Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої доньки [PERSON] , [INFO] та збільшити розмір стягуваних аліментів. В обгрунтування позову вказує, що вони з відповідачем до 12.08.2010р. перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] . Проте, відповідач не підтримує жодних стосунків з донькою, взагалі не цікавиться нею, не бере участі у її вихованні, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Донька проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, з відповідача в примусовому порядку стягувались аліменти, але на сьогоднішній день матеріальної допомоги не надає, його місце перебування взагалі встановити неможливо, його навіть оголошено в розшук. Вважає, що існують усі підстави для позбавлення його батьківських прав, а також збільшення розміру аліментів, оскільки на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального забезпечення дитини. Позивач та представник третьої особи просили розглянути справу за їхньої відсутності. Позивач надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області та ГУДМС України в Донецькій області зареєстрованим не значиться (а.с. 29, 31), про його виклик у судове засідання на 15.03.2017р. свідчить розміщення оголошення в газеті «Урядовий Кур`єр» від 18.02.2017 року, субота, № 132 (а.с. 68), про його виклик у судове засідання на 14.04.2017р. також свідчить розміщення оголошення в газеті «Урядовий Кур`єр» від 31.03.2017 року, п`ятниця, № 132 (а.с. 88). Однак в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення відповідача участі в розгляді справи. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Дитина проживає разом з матір`ю. 12 серпня 2010 року шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Балаклійського районного суд Харківської області (а.с. 8). З відповідача за рішенням суду від 25.05.2010 року стягуються аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ? частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Згідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 292 від 10.04.2017р., визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Рішення обґрунтовано тим, що [PERSON] не сплачує аліменти на дитину відповідно до рішення суду, більш того його місце проживання невідоме, оскільки він знаходиться у розшуку, з характеристики школи, де навчається [PERSON] вбачається, що за час навчання дитини відповідач жодного разу не спілкувався з педагогами школи щодо навчання доньки та не цікавився її життям. Все це свідчить про його ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування своїми обов`язками. При прийнятті такого рішення було враховано висновок служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації комітету Кременчуцької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с. 91-94). У висновку також зазначено, що при обстеженні умов проживання дитини було встановлено, що вона проживає разом зі своєю матір`ю та бабусею, для неї створені всі умови для належного проживання та розвитку. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності 2 вересня 1990 року, ратифікована Постановою Верховної Ради України № 7889 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як зазначено в Декларації про права дитини від 20.11.1959 року «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости на піклуванні і під відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття нею повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною першою ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З наданих документів, а саме з довідки від 02.03.2017р. про нараховане грошове забезпечення [PERSON] вбачається, що з нього з 27.04.015 року та по теперішній час аліменти не утримуються згідно наказу командира військової частини [NUMBER] № 42 від 07.05.2015р. (а.с. 84). До того ж згідно повідомлення від 30.03.2017р. військової прокуратури Донецького гарнізону Полішкур В.О. 28.03.2016р. повідомлено підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України дезертирство, та цього ж дня оголошено у розшук (а.с. 86, 87). Все це свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 2 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Згідно зі ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив у п. 15 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. З наведених мотивів, суд приходить до висновку, що відповідач тривалий час свідомо не бере участі у вихованні, утриманні дитини та не цікавиться її розвитком, навчанням та, враховує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10.04.2017р. щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За приписами ст. 192 СК України розмір алiментiв, визначений за рішенням суду або домовленістю мiж батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача алiментiв у разi змiни матерiального або сiмейного стану, погiршення або полiпшення здоров`я когось iз них. Отже при заявлені вимоги про збільшення розміру аліментів позивач повинна була надати докази того, що після ухвалення Балаклійським районним судом Харківської області рішення від 25 травня 2010 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу останнього, відбулись зміни матерiального або сiмейного стану, погiршення або полiпшення здоров`я когось iз них. Натомість позивачем таких доказів не надано. Матеріали справи взагалі не містять належних доказів на підтвердження майнового стану позивача, про її доходи та майнового стану відповідача. Оскільки позивач у порушення вимог ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України не довела належними і допустимими доказами зазначених нею підстав для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів, у суду відсутні правові підстави для збільшення розміру аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial