Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 80\~273,81 дол. США (вісімдесят тисяч двісті сімдесят три долари США 81 цент), що згідно курсу НБУ складає 915\~121,43 грн. (дев*ятсот п*ятнадцять тисяч сто двадцять одна гривня 43 копійки) за Договором про надання споживчого кредиту № 11299151000 від 15.02.2008 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею: 42,7 кв.м., житловою площею: 27,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк» (ЄДРПОУ:34047020, місцезнаходження: 01001, Київська обл.., м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) на підставі Іпотечного договору № б/н від 15.02.2008 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON]. Припинити право власності іпотекодавця [PERSON], в тому числі право володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, а саме двокімнатною квартирою загальною площею: 42,7 кв.м., житловою площею: 27,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Виселити та зняти з реєстрації місця проживання та перебування [PERSON] та інших осіб, які проживають за вказаною адресою. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» (ЄДРПОУ:34047020, місцезнаходження: 01001, Київська обл.., м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3\~388,55 гривень. Свої вимоги представник позивача обгрунтовує тим, що 15.02.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11299151000. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит у сумі 46\~970,00 дол. США, який зобовязався повернути у повному обсязі в строк до 15.02.2023 року або достроково зі сплатою 12,40 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту, іпотекодавець [PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею: 42,7 кв.м., житловою площею: 27,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], на підставі Іпотечного договору № б/н від 15.02.2008 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобовязань АКІБ «УКРСИББАНК». 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», (що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року), інтереси якого представляє на підставі довіреності Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансові Перспективи». У зв*язку з тим, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобов*язання за кредитним договром № 11299151000 від 15.02.2008 року, станом на 05.05.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 80\~273,81 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 915\~121,43 грн., в рахунок якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею: 42,7 кв.м., житловою площею: 27,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотеко держателем ПАТ «Дельта банк» та припинити право власності іпотекодавця [PERSON] в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаним нерухомим майном, а також виселити та зняти з реєстрації місця проживання та перебування [PERSON] та інших осіб,які проживають за вказаною адресою. Представник позивача надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, а саме шляхом публікації оголошення в газеті «Одеські вісті», причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутність, або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи є достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні дкази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.02.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11299151000. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит у сумі 46\~970,00 дол. США, який зобовязався повернути у повному обсязі в строк до 15.02.2023 року або достроково зі сплатою 12,40 % річних за користування кредитом. Згідно умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно до ч.1ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір № 11299151000 від 15.02.2008 року оформлений згідно вимог цивільного законодавства, скріплений підписами сторін та завірений печаткою установи, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладання. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту, іпотекодавець [PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею: 42,7 кв.м., житловою площею: 27,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], на підставі Іпотечного договору № б/н від 15.02.2008 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] Вказане нерухоме майно загальною площею: 42,7 кв.м., житловою площею: 27,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] належать іпотекодавцю, [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири,посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 15.02.2008 року, реєстр за № 781, та внесено запис про реєстрацію правочину в Державний реєстр правочинів за реєстраційним № 2694872. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобовязань АКІБ «УКРСИББАНК». 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», (що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року), інтереси якого представляє на підставі довіреності Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансові перспективи». На підставі ст.514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно о ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника станом на 05.05.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 80\~273, 81 дол. США (вісімдесят тисяч двісті сімдесят три долари США 81 цент), що згідно курсу НБУ складає 915\~121, 43 грн. (дев*ятсот п*ятнадцять тисяч сто двадцять одна гривня 43 копійки), яка складається з: - 44\~358, 34 дол. США, що в еквіваленті складає 505\~685, 08 грн. тіло кредиту; - 16\~702, 34 дол. США, що в еквіваленті складає 190\~406, 68грн. прострочена заборгованість за кредитом; - 35\~915, 47 дол. США, що в еквіаленті складає 409\~436, 35 грн. відсотки; - 8\~322, 48 дол. США, що в еквіваленті складає 94\~876, 27 грн прострочена заборгованість по відсоткам. На підставі ст.ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ «Дельта банк» має право вимагати виконання зобовязання на свою користь. Таким чином, в рахунок виконання основного зобовязання ПАТ «Дельта банк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до п.39 Постанови пленуму ВСУ №5 від 30.04.2012 року, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю, тобто враховуючи спосіб захисту прав, передбачений ст.16 ЦК України, існують всі підстави для визнання права власності за позивачем. Відповідно до Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03.06.2014 року № 1304-VII, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Нерухоме майно, на яке повинно бути звернено стягнення це двокімнатна квартира, загальною площею: 42,7 кв.м., житловою площею: 27,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 25.09.2014 року, [PERSON], [INFO] був зареєстрований за адресою: [INFO]. З 12.07.2013 року знятий з обліку за рішенням суду. Реєстрації немає. Тобто дія мораторію не поширюється на дані правовідносини в разі, якщо іпотечне майно не використовується, як місце постійного проживання іпотекодавця та в разі, якщо іпотекодавцю належить на праві власності будь-яке інше нерухоме майно. Відповідно до Закону про мораторій не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя). Із змісту вказаного Закону вбачається, що мораторій поширюється саме на фактичне стягнення (відчуження без згоди власника) нерухоме житлове майно. Із змісту ст.3 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, вбачається, що відчуження (перехід права) на предмет іпотеки відбувається на момент державної реєстрації права власності у державному реєстрі прав власності. З урахуванням викладеного стає зрозумілим, що мораторій поширюється на фактичну реєстрацію права власності за іпотекодержателем. При цьому, жодним законом не передбачено, що відчуження та право власності на нерухоме майно виникає/відбувається на момент ухвалення про це рішення суду. Таким чином, [PERSON] про мораторій не перешкоджає ухваленню рішення суду. На момент подачі позову до суду спірні правовідносини було врегульовано ЗУ Про іпотеку, Цивільним Кодексом України та ін. Право звернути стягнення на предмет іпотеки виникло раніше ніж було прийнято ЗУ про мораторій, який набув чинності з 07.06.2014 року. Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Із змісту вказаного Закону про мораторій вбачається, що заставне майно не може бути стягнуто до набрання чинності законом, який врегульовує порядок погашення заборгованості. Тимчасова неможливість (припинення) відчуження майна не є пом'якшенням чи скасуванням цивільної відповідальності. Будь-яких інших нормативно-правових актів щодо пом'якшення цивільної відповідальності станом на сьогодення не прийнято. За таких обставин, [PERSON] про мораторій не поширюється на спірні правовідносини, що виникли до його прийняття. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. [PERSON] про мораторій обмежує право позивача на набуття майна у власність, то зазначений закон не має зворотної дії в часі. Отже, на правовідносини, що виникли між сторонами зазначений [PERSON] не поширюється. Крім того, відповідно до ст.1 Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, протягом дії цього Закону нерухоме житлове майно не може бути стягнуте (відчужене без згоди власника). Проте відповідно до умов Договору іпотеки, Іпотекодавець, який є власником майна надав свою згоду на стягнення та відчуження предмету іпотеки, про що свідчить його підпис на Договорі іпотеки. Відповідно до ст.. 47 КУ, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другою сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору. позивач поніс додаткові витрати при подачі позову по сплаті судового збору у розмірі 3\~388,55 гривень. Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню, так як не одержання прибутку банку від виконання банківських операцій може призвести до порушення фінансового стану установи, а відтак до зменшення надходжень до бюджету в якості платежів та податків, що негативно вплине на можливість кредитування вітчизняного виробника, розвитку ощадної справи, всебічного банківського обслуговування юридичних та фізичних осіб.

Outcome: approved