Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, заявою про уточнення позовних вимог, на обґрунтування вказавши, що [INFO] та [INFO] відповідач [PERSON] поширив відносно нього недостовірну, негативну інформацію, а саме в усній формі неодноразово перед значною кількістю осіб висловлювався про те, що « [INFO]». Так, [INFO] [PERSON] під час проходження по вул. Богдана Хмельницького в м. Луцьку в усній формі публічно висловлювався про те, що « [INFO]». Дана обставина підтверджується відеозаписом, розміщеним на сторінці [PERSON] в соціальній мережі «Фейсбук» в мережі Інтернет. [INFO] [PERSON] , перебуваючи біля адміністрації будівлі ПАТ «Гнідавський цукровий завод» та ТзОВ «БІО ПЕК» за адресою вул. Ранкова, 1 в м. Луцьку, знову в усній формі публічно висловлювався про те, що « [INFO]». Дана обставина зафіксована на відеозаписах, зроблених працівниками ПАТ «Гнідавський цукровий завод». На вказаних відеозаписах видно і чути, що [PERSON] вигукує «[INFO]». З відеозаписів вбачається, що висловлювання [PERSON] чула значна кількість осіб, а деякі з них повторювали ці висловлювання. Він (позивач [PERSON] ) є акціонером та кінцевим бенефіціарним власником ПАТ «Гнідавський цукровий завод», головою його наглядової ради, а також учасником ТзОВ «БІО ПЕК». Тому враховуючи обставини, за яких [INFO], [INFO] [PERSON] висловлювався, що «[INFO]», під час проведення акції та мітингу, які безпосередньо [PERSON] пов`язує з ТзОВ «БІО ПЕК», то вочевидь, він під «[PERSON]» має на увазі саме його (позивача [PERSON] ). Висловлювання відповідача, поширені [INFO] та [INFO], містять в собі недостовірну інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Так, висловлювання [PERSON] сформульовані у стверджувальній формі і містять негативну інформацію про певні події, а саме що він ( [PERSON] ) та [PERSON] вбивають українців. По суті такі висловлювання відповідача є звинуваченням його та [PERSON] у вбивстві. Однак, такі події як вбивство ним та/або [PERSON] українців, не існують та не існували. Ні він (позивач), ні [PERSON] не вбивали людей взагалі, і українців, зокрема. Щодо нього та [PERSON] не реєструвалися кримінальні провадження про підозру у вбивстві, не пред`являлися такі обвинувачення, жоден з них за вбивство засуджений не був. Інформація поширена відповідачем є негативною, такою, що порушує його немайнові права на повагу до честі, гідності та недоторканності ділової репутації. Поширення перед значною кількістю осіб інформації про те, що «[INFO]» [PERSON] стверджує про порушення ним та [PERSON] норм чинного законодавства та принципів моралі. В даному випадку наявні всі елементи юридичного складу правопорушення - поширення недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділової репутацію фізичної особи і, відповідно, є підставою для задоволення вимого про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. З метою захисту його порушених прав, відповідача слід зобов`язати спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію шляхом публікації у газеті «Волинь-Нова» резолютивної частини рішення суду в місячний строк після набранням рішення законної сили. Крім того, протиправними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду. Так, неправдиві висловлювання відповідача завдали йому душевних страждань і порушили його нормальні життєві зв`язки та ритм життя. Після привселюдного поширення відповідачем недостовірної інформації він відчував психологічний дискомфорт, неспокій та тривогу адже його привселюдно було звинувачено у скоєнні особливо тяжких злочинів. Внаслідок висловлювань відповідача було принижено його авторитет, його позитивна оцінка в очах оточуючих знизалася, дії в яких відповідач його звинувачує не відповідають загальноприйнятим нормам моралі та закону. Такими висловлюваннями відповідач створив негативне сприйняття його (позивача) особи в очах оточуючих, завдав шкоди діловій репутації, оскільки через це знизилася суспільна оцінка його ділових і професійних якостей, в тому числі і з боку ділових партнерів, працівників підприємств, де він є учасником. Просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію про те, що « [INFO]», поширену [PERSON] в усній формі [INFO] під час проходження по вул. Богдана Хмельницького в м. Луцьку та [INFO] під час його перебування на віл. Ранкова, 1 в м. Луцьку ; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену ним відносного [PERSON] недостовірну інформацію шляхом публікації в газеті «Волинь-Нова» резолютивної частини рішення суду в місячний строк після набрання рішенням законної сили; стягнути з [PERSON] на його користь 1000000 грн. моральної шкоди. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.02.2018 року за клопотанням сторони позивача по справі було призначено судово-лінгвістичну експертизу, проведення якої було доручено ТОВІ «Центр судових експертиз «Альтернатива». В судовому засіданні представники позивача заявлені позивачем [PERSON] вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, дійсно [INFO] та [INFO] приймав участь у заходах, спрямованих проти забруднення ТзОВ «БІО ПЕК» атмосферного повітря та смороду в м. Луцьку. [INFO] в Волинському окружному адміністративному суді відбулося судове засідання у справі за позовом Державної екологічної інспекції до ТОВ «БІО ПЕК» про зобов`язання вчинити дії. Під будівлею Волинського окружного адміністративного суду зібралася група мешканців м. Луцька, очікуючи результатів розгляду вказаної справи, оскільки справа мала велике суспільне значення. Після закінчення судового засідання вказана група осіб пройшла ходою по вул.. Богдана Хмельницького в м. Луцьку. Він (відповідач) також приймав участь у вказаному заході. Під час ходи хтось з людей вигукнув «[INFO]», натовп підхопив це гасло. Вигукуючи вказані слова люди хотіли привернути увагу місцевої влади та громадськості до існуючої проблеми. Він також декілька разів разом з іншими вигукнув це. Надалі, [INFO] на території ПАТ «Гнідавський цукровий завод» відбувся мітинг мешканців м. луцька, спрямований проти забруднення повітря ТОВ «БІО ПЕК». У вказаному заході він приймав участь як один із членів ініціативної групи. Під час мітингу так само він (відповідач) разом з іншими учасниками заходу вигукував « [INFO]». Проте, автором вказаного гасла він не був, вигукувати такий його учасників мітингу не закликав. Вважає, що вислів «[INFO]» є оціночним судженням, а не фактичним твердженням. Таким чином ним наведені його оціночні судження, думки та переконання, якими надано критичну оцінку діяльності відповідача, як голови наглядової ради ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» та співвласника ТОВ «БІО ПЕК». Шляхом повторення вказаного висловлюваннскористався правом на свободу висловлювання власної думки. Просить у задоволені позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові та електронні докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] в м. Луцьку від приміщення Волинського окружного адміністративного суду, розташованого на вул . Словацького, 3 , по вул. Богдана Хмельницького відбулася хода мешканців м. Луцька пов`язана з незгодою з діяльністю ТОВ «Біопаливно-енергетична компанія» (надалі ТОВ «БІО ПЕК»). Під час даної ходи невизначена кількість осіб, серед яких був і відповідач [PERSON] вигукували «[INFO]». Надалі, [INFO] на території ПрАТ «Гнідавський цукровий завод», що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Ранкова, 1, відбувся мітинг мешканців м. Луцька, пов`язаний з незгодою з діяльністю ТОВ «БІО ПЕК». У ході вищевказаної громадської акції її учасники, в тому числі і [PERSON] , викрикували « [INFO]». Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, наведені вище обставини доказуванню не підлягають, оскільки вони сторонами визнані, підстав ставити під сумнів достовірність вказаних обставин та добровільність їх визнання сторонами у суду немає. Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч. 1 п.15 постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності і ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд також вважає, що факт поширення відносно [PERSON] інформації відповідачем [PERSON] знайшов своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки таку інформацію він до відома більше ніж однієї особи. Відповідно до вимог ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі і своєї ділової репутації. Відповідно до роз`яснення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1 ( далі - постанова Пленуму ВСУ № 1), під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Гідність означає передусім об`єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов`язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов`язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов`язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, при вирішені питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. З висновку судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 42/18 від 05.06.2018 року (а.с. 182-188 т. 1) вбачається, що висловлювання « [INFO]» викладене у формі оціночного судження, яке не передбачає можливості верифікації, тобто оцінки істинності наведених відомостей. Логіко-змістовний аналіз досліджуваного висловлювання «[INFO]» показав, що воно має стверджувальний характер, проте основана думка цього висловлювання має абстрактний характер, не несе будь-якої фактичної інформації і виражена за допомогою такого мовно-стилістичного засобу як гіпербола, що вказує на те, що висловлювання є суб`єктивною думкою та поглядом мовця на події, цього суб`єктивною оцінкою того відбулось або відбувається, а отже відбивають його особисту точку зору та ставлення до описуваних подій і не можуть бути перевірені на предмет відповідності дійсним фактам. З огляду на викладене суд вважає, що інформація, яку оспорює позивач, є оціночним судженням оскільки не містить фактичних даних, істинність яких може бути перевірена (верифікована). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Об`єктивних підстав ставити під сумнів вищевказаний висновок судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи у суду немає, доводи представників позивача щодо неправильності та неповноти висновку експертизи зводяться виключно до їх незгоди зі змістом висновку. Передбачені законом підстави для призначення у справі додаткової або повторної експертизи, відповідно до приписів ст. 113 ЦПК України, у суду відсутні. Як слідує з роз`яснень, наданих в п. 15 постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності і ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно п. 21 вказаної Постанови ВСУ № 1 при вирішенні справ про захист ї гідності, честі чи ділової репутації публічних осіб суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Поширена відповідачем інформація стосується позивача [PERSON] ,. який є, публічною особою, відомою в м. Луцьк. Так, позивач [PERSON] є співвласником та головою наглядової ради ПрАТ «Гнідавський цукровий завод», яке є одним з бюджетоутворюваним підприємством м. Луцька, а також директором ТОВ «БІО ПЕК», діяльність якого пов`язана з виробництвом біоетанолу, експлуатацією стаціонарних джерелу утворення викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря. Діяльність вказаних підприємств викликає неоднозначну оцінку мешканців м. Луцька. Оскільки, позивач обіймає керівні посади на вказаних підприємствах, то у зв`язку з цим підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнавати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як він виконував свої функції. У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Статтею 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та вимагати права вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду даної справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 16, 22, 270, 275, 277, 297 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію»,

Outcome: dismissed