Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з квартири, посилаючись на те, що 07.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11312016000. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит у сумі 76500,00 дол. США, яка зобов'язалась повернути-у повному обсязі в строк до 06.03.2015 року або достроково зі сплатою 13,90 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] відповідно до договору іпотеки від 07.03.2008року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру: загальною площею: 68,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21.01.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 258.[PERSON] однак взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим утворилась заборгованість. ПАТ "Дельта Банк" є правонаступником прав та обов`язків акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за цим договором і тому просило в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості у сумі розмірі 99022,87 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 791489,80 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру; загальноюплощею: 68,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом передачі вказаного предмету іпотеки іпотекодержателю у власність та визнання права власності за іпотекодержателем; зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ПАТ «Дельта Банк»; припинити право власності іпотекодавця [PERSON], припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою, виселити з квартири, іпотекодавця та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і дав пояснення про обставини викладені вище. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, заперечень проти позову не надала. Представник відповідача Державної реєстраційної служби України в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що07.03.2008 між АКІБ«УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11312016000 , за умовами якого банк передав у власність [PERSON] 76500,00 дол. США, яка зобов'язалась повернути-у повному обсязі в строк до 06.03.2015 року кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором або достроков сплатити кредит зі сплатою 13,90 % річних за користування кредитом. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач виконав свої зобов'язання надав в визначений строк грошові кошті. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Кредитним договором чітко передбачені умови та зобов'язання сторін, а позичальник в свою чергу взяте на себе зобов'язання не виконав, факт існування заборгованості відповідачем не спростовано. Загальна заборгованість [PERSON] станом на 26.06.2013 року утворилась у розмірі 99022,87 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 791489,80 грн., яка складається з: 66470,93 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 531302,14 грн. - заборгованість за кредитом; 32551,94 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 260187,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. На забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між банком і [PERSON] _07.03.2008 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], загальною площею: 68,1 кв. м.. Вказана квартира належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі- продажу, посвідченого 21.01.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 258. Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки, ринкова вартість предмета іпотеки, згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності становить 516110 грн. Через наявність заборгованості у позичальника по сплаті кредиту банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що направив 21.10.2013року повідомлення іпотекодавцю. Зазначене повідомлення залишилось без реагування. За змістом ст. ст. 33,35 Закону України « Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Кодексу. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 4 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України « Про іпотеку» з інших, передбачених законодавством України, підстав. Право визначення підстави та способи звернення стягнення належить іпотекодержателю. Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України « Про іпотеку». Згідно п. 5 договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України « Про іпотеку» ; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України « Про іпотеку» . Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» і публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», ПАТ відступило право вимоги, зокрема, за укладеним -07.03.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і [PERSON] договором про надання споживчого кредиту, а ПАТ «Дельта банк» придбало право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. . Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону . Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання ( ст. 37 Закону України « Про іпотеку») він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Такий спосіб дійсно передбачений п. 5.2.1 договору іпотеки. Оскільки за кредитним договором, укладеним між позивачем і відповідачем [PERSON] забезпеченим іпотечним договором, укладеним із [PERSON] утворилася заборгованість внаслідок порушення умов кредитного договору, виникає необхідність захисту права позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотечного договору в рахунок погашення заборгованості. Суд враховує, що факт отримання кредиту, наявності заборгованості за кредитним договором та її розмір ніким не оспорюється. Крім того, відповідно до ст.39 ЗУ «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" до Державної реєстраційної служби України про зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності на кв. [ADDRESS]» не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-1V від 01.07.2004р. державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. П. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України №1952-1V від 01.07.2004 «зазначено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається КМ України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і відповідно до п. 7 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України 1952-1V від 01.07.2004, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмов; такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням держав: реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до суду. Відповідно до п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно і обтяжень для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документам є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Позивачем не надано суду доказів того, що Реєстраційною службою України порушені його права та охоронювальні законом інтереси, а також не надано доказів того, що він звертався з питання реєстрації права власності нерухоме майно та йому було відмовлено у проведені такої реєстрації. У разі, звернення із заявою про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, державний реєстратор Реєстраційної служби буде приймати рішення у відповідності до норм діючого законодавства України. Щодо позовної вимоги про припинення права користування предметом іпотеки слід зазначити, що припинення права власності [PERSON] означає припинення володіння, користування та розпорядження майном, а тому дана вимога банку окремому задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені ним при подачі позову На підставі викладеного та

Outcome: approved