Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] пред'явили до суду позов до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - міський відділ ДВС), Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), треті особи - Публічне акціонерне товариство «УніверсалБанк» (далі - ПАТ «УніверсалБанк»), [PERSON], про визнання недійсними електронних торгів, проведених 24 квітня 2017 року, з яких реалізовано нежитлове приміщення площею 94,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,00945 га, кадастровий номер [NUMBER], оформлених протоколом № 252147 від 24 квітня 2017 року. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що міським відділом ДВС здійснюється примусове виконання виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на підставі рішення від 03 березня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УніверсалБанк» заборгованості за кредитним договором № 11/350-к від 07 вересня 2007 року в сумі 100644,85 доларів США, що еквівалентно1182688 гривень та 3441 гривень судового збору. В ході виконання зазначеного виконавчого провадження 24 квітня 2017 року ДП «Сетам» проведено повторні електронні торги з реалізації вищевказаних нежитлового приміщення та земельної ділянки, які є предметом іпотеки. Переможцем торгів визначено [PERSON] Позивачі вважають, що електронні торги проведені неправомірно, оскільки: 1) повідомлення про призначення торгів та про початкову ціну продажу предмета іпотеки [PERSON] як іпотекодержатель не одержував, при тому що відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-813цс15 повідомлення включає в себе не тільки направлення відомостей, а й отримання їх особою, якій вони надіслані, внаслідок чого було порушене право [PERSON] щодо виконання зобов'язання, забезпеченою іпотекою, до дня продажу предмета іпотеки; 2) з інформації, розміщеної на інтернет-сайті ДП «Сетам» станом на 15 травня 2017 року стан аукціону визначений як «очікування оплати», а тому торги вважаються такими, що не відбулися; 3) ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2017 року у цивільній справі № 607/5040/17 вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони проведення торгів із реалізації вищезазначеного майна; 4) рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки судом не ухвалювалось, а без такого рішення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в контексті Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки в ході виконавчого провадження про стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя не допускається; 5) [PERSON], якій разом із [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя належить вищевказане майно, згоди на його реалізацію не давала, що порушило її право як співвласника цього майна; 6) частка [PERSON] у спільному майні, з метою звернення стягнення на нього, не виділялась. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до судового розгляду на 27 червня 2017 року о 15 годині 30 хвилин. Крім цього, ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року задоволено заяву позивачів про забезпечення позову в справі, що розглядається. Заборонено всім визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суб'єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати будь-які реєстраційні дії в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо приміщення загальною площею 94,6 кв.м. та земельної ділянки площею 0,00945га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В судове засіданні 27 червня 2017 року о 15 годині 30 хвилин не з'явився представник відповідача ДП «Сетам» та третя особа [PERSON], у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 03 жовтня 2017 року. 03 липня 2017 року від відповідача ДП «Сетам» надійшло письмове заперечення на позов з клопотанням про розгляд справи без участі представника відповідача. 14 липня 2017 року від третьої особи [PERSON] також надійшло письмове заперечення на позов з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. 28 вересня 2017 року від представника позивача [PERSON] надійшло письмове клопотання про зупинення провадження у справі. Однак, у судове засідання 03 жовтня 2017 року представник позивачів не з'явилася, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 25 жовтня 2017 року на 14 годину 30 хвилин. 25 жовтня 2017 року від представника третьої особи ПАТ «УніверсалБанк» надійшло клопотання про об'єднання в одне провадження справи, що розглядається, та цивільної справи № 607/5040/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «УніверсалБанк», треті особи - Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, Державне підприємство «Сетам», про виключення з-під арешту майна - нежитлового приміщення площею 94,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,00945 га, кадастровий номер [NUMBER]. В судовому засіданні 25 жовтня 2017 року судом відмовлено у задоволенні цього клопотання, представник позивачів подане нею раніше клопотання про зупинення провадження у справі відкликала. Судом заслухано пояснення представників судового процесу та оголошено перерву на стадії дослідження письмових доказів до 20 грудня 2017 року. У зв'язку із неявкою 20 грудня 2017 року представника відповідача міського відділу ДВСв судове засідання в розгляді справи оголошено перерву до 15 березня 2018 року. У зв'язку із відсутністю належним чином підтверджених повноважень представника позивачів (закінченням строку дії довіреностей) перерву оголошено до 11 квітня 2018 року, а в подальшому, у зв'язку з неявкою представника позивачів - до 24 квітня 2018 року. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала з викладених у позовній заяві мотиві, доповнивши обгрунтування позову твердженням про те, що «ДП «Сетам» на момент проведення торгів перебував у правовому режимі обмеження суб'єктивних прав, а саме не мав права проводити електронні торги», проведення торгів під час заборони їх проведення відповідно до ухвали суду порушує публічний порядок, а тому такий правочин є нікчемним. Реалізація майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя без виділення частки [PERSON] в натурі, за відсутності судових рішень про стягнення боргу з [PERSON] чи про звернення стягнення на належне їй майно, є порушенням вимог ст. 73 Сімейного кодексу України. Просила позов задовольнити. Представник відповідача міського відділу ДВС в судовому засіданні позову не визнала, вказала, що виконавче провадження проводилось відповідно до вимог закону, відбулася примусова реалізація іпотечного майна шляхом проведення електронних торгів, відділ ДВС при цьому ніяких порушень вимог закону не допустив. Представник відповідача ДП «Сетам» у своїх письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позову, вважаючи його необгрунтованим, з таких підстав: 1) на адресу ДП «Сетам» не надходило жодних документів про заборону або припинення торгів; 2) станом на 27 червня 2017 року від державного виконавця не надходило повідомлення про надходження коштів чи про відсутність оплати, тому статус торгів (очікування сплати) залишався незмінним; 3) на виконання ч. 5 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» 29 березня 2017 року ДП «Сетам» розміщено публікацію про проведення електронних торгів з продажу іпотеки по лоту № 207900 у двох засобах масової інформації - газетах «Свобода» та «Номер 1», а також листом № 2730/18-18-17 від 27 березня 2017 року письмово повідомлено сторін виконавчого провадження ([PERSON] та ПАТ «УніверсалБанк») та міський відділ ДВС про реєстраційний номер лота, відомості про предмет іпотеки, день та час проведення електронних торгів, початкову ціну лота, крім того, сам по собі факт неналежного повідомлення божника про проведення прилюдних торгів відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1884цс15 не може бути підставою для визнання електронних торгів недійсними; 4) звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення суду в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя допускається на підставі Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-54цс16; 5) щодо тверджень позивачів про те, що іпотечне майно належить їм на праві спільної сумісної власності, то ця обставина не перешкоджала проведенню торгів, оскільки подружжя несе солідарну відповідальність за виконання кредитного договору, про що також неодноразово вказував Верховний Суд України при розгляді таких справ; 6) дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою визнання торгів недійсними; 7) позивачами не доведено, що відбулося порушення вимог порядку проведення торгів, такі порушення вплинули на результат торгів і що внаслідок цього порушені права та законні інтереси позивачів. Представник третьої особи ПАТ «УніверсалБанк» у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Вимоги позивачів вважає необґрунтованими, оскільки: 1) виконання рішення суду про стягнення заборгованості відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» має відбуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику, в тому числі і за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, без окремого рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно; 2) [PERSON] дала згоду як на одержання [PERSON] кредитних коштів, так і на передачу майна, придбаного за рахунок цих коштів, в іпотеку банку. Тому твердження про порушення її прав унаслідок реалізації майна, яке належить позивачам на праві спільної сумісної власності, є безпідставними. Третя особа [PERSON] у своїх письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позову з таких підстав: 1) правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-813цс15, на яку посилаються позивачі, сформована на підставі нормативно-правових актів, зокрема Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999р. № 68/5, а також закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р., які станом на дату проведення торгів вже втратили чинність; 2) оплата за придбання реалізованого на торгах майна здійснена 05 травня 2017 року, що підтверджується наданою ним копію платіжного доручення № 22598719; 3) позивачами не доведено, що реалізоване на торгах майно перебувало в спільній сумісній власності, а якщо і перебувало, то не могло бути передане в іпотеку без згоди другого з подружжя. Крім того, за умови додержання вимог ст. 6 Закону України «Про іпотеку» перебування предмета іпотеки в спільній сумісній власності подружжя не перешкоджає реалізації цього майна. Судом досліджено надані сторонами докази та встановлено такі обставини: Позивачі [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 26 січня 1980 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 26 січня 1980 року Бучацьким райвідділом ЗАГСу Тернопільської області. 07 вересня 2007 року [PERSON] придбав за договорами купівлі-продажу, укладеними між ним та [PERSON], посвідченими приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, зареєстрованими у реєстрі за № 6068, № 6073, приміщення площею 94,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,00945 га, для обслуговування викупленого нежитлового приміщення, кадастровий номер [NUMBER], розташовану по [ADDRESS]. Відповідно до договору іпотеки від 07 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» як іпотекодержателем та [PERSON] як іпотекодавцем, [PERSON] передав в іпотеку банку в якості забезпечення зобов'язань за укладеним між ним та банком кредитним договором № 11/350-к від 07 вересня 2017 року, за яким він отримав кредит у сумі 175000 доларів США, приміщення площею 94,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,00945 га, кадастровий номер [NUMBER] за тією ж адресою. Згідно з нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 23 серпня 2007 року [PERSON] дала згоду на одержання її чоловіком [PERSON] кредиту в сумі 175000 доларів США у ВАТ «Банк Універсальний» для купівлі нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на передачу цього приміщення в іпотеку ВАТ «Банк Універсальний», для забезпечення своєчасного виконання ним зобов'язань з повернення кредиту. Як убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта [PERSON], номер довідки 85132165, дата формування 14.04.2017р., 04 грудня 2015 року зареєстровано обтяження: арешт всього нерухомого майна на підставі постанови Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції від 25.11.2015р.; [PERSON] є власником нежилого приміщення площею 94,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з 30.09.2007р. 25 листопада 2016 року державним виконавцем міського відділу ДВС Пуршегою І.В. відкрито виконавче провадження № 52982642 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 25 серпня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УніверсалБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 100644,85 доларів США, що еквівалентно1182688 гривень та 3441 гривень судового збору. Постановою державного виконавця від 09 грудня 2016 року у цьому ж виконавчому провадженні описано та накладено арешт на нежитлове приміщення площею 94,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,00945 га, кадастровий номер [NUMBER] за тією ж адресою. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2017 року у цивільній справі № 607/5040/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «УніверсалБанк», треті особи - Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, Державне підприємство «Сетам», про виключення з-під арешту майна - нежитлового приміщення площею 94,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,00945 га, кадастровий номер [NUMBER], вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ДП «Сетам» проводити торги з реалізації вказаного нежитлового приміщення та земельної ділянки в системі електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ), номер лоту 207900. Відповідно до протоколу № 252147 24 квітня 2017 року ДП «Сетам» проведено електронні торги з реалізації вищевказаного нежитлового приміщення та земельної ділянки площею 0,00945 га, кадастровий номер [NUMBER] (реєстраційний номер лота 207900). Переможцем торгів згідно з вказаним протоколом визначено [PERSON], ціна продажу - 868720 гривень, сума сплаченого гарантійного внеску 43436 гривень. Сума в розмірі 825284 гривень підлягає сплаті до 12.05.2017р. З копії супровідного листа ДП «Сетам» № 2730/18-8-17 від 27 березня 2017 року вбачається, що до міського відділу ДВС, ПАТ «УніверсалБанк» та [PERSON] надсилалось повідомлення щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, у тому числі відомості про реєстраційний номер лота - 207900 (уцінено лот № 198751), відомості про предмет іпотеки - не житлове приміщення площею 94,6 кв.м, та земельна ділянка площею 0,00945 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS], день та час проведення електронних торгів - 24 квітня 2017 року о 09 годині, початкова ціна продажу майна - 868720 гривень. Повідомлення аналогічного змісту опубліковані в газеті «Свобода» № 24 (3164) за 29 березня 2017 року та в газеті «Номер один» № 13 (586) за 29 березня 2017 року. Відповідно до платіжного доручення № 22598719 від 05 травня 2017 року [PERSON] сплатив на рахунок ДП «Сетам» на підставі протоколу № 252147 від 24 квітня 2017 року грошові кошти в розмірі 825284 гривні. Кошти в зазначеному розмірі надійшли на депозитний рахунок міського відділу ДВС, що підтверджується копією виписки по рахунках від 05 травня 2017 року. Також, згідно з квитанцією № 23 від 21 квітня 2017 року [PERSON] сплачено на рахунок ДП «Сетам» гарантійний внесок за участь у торгах у розмірі 43436 гривень. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного. Правовідносини з приводу реалізації арештованого майна, що є предметом іпотеки, регулюються Законом України «Про виконавче провадження», Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2831/5, (далі - Порядок, Порядок реалізації арештованого майна), з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про іпотеку». Враховуючи аналіз правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника торгів та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення протоколу електронних торгів та акта про проведені електронні торги є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України, згідно з пунктом 2 частини другої якої одним із таких способів є визнання правочину недійсним. Також беручи до уваги те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-174цс12 у Постанові від 13 лютого 2013 року, в якій, крім зазначеного, Суд вказав, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Розділом VIІ Порядку реалізації арештованого майна визначено особливості реалізації окремих видів майна. Так, пунктом 2 цього розділу передбачено, що реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку». Цим же пунктом Порядку передбачено, що організатор не пізніше ніж за 15 робочих днів до дня початку електронних торгів публікує в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки та на Веб-сайті повідомлення про проведення таких електронних торгів. Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення електронних торгів у засобах масової інформації організатор письмово повідомляє виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна. За результатами проведення електронних торгів складається протокол, який підписується уповноваженим представником організатора та покупцем предмета іпотеки. Якщо належна до сплати сума від переможця електронних торгів не зарахована на рахунок одержувача у десятиденний строк з дня проведення електронних торгів, гарантійний внесок йому не повертається, а наступний учасник, що запропонував найвищу ціну, оголошується переможцем електронних торгів. За його відсутності або відмови електронні торги оголошуються такими, що не відбулися. Гарантійний внесок не повертається також учаснику торгів, який став переможцем торгів, але відмовився підписати протокол. Судом встановлено, що 29 березня 2017 року ДП «Сетам» опублікувало в двох місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки (газети «Свобода» та «Номер один») та на Веб-сайті повідомлення про реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, у тому числі відомості про реєстраційний номер лота, про предмет іпотеки, день та час проведення електронних торгів, початкову ціну продажу майна. Повідомлення аналогічного змісту 27 березня 2017 року надіслані ДП «Сетам» до міського відділу ДВС, ПАТ «УніверсалБанк» та [PERSON] за вихідним № 2730/18-18-17. Верховний Суд України, розглядаючи справи у спорах щодо визнання публічних торгів недійсними, неодноразово викладав правову позицію, відповідно до якої суди при розгляді таких справ повинні перевіряти дотримання вимог щодо письмового повідомлення, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу. Разом з тим, Суд зазначав, що письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей, проте сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Саме наявність порушення таких прав, а не лише порушення норм закону під час проведення прилюдних торгів, є підставою для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними. Такі правові позиції викладені, зокрема, в постанові від 16 березня 2016 року у справі за № 6-323 цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2677цс16. Як зазначено в позовній заяві, та підтримала в судому засіданні представник позивачів, внаслідок неотримання [PERSON] повідомлення про проведення електронних торгів порушене його право щодо можливості виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою до дня продажу майна. Тобто, якби він мав можливість погасити борг до дня проведення торгів, підстав для примусової реалізації іпотечного майна не було б. Однак, жодних доказів на обґрунтування таких доводів позивачем не надано. Як установлено судом, виконавче провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором відкрито ще у листопаді 2016 року. Позивачем не доведено, що йому не було відомо про те, що відбувається процедура примусового виконання рішення, не надано ніяких доказів про те, що він вчиняв реальні дії на погашення заборгованості за виконавчим листом і мав можливість у 15-денний термін до проведення торгів сплатити всю суму заборгованості. За таких обставин суд вважає недоведеними твердження позивача про порушення його прав унаслідок неотримання ним письмового повідомлення про проведення електронних торгів. Доводи позивачів про те, що станом на 15 травня 2017 року стан аукціону визначений як «очікування оплати», а тому торги вважаються такими, що не відбулися, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, оскільки судом установлено, що сума в розмірі 825284 гривень, яка відповідно до протоколу № 252147 від 24 квітня 2017 року підлягала сплаті до 12 травня 2017 року, сплачена [PERSON] відповідно до платіжного доручення № 22598719 05 травня 2017 року. Копія цього платіжного доручення наявна в матеріалах справи. З приводу проведення торгів за наявності ухвали суду про забезпечення позову в іншій цивільній справі, якою заборонено ДП «Сетам» проводити торги з реалізації нежитлового приміщення площею 94,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,00945 га, кадастровий номер [NUMBER] в системі електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ), номер лоту 207900, суд враховує таке. Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 18, 153, 157 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Аналогічні положення були передбачені статтями 14, 151, 153, 154 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, якою суд керувався при постановленні ухвали про забезпечення позову у справі № 607/5040/17, та яка була чинною на момент проведення електронних торгів. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Ураховуючи особливості мети забезпечення позову, суд розглядає заяву про забезпечення позову у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 157 ЦПК України, стаття 154 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року). Забезпеченням позову фактично є обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 158 ЦПК України, стаття 154 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року). Розглядаючи справу № 6-2552цс16, у якій предметом позову було визнання недійсним договору купівлі-продажу, що укладений в період дії ухвали суду про забезпечення позову (накладення арешту на майно), Верховний Суд України в постанові від 18 січня 2017 року вказав, що судам слід було з'ясувати, чи був обізнаний продавець у накладенні арешту, та виклав правову позицію, відповідно до якої той факт, що встановлені ухвалою суду про забезпечення позову обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-640цс17. Верховний Суд у своїй постанові від 12 лютого 2018 року у справі № 466/5878/16-ц, предметом оскарження в якій було свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане під час дії ухвали про забезпечення позову, якою накладено арешт на майно, на яке видане це свідоцтво, дійшов до висновку, що наявність ухвал про забезпечення позову в інших справах не може бути підставою для відмови і видачі особі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та державної реєстрації права власності на квартиру. У наданих суду письмових запереченнях ДП «Сетам» зазначено, що на його адресу не надходило жодних документів про заборону або припинення торгів. Про заборону проведення торгів йому відомо не було. