статті 6 цього договору, або надаються іпотекодавцю особисто. Позивач безпосередньо повідомив відповідача [PERSON] своїми листами за вих. № КНО-44.4.2/1260 від 12.09.2018 року та вих. № КНО-44.4.2/1261 від 12.09.2018 року про звільнення предмету іпотеки, один з яких був отриманий [PERSON] 02.10.2018 року, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення, що стверджується копією відповідних листів разом із описами поштових вкладень та рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до п.4.5. договору іпотеки [PERSON] мав це зробити протягом 14 днів. Крім цього, позивач направив листи за вих. № КНО-44.2.5/299 від 05.03.2019 року до кожного з відповідачів за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі отримали листи 11.03.2019 року, що підтверджується відмітками в рекомендованих повідомленнях про вручення, що стверджується матеріалами справи, а саме копіями відповідних листів разом із описами поштових вкладень та рекомендованими повідомленням про вручення. Крім того позивачем було відправлено листа до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який був повернутий в зв`язку із закінченням строку зберігання, що стверджується копією такого з відміткою про повернення в матеріалах справи. Від так, позивачем вжито належні заходи повідомлення відповідачів. Разом з тим, у встановлений строк відповідачі так і не виконали вимоги і надалі продовжують проживати у квартирі, що належить позивачу. Встановлено, що жодної відповіді на надіслані відповідачам листи позивач так і не отримав. Відповідно до п.1.7.4. договору іпотеки без письмового погодження позивача, відповідач не має права реєструвати третіх осіб на житловій площі, що входить до складу предмета іпотеки. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15 січня 2019 року №37/1, вбачається що реєстрація всіх відповідачів здійснена вже після укладення договору іпотеки. Відповідно до правової позиції ВСУ по справі №61-4268св18 від 05.03.2018 року при схожих обставинах, суд визначає наступне: «на час укладення договору іпотеки [PERSON] не був зареєстрований у будинку, що є предметом іпотеки. Установивши, що малолітній [PERSON] як на час укладення його батьком договору іпотеки, так і до цього часу не мав і не має права власності на будинковолодіння в смт. Вигода Долинського району». Згідно з п. 3.2.7 договору іпотеки після прийняття позивачем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідач зобов`язаний на письмову вимогу позивача добровільно звільнити приміщення та максимально сприяти звільненню предмета іпотеки всіма іншими особами. Відповідно до вимог ч.1 ст. 319 ЦК України вказано, що «власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». При цьому згідно до ст. 391 ЦК України «власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном». Позивач не як іпотекодержатель, а саме як власник звернувся до суду за захистом своїх прав, а саме права на законне володіння, розпорядження та користування своєю власністю. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Постановою Верховного Суду України у справі №595/1271/16-ц від 15.08.2018 року визначено: «Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вона є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї». Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з ч.3 ст.109 Житлового кодексу УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що входить до складу предмету іпотеки. Відповідно до ст.40 ЗУ «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Таку ж саму правову позицію висловив ВСУ від 16 листопада 2016 р. № 6-709цс16. А отже, вимоги позивача пов`язані із захистом свого конституційного права на власність, вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своє власністю. Щодо посилань відповідачів на застосування ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то суд не бере такі до уваги у зв`язку із наведеним нище. Відповідно до п.п.13 п.1.4 договору іпотеки вказано, що «предмет іпотеки не є для іпотекодавця та членів його сім`ї, тощо єдиним можливим місцем проживання та/або сукупний дохід членів сім`ї іпотекодавця достатній для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на предмет іпотеки». Крім того, у справі №6-1731 цс16 ВСУ зауважив, що за змістом ст.ст. 39, 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР, особам, яких виселяють із житлового будинку-предмета іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на нього, інше постійне житло надається у тому разі, коли це житло було придбане не за рахунок кредиту забезпеченого іпотекою цього житла. Відповідно до узагальнення судової практики 2015 року наведено наступне: «однією з умов застосування положень вищенаведеного Закону є саме споживчий кредит наданий у іноземній валюті кредитними установами-резидентами України. Згідно з положеннями пунктів 22,23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбавати чи замовити продукцію, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Тобто, споживчий кредит-це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбавання продукції. Тобто, інші кошти отримані у вигляді кредиту для цілей відмінних від вищевказаних, не охоплюються терміном споживчого кредиту, а забезпечення таких зобов`язань іпотекою не захищено законом про введення мораторію». Крім того, однією із головних умов дії вищезгаданого закону є примусове стягнення, однак дане місце не знаходить свого підтвердження, адже перехід права власності за банком відбувся не в примусовому порядку, а на підставі умов іпотечного договору. З врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судому порядку. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved