Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. До складу спадкової маси увійшло право спадкодавця на земельну частку (пай), розмір якої 2,7349 га. Розпорядженням голови Липовецької РДА, Вінницької області за №272 від 30.09.2008 року затверджено технічну документацію про передачу земельних часток (паїв) та видачу державних актів про право приватної власності за землю, відповідно до якої гр. [PERSON] запроектовано земельну ділянку [NUMBER] площею 2,7349 га, вартістю 109 833,35 грн., однак за життя Державного акту спадкодавець не отримав. Вона, [PERSON], будучи дочкою спадкодавця, увійшла до першої черги спадкування за законом, спадщину вона прийняла шляхом визначення їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Інші спадкоємці сини: [PERSON] та [PERSON], відмовились від своїх часток у спадщині, на підтвердження чого подали нотаріусу заяви відповідного змісті. Отож позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Проте 17.02.2017 року приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на земельну частку (пай). Така відмова мотивована тим, що позивачем не було надано правовстановлюючого документа в підтвердження належності майна спадкодавцеві. Ураховуючи те, що до спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились, у зв'язку із його смертю, а таке право позивача не визнається, тому вона просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 2,7349 га, вартістю 109 833,35 гривень, що розташована на території Костянтинівської сільської ради, Липовецького району Вінницької області та згідно технічної документації рахується під [NUMBER] по спадщині за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В судове засідання позивач та її представник - адвокат Гуця О.П., не з'явились, однак представник надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Представник відповідача Управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи були оповіщені належним чином, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у відсутності представника відповідача до суду не направили. Однак надали суду письмове заперечення, відповідно до якого просили суд в задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою позицію тим, що згідно Протоколу працівників та пенсіонерів САТ «Турбівське» від 25.05.2005 року, [PERSON] був внесений до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), розмір земельної ділянки 2,7349 га, але за життя не реалізував своє таке право на отримання Державного акту, оскільки помер 04 лютого 2007 року. Разом з тим, розпорядженням голови Липовецької РДА Вінницької області від 30.09.2008 року за №272 було затверджено технічну документацію про передачу земельних ділянок, отож на момент видачі розпорядження [PERSON], помер, тобто не набув за життя права власності на майно, відтак, відповідач вважає, що в позивача відсутнє право визнання за ним права власності в порядку спадкування. Крім цього, відповідач вважає, що він не є суб'єктом порушеного правовідношення, оскільки на момент внесення спадкодавця у списки до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не входило розпорядження землями сільськогосподарського призначення. Зважаючи на те, що позивач та його представник скористалась, наданим їм ч. 2 ст.158 ЦПК України правом заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, відтак не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, дійшов до висновків про таке. [INFO] в місті Вінниці помер [PERSON], про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина за законом. Як слідує із матеріалів спадкової справи, що були витребувані судом до майна померлого [PERSON], своїм правом на спадкування скористалась позивач, [PERSON], будучи дочкою спадкодавця, на що вказує рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 11.11.2016 року, яким було встановлено факт родинних стосунків із спадкодавцем. Позивач спадщину прийняла після визначення їй додаткового строку за рішенням Липовецького районного суду від 04.01.2017 року, яке набрало законної сили. Із матеріалів вищевказаної спадкової справи вбачається, що інші спадкоємці - діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли на неї не претендують, про що подали нотаріусу відповідні заяви, отож єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON], яка прийняла спадщину відповідно до вимог ЦК України являється позивач - [PERSON]. 17.02.2017 року приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вреблевською Ю.В. було винесено постанову, відповідно до якої позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована на території Костянтинівської сільської ради, оскільки заявник не пред'явив документ, який посвідчує право власності спадкодавця на дане майно (а.с. 20). В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що відповідно до протоколу зборів працівників і пенсіонерів САТ "Турбівське" Костянтинівського відділення від 23.05.2005 року, було затверджено список працівників і пенсіонерів, які мають право на земельну частку (пай), де в списку під №62 зазначено [PERSON] (а.с. 14-16). Згідно листа начальника Відділу Держгеокадастру у Липовецькому району Вінницької області від 17.10.2016 року № 29-28-99.2-2879/2-16, слідує, що відповідно до розпорядження Липовецької РДА від 30.09.2008 року за №272 громадянину [PERSON] запроектовано земельну ділянку [NUMBER], площею 2,7349 га, вартістю 109 833,35 гривень, в підтвердження чому надано викопіювання. Згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по Костянтинівській сільській раді, Липовецького району, станом на 01.01.2013 року [PERSON] державний акт на право власності на землю із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - не видавався (а.с. 12). Питання приватизації земельної ділянки громадянами України із земель, що перебувають у державній чи комунальній власності, регулюється нормами земельного законодавства. За правилами п. 1 ст. 25 Земельного кодексу (в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Такі особи мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 5 вищезазначеної статті). Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (ст.81 ЗК України). За приписами ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 та ч.4 вказаної норми, громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільської, селищної, міської ради або районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. З аналізу вказаних норм слідує, що процес приватизації розпочинається із волевиявлення особи, яка має вираз у клопотанні на отримання земельної ділянки. Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують факт, що [PERSON] реалізував таке своє право на отримання земельної ділянки, у зв'язку із чим, за наслідками поданого ним клопотання його було внесено до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай), відповідно до Протоколу загальних зборів від 23.05.2005 року, тобто ще за його життя. В Інформаційному листі 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, судам роз'яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі ч.3 ст.116 ЗК до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Встановлені судом обставини, які були перевірені в контексті правових норм регулювання даного спору спростовують твердження представника відповідача, що спадкодавець не набув відповідного права на земельну частку (пай), отож таке право не може бути успадковане позивачем як спадкоємцем. Крім цього, суд вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є належним відповідачем в силу приписів Земельного кодексу України в редакції 2001 року, відповідно до якої визначено повноваження центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, відповідно до яких саме вони передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено очевидну наявність порушеного права позивача зі сторони відповідача, яке підлягає захисту судом у спосіб визнання за ним права на земельну частку (пай), якого набув спадкодавець за життя та яке позивач успадкувала. В решті позову суд відмовляє, оскільки в цій частині він не ґрунтується на нормах чинного законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: partial