Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 16.09.2008 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті призначив його спадкоємцем належної йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії 1-ДН №128302, виданого Новоандріївською сільською радою 07.02.2002 року, земельної ділянки загальною площею 5,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті він є спадкоємцем за заповітом, спадкоємців за законом немає, на момент смерті [PERSON] проживав один, спадкова справа після його смерті не відкривалася. 07.07.2020 року він звернувся до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Степанищенко Е.А. щодо спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , але йому відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, оскільки він пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини та в заповіті його ім`я „ [PERSON] " записано з апострофом „ [PERSON] ". Тому просив суд встановити факт належності йому зазначеного заповіту та надати додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки він отримав свідоцтво про смерть [PERSON] лише 03.07.2020 року. В судове засідання позивач не з`явився, просив розглядати справу у його відсутності, про що зазначив у позовній заяві. Представник відповідачка в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.09.2008 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті призначив [PERSON] спадкоємцем належної йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії 1-ДН №128302, виданого Новоандріївською сільською радою 07.02.2002 року, земельної ділянки загальною площею 5,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 03.07.2020 року, виданого Волноваським РВ ДРАЦС. Після його смерті спадкоємців за законом немає, на момент смерті [PERSON] проживав один, що підтверджено довідкою №500 від 09.06.2020 року, виданою Новоандріївською сільською радою. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, що підтверджено заповітом, зареєстрованим Ново андріївською сільською радою 16.09.2008 року в реєстрі №214. Позивач своєчасно не звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом, оскільки отримав свідоцтво про смерть лише 03.07.2020 року. 07.07.2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Степанищенко Е.А. щодо спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , але йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - прийнятті заяви про прийняття спадщини, оскільки він пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини та в заповіті його ім`я „ [PERSON] " помилково записано з апострофом „ [PERSON] ", що підтверджено листом №353/01-16 від 07.07.2020 року. При цьому у листі нотаріус зазначив, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася. Згідно ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 « Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину; при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Крім того, згідно з п. 6. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Усунення допущеної помилки в написанні імені позивача в заповіті неможливе в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки наявність розбіжності у написанні прізвища у правовстановлюючому документі позбавляє позивача можливості отримання спадщини. Встановлення даного факту має юридичне значення, так як усуває перешкоди в отриманні спадщини; встановлення даного факту пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; позивач не має іншої можливості внести виправлення у документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичного факту, тому доцільним є встановлення даного факту в позовному провадженні разом з вимогами про продовження строку для прийняття спадщини. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.. На підставі викладеного,

Outcome: approved