Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В позові вказала, що [INFO] доньці сторін по справі - [PERSON] , виповнилося вісімнадцять років. Починаючи з 1 вересня 2019 року [PERSON] навчається у Навчальному-науковому інституті економіки і управління Національного університету харчових технологій IV рівня акредитації за спеціальністю 073 «Менеджмент», освітньою програмою «Менеджмент пенсоналу» денної форми навчання за кошти фізичних осіб, в зв`язку з чим, не має джерел доходу та вимушена перебувати на повному матеріальному забезпеченні позивачки. Зокрема, в зв`язку з навчанням доньки, позивачка щорічно сплачує за її навчання, оплачує проїзд до місця навчання, проживання в гуртожитку, купує їй одяг та продукти харчування. В той же час, відповідач - батько [PERSON] - [PERSON] є працездатною особою, проте матеріальної допомоги на утримання доньки після досягнення нею повноліття не надає, хоча може її надавати. Відповідач є працездатною особою, та на даний час працює в мережі магазинів «Еко маркет» в м. Бориспіль Київської області. Про наявність у відповідача у власності нерухомого майна позивачці невідомо. Щодо наявності у відповідача рухомого майна позивачці відомо про наявність у відповідача автомобіля «Ауді 6». Враховуючи викладене, просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини його доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею двадцяти трьох років, на час навчання. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та зазначила, що донька сторін по справі навчається згідно договору на оплатній основі та за гуртожиток оплачує 5200 гривень. Донька перебуває на її утриманні та на вихідні дні перебуває вдома. Вона має будинок на праві власності та працює у ФОП " [PERSON] " і отримує заробітну плату щомісчно у розмірі 6000 гривень. Відповідач має на праві власності автомобіль, працює, має ще одну дитину. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно ч.8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі статями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В силу ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 5 ст. 183 ЦПК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» містить роз`яснення, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 02 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 28, 29 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 2 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держави - учасниці визнають право дитини на освіту, із метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: заохочують розвиток здібностей різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей та вживають таких заходів, як введення безоплатної освіти і надання у випадку необхідності фінансової допомоги; забезпечують доступність вищої освіти для всіх на підставі здібностей кожного за допомогою всіх необхідних засобів; забезпечують доступність інформації і матеріалів у галузі освіти і професійної підготовки для всіх дітей. Освіта повинна біти спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових, фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, підготовка дитини; підготовка дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності, етнічними, національними … У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 31 серпня 2001 року зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яготинського районного управління юстиції у Київській області (а.с. 4-5). [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12, 13), які шлюб розірвали. Дочка сторін по справі, [PERSON] , на даний час є повнолітньою та перебуває на утриманні матері (а.с. 6-7). [PERSON] починаючи з 01 вересня 2019 року навчається у Навчальному-науковому інституті економіки і управління Національного університету харчових технологій IV рівня акредитації за спеціальністю 073 «Менеджмент», освітньою програмою «Менеджмент персоналу» денної форми навчання на платній основі (а.с. 8-11). З копій квитанцій вбачається, що [PERSON] за навчання дочки сплатила 20.07.2019 року, 13.01.2020 року, 07.08.2020 року по 10050,00 грн за навчання та 10.08.2020 року 5200,00 грн. за проживання в гуртожитку (а.с. 14-15). Враховуючи дані обставини, матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців, вимоги ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 182, 183, 200, 141, 199 СК України, а також те, що необхідні кошти для забезпечення безперешкодного процесу навчання та розвитку і росту повнолітньої доньки сторін, та те, що незалежно від форми навчання визначений обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка навчається. Крім цього, СК України передбачає стягнення витрат на навчання. Таким чином, враховуючи вище викладене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, щоз відповідача на утримання повнолітньої дочки необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які слід стягнути на період навчання дитини до досягнення нею двадцяти трьох років, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку повнолітнього сина.

Outcome: partial