Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Представник позивача - Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що АТ "Криворізька теплоцентраль" є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення. Між позивачем та фізичною особою [PERSON] 15 березня 2017 року укладено договір №1783 купівлі-продажу теплової енергії (далі -Договір). Відповідно до укладеного договору позивач бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію на об`єкт - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію у терміни передбачені договором. Договірні зобов`язання щодо постачання теплової енергії позивач виконав у повному обсязі. Відповідач в порушення умов Договору свої зобов`язання щодо належної оплати за отриманні послуги за період з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року не виконав, у зв`язку з чим станом на 13 серпня 2020 року утворилась заборгованість в сумі 8419,39 грн. Вказану суму заборгованості, а також інфляційні втрати в сумі 1380,78 грн та 3% річних в розмірі 668,05 грн позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. [PERSON] є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 2016 року, що видно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.8). 15 березня 2017 року між Державним підприємством «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії №1783 (а.с.13-17), відповідно до якого позивач зобов`язався поставляти відповідачу теплову енергію в потрібних йому обсягах на об`єкт - нежитлове приміщення, що згідно з додатком 3 до договору (дислокація) знаходиться за адресою: [ADDRESS] , прим. 1. Споживач-покупець зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) і терміни, передбачені цим Договором. Відповідно п. 4.2.5 Договору теплопостачальна організація-продавець має право виписувати рахунки та акти передачі-прийняття теплової енергії споживачеві-покупцю для оплати спожитої ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а також направляти акти передачі-прийняття теплової енергії, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії та які повинні бути повернуті споживачем-покупцем в підписаному, зі своєї сторони, у вигляді теплопостачальній організації-продавцю до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Пунктом 5.1 Договору передбачено, що облік споживання споживачем-покупцем теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку, у разі їх відсутності розрахунковим способом. Згідно з пунктами 6.1, 6.2, 6.3 Договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається споживачем-покупцем, проводяться в грошовій формі за розрахунковий період, відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України. Розрахунковим періодом є календарний місяць. На момент підписання договору тариф теплової енергії установлюється в розмірі 1935,49 грн за 1 Гкал з ПДВ. Оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України, шляхом 30% попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання. Решта 70% вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від споживача-покупця зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості споживача-покупця за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту споживачем-покупцем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місцем споживання теплової енергії. Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за порушення строків сплати споживачем-покупцем за отриману теплову енергію, з нього стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми. Період, за який нараховується штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій, встановлено сторонами у три роки. Встановлено, що заборгованість відповідача виникла за листопад 2017 року, з позовом позивач звернувся до суду 03 вересня 2020 року (а.с.2). За умовами пункту 10.1 Договору договір набуває чинності з 03 листопада 2016 року, діє до 31 грудня 2018 року та припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін на його припинення; прийняття відповідного рішення господарським судом, ліквідації однієї із сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача-покупця від обов`язку повної оплати за спожиту теплову енергію (п.10.2 договору). Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3997 від 30 листопада 2017 року, підписаним замовником [PERSON] та представником виконавця - ПАТ «Криворізька теплоцентраль», підтверджується надання виконавцем послуг з постачання теплової енергії за листопад 2017 року в обсязі 4,35 Гкал на суму 7016,16 грн, що з урахуванням ПДВ складає 8419,39 грн (а.с.21). 15 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про розірвання договору №1783 від 15.03.2017 у зв`язку з продажем приміщення (а.с.20). Листом від 27 грудня 2017 року позивач відмовив відповідачу у розірванні укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу теплової енергії №1788 від 15 березня 2017 року посилаючись на п.10.4 вказаного договору, відповідно до якого строком дії договору є час, протягом якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі договору купівлі-продажу теплової енергії. Також зазначають, що після повідомлення про продаж приміщення нарахування за спожиту теплову енергію припинено. Однак у споживача існує заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 8419,39 грн, таким чином останнім не було виконано п.1.1 Договору, щодо оплати за отриману теплову енергію (а.с.19). Оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» одним із основних обов`язків споживача теплової енергії є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Встановлено судом, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору. Внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо сплати за спожиту теплову енергію, виникла заборгованість в розмірі 8419,39 грн, яка на даний час не сплачена. Оскільки відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідач заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 8419,39 грн підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Так, відповідно до п. 7.3 Договору, за порушення споживачем-покупцем строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат в розмірі 1380,78 грн і 3% річних від простроченої суми в розмірі 668,05 грн та надав розрахунок. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, враховуючи, що визначення предмету та підстав позову є виключним правом позивача, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідач відзив на позов не надав та не довів перед судом неправильності проведеного розрахунку заборгованості позивачем. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved