Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] на період її навчання в сумі 3000 грн, додаткові витрати в сумі 500 грн, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до завершення навчання, а також витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що їх спільна донька [PERSON] , [INFO] , на даний час навчається у Центральноукраїнському державному педагогічному університеті ім.В.Винниченка на денній, оплатній формі навчання та потребує матеріальної допомоги, яку може надати відповідач. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Воробйов В.В. позовні вимоги підтримав та надав пояснення по обставинах справи. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він сплачував аліменти на утримання доньки в сумі 500 грн. Має на утриманні неповнолітнього сина, на даний час офіційно працює та має мінімальний дохід, хворіє, сплачує борг і тому не має можливості сплачувати аліменти позивачу в заявленій сумі. Згоден сплачувати на утримання доньки 700 грн щомісячно, на підтвердження своєї позиції надав до суду відзив на позов та докази, що підтверджують викладені в ньому обставини. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та є повнолітньою (а.с.6-9). [PERSON] навчається на платній основі, денній формі навчання в Центральноукраїнському державному педагогічному університеті ім. В.Винниченка. Термін навчання до 30 червня 2022 року (а.с.10). Стаття 199 СК України зазначає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ч. ч.1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач офіційно працює в ТОВ "Полюс-Р" менеджером із збуту та отримує заробітну плату в сумі 5000 грн (а.с.40-42). Має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.44). Має захворювання хребта та несе додаткові витрати на своє лікування (а.с.52-57). Згідно довідки "Державно експортно-імпортного банку України" має кредитну заборгованість в сумі 19500 грн (а.с.58). Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідач є працездатним, має певний дохід, а тому кошти на утримання доньки з нього належить стягнути в судовому порядку до закінчення її навчання, тобто до 30 червня 2022 року, але в сумі яка підлягає зменшенню до 1250 грн, щомісячно. Позивачем не надано достовірних доказів про те, що вона несе додаткові витрати на утримання доньки і тому позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат в сумі 500 грн щомісячно задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив відповідач, суд виходить з вимог ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами та покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В якості підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер серія КР № 75450 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] в Кіровоградському районному суді Кіровоградської області адвокатом Воробйовим В.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КР № 51, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла в зв`язку із розглядом справи, яка складає 2000 грн, акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 19.08.2019 на 2000 грн, та копію меморіального ордера № @ 2PL696823 від 19.08.2019 на суму 2000 грн, призначення платежу: оплата послуг адвоката за надання правничої допомоги, [PERSON] (а.с.12-16). З акту виконаних робіт за надану правничу (правову) допомогу вбачається, що загальна вартість правової допомоги, наданої позивачу адвокатом Воробйовим В.В., складає 2000 грн, яка включає в себе: 500 грн - попередня консультація, 1000,00 грн - складання позовної заяви (2 год. * 500 грн/год), 500 грн - тривалість-вивчення справи. В судовому засіданні представником позивача зазначено, що підготовка матеріалів для подання до суду розпочалась ще в 2019 році, проте позов поданий до суду в серпні 2020 року, оскільки позивач намагалась вирішити дане питання мирним шляхом, тому всі документи стосовно правничої допомоги датовані 19.08.2019, коли позивач звернулась до адвоката. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідач просив не стягувати з нього витрати на послуги адвокат, адже це спричинить йому значні збитки - це половина його місячної зарплатні. Вважає, що позивач має можливість оплатити послуги правничої допомоги самостійно бо вона їх вже фактично сплатила. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що фактичний обсяг правової допомоги, наданої позивачу, та реальність її надання, підтверджені належними доказами, а розмір витрат відповідає критерію необхідності, розумності і відповідає складності справи, зважаючи на ціну позову, враховуючи, що відшкодування витрат позивачу на правовому допомогу заявлено з дотриманням встановленого законом порядку, тому вважає, що вказані витрати в даному випадку підлягають відшкодуванню позивачу в повному обсязі. Судовий збір по справі підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 840 грн 80 коп., що відповідає положенням ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial