Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Представник позивача зазначив, що 15.08.2016р. між позивачем та ТОВ «Укрколія» було укладено договір на виконання робіт з реконструкції та відновлення залізничного обладнання № 000126/16 від 15.08.2016 року, за умовами якого\~ТОВ «Укрколія взяло на себе зобов'язання виконати роботи з реконструкції та відновлення залізничного обладнання (дільниці залізничної колії, що складається із залізничних рейок та шпал з кріпленнями), а [PERSON] «[PERSON], Інк» зобовязалося прийняти виконані роботи та сплатити за них за умовами цього договору. За актом приймання-передачі обєкта проведення робіт згідно Договору на виконання робіт з реконструкції ділянки залізничної колії від 15.08.2016р. [PERSON] «[PERSON], Інк» передав, а ТОВ «Укрколія» отримало залізничне обладнання (залізничні колії, рейки та шпали з кріпленням). 15.08.2016р. між сторонами по справі укладено договір доручення, за яким відповідач зобов'язується від імені позивача здійснити представницькі повноваження та виконати від імені позивача певні дії в порядку виконання умов договору від 15.08.2016р. № 000126/16. За п. 4.1.8 договору доручення б/н від 15.08.2016р. відповідач зобов'язаний повернути залізничне обладнання на територію позивача у стані, не гіршому, ніж після їх отримання від підрядника, після виконання робіт за договором № 000126/16 від 15.08.2016р., оформити та підписати акт приймання-передачі (повернення) залізничного обладнання за договором № 000126/16 від 15.08.2016р. Надалі від [PERSON] надійшов акт б/н від 21.12.20107р. приймання-передачі (повернення) обєкта проведення робіт згідно Договору на виконання робіт з реконструкції ділянки залізничної колії № 000126/16 від 15.08.2016р. та оригінал довіреності від 15.08.2016р., яка була видана для виконання договору на виконання робіт з реконструкції ділянки залізничної колії № 000126/16 від 15.08.2016р., але ділянки залізничної колії не повернуто.\~ Посилаючись на положення ст.11, 190, ч.1 ст.316, ч.1 ст. 321, ст. 386, ст.387, ст.1212, ч.1 ст.1213 ЦК України, позивач просив витребувати з володіння відповідача залізничне обладнання (а саме: дільниці залізничної колії, що складається з залізничних рейок та шпал з кріпленнями) та стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн. Представник позивача 23.03.2018р. до суду направив заяву, в якій уточнив свої позовні вимоги щодо майна та просив витребувати з володіння відповідача залізничне обладнання у вигляді дільниці залізничної колії довжиною 9068 м., що складається із залізничних рейок довжиною 18\~136 м., шпал кількістю 630 штук, В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, додатково пояснила, що відповідачем в рахунок компенсації балансової вартості майна, отриманого за договором доручення від 15.08.2016р. на підставі довіреності від 15.08.2016р. перераховано позивачу 86500,00 грн. Разом з тим, згоду на отримання грошової компенсації замість майна в натурі позивач не висловлював, хоча кошти за залізничне обладнання позивачем від [PERSON], отримані та витрачені. На теперішній час його визнано банкрутом, через що слід виявляти та реалізовувати майно підприємства в рахунок погашення боргів. Відповідач просить розглянути справу без її участі, надала відзив на позовну заяву, згідно якого вона не заперечує факту отримання нею 21.12.2017р. майно у вигляді рейок, шпал та кріплень, але на теперішній час при виконанні умов цього договору вказане майно фактично нею втрачене. Через неможливість виконання обовязку з повернення зазначеного майна в натурі нею на рахунок позивача перераховано грошові кошти в сумі вартості вказаного залізничного майна. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши відзив відповідача, заперечення на відзив позивача, матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 15.08.2016р. між позивачем та ТОВ «Укрколія» було укладено договір на виконання робіт з реконструкції ділянки залізничної колії № 000126/16 від 15.08.2016 року, за умовами якого\~ТОВ «Укрколія взяло на себе зобов'язання виконати роботи з реконструкції та відновлення залізничного обладнання (дільниці залізничної колії, що складається із залізничних рейок та шпал з кріпленнями) [PERSON] «[PERSON], Інк», а [PERSON] «[PERSON], Інк» зобовязалося прийняти виконані роботи та сплатити за них за умовами цього договору (а.с.20-21). За актом приймання-передачі обєкта проведення робіт згідно Договору на виконання робіт з реконструкції ділянки залізничної колії від 15.08.2016р. [PERSON] «[PERSON], Інк» передав, а ТОВ «Укрколія» отримав залізничне обладнання, залізничні колії, рейки та шпали з кріпленням (а.с.21). 30.09.2016р. між позивачем та ТОВ «Укрколія» була укладена додаткова угода до договору № 000126/16 від 15.08.2016 року, якою, зокрема, продовжено строк дії договору (а.с.22). 15.08.2016р. між сторонами по справі укладено договір доручення, за яким відповідач зобов'язується від імені позивача здійснити представницькі повноваження та виконати від імені позивача певні дії в порядку виконання умов договору від 15.08.2016р. № 000126/16 (а.с.23), а також видано довіреність (а.с.25). За п. 4.1.8 договору доручення б/н від 15.08.2016р. відповідач зобов'язаний повернути залізничне обладнання на територію позивача у стані, не гіршому, ніж після їх отримання від підрядника, після виконання робіт за договором № 000126/16 від 15.08.2016р., оформити та підписати акт приймання-передачі (повернення) залізничного обладнання за договором № 000126/16 від 15.08.2016р. Згідно акту б/н від 21.12.20107р. приймання-передачі (повернення) обєкта проведення робіт залізничне обладнання після виконання робіт за договором № 000126/16 від 15.08.2016 р. передано ТОВ «Укрколія» відповідачу (а.с.24). Постановою від 20.10.2016р. господарського суду Запорізької області припинено процедуру розпорядження майном боржника [PERSON] «[PERSON], Інк», припинено повноваження розпорядника майна, визнано [PERSON] «[PERSON], Інк» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора (а.с.17-19).\~ 03.01.2018р. ліквідатор звернувся до відповідача з заявою про повернення переданого їй майна підприємства (рейок, шпал з кріпленням), разом з актом приймання-передачі (повернення) та довіреності на здійснення представницьких повноважень від 15.08.2016р. (а.с.30). Згідно зазначеної заяви та довідки (а.с.31), балансова вартість частки залізничної колії довжиною у 9068 метрів становить 86500,00 грн., заставна вартість 66\~962,14 грн. У січні 2018р. відповідач засобами поштового звязку повернула позивачу оригінали довіреності від 15.08.2016р. та акт приймання-передачі (повернення) від 21.12.2017 р. Платіжним дорученням від 15.01.2018р. відповідачем перераховано позивачу 86500,00грн., призначення платежу компенсація балансової вартості майна, отриманого за договором доручення від 15.08.2016р. на підставі довіреності від 15.08.2016р. (а.с.84). Викладене сторонами не оспорюється і визнається. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання. Таким чином, по справі встановлено, що 15.08.2016р. між позивачем та ТОВ «Укрколія» було укладено договір на виконання робіт з реконструкції ділянки залізничної колії № 000126/16 від 15.08.2016 року та залізничне обладнання передане останньому. За положеннями ч.ч.1,2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. За п. 4.1.8 договору доручення б/н від 15.08.2016р. відповідач зобов'язаний повернути залізничне обладнання на територію позивача у стані, не гіршому, ніж після їх отримання від підрядника, після виконання робіт за договором № 000126/16 від 15.08.2016р., оформити та підписати акт приймання-передачі (повернення) залізничного обладнання за договором № 000126/16 від 15.08.2016р. За ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. В судовому засіданні встановлено, і сторонами справи визнано, що після виконання ремонтних робіт відповідач, діючи як фізична особа на підставі договору доручення від 15.08.2016р. та довіреності від позивача, залізничне обладнання від підрядника отримала, але не повернула позивачу як власнику. За положеннями ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За п. 5.2 цього договору, у випадку пошкодження або знищення залізничного обладнання повірений (відповідач) відшкодовує його вартість замовнику (позивачу) у повному обсязі у відповідності з діючими ринковими цінами на аналогічну нову техніку. За п.5.3 договору, у випадку порушення своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобовязання є його неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. [PERSON] власності позивача на залізничне обладнання сторонами по справі визнається, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цього і добровільності такого визнання. Суду не надано доказів перебування майна, яке позивач просить витребувати, у заставі, і не подано клопотання про залучення заставодержателя в якості третьої особи. Разом з тим, якщо така застава і наявна, то власника майна не змінює.\~ Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Ефективним засобом захисту, є такий спосіб захисту, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Отже, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є такий спосіб захисту, який є ефективним, тобто забезпечує реальний захист прав та інтересів. Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Як зазначає у своєму відзиві відповідач, вона, отримавши вимогу від 03.01.2018р. арбітражного керуючого\~ліквідатора [PERSON] «[PERSON], Інк», у січні 2018р. засобами поштового звязку повернула позивачу оригінали договору довіреності від 15.08.2016р. та акт приймання-передачі (повернення) від 21.12.2017р., а через неможливість виконання свого обовязку в натурі, на підставі п. 5.2 договору доручення платіжним дорученням від 15.01.2018р. перерахувала позивачу 86500,00грн., як компенсацію балансової вартості майна, отриманого за договором доручення від 15.08.2016р. на підставі довіреності від 15.08.2016р. Позивач, в свою чергу, повернуту довіреність і акт приймання-передачі отримав, і, хоча й не надавав своєї згоди, але одержані грошові кошти прийняв в рахунок компенсації балансової вартості майна та витратив їх, тобто фактично признав ці зараховані кошти за втрачене залізничне майно. Ані у запереченнях на відзив, ані в\~ судовому засіданні представник позивача не спростовувала твердження відповідача про те, що залізничне обладнання фактично втрачене під час виконання договору доручення, і повернути їх в натурі неможливо. Прийняттям документів, а також прийняттям від відповідача і розпорядженням отриманих від нього грошових коштів як компенсації вартості втраченого майна, і не спростуванням в судовому засіданні втрати відповідачем залізничного обладнання під час виконання доручення позивач фактично підтвердив неможливість виконання відповідачем обовязку з повернення майна в натурі через його втрату. Обґрунтовуючи позов у частині обраного способу захисту права позивач зазначає про процедуру банкрутства, в ході якої слід виявляти майно боржника, витребовувати його, реалізовувати та отримані кошти направляти на погашення вимог кредиторів. Разом з тим, згідно постанови від 20.10.2016р. господарського суду Запорізької області припинено процедуру розпорядження майном боржника [PERSON] «[PERSON], Інк» і припинено повноваження розпорядника майна. На підставі викладеного суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки обраний позивачем спосіб захисту права не є належним, тобто не є\~ ефективним, не забезпечить реальний захист прав та інтересів позивача, а також не забезпечить дійсного припинення порушення його прав. Позивачу слід звернути увагу на п. 5.2 договору доручення, укладеного між сторонами, згідно якого у випадку пошкодження або знищення залізничного обладнання повірений (відповідач) відшкодовує його вартість замовнику (позивачу) у повному обсязі у відповідності з діючими ринковими цінами на аналогічну нову техніку, яка поза розумним сумнівом є вищою добровільно сплаченої відповідачем заставної вартості бувшого у використанні залізничного обладнання. Як випливає з матеріалів справи, ліквідаційна процедура, яка відкрита на підприємстві, не перешкоджає позивачу отримувати грошові кошти на рахунки та розпоряджатися ними. Судові витрати слід розподілити за положеннями ст.141 ЦПК України.\~

Outcome: dismissed