Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] . Позов мотивований тим, що сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON], яка після розірвання шлюбу проживає з позивачкою. Батько дитини тривалий час, а саме : з липня 2012 року, не спілкується з донькою, не з'являється, не телефонує, аліменти, присуджені згідно рішення суду, не сплачує та момент подання позову мав заборгованність в розмірі 26 269 грн. Позивачка 13.06.2015 року вдруге зареєструвала шлюб з [PERSON], змінивши своє прізвище на «[PERSON]» . Від даного шлюбу мають спільного сина [PERSON] та виховують доньку [PERSON] . Відповідно Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області № 324 від 01.09.2015 року на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Ямпілької РДА Вінницької області від 28.08.2015 року № 42 було дозволено змінити прізвище дитини [PERSON] , [INFO] на прізвище - «[PERSON] ».Згідно повтореного свідоцтва про народження донька була вказана, як [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 6 , вказавши батьків, мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Просить позбавити [PERSON], [INFO], уродженця м. Миколаїв, - батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO], уродженки м. Ямпіль, Вінницької області; стягнути з відповідача на її користь судові витрати, відповідно до квитанції про сплату судового збору., В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, що вказані у позові, та просили позов задовольнити. Позивачка доповнила, що ніколи не забороняла відповідачу спілкуватись з дитиною, однак той самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Вона після розлучення подала відповідача на аліменти, однак той аліменти на дитину не сплачував, має заборгованість по сплаті аліментів. Вона думала, що стосунки наладяться привозила дитину для спілкування до місця проживання відповідача. Зазначила, що вона приїздить часто з м. Явмпіль в м. Вінницю , оскільки її чоловік перебуває у м. Вінниці, та маючи грудну дитину, вона не могла зустрічатись з відповідачем, коли про це просив відповідач, а їх спільна дитина з відповідачем перебувала під наглядом її чоловіка, з яким вона перебуває в шлюбі . Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, відповідач пояснив, що він все таки спілкувався з донькою, а саме з грудня 2013 року по вересень 2016 року тричі спілкувався з дитиною. Крім того один раз їздив відвідувати доньку за місцем її проживання, влітку 2014 року донька була у нього вдома за місцем його проживання. Так дійсно він має заборгованість по сплаті аліментів на корись позивачки для утримання доньки, однак вказана заборгованість виникла не з прямої його вини, що він не бажає працювати, а через те, що роботи не має у зв'язку з економічною кризою в державі. В жовтні, грудні 2016 року, січні, лютому березні 2017 року ним було переказано грошові кошти на утримання доньки. В 2016 році він купив доньці телефон, але дзвонити не зміг, так як йому позивачка повідомила, що він таким чином розрушить її сімю. Він хоче спілкуватись з дитиною, однак під час телефонних розмов з позивачкою та не хотіла з ним спілкуватись, не хотіла говорити йому про доньку, навіть не повідомляла чи ходить та до дитячого садочка. Про те, що дитині було змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON], йому не відомо, про цю подію йому ніхто не повідомляв належним чином, а були лише якісь незрозумілі дзвінки з цього приводу, суть яких він так і не зрозумів. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ямпільської РДА Вінницької області в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити. Вказав, що батько не піклується про розвиток дитини не відвідує дитину. Про те, щоб змінити прізвище дитини за заявою позивачки дане питання виновилось на розгляд комісії та про це відповідача повідомляли в телефонному режимі і він про це знав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Голованівської РДА Кіровоградської області з позовом не погоджуються та просять не позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно доньки, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Вказала, що думка відповідача щодо зміни прізвища дитини не була належним чином і в законний спосіб з'ясована, відповідно до вимог закону. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та її чоловіка знає 1,5 року, а батька дитини вона не бачила, жодного разу та не бачила відповідача біля дитини. Свiдок [PERSON] суду пояснила, що позивачка є її донькою. Вказала що за останніх 3-4 роки зі сторони відповідача спідкування з дитиною не було. Їй не відомо що саме заважало відповідачу спілкуватись із дитиною. Свiдок [PERSON] суду пояснив, що донька позивача проживає біля матері, відповідача він ніколи біля дитини не бачив. Він є я хрещеним батьком дитини, відповідач на хрестинах присутнім не був. Свiдок [PERSON] суду пояснив, що позивачка є його невісткою, відповідача він не знає. Позивачка півтора року проживає біля нього разом з чоловіком - його сином та дитиною. Свiдок [PERSON] суду пояснив, що відповідача [PERSON] він не знає та ніколи бачив. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували між собою шлюб 31.07.2010 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №37. (а/с.11). У шлюбі в сторін 11.01.2011 році народилась донька [PERSON], якій у відповідності до розпорядження №324 від 01.09.2015 року Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області було дозволено змінити прізвище малолітній [PERSON] [INFO] на прізвище [PERSON], про що 08.08.2015 року видано повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №6, у відповідності до якого слідує, що батьками [PERSON] [INFO], є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а/с.14,15). 08.09.2011 року у відповідності до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO], в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30.06.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. (а/с.13) Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 19.09.2013 року шлюб між сторонами був розірваний. (а/с.12). 13.06.2015 року позивачка зареєструвала шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області з [PERSON], про що вчинено актовий запис №28. (а/с.20). [INFO] у позивача народився син [PERSON], батьками якого являються: батько [PERSON] та [PERSON]. (а/с.21). Судом встановлено, що після розлучення сторін у 2011 році їх малолітня донька стала проживати з позивачкою, які почали проживати окремо від відповідача, переїхавши на проживання у Вінницьку область. За період з грудня 2013 року по вересень 2016 року відповідач по справі тричі спілкувався з дитиною, а також приїздив та відвідував доньку за місцем її проживання. В літку 2014 року малолітня спільна дитина сторін перебувала за місцем проживання відповідача в с. Межирічка Голованівського району Кіровоградської області. З підстав того, що позивач по справі зареєструвала шлюб та створила нову сім»ю, відносини між сторонами погіршилися щодо їх спільної дитини, оскільки побачення з дитиною відповідача стало затрудненим через те, що у позивач створила нову сім»ю, в неї народилась друга дитина, батьком якої відповідач не являвся, та проживала разом зі своїм чоловіком в його батьків. Позивач маючи малолітнього сина [PERSON] [INFO] вона не могла зустрічатись з відповідачем, коли на те хотів відповідач, а їх спільна дитина з відповідачем перебувала під наглядом її дійсного чоловіка. Через відсутність постійної роботи, відповідач не мав повної можливості сплачувати аліменти на утримання доньки, з підстав чого виникла заборгованість по їх сплаті, позивач з даного приводу до суду не зверталась, а відповідач впродовж осені 2016 року та зими 2017 року здійснював перерахунок коштів на утримання доньки. Відповідно до висновку від 10.01.2017 року за N 01-01-11-48 Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітньої доньки [PERSON] [INFO] вбачається, що у 2015 році позивачка зареєструвала шлюб вдруге, і дитина сторін [PERSON] проживає з мамою, молодшим братиком та вітчимом однією сім»єю. [PERSON] та вітчимом склалися гарні стосунки, вона називає його татом та отримує справжню батьківську любов,турботу, підтримку , матеріальне забезпечення та позитивний сімейний мікроклімат. Було прийнято рішення та надано відповідний дозвіл на зміну прізвища малолітній. [PERSON] жодними діями та вчинками не проявив свого бажання зберегти родинні стосунки з донькою. Проігнорував намагання працівників служби у справах дітей поспілкуватися з ним особисто та почути власну думку з даного питання. Не надав пояснень своєї поведінки та можливих шляхів до налагодження стосунків, що свідчить, про його небажання та байдуже ставлення до життя та подальшої долі власної дитини. (а/с.86-87). За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Обов'язок надати докази на підтвердження вимог і заперечень законом покладено на сторони ( ст. 60 ЦПК України ) . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно статтей 9, 18 Конвенції „Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України . Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов"язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили твердження позивачки, що відповідач протягом тривалого часу не спілкується з дитиною. Суд вважає, що дитина не відчуває батьківської турботи не тільки з вини батька, а й з вини матері, яка враховує лише свої інтереси, щодо можливості відповідачу на спілкування в той чи інший спосіб з донькою. Таким чином, обмежене спілкування [PERSON] з донькою суд не може розцінити, як свідоме ухилення від виконання батьківського обов'язку по вихованню дитини і як підставу для позбавлення батьківських прав. Суд критично ставиться до висновку від 10.01.2017 року за N 01-01-11-48 Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітньої доньки [PERSON] [INFO], оскільки при складанні висновку не були з'ясовані належним чином усі суттєві обставини. Таким чином, вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим і не містить переконливих аргументів, які б вказували на те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відсутні докази того, що служби у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації моніторив питання виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків і застосовував відносно нього попереджувальні заходи. Висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер, а тому суд не погоджується з цим висновком, на підставі всіх встановлених судом фактичних обставин та зібраних доказів. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. Суд розцінює звернення позивачки до суду з позовом до відповідача, про позбавлення того батьківських прав відносно спільної дитини, після укладення шлюбу з іншою особою, від якого в них народилась спільна дитина, як намір записати батьком малолітньої дитини [PERSON] [INFO], особу з якою та перебуває в даний час в шлюбних відносинах, що знаходить своє відображення у висновку Ямпільської районної державної про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої доньки [PERSON] [INFO] Крім цього суд вважає, що участь батька у вихованні малолітньої доньки [PERSON] дійсно була недостатньою, однак на думку суду, це частково викликано проживання дитини після розірвання шлюбу в іншому місці. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Суд вважає не доведеним, що відповідач не бажає виконувати свої батьківські обов'язки. Судові витрати по справі покласти на позивача.

Outcome: dismissed