Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], з ним за адресою [ADDRESS] Ухвалою від 27 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача службу у справах дітей Богородчанської РДА. В обґрунтування позову [PERSON] покликається на те, що він є батьком малолітньої [PERSON]. З відповідачкою в зареєстрованому шлюбі не перебували, стосунки між ними давно припинено. Через неналежне ставлення [PERSON] до виконання своїх батьківських обов'язків, зловживання нею алкогольними напоями змушений був забрати малолітню дитину до себе. Зокрема, [PERSON] проживала з ним впродовж дев'яти місяців, що передували зверненню в суд із даним позовом. Він має самостійний стабільний достатній дохід, створив всі необхідні умови для проживання дочки та її нормального розвитку. Любить дитину, дбає про неї, матеріально забезпечує та виховує, слідкує за станом здоров'я [PERSON] Дівчинка дуже прив'язана до нього, між ними склались теплі відносини. В будинку, де мешкає він та дочка, зроблено сучасний ремонт. Спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання характеризується позитивно. З огляду на викладене вважає, що проживання малолітньої дочки з ним відповідатиме інтересам останньої, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив також, що не перешкоджатиме спілкуванню відповідачки з дочкою. Водночас наполягає, щоб дитина проживала з ним, оскільки [PERSON] продовжує зловживати алкольними напоями, а тому проживання з матір'ю може негативно впливати на дочку. Крім того, відповідачка мешкає в домі своєї матері, де немає елементарних зручностей для дитини, не створені умови для її нормального проживання, не облаштована окрема кімната. Відповідачка в судовому засіданні заявлений позов визнала. Пояснила, що на даний час обставини складаються таким чином, що вона не заперечує щодо визначення місця проживання дочки з позивачем. Представник третьої особи в судовому засіданні вимоги, заявлені [PERSON], підтримала, просила позов задоволити. Зазначила, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком відповідатиме її інтересам. Позивачем створені умови для комфортного проживання дочки, він здатний забезпечити потреби дитини, належним чином доглядає за дочкою, відповідально ставиться до її виховання, дівчинка виявляє прихильність до батька. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Богородчанської РДА від 13 березня 2019 року, згідно висновку комісії доцільно визначити місце проживання дитини з батьком. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, пояснення відповідачки, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 9 жовтня 2014 року (а.с.4). Згідно копії довідки Монастирчанської сільської ради №177 від 7 лютого 2019 року, малолітня [PERSON] зареєстрована з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Водночас з червня 2018 року дитина проживає з батьком [PERSON] в [ADDRESS]. Зокрема, про це вказує позивач, не заперечує даний факт і відповідачка, також це було встановлено спеціалістами служби у справах дітей Богородчанської РДА в ході обстеження місць проживання сторін (а.с.26). Відповідно до акта обстеження умов проживання від 21 лютого 2019 року за адресою, де мешкають позивач та малолітня [PERSON], для останньої створені належні умови для її розвитку та проживання, наявне окреме дитяче ліжечко, одяг, іграшки, продукти харчування в достатньому обсязі. Стосунки в сім'ї дружні (а.с.42). Згідно з актом обстеження умов проживання від 21 лютого 2019 року за адресою, де проживає відповідачка, - [ADDRESS] в будинку наявні окреме ліжечко для дитини, столик та іграшки, відсутня ванна кімната, будинок потребує ремонту, в сім'ї виникають конфлікти та непорозуміння (а.с.41). Як вбачається з характеристики, виданої 6 лютого 2019 року Старунською сільською радою на [PERSON] (а.с.6), останній за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, характер врівноважений, розсудливий, користується авторитетом, проявляє розуміння до оточуючих. Заяв чи скарг щодо нього до виконавчого комітету не надходило. Окрім того, відповідно до довідки сільської ради від 22 березня 2019 року, [PERSON] працює на сезонних роботах, отримує дохід та має змогу матеріально забезпечити умови проживання своєї малолітньої дочки [PERSON] (а.с.38). Згідно з характеристикою Монастирчанської сільської ради від 7 лютого 2019 року, відповідачка [PERSON] на час видачі характеристики не працює, неодружена, зарекомендувала себе посередньо (а.с. 5). Також [PERSON] неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за невиконання матір'ю обов'язків щодо виховання дитини (а.с.8-10). Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 та 12 Закону передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Матеріали справи вказують на відсутність укладеного між сторонами, які проживають окремо, договору про визначення місця проживання їх спільної малолітньої дитини. Як стверджено сторонами та це доводиться висновком органу опіки та піклування Богородчанської РДА від 13 березня 2019 року за № 116/01-46/142, малолітня [PERSON] проживає разом з батьком - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], у будинку, де наявні всі зручності, меблі, в тому числі й дитячі, побутова техніка, для дитини створені умови для нормального розвитку, в дитини є окреме ліжечко, іграшки, одяг, стосунки між дитиною і батьком доброзичливі, традиційні, дитина виявляє прихильність до батька, матеріально забезпечена, батько дитини працює на сезонних роботах. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та за встановлених обставин, з врахуванням думки обох батьків, орган опіки та піклування не знайшов підстав заперечувати проти проживання малолітньої дитини з її батьком - позивачем у справі, та висновком встановлено, що доцільним буде визначити місце проживання дитини з батьком - [PERSON] (а.с.25-27). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановленийсімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що незважаючи на встановлену Сімейним кодексом України рівність батьків у вихованні дитини, з урахуванням встановлених обставин у цій справі, на даний час батько малолітньої [PERSON] [PERSON] має більше переваг для визначення місця проживання дитини з ним. Отже, з урахуванням пріоритетності прав та інтересів дитини, а не стосунків батьків, виконання сторонами своїх батьківських обов'язків, віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, можливості батьків щодо створення найкращих умов для виховання, суд, за встановлених обставин, вважає, що саме батько малолітньої дитини створює належні умови для її повноцінного виховання та розвитку, дбає про дитину в належний спосіб. Крім цього, суд враховує позицію відповідачки, яка визнала і погодилась із заявленими позивачем позовними вимогами. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки [PERSON] