Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у розмірі 29375 грн. 00 коп. В своїх позовних вимогах позивач зазначає, що 06.11.2015 року ним був поданий рапорт до Міністерства внутрішніх справ України про звільнення його з органів внутрішніх справ у звязку з переведенням до Національної поліції України як уповноваженого в ОВС відділу внутрішньої безпеки в Миколаївській області. На посаді оперуповноваженого в ОВС ВВБ у Миколаївській області в званні «майор міліції» перебував по 06 листопада 2015 року. Наказом ГУ НП в Миколаївській області № 11 о/с від 25 січня 2016 року його, прибулого з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, призначено старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого управління. На виконання доручення Національної поліції України від 28 січня 2016 року ГУНП в Миколаївській області було видано наказ № 52 від 01 лютого 2016 року «Про проведення атестування особового складу ГУНП в Миколаївській області» на підставі\~ст.57 Закону України «Про Національну поліцію»\~та Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС від 17 листопада 2015 року № 1465. Даним наказом передбачено проведення атестування поліцейських ГУНП в Миколаївській області та зобов'язано керівників структурних підрозділів скласти списки поліцейських та підпорядкованих підрозділів, які підлягають атестуванню. \~26 лютого 2016 року атестаційна комісія № 7, за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди з ним, прийняла рішення, що [PERSON] не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. 04 березня 2016 року апеляційна атестаційна комісія Південного регіону розглянула його скаргу та прийняла рішення про її відхилення. 23 березня 2016 року ним було оскаржено відповідні дії та рішення ГУ НП України в Миколаївської області та Атестаційної комісії № 7 ГУ НП в Миколаївській області. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року визнано дії Головного управління Національної поліції у Миколаївській області щодо проведення атестації відносно нього протиправними та визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) атестаційної комісії № 7 Головного управління Національної поліції у Миколаївській області розділ IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: «4 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність». Зазначає, що неправомірні дії ГУ НП в Миколаївській області щодо призначення та проведення відносно нього атестування та прийняття до виконання висновку атестаційної комісії, який обєктивно не підтверджений, незаконний та необґрунтований, завдало йому моральну шкоду, що вплинуло на широке коло його стосунків з іншими людьми та призвело до моральних переживань, як наслідок ушкодження здоровя, що підтверджується копіями лікарняних листів. Після чого скоротивши займану ним посаду старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Миколаївській області, ГУ НП в Миколаївській області [PERSON] було звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» без запропонування посади за новими штатами та при неукомплектованості, недостатності кадрів, наявності вакансій. Вважає, що вищезазначене призвело до моральних переживань, ушкодження здоровя, приниження честі та гідності, престижу та ділової репутації, порушення його прав, що вплинуло на коло його стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного характеру, втрата роботи призвела до відчутних наслідків та матеріального добробуту його сімї. Наслідки неправомірних дій ГУ НП в Миколаївській області постало для нього як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення психоемоційного сфери існування особистості, які перешкоджали можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто спричинили йому моральних страждань. Від представника ГУ НП в Миколаївській області до суду надійшли заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, як вбачається з позову, позивачем зазначено, що незаконними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду у вигляді приниження честі та гідності, але з матеріалів, доданих до позову, позивачем не надано доказів про те, що відповідач розповсюджував недостовірну інформацію, ображав, тощо, що принижувало б гідність позивача під час проведення атестування чи взагалі під час проходження служби в поліції. [PERSON] не надав доказів, що проведення атестування, прийняттям атестаційною комісією висновку відносно нього про службову невідповідність, а також звільненням по скороченню штатів було спричинено каліцтво чи інше ушкодження здоровя, пошкоджено чи знищено майно, принижено честь та гідність. Крім того, проведення атестування та прийняття висновку про службову невідповідність, вважає, що не можна розцінювати як протиправну поведінку ГУ НП в Миколаївській області безпосередньо відносно позивача, оскільки відповідно до наказу ГУ НП в Миколаївській області № 52 від 01.02.2016 року атестуванню підлягав увесь особовий склад поліції. Зазначені позивачем хвороби ніяким чином не можуть бути повязані із проведенням атестування та повязані з інфекційними захворюваннями та наявністю хронічних хвороб. Не погоджується з твердженням позивача, що звільненням з органів поліції спричинило позивачу втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач не довів належними та допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди винними діями відповідача, які б порушували його трудові права. Позивачем неодноразово надавалися до суду письмові пояснення до позовної заяви. Відповідно до яких позивач не згодний з запереченнями відповідача. Зазначає, що дані заперечення є недоречними, необґрунтованими, надуманими та направлені на введення суду в оману. Позивачем неодноразово заявлялися клопотання про залучення та зміну відповідачів по справі. 13 березня 2017 року ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва залучено в якості співвідповідача Головне управління державної казначейської служби у Миколаївської області. 20 квітня 2017 року суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва Губницьким Д.Г. залучено в якості третьої особи Державну казначейську службу України. Від представника Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області надійшли заперечення проти позову, відповідно до яких заперечують проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі з наслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Якщо для відшкодування такої шкоди необхідні додаткові кошти понад обсяг бюджетних призначень, в установленому законодавством порядку подаються відповідні пропозиції щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) та/або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (місцевого бюджету). Позивачем не надано жодних належних доказів, які підтверджували б розмір визначеної моральної шкоди. Вважає, що підстави відшкодування шкоди з Державного бюджету відсутні та розмір моральної шкоди є необґрунтованим, надуманим та визначений позивачем без урахування засад розумності та виваженості і не відповідає характеру немайнових втрат та обсягу моральних страждань. