Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, в якому зазначила, що вона є власницею житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.06.1997. Відповідач у справі є її колишній чоловік. Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано 18.08.1995 року. [PERSON] понад один рік не проживає в будинку позивача, не приймає участі у витратах щодо утримання будинку, однак зняти реєстрацію місця свого проживання в будинку [PERSON] не бажає, чим порушує її право власності . Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Позивач пояснила, що вона є власницею домоволодіння житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Вона шкодує що в минулому приписала колишнього чоловіка у 2015 році, який під час їх спільного проживання здійснював над нею фізичне насильство. Відповідач у її будинку не проживає з травня 2018 року по сьогоднішній день 02 березня 2020 року. Також просила не приймати до уваги письмові пояснення свідків, які надала сторона відповідача так як вони не проживають поблизу з її будинком у м.Помічній, а також є родичами позивача, а саме: свідок [PERSON] та [PERSON] є рідними племінницями позивача, [PERSON] є рідною сестрою. [PERSON] не може проживати адресою [ADDRESS] , так як у будинку проживає [PERSON] , а будинок виставлений на продаж. Представник позивача пояснила, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач з травня 2018 року у будинку позивача не проживає з травня 2018 року по сьогоднішній день, що підтверджується актом голови вуличного комітету від 11 червня 2019 року та його довідкою від 29 лютого 2020 року. Також підтверджується письмовими поясненнями свідків, які є сусідами позивача [PERSON] , [PERSON] . Також просила не приймати до уваги письмові пояснення рідних племінниць позивача [PERSON] та [PERSON] , а також рідної сестри позивача [PERSON] , які є близькими родичами позивача, а також вони не проживають поблизу із будинком [PERSON] . Також не вірною в її поясненнях зазначена адреса проживання рідної сестри позивача [PERSON] , яка взагалі не проживає по [ADDRESS] , а у будинку , який вона зазначила, проживає [PERSON] , а будинок виставлений на продаж. Заяву до органів поліції, яку долучив відповідач щодо насильства відносно нього його дружини [PERSON] , не підтвердилася. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання надав відзив на позовну заяву, в якій зазначив що він позов не визнає, тому, що не проживає за даним місцем реєстрації з червня 2019 року так, як відповідач покинув житло на вимогу власника та в подальшому остання чинить перешкоди в користуванні цим житлом, в будинку залишилися його речі, позивач змінила замки. Так, як він не проживає в помешканні з червня 2019 року, а позов було подано в серпня 2019 року, тобто менше ніж рік, тому він вважає, що даний позов безпідставний. В судовому засіданні відповідач пояснив, що не проживає у будинку, який на праві власності належить [PERSON] , з червня 2019 року. Також його колишня дружина не повертає йому його особисті речі, які знаходяться у будинку за адресою [ADDRESS] . В подальшому це може його позбавити можливості взагалі забрати з будинку власні речі. Також підтвердив, що по сьогоднішній день він не проживає за адресою [ADDRESS] так як йому вчиняються перешкоди відповідачем. Щодо позовних вимог заперечував. Також в судовому засіданні не заперечував щодо наявності родинних відносин з свідками пояснення яких він долучив. Щодо зазначеної адреси у поясненнях місця проживання його рідної сестри [PERSON] , то остання могла помилитися. Водночас вважає пояснення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належними та допустимими доказами. Представник відповідача також заперечувала щодо позовних вимог. Так як в акті голови вуличного комітету зазначено, що відповідач не проживає у будинку з 2018 року, що також підтверджено поясненнями свідка [PERSON] . Зазначене підтверджує те, що перебіг строку починається з першого дня 2019 року, а позов поданий до суду 13.08.2019, тобто річний термін втрати права на користування житлом передбачений законом на момент звернення до суду не сплив. Довідка голови вуличного комітету та пояснення надані [PERSON] суперечать акту голови вуличного комітету, а тому ці доводи не можуть бути прийняті до уваги. Також родинні відносини відповідача із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не дають підстав суду не приймати до уваги їх письмові пояснення. Також позивач не повертає відповідачу його особисті речі, які знаходяться у будинку за адресою: [ADDRESS] та чинить перешкоди проживати за вказаною адресою. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Помічнянська міська рада Добровеличківського району Кіровоградської області представника в судове засідання не забезпечили, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно належним чином. