Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача [PERSON] обласної кредитної спілки „Довіра про стягнення 60214,37 гривень, з яких 49181 гривня заборгованості за договором №9393 внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок з процентами, 9885,37 гривень розмір інфляційних втрат, 1099,49 гривень розмір трьох процентів річних, вказавши в позові, що 17.10.2013 року в місті Запоріжжі між КС "Довіра" в особі начальника голови правління [PERSON], та позивачем [PERSON] було укладено Договір № 9393 банківського вкладу. Предметом Договору є розміщення депозитного вкладу в сумі 50000 гривень на строк 13 місяців з виплатою відповідачем на користь вкладника відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 22 відсотків річних. Сплата процентів здійснюється відповідачем щомісячно. 17.10.2013 року позивачка внесла готівку на депозитний рахунок 50000 гривень, при цьому повідомила кредитну спілку про свій намір повернути вклад, зазначеним у договорі шляхом, а саме за поданням відповідачу письмової заяви. У листопаді 2014 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про повернення суми депозитного вкладу готівкою з нарахованими відсотками. 28.11.2014 року вона отримала від відповідача письмову відмову на подану заяву у видачі суми вкладу та нарахованих відсотків, у якій зазначено, що позивачу необхідно прийти у відділення банку в інший день, але конкретної відповіді надано не було. Таким чином, на момент подання позовної заяви відповідач не повернув суму депозитного вкладу та нарахованих відсотків, чим порушив свої зобов'язання по Договору, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивачка, наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві та з посиланням на норми Закону та пункти договору, просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позові. Представник [PERSON] обласної кредитної спілки „Довіра у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, дослідивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними\~\~є докази,\~\~які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність\~\~конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У судовому засіданні доведено, що 17.10.2013 року в місті Запоріжжі між КС "Довіра" в особі начальника голови правління [PERSON], та позивачем [PERSON] було укладено договір № 9393 банківського вкладу. Предметом договору є розміщення депозитного вкладу в сумі 50000 гривень на строк 13 місяців з виплатою відповідачем на користь вкладника відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 22 відсотків річних. Сплата процентів здійснюється відповідачем щомісячно. Згідно п.2.3.3 договорів внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок виплата процентів вкладнику здійснюється щомісячно. Проте з листопада 2014 року сплата відсотків за договором внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок припинилася, а на вимогу позивача грошові кошти не повернуті, що є порушенням норм Цивільного кодексу України та умов договору. У відповідності до ч.І ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.І ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.І ст.610 ЦК України, невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ч.І ст. 625 ЦК України, боржник, що порушив зобов'язання не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності ч.І ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За такими обставинами, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнувши з [PERSON] обласної кредитної спілки «Довіра» 60214,37 гривень заборгованості, з яких 49181 гривня заборгованості за договором №9393 внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок з процентами, 9885,37 гривень розмір інфляційних втрат, 1099,49 гривень розмір трьох процентів річних.

Outcome: approved