Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Представник заявника [PERSON] звернувся до суду із заявою в окремому провадженні в якій просить встановити факт народження [INFO] р. в м. Єнакієве, Донецької області, Україна, дитини жіночої статі громадянкою України [PERSON], [INFO], місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Відомості про батька дитини зі слів матері (в порядку ч. 1 ст. 135 СК України). Крім того просить суд допустити негайне виконання рішення суду. Мотивуючи вимоги тим, що заявниця [PERSON] перебуваючи на тимчасово окупованій території України, в КУ "Міська лікарня №2" м. Єнакієв, Донецької області, народила дитину - дівчину. Після народження дитини вона отримала медичне свідоцтво про народження зразка, що використовується на тимчасово окупованій території. З даною медичною довідкою заявниця звернулася до відділу реєстрації актів цивільного стану Недригайлівського районного управління юстиції, щодо реєстрації народження дитини. Але у зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів наданих «державними органами» на тимчасово окупованій території, їй було відмовлено щодо реєстрації народження дитини. Відповідно, їй було рекомендовано звернутися до місцевого суду, оскільки даний документ не визнається таким, на підставі якого проводиться державна реєстрація народження дитини, а у зв'язку із відсутністю первинного медичного свідоцтва про народження у проведенні державної реєстрації народження дитини відмовлено. В судове засідання заявниця [PERSON] не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені вимоги підтримала в поному обсязі, з наведених у заяві підстав та просила суд їх задовольнити. Представник зацікавленої особи, Недригайлівсьного районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, до суду не з'явився надавши відповідну заяву щодо можливості розгляду даної справи без його участі, просив суд постановити рішення на розсуд суду. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII) за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд перевіривши зібрані по справі докази вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 49 Цивільного кодексу України народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, укладення та розірвання шлюбу, зміна імені та смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом міністрів України. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Реєстрація народження дитини, відповідно до ст. 144 Сімейного кодексу України, проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові і засвідчується свідоцтвом про народження. Відповідно до ст.7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один із батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (в редакції Закону № 921-VIII від 24.12.2015) передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Судом встановлено, що заявниця, [PERSON], народилася [INFO] року в м. Єнакієве Донецької області. Має громадянство України, що підтверджується копією паспорту серія [NUMBER], виданий 06.09.2005року Єнакієвським МВ УМВС України в Донецькій області (а.с.6). 25 лютого 2015 року остання прибула на територію Недригайлівського району Сумської області, як внутрішньо переміщена особа, а саме була вимушена залишити місце проживання в м. Єнакієве ,Донецької області у зв'язку з бойовими діями, що там відбувалися. [PERSON] зареєструвала місце перебування в с. Хорол по Недригайлівського району, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виданої 04.03.2015 року (а.с.14). Будучи вагітною, на початку 2017 року в зв'язку з сімейними обставинами заявниця була вимушена поїхати до м. Єнакієве, Донецької області, розраховуючи що до початку пологів повернеться до с. Хорол. В той же час з причин, що не залежали від її волі, довелося народжувати в м. Єнакієве. Так, тимчасово перебуваючи на непідконтрольній Україні території в м. Єнакієве, [INFO] року [PERSON] народила дитину жіночої статі, [PERSON]. В зв'язку з тим, що на даній території не діють органи влади України, на підтвердження факту пологів та народження дитини їй не було видано відповідних документів, які б давали змогу провести реєстрацію народження дитини, отримати свідоцтво про народження та передбачені законодавством соціальні виплати, зокрема що гарантуються законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік», постановою Кабінету міністрів України від 27 грудня 2001 р. N 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми». Співробітники лікувального закладу видали медичне свідоцтво про народження з штампами і печатками так званої «Донецької Народної Республіки». Довідки видавали в м. Єнакієве, що перебуває на тимчасово окупованій території. Вже після народження дитини [PERSON] прибула на територію підконтрольну Україні, в с. Хорол Недригайлівського району Сумської області. При зверненні до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Недригайлівського міжрайонного управління юстиції у Сумській області, [PERSON] було надано роз'яснення про необхідність звернення до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, адже через відсутність належних документів, остання не може провести реєстрацію народження дитини. Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 317 ЦПК України - заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я , який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному КМУ. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до «Порядку ведення державного реєстру актів цивільного стану громадян», затвердженого постановою КМУ від 22.08.2007 року, Реєстр єдина комп'ютерна база даних про акти цивільного стану, внесені до них зміни і доповнення, видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та витягів з Реєстру. Згідно п. 6, зазначеного вище Порядку, внесення до Реєстру відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється реєстратором одночасно із складенням відповідного актового запису цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться державним органом реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові і засвідчується свідоцтвом про народження. Згідно із законодавством батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини зареєструвати її народження в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Невиконання цього обов'язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законодавством України. При зверненні до суду заявником зазначена необхідність встановлення факту народження дитини з метою реєстрації народження дитини органами державної реєстрації актів цивільного. Згідно пункту 1 глави 1 розділу III Правил державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини, як зазначалось вище, визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. За змістом ст. 135 СК України передбачено, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до пунктів 3 і 4 глави 1 розділу ІІІ Правил державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження, підтверджене одним із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, або місце проживання батьків чи одного з них. При цьому, суд враховує принцип 3 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитині повинно належати з її народження право на ім'я та громадянство та статтю 7 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральної Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Даючи оцінку допустимості наданих суду доказів, а саме документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України», будь-який акт, виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі - встановлення факту народження дитини на окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду України з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тобто, документи видані органами чи установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. Аналогічна позиція викладена в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 квітня 2016 року №9-1130/0/4-16. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, оскільки реєстрація народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану на території України не проводилась, то є підстави в судовому порядку встановити факт народження [INFO] р. в м. Єнакієве, Донецької області, Україна, дитини жіночої статі, громадянкою України [PERSON], [INFO], місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Outcome: approved