Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом та просить зобов'язати Відповідача виправити у графі 4 її трудової книжки запис №27 від 25.07.2007 р. та зазначити правильний номер наказу: замість номеру наказу №834-1 вказати номер №834-1-к. Окрім того Позивачка просить стягнути на її користь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог Позивачка у позовній заяві та в судовому засіданні посилалася на те, що 03.11.2008 р. на підставі наказу №834-1-к вона була поновлена на роботі Відповідачем. В трудову книжку було внесено запис про це поновлення №27, згідно до якого її було поновлено на роботі на підставі наказу №834-1 від 3.11.2008 р. 01 жовтня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення по справі №201/5381/13ц (пр.2/201/1781/2013), яке було частково змінено Апеляційною інстанцією, відповідно до абз.35 мотивувальної частини якого судом встановлено наступний факт: «Не може суд прийняти до уваги пояснення позивача на підтвердження свого позову, оскільки вони спростовуються вищевикладеним і об'єктивно нічим не підтверджуються, відсутність в запису в трудовій книжці в номеру наказу букви „к": 834-1, а не 834-1-к само по собі не може бути підставою для задоволення позову і визнання наказу недійсним, це може свідчити лише про технічну помилку... ". Тобто судом першої інстанції встановлено факт технічної помилки, що була допущена під час оформлення трудової книжки. Відповідачем невірно вказаний у трудовій книжці номер наказу, на підставі якого її, Позивачку, було поновлено на роботі. Неправильний запис у трудовій книзі викликав у Позивачки суттєві моральні страждання. Вона була змушена звертатися до адвокатів, постійні стреси та психологічне напруження з приводу порушених законних прав суттєво вплинуло на нормальний стан її здоров'я. Представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що відсутність букви «к» жодним чином не вказує на неправильність запису в трудовій книжці. Ця буква лише вказує на приналежність наказу по категорії «кадровий», а нумерація наказів в Національній металургійній академії України ведеться суцільним порядком. Звертає увагу на те, що висновки суду першої інстанції, що встановив факт технічної помилки, згадані позивачкою, скасовані ухвалою апеляційного суду. Також вважає, що вимоги Позивачки по відшкодуванню моральних страждань є надуманими, оскільки доказів того, що відсутність букви «к» в запису про поновлення на роботі у трудовій книжці Позивачки, спричинили їй такі страждання, не надано та й не могло бути надано через малозначність цієї помилки, яка ні на що не впливає та не потягла за собою ніяких наслідків. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, подані ними для залучення до матеріалів справи з увагою на їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них такі правовідносини. 03.11.2008 р. на підставі наказу №834-1-к Позивачка була поновлена на роботі Відповідачем (а.с.8). В трудову книжку було внесено запис про це поновлення №27, згідно до якого її було поновлено на роботі на підставі наказу №834-1 від 3.11.2008 р. (а.с.9) 01 жовтня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення по справі №201/5381/13ц (пр.2/201/1781/2013), яке було частково змінено Апеляційною інстанцією, відповідно до абз.35 мотивувальної частини якого судом встановлено наступний факт: «Не може суд прийняти до уваги пояснення позивача на підтвердження свого позову, оскільки вони спростовуються вищевикладеним і об'єктивно нічим не підтверджуються, відсутність в запису в трудовій книжці в номеру наказу букви „к": 834-1, а не 834-1-к само по собі не може бути підставою для задоволення позову і визнання наказу недійсним, це може свідчити лише про технічну помилку... " (а.с.2-7). Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно до ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст.4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ч.ч.1,4,5 ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоді завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характер правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Нормою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і противоправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п.2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом міністерств Праці, Юстиції та Соціального захисту населення N 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованим в міністерстві Юстиції 17 серпня 1993 р. за №110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до п.2.6 згадано «Інструкції», у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Відповідно до п.2.9 згадано «Інструкції», виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Оцінюючи докази по справі у їх сукупності, співставленні між собою та наведеними законодавчими нормами, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. В даному випадку, факт невідповідності запису №27 у графі 4 трудової книжки [PERSON] щодо зазначення номеру наказу «№834-1» замість «№834-1-к» є очевидним та встановлюється при співставленні цього запису із номером, зазначеним у відповідному наказі. Відповідно до вимог вищенаведеного законодавства, зокрема, згаданої «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», цей недолік має бути усунений шляхом внесення у трудову книжку виправлення в порядку, визначеному цією Інструкцією. З огляду на викладене, в цій частині позов підлягає задоволенню. Що ж стосується вимог про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, то суд, окрім вимог вищенаведеного законодавства, враховує також положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. В даному ж випадку, наданими доказами не доведено, що неправильне зазначення номеру наказу у графі 4 запису №27 трудової книжки Позивачки, якимсь негативним чином відобразилося на її правах та потягло за собою їх порушення. Так, Сторонами визнано та не потребує доказуванню, що Позивачка була допущена до роботи на підставі зазначеного наказу. Позивачкою не доведено, що вона зазнала якихось утисків, або перешкод в реалізації своїх трудових та інших прав з боку Відповідача або якихось третіх осіб через невірне зазначення номеру наказу в її трудовій книжці. Також документально не підтверджено Позивачкою й того факту, що вона була змушена звертатися до адвокатів та нести витрати, зазнавала у зв'язку з цим постійних стресів та психологічного напруження, а факт внесення неправильного запису у її трудову книжку суттєво вплинув на нормальний стан її здоров'я. У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне в частині стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди відмовити. Оскільки згідно з п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивачка звільнена від сплати судового збору у зв'язку з тим, що даний позов стосується трудових правовідносин, то витрати по сплаті судового збору мають бути покладені на Відповідача. Враховуючи викладене, на підставі ст.124 Конституції України, ст.ст.3, 4, 48, 232, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст.10,11,15,57-64,88,158,159,212-215 ЦПК України, -

Outcome: partial