Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] , таким, що втратили право користування житловим будинком, який розташовано в [ADDRESS] . Мотивуючи свої вимоги, представник позивача вказує, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 29 січня 2010 року є власником житлового будинку, який розташовано в [ADDRESS] . У належному позивачу будинку, як мешканці зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Однак, у зазначеному будинку відповідач [PERSON] фактично не проживає з 2014 року, а відповідач [PERSON] з 2017 року. Зняти з реєстрації відповідачів не має можливості в зв`язку з їх перебуванням за межами України. Реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку перешкоджає їй в отриманні різного роду пільг, зокрема, субсидії, оскільки одним із критерієм надання такої є кількість осіб, що проживають в будинку. За таких обставин вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29 березня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явися, надав суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення про слухання справи на офіційному веб-поталі Судової Влади України. У встановлений судом строк відзиву на позов не подали. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідачі фактично відмовилися надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у їх відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 29 січня 2010 року є власником житлового будинку, який розташовано в [ADDRESS] . Згідно копії домової книги у належному позивачу будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Однак, відповідно до акту обстеження Мирненської селищної ради Каланчацького району Херсонської області від 05 березня 2019 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] у належному позивачу будинку фактично не проживають. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У п.33 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З зібраних в судовому засіданні доказів, зокрема, акту обстеження вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, однак фактично не проживають у належному позивачу будинку, чим чинять власнику перешкоди в користуванні житлом. Статтями 71, 72 ЖК визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше року не проживають у належному позивачу будинку, та втратили право користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] , тому позов підлягає задоволенню. Наслідком визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у відповідності до положень Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є автоматичне зняття відповідача з реєстрації відповідним повноважним органом. Оскільки відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання проводиться протягом 7 днів на підставі заяви особи або остаточного рішення суду зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши до органу реєстрації судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved