Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від права на спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , якому на праві приватної власності належала померлому. Позивач проживаючи однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в органах державної влади, проживала постійно разом з померлим з 2001 року, більше вісімнадцяти років вела з ним спільне господарство за адресою [ADDRESS] . Під час спільного проживання з [PERSON] у вищевказаній квартирі, позивач разом з померлим неодноразово здійснювали ремонт вказаної квартири, а сама позивач здійснювала закупку будівельних матеріалів протягом 2015-2018 років. Окрім того, на момент смерті, позивач була присутньою поруч з померлим та здійснювала догляд за покійним. Вказувала, що в останні роки свого життя [PERSON] хворів на гіпертонічне захворювання та потребував стороннього догляду. 17.10.2019р. приватним нотаріусом Хоменко М. О. до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи №64904511. Позивач є спадкоємцем четвертої черги, згідно ст. 1264 ЦК України. Стверджувала, що відповідач [PERSON] , будучи рідною дочкою [PERSON] , не надала жодної матеріальної допомоги останньому, в той час як її батько перебував у безпорадному стані та потребував лікування. Крім того, відповідач не надала жодної матеріальної допомоги під час організації та проведення поховання [PERSON] , усі необхідні витрати понесла позивач [PERSON] . Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач у судовому засіданні пояснила, що проживала з померлим [PERSON] без реєстрації шлюбу, робили разом ремонт, а коли захворів [PERSON] , витрачала гроші на лікування, доглядала за ним, коли він потребував стороннього догляду, дочка не з`являлася та не допомагала батькові матеріально. Відповідач приїхала на похорони та надала частину коштів на поховання, потім не з`являлася. Представник позивача [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, позовні вимоги визнає частково. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що її довірителька визнає позовні вимоги в частині визнання факту проживаня однією сім`єю її батька з позивачем, однак в іншій частині позову просить відмовити, оскільки в судовому засіданні не доведені підстави, через які можна було б змінити черговість одержання права на спадщину та усунути від права спадкування. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідач через неї передавала померлому [PERSON] посилки та що відповідач приблизно 5 разів в рік приїжджала до батька, оскільки проживає в м. Києві, окрім того, зазначила, що при передачі посилок жодного разу позивачки не бачила, зокрема і перед смертю [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] вказував, що відповідач проживає в м. Києві, приїжджаючи в м. Чернівці спілкувалася з батьком, передавала через свідка гроші, мобільний телефон та посилку. Свідок [PERSON] повідомила суду, що являється рідною сестрою померлого [PERSON] . Вказуала, що позивач дійсно проживала з померлим, доглядала його, крім того, стверджувала, що відповідач не підтримувала стосунків з батьком, бачилися рідко. На час смерті позивач знаходилася поруч з [PERSON] . Під час судового засідання свідок [PERSON] вказав, що позивач проживала разом з [PERSON] , під час хвороби позивач доглядала померлого, купувала йому ліки. Свідок [PERSON] вказала, що позивач проживала разом із померлим, під час хвороби доглядала його, відповідача ніколи не бачив та чув про неї від померлого [PERSON] один раз. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, покази свідків, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . (а. с. 17) Квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 18) Позивач [PERSON] відповідно до Акту, складеного сусідами (а. с.12) та Актом, складеним комісією дільничого комітету ТОВ "Укрвторресурс" (а. с.17) проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в органах державної влади, проживала спільно з померлим з 2001 року. За загальним правилом (ч.1ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються у заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів спадкової справи №30/2019 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається що 17.10.2019 року [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М. О., із заявою про прийняття спадщини. (а. с.43-74) Позивачка вважає, що вона має право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , оскільки він проживав з нею протягом останніх п`яти років та між ними були відносини притаманні подружжю. Посилалась на те, що спадкодавець мав тривалі проблеми зі здоров`ям, потребував постійного догляду, в той час [PERSON] піклувалась про [PERSON] , купувала ліки, допомагала в лікуванні, відповідачка в свою чергу, як донька взагалі не цікавилась здоров`ям батька, знаючи про стан його здоров`я не бажала йому допомагати. Зазначені твердження позивача знайшли часткове своє підтвердження у судовому засіданні з огляду на наступне. Факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] підтверджується спільними фото, показаннями допитаних в суді свідків та не заперечується відповідачем. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] , який помер [INFO] . Також, свідки підтвердили факт ведення ними спільного господарства та те, що [PERSON] протягом тривалого часу доглядала за ним, готувала їжу, та витрати на придбання ліків, підтримувала їх спільне життя, тощо. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] з померлим [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO] . Позивачка також просила суд змінити черговість одержання права на спадкування та усунути від спадкування [PERSON] після померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Як роз`яснено в ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Як вбачається з матеріалів справи відповідачка [PERSON] , [INFO] , дочка померлого [INFO] [PERSON] , наразі проживає в Київській області. В ході розгляду справи, згідно Висновку експерта від 16.09.2020 року, встановлено, що померлий [INFO] [PERSON] , хворів на: гіпертонічну хворобу ІІІ ст., стабільна стенокардія напруги ІІІ функціональний клас, серцева недостатність ІІ, церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією, постінфарктний кардіосклероз. Окрім того, комісією експертів не знайдено записів щодо наявності у під експертного захворювань, які б могли спричинювати безпорадний стан і відповідно, необхідність у постійній сторонній допомозі. (а. с.127-132) В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене закономна підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного склад осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Тлумачення частини другої статті 1259 ЦК України свідчить, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. В судовому засіданні не встановлено, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував постійного догляду, у зв`язку хворобою. Зазначені твердження позивача щодо безпорадного стану померлого [PERSON] спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: Висновком експерта від 16.09.2020 року, показами свідків. В ході розгляду справи твердження позивачки, що донька спадкодавця ухїилялась від надання спадкодавцю допомоги, не приймала участі в утриманні батька, не допомагала матеріально та не бажала взагалі з ним спілкуватись, не знайшли свого підтвердження. Крім того, позивачем не надано налжних доказів на підтвердження тих обставин, що вона протягом тривалого часу матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу [PERSON] , який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані. Як вбачається з довідок про доходи №8210 6155 7422 7211 та №3776 1175 9482 9718 ГУ ПФУ в Чернівецькій обл., (а. с.234, 235) дохід спадкодавця 19 170 , 72 грн. перевищив дохід позивача 17 198, 13грн. (з січня 2019р. по вересень 2019р.) . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] з 01.01.2004р. по день його смерті не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог. Позивач звертаючись до суду з вимогами щодо зміни черговості одержання права на спадкування та усунення від права на спадкування не навела доказів на підтвердження обставин, на які посилалася, а відтак позовна заява в цій частині не підлягає задоволенню.

Outcome: partial