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з вересня 2004 року перебував на службі в органах МВС, зокрема на посаді оперуповноваженого в ОВС ВВБ у Миколаївській області в званні «майор міліції» перебував по 06 листопада 2015 року. Наказом Національної поліції України № 13 о/с від 07 листопада 2015 року «По особовому складу» по Департаменту внутрішньої безпеки відповідно до п. 9, 12\~розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію»\~та згідно з Наказом Національної поліції від 06 листопада 2015 року № 13 «Про затвердження тимчасового штату Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції» призначено з 07 листопада 2015 року прибулих з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціальних звань поліції, в порядку переатестування, [PERSON], який мав спеціальне звання «майор міліції», оперуповноваженим в особливо важливих справах, присвоївши йому спеціальне звання «майор поліції». Наказом ГУНП в Миколаївській області № 11 о/с від 25 січня 2016 року позивача, прибулого з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, призначено старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого управління. На виконання доручення Національної поліції України від 28 січня 2016 року ГУНП в Миколаївській області було видано наказ № 52 від 01 лютого 2016 року «Про проведення атестування особового складу ГУНП в Миколаївській області» на підставі\~ст.57 Закону України «Про Національну поліцію»\~та Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС від 17 листопада 2015 року № 1465. Вважаючи рішення (висновки) атестаційної комісії від 26 лютого 2016 року, оформленого протоколом ОП № 15.00004010.0021661 незаконним, необ'єктивним та таким, що прийняте без урахування професійних якостей позивача, оскільки будь-які підстави та мотиви прийняття атестаційною комісією рішення про невідповідність займаній посаді відсутні, [PERSON] звернувся до суду з вимогою про його скасування. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії ГУНП в Миколаївській області щодо проведення атестації [PERSON] протиправними. В решті позову - відмовлено. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2016 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії ГУНП у Миколаївській області щодо проведення атестації [PERSON] протиправними. Визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) атестаційної комісії № 7 ГУНП у Миколаївській області розділ IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа, а саме: "4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність". В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Відповідно до листа Територіального медичного обєднання МВС України по Миколаївській області від 20.10.2016 року за вих. № 33/35-Д-01 (01) та довідки № 1012 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС [PERSON] з 11.03.2016 року по 30.03.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с. 18, 19). Відповідно до листа Територіального медичного обєднання МВС України по Миколаївській області від 20.10.2016 року за вих. № 33/35-Д-01 (03) та довідки № 1640 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС [PERSON] з 27.04.2016 року по 11.05.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с. 22, 23). Відповідно до листа Територіального медичного обєднання МВС України по Миколаївській області від 20.10.2016 року за вих. № 33/35-Д-01 (04) та довідки № 1780 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС [PERSON] з 12.05.2016 року по 31.05.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с. 30, 31). Відповідно до листа Територіального медичного обєднання МВС України по Миколаївській області від 20.10.2016 року за вих. № 33/35-Д-01 (05) та довідки № 2033 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС [PERSON] з 01.06.2016 року по 13.06.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с. 20, 21). Відповідно до листа Територіального медичного обєднання МВС України по Миколаївській області від 20.10.2016 року за вих. № 33/35-Д-01 (06) та довідки № 2127 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС [PERSON] з 14.06.2016 року по 30.06.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с. 24, 25). Відповідно до листа Територіального медичного обєднання МВС України по Миколаївській області від 20.10.2016 року за вих. № 33/35-Д-01 (07) та довідки № 2280 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС [PERSON] з 04.07.2016 року по 18.07.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с. 26, 27). Відповідно до листа Територіального медичного обєднання МВС України по Миколаївській області від 20.10.2016 року за вих. № 33/35-Д-01 (08) та довідки № 2403 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС [PERSON] з 19.07.2016 року по 30.07.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с. 28, 29). Таким чином у період з 11.03. по 30.07.2016 року позивач постійно знаходився на лікарняному з діагнозами: підвищення артеріального тиску, ячмінь, гострий конюнктивіт, бронхіт, ниркова коліка та лівобічний коксоартроз. У відповідності до вимог ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав, а саме, вину роботодавця, факт порушення роботодавцем законних трудових прав особи, протиправність дій роботодавця та причинний звязок. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною ч.1\~ст. 23 ЦК України\~передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~ст. 237-1 КЗпП України. Так, у відповідності до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно роз'яснень, які містяться в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4, судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. При цьому, слід зазначити, що компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових відносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, затримка виконання рішення про поновлення на роботі, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі\~ст. 237 КЗпП України\~здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати\~(висновки\~ВерховногоСудуУкраїни,\~викладені\~в\~постанові№6-23цс12від 25.04.2012 року). Статтею 23 ЦК України\~визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 1168 ЦК України\~встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно роз'яснення\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як на підставу стягнення моральної шкоди, позивач посилається на неправомірне проведення атестації відносно нього, за результатами якої його було визнано не відповідаючим займаній посаді та підлягаючим звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Вважає що такі висновки принижують його честь та гідність, порушують встановлене законом право на працю. В той же час, судом встановлено, що [PERSON] звільнений зі служби поліції відповідно до статті 68 Закону України «Про національну поліцію» за статтею 77 ч.1 п.4 у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (Наказ№213 від 01.08.2016 року) (а.с.49). Вказаний наказ позивачем не оспорювався та в його основу не було покладено висновки атестаційної комісії щодо невідповідності [PERSON] займаній посаді. Тобто причинний звязок між проведеним атестуванням та звільненням [PERSON] у звязку із скороченням штату, відсутній. Беручи до уваги вищевикладене, а також зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його законних прав внаслідок звільнення, не надано належних та допустимих доказів в підтвердження причинного звязку між звільненням та моральною шкодою, не доведено порушення його права на працю. З огляду на досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed