Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і просить постановити рішення, яким провести розподіл майна подружжя між нею та відповідачем, визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому , розташованого по [ADDRESS], припинити право власності відповідача на 1/2 частку цього житлового будинку. При цьому позивачка посилається на те, що зазначений житловий будинок був придбаний нею та відповідачем шляхом викупу у радгоспу ім.Суворова Болградського району у 1988 році під час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти та є об'єктом їх з відповідачем спільної сумісної власності. Але акт про передачу будинку та довідка про оплату вартості будинку оформлені тількі на ім"я відповідача [PERSON] На даний час між нею та відповідачем склалися погані стосунки, вона - позивачка бажає розірвати шлюб з відповідачем, а також бажає визначити свою частку у спільному майні подружжя. Згоди щодо добровільно розподілу майна між нею та відповідачем не досягнуто, тому вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Позивачка в судове засідання не прибула , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі в судовому засіданні , позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з"явився , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином , про що в матеріалах справи є відповідні докази, причину неявки не повідомив , заперечення проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює в справі заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 08 червня 1985 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 4. Це підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO]. На час ухвалення рішення шлюб між сторонами не розірвано. Відповідно до акту від 10 січня 1988 року комісією, до складу якої входили голова Оксамитненської сільської ради Болградського району та директор радгоспу ім.Суворова Болградського району, відповідачу [PERSON] , як переселенцю, , був переданий житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, побудований у 1984 році та розташований в с.Тополине Болградського району Одеської області. Вартість житлового будинку з господарськми будівлями згідно вищезазначеного акту склала 2 130 рублів 58 копійок (а.с.6). Згідно довідки , виданої радгоспом ім. Суворова Болградського району , відповідач [PERSON] сплатив в касу радгоспу вартість зазначеного будинку в сумі 2 130 грн. 58 коп. (а.с.8). На підставі цього акту 10 січня 1996 року Болградським міжрайонним бюро технічної інвентарізації за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] Одеської області, реєстраційний номер 167 (а.с.7 зворот). Це підтверджується також матеріалами інвентарної справи на цей будинок , наданими КП "Болградське БТІ" та дослдіженими в судовому засіданні. Рішенням виконкому Оксамитненської сільської ради Болградського району № 2 від 26 січня 1997 року відповідачу [PERSON] передано у приватну власність присадибну земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с.41-42). Згідно ст.. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ст.ст. 61,63,69,71 Сімейного Кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, зокрема, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, а також ним можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З наданих позивачкою документів судом встановлено, що зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому був придбаний сторонами за спільні кошти під час перебування у зареєстрованому шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін в якому є рівними. Частино ч.3 ст.368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Тобто позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально - правову презумпцію). Разом з тим відповідач будь - яких заперечень проти позову не надав. З врахуванням викладеного суд вважає за можливе провести поділ названого будинку між сторонами , визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частку цього будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому.

Outcome: partial