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону): 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Ухвала від 19 квітня 2017 року, якою заборонено проведення оспорюваних електронних торгів, постановлена судом у цивільній справі за позовом [PERSON], яка є позивачем і в цій справі. Тому саме позивач [PERSON], за заявою якою вжито заходи забезпечення позову, повинна була звернутись до відділу ДВС з заявою про примусове виконання ухвали про забезпечення позову, а в подальшому мала можливість ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження, відкритого на підставі вказаної ухвали суду, як стягувач у цьому виконавчому провадженні, та отримати відповідні докази на підтвердження обізнаності ДП «Сетам» про наявність ухвали про забезпечення позову та надати їх суду. Однак, жодних доказів на підтвердження зазначеного позивачем [PERSON] не надано. Тому суд вважає необгрунтованими доводи представника позивачів про те, що ДП «Сетам» на момент проведення торгів «перебував у правовому режимі обмеження суб'єктивних прав, а саме не мав права проводити електронні торги», а їх проведення під час дії вищезазначеної ухвали суду порушують публічний порядок, і вказаний правочин є нікчемний. Так, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Оскільки позивачем не доведено факт обізнаності ДП «Сетам» про наявність ухвали суду про забезпечення позову, якою заборонено проводити електронні торги, суд не може прийти до переконання, що їх проведення порушило публічний порядок. З приводу доводів позивачів про відсутність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, що, на їх переконання, унеможливлює реалізацію предмета іпотеки в ході виконавчого провадження про стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя, суд вважжає їх необгрунтованим, виходячи з нижчезазначеного. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Розділом VІІ цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 49 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною 7 цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, положення Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, визначеного ст. ст. 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості. Виходячи зі змісту ст. 51 цього Закону, можна дійти до висновку, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами в першу чергу для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, а вимог інших стягувачів - лише за наявності письмової згоди заставодержателя. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Положення цього Закону дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-54цс16. Аналогічну позицію зайняв і Верховний Суд у своїй постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 466/4397/15-ц. Серед підстав позову позивачами вказувалось і на відсутність згоди [PERSON] на реалізацію предмета іпотеки, внаслідок чого порушене її право власності на це майно. Даючи оцінку таким доводам позивача, суд враховує, що [PERSON] надала письмову згоду як на отримання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 175000 доларів США, так і на передачу майна, придбаного за рахунок цих коштів, в іпотеку банку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією нотаріально посвідченої заяви [PERSON] Кредитний договір та договір іпотеки укладений у період шлюбу позивачів. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок цих коштів нерухоме майно, внаслідок укладення кредитного договору, також виникло зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16. За таких обставин суд вважає доводи [PERSON] про порушення її права на майно, яке реалізоване з торгів, необгрунтованими. Останнім аргументом, якими позивачі доводили обгрунтованість пред'явленого ними позову, вони вказували відсутність виділу часток у спільному майні, посилаючись на вимоги ст. 73 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до зазначеної статті за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Нотаріальну згоду на передачу майна в іпотеку, як вже зазначалося, [PERSON] надала. Набувши права спільної сумісної власності на іпотечне майно, [PERSON] набула й солідарний з [PERSON] обов'язок повернення кредитних коштів, а тому її доводи про те, що стягнення накладене на спільне майно за зобов'язанням [PERSON] як одного з подружжя не заслуговують на увагу. Аналізуючи в сукупності встановлені обставини справи, доводи позивачів, вимоги закону, які застосовуються до правовідносин, що виникли між сторонами суд прийшов до переконання, що позивачі не довели, що внаслідок проведення 24 квітня 2017 року електронних торгів, з яких реалізовано нежитлове приміщення площею 94,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,00945 га, кадастровий номер [NUMBER], порушені їх права, а також судом не встановлено порушень встановленої законом процедури їх проведення, які б могли вплинути на результат їх проведення. З цих підстав у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed