Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до суду, яким просила здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме визнати спільною сумісною власністю житловий будинок по [ADDRESS] та визнати за нею та за відповідачем по 1/2 частині вказаного житлового будинку. В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.03.2000 року, від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 27.07.2004 року вона разом з відповідачем придбали будинок за адресою [ADDRESS] для подальшого спільного проживання їх сім`ї. Будинок був придбаний за спільні кошти. Проте договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача. 10.03.2017 року їх шлюб було розірвано. Проте питання щодо поділу майна ними не вирішено, та у добровільному порядку дійти згоди щодо поділу майна сторони не можуть, у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду. У підготовче судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати справу у її відсутність та вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності та вказав, що заперечень проти позову не має, позов визнає в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; 2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4)\~яка правова\~норма підлягає\~застосуванню до\~цих правовідносин; 5)\~чи слід\~позов задовольнити\~або в\~позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7)\~чи є\~підстави допустити\~негайне виконання\~судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 25.03.2000 року, який 10.03.2017 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом також встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 07.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дучко В.М., за реєстровим №1117, [PERSON] є власником житлового будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності. Договір купівлі-продажу уклали на ім`я відповідача, проте будинок придбаний подружжям під час перебування у шлюбі. Таким чином, судом встановлено та визнано сторонами по справі, що спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] , придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.\~60\~Сімейного Кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.\~63\~Сімейного кодексу\~України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 Сімейний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.\~70\~Сімейного кодексу\~України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11). Зі змісту п. 23, 24 вказаної постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд вважає, що за встановлених обставин, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved