Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Станом на 01.07.1990 року у даному житловому будинку проживали: голова двору, дід позивачки - [PERSON] , його дружина - [PERSON] , дочка [PERSON] [INFO] помер [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина за заповітом на 1/3 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , згідно якого померлий все своє майно заповів позивачці [PERSON] . З метою оформлення спадщини вона звернулась до державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала відмову, оскільки частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не було виділено. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачка подала письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи провести без її участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали в судове засідання письмові клопотання, в яких відмовилися від своїх часток у спірному будинковолодінні на користь позивачки, позовні вимоги визнали повністю, просили розгляд справи провести без їхньої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання позивачки та відповідачів, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10 липня 1989 року виданого виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення №125 від 14.06.1989 року в цілому жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , дійсно належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів №63585 від 26.02.2019 року, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності на житловий будинок в [ADDRESS] , зареєстровано в реєстровій книзі №1 під реєстровим №76 за [PERSON] (а.с.6) [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 25 жовтня 2014 року складено відповідний актовий запис № 24 (а.с.41). Згідно заповіту, посвідченого секретарем Загайпільської сільської ради Коломийського району 26 січня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі № 15, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, а також земельну частку (пай) і майновий пай, що належить йому в ПСП «Нова ера-2000» заповів [PERSON] , яка є позивачкою по даній справі (а.с.42). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на 1/3 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] після смерті діда прийняла позивач подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріуса, що підтверджується копією заяви про прийняття спадщини від 24.02.2015 року та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39712256 від 24.02.2015 року (а.с.47, 49). Згідно довідки Загайпільської сільської ради № 103 від 21.03.2019 року станом на 01.07.1990 року в спадковому будинку проживали: голова домогосподарства - [PERSON] , його дружина - [PERSON] та дочка [PERSON] Заповіт від імені померлого [PERSON] посвідчувався у виконкомі Загайпільської сільської ради Коломийського району за № 15 від 26.01.2004 року, не скасовувався і не змінювався (а.с.39). Згідно довідки Загайпільської сільської ради №104 від 21.03.2019 р. [PERSON] який помер [INFO] , дійсно проживав в [ADDRESS] , з 30.09.1978 року по день смерті (а.с. 40). Окрім позивачки спадкоємцями після смерті [PERSON] є дружина померлого, [PERSON] та дочка померлого, [PERSON] , відповідачі по справі, які на спадщину не претендують та не заперечують щодо оформлення спадкового майна в цілому за позивачкою, про що подали заяви до суду,справу просять слухати у їх відсутність. Інших спадкоємців які б претендували на спадщину не має. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року №20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у зв`язку з тим частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено (а.с.50). На підставі ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частиною 1 статті 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України: "У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду". Частиною 1 статті 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що: частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За таких обставин, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього права може бути визнання права. Згідно ч.1 п.11ст.346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті. У відповідності дост.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ст.ст.346,347 ЦК України особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Відповідачі по справі подали до суду заяви в яких позовні вимоги визнали та відмовились від своїх часток в спадковому майні на користь позивачки. Згідно даних технічного паспорту, в [ADDRESS] розташовані: житловий будинок «літ. А», стайня «літ. Б», стодола «літ. В», навіс «літ. Г», сарай «літ. Д», гараж «літ. Ж», вбиральня «літ. Т», криниця «№1», огорожа «№2-3», вимощення «І» (а.с. 8-10). Згідно звіту про оцінку майна від 22 березня 2019 року вартість житлового будинку, загальною площею 88,5 кв.м., житловою площею 56,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] становить 246 301,00 грн. (а.с.11-38). За таких обставин суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі. На підставі ст.ст.16,328,346,347,392,1222,1234,1268 ЦК України та

Outcome: approved