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). [PERSON] , [INFO] , є єдиним власником будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 червня 1997 року, посвідченим державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори Дишлевою Т.В. та домовою книгою за зазначеною адресою ( а.с.10). Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13.09.1995 виданого Добровеличківським РАГС Кіровоградської області з`ясовано, що [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] 18.08.1995 відповідно до актового запису №94 ( а.с.9). Як власниця житла [PERSON] надала дозвіл на тимчасове проживання та реєстрацію свого колишнього чоловіка [PERSON] з 14.11.2015, що підтверджується домовою книгою для реєстрації громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] ( а.с.11-14). Зазначене підтверджується також і довідкою про склад сім`ї, виданої Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області від 26.04.2019, що до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , входить [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 17.06.2005; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 14.11.2015 року (а.с.15). Відповідно до акту голови вуличного комітету від 17.06.2019, [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] і не проживає за цією адресою з 2018 року ( а.с.16). Згідно з довідкою голови вуличного комітету Бельмана С.В. від 29.02.2020, який проживає по сусідству із будинком позивача по [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] і не проживає за цією адресою з травня 2018 року. Відповідно до письмових пояснень пояснення [PERSON] , яка проживає по сусідству із будинком позивача по [ADDRESS] , [PERSON] проживав по [ADDRESS] і не проживає за цією адресою з травня 2018 року. Згідно з письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , - [PERSON] не проживає по [ADDRESS] з червня 2019 року. В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що [PERSON] та [PERSON] є рідними племінницями позивача, [PERSON] є рідною сестрою, яка не вірно зазначила адресу свого проживання по [ADDRESS] . Отже наявні пояснення надані [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , що [PERSON] не проживає в будинку, якого власником є [PERSON] , з червня 2018 суд вважає недопустимими так як вони надані близькими родичами, а тому такі пояснення на думку суду надані зацівкавленими особами саме на користь відповідача. Суд також враховує що адреси місця проживання [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зазначені у м. Помічній, однак по інших вулицях та адресах, які зі слів позивача є віддаленими від її місця проживання [ADDRESS] . Також сумнівною є зазначенням [PERSON] не вірної адреси у її поясненнях, що також вказує на її зацікавленість надання пояснень саме на користь відповідача. Суд також акцентує увагу на тому що надані пояснення [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] є повністю ідентичними за змістом. Отже суд доходить до висновку, що такі пояснення не можуть спростувати письмових пояснень наданих сусідами позивача [PERSON] , [PERSON] та довідки й акту голови вуличного комітету Бельмана С.В. , який також проживає по сусідству. Суд також вважає, що зміст акту голови вуличного комітету Бельмана С.В. від 11.06.2019 та довідка від 29.02.2020 не суперечать змісту, оскільки довідка голови вуличного комітету Бельмана С.В. містить уточнення, а саме що [PERSON] не проживає в будинку по [ADDRESS] з травня 2018 року. Зазначене також і підтверджується уточненими поясненнями [PERSON] . Суд також зазначає, що враховуючи в сукупності як пояснення [PERSON] , [PERSON] , акт від 11.06.2019 та довідку від 29.02.2020 голови вуличного комітету Бельмана С.В. , фактично [PERSON] не проживає у житловому будинку по [ADDRESS] більше року. Суд зазначає, що подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновок суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Суд зазначає, що поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином відповідач понад встановлений законом термін - понад рік без поважних причин не проживає в житловому будинку, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов`язок щодо сплати комунальних послуг не ніс, відтак останній як зареєстрований мешканець у будинку втратив право користуватися цим житлом. Поважні причини відсутності відповідачів в спірній квартирі понад встановлені строки судом не встановлено. В судовому засіданні також не знайшли своє підтвердження пояснення відповідача про те, що позивач чинив перешкоди відповідачу у користуванні (проживанні) спірним будинком. Факт перебування на реєстраційному обліку відповідача в домоволодінні позивача позбавляє останню можливості розпоряджатися належним їй на праві приватної власності будинком. Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом та зняття з реєстрації за місцем проживання , що належить позивачеві . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача у розмірі 768 ( сімсот шістдесят вісім).

Outcome: approved