Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в особі свого представника Череди Т.М. звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просила суд: Звернути стягнення на підставі Договору іпотеки № РМL-004/395/2007 від 12 11.2007 року на нерухоме майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею - 28,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] ідентифікаційний номер: [NUMBER] ; паспорт серія: [NUMBER] , виданий Полянським РВ УМВС України в Хмельницькій області, 23.12.1997 року; дата народження: [INFO] , адреса: [ADDRESS] ) шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-004/395/2007 від 12.11.2007 року, що складає: заборгованість за кредитом - 647 033,03 гривень, заборгованість по відсоткам - 266 956,33 гривень, заборгованість по пені - 913 989,96 гривень, та разом становить 1 827 979,32 гривень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»; виселити з незаконно займаної квартири [ADDRESS] , наступних громадян: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказані вимоги обґрунтовані тим, що 12 листопада 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений Кредитний договір № МL-004/395/2007. За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 82 243,31 вісімдесят дві тисячі двісті сорок три долари США та 31 цент) доларів США. В свою чергу Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором (зокрема, в п. 2 частини № 1 Кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов`язання, визначені Кредитним договором. 06.12.2013 року суддею Дніпровського районного суду м. Києва було ухвалено рішення по цивільній справі № 755/26868/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, де зокрема означено кредитний договір № МЬ-004/395/2007 від 12.11.2007р. Зазначеним рішенням було задоволено позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитним договором № МL-004/395/2007 від 2.11.2007р. у розмірі 114 348,80 доларів США, що еквівалентно 913 989,96 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та 3 162 733,70 гривень пені. Однак, 22.05.2018р. постановою Апеляційного суду м. Києва рішення Дніпровського районного суду м. Києва було змінено в частині визначення розміру пені, а саме зменшено її розмір до 913 989,96 гривень. Отже, судом задоволено позовні вимоги по стягненню заборгованості за кредитним договором № МL-004/395/2007 від 12.11.2007р. загалом у розмірі 1 827 979,32 гривень. З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором від 12 листопада 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РМL-004/395/2007 від 12 листопада 2007 року. За умовами Договору іпотеки, а саме п. 1.1 для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником Боргових Зобов`язань, Іпотекодавець надає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у 2017 році отримано інформацію щодо зареєстрованих осіб за адресою предмета іпотеки, згідно якої у вищезазначеній іпотечній квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] та громадянка [PERSON] були зареєстровані в іпотечній квартирі в період після укладення договору іпотеки. Цей факт очевидно свідчить, що іпотекодавець [PERSON] умисно створює умови, які можуть перешкоджати виконанню задоволенню вимог позивача за рахунок іпотеки. Варто звернути увагу суду, що Відповідач жодного разу не звертався до АТ «ОТП Банк» чи до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з проханням надати дозвіл на проведення реєстрації своєї дитини та дружини в іпотечній квартирі. Відтак, 13.12.2017р. на адресу реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було надіслано цінним листом з описом вкладення Вимогу про добровільне звільнення квартири вих. № 8028 від 13.12.2017 Враховуючи ту обставину, що Позичальник порушує вимоги умов Кредитного договору та Договору іпотеки, не виконує взятих на себе зобов`язань, що зокрема беззаперечно підтверджується постановою Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2018 року у № 755/26868/13-ц, Позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року та у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України АТ «ОТП відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № РМL -004/395/2007 від 12.11.2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та Шатк овським Р.М .. Також, 20 липня 2011 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Банк передав та відступив Фактору сукупність прав за Договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, граном звертати стягнення на заставне майно. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права АТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідача за договором іпотеки № РМL-004/395/2007 від 12.11.2007 року. Окрім цього, доводимо до відома суду, що заходи досудового врегулювання спору вживали, проте, між сторонами не досягнуто з приводу погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі - [PERSON] , який діє також в інтересах малолітнього [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, а тому суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. Третя особи - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації надіслали свої пояснення в яких заперечували проти задоволення позовних вимог, так як в разі задоволення позову призведе до грубого порушення майнових прав та інтересів малолітньої дитини. Розгляд справи просили проводити у їх відсутність. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня вручення ухвали. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення повернуто позивачеві у зв`язку із невиконанням вимог ухвали від 20 листопада 2018 року. Постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП ФакторингУкраїна» задоволено, ухвалу від 04 грудня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження огляду справи до суду першої інстанції. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставин дослідивши, письмові докази приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. 20 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладений договір про відступлення права вимоги, згідно з яким позивач набув право вимоги за кредитним договором від 12 листопада 2007 року № ML-004/395/2007 та за іпотечним договором від 12 листопада 2007 року № PML-004/395/2007. 12 листопада 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № МL-004/395/2007. Згідно з умовами кредитного договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 82 243,31 доларів США, де цільовим призначенням кредиту було придбання нерухомого майна зі сплатою фіксованого відсотку 3,49% річних. Кредитний договір укладений строком до 12 липня 2028 року . Позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах встановлених договором. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1. частини № 2 кредитного договору. Разом з тим, у матеріалах справи міститься копія рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2013 року у справі № 755/26868/13-ц, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитними договорами № МL-004/395/2007 від 12 листопада 2007 року у розмірі 114 348,80 доларів США, що еквівалентно 913 989,96 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 3 162 733,70 гривень, суму заборгованості за кредитним договором № СL-004/229/2008 від 21.05.2008 року у розмірі 26 942,52 доларів США, що еквівалентно 215 351,56 двісті п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят одна гривня та 56 копійок за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 741 647,53 гривень, суму заборгованості за Договором № 004/2625/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) у розмірі 2387,86 гривень, витрати на оплату судового збору в розмірі 3441,00 гривня. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2018 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2013 року змінено в частині визначення розміру пені, зменшивши її розмір за кредитним договором № МL-004/395/2007 від 12 листопада 2007 року з 3 162 733,70 гривень до 913 989,96 гривень, за кредитним договором № СL-004/229/2008 від 21.05.2008 з 741 674,53 гривень до 215 351,56 гривень. В іншій частині рішення суду залишено без змін. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладений іпотечний договір № PМL-004/395/2007, відповідно до умов якого банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є квартира за [ADDRESS] , та яка належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу від 12 листопада 2007 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. за реєстровим № 177к і зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 12 листопада 2007 року за реєстраційним № 2484498, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 4937857, виданим приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. За умовами договору іпотеки, а саме п. 1.1 для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником боргових зобов`язань, іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» визначає іпотеку як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За умовами договору іпотеки, а саме п. 2.1. іпотека за договором іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов`язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 6.1 договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання позичальником умов основного зобов`язання іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року. Відповідно до ч.1 вищевказаного Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Стаття 590 ЦК України передбачає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з ч. ч. 1, 2 якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Порядок виселення із займаного житлового приміщення передбачений у ст. 109 ЖК України. За змістом наданої відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.05.2017 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 13 грудня 2017 року (вих. № 8028, 8026, 8027) ТОВ «ОТП Факторинг» надіслав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , законними представниками якого є [PERSON] та [PERSON] вимогу про добровільне звільнення квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності від всіх мешканців у встановлений законом строк (протягом одного місяця з дня отримання даної вимоги). Відповідно до зворотніх повідомлень дані вимоги були отримані відповідачами, Проте вказані вимоги були залишені без задоволення. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості є обґрунтованим, а тому слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PML-004/395/2007 від 12.11.2007 року в розмірі 1 827 979,32 грн. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів встановивши початкову ціну, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Що стосується позовних вимог про виселення - дані вимоги суд вважає передчасними, оскільки на вимогу іпотекодержателя або нового власника квартири відповідачі мають можливість в добровільному порядку звільнити квартиру. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial