Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишений на проживання з позивачкою. З 2015 року відповідач участь у вихованні, оздоровленні та фінансовому утриманні сина не приймає. З метою забезпечення належного оздоровлення дитини, відпочинку, а також надання дитині можливості розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку, позивачка має бажання здійснювати поїздки за кордон оскільки, це буде відповідати інтересам дитини. Однак, на даний час відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон, не мотивуючи таку відмову жодними аргументами. Її малолітній син часто хворіє. Крім того, мати відповідача, яка є бабусею малолітнього [PERSON], постійно проживає в Федеративній Республіці Німеччина, підтримує хороші відносини з позивачкою та внуком, має можливість та бажання приймати активну участь в розвитку та оздоровленні свого внука, їздити з ним на відпочинок та оздоровлення в інші країни. Просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон без згоди та супроводу батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON], або уповноважених нею осіб до досягнення повноліття - до [INFO] року тривалістю перебування дитини за кордоном не більше 90 календарних днів впродовж кожного року, в тому числі, але не виключно до наступних країн: країни Європейського Союзу (в тому числі Федеративна Республіка Німеччина, Республіка Польща, Австрія, Французька Республіка, Болгарія, [PERSON], Грецька Республіка, Італійська Республіка, Королівство Іспанія, Португальська Республіка, Румунія, Угорщина, Республіка Хорватія, Чеська Республіка, Королівство Швеція та інші країни), Турецька Республіка, Грузія, Єгипет, Туніс, Об'єднані Арабські Емірати, Ізраїль, Сполучені Штати Америки, Канада, Австралія та інші країни на розсуд матері - [PERSON]; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 13.04.2018 року представник позивачки [PERSON] - [PERSON] подала до суду клопотання про уточнення позовних вимог, відповідно до якого просила надати дозвіл [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON], або уповноважених нею осіб до досягнення повноліття - до [INFO] року, тривалістю перебування дитини за кордоном не більше 90 календарних днів впродовж кожного року, до країн Шенгенської Угоди, Російської Федерації, Турецької Республіки, Грузії, Єгипту, Тунісу, Об'єднаних Арабських Еміратів, Ізраїлю, Сполучених Штатів Америки, Канади, Австралії; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, в поданому до суду клопотанні про уточнення позовних вимог просила позов задоволити відповідно до уточнених позовних вимог, проводити розгляд справи без її участі та без участі позивачки, проти заочного розгляду справи не заперечила (а.с. 28). Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 24). З урахуванням думки представника позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданого 09.10.2013 року (а.с. 7). Згідно копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.04.2016 року, яке набрало законної сили 25.05.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12 листопада 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №1786 - розірвано. Малолітнього сина, [PERSON], [INFO], залишено на проживаня з матір'ю, [PERSON]. (а.с. 8). Відповідно до копії довідки Івано-Франківської МДКЛ від 03.10.2017 року, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Івано-Франківської міської дитячої клінічної лікарні від 03.10.2017 року №26, [PERSON], [INFO], встановлено діагноз: атопічний дерматит, локалізована форма. Дитяча екзема (а.с. 9, 10). Згідно копії довідки Дошкільного навчального закладу №11 "Пізнайко" від 28.09.2017 року №94, [PERSON], [INFO], відвідує ДНЗ №11 "Пізнайко" групу №5 ІІ молодшу з 2016 року. Опікується та виховує дитину тільки мама [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на виїзд малолітнього сина за кордон, що не відповідає інтересам дитини. Тому такий дозвіл слід надати позивачці. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні дані щодо обох батьків, вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон на строк не більше 90 календарних днів впродовж кожного року не порушує прав [PERSON], як батька дитини та вчиняється матір'ю в інтересах сина [PERSON], [INFO]. На переконання суду виїзд дитини за кордон на строк, який перевищує 90 календарних днів впродовж року, може завадити побаченню батька та дитини в Україні, а також створити перешкоди для виховання дитини, як громадянина в Україні. За таких обставин,

Outcome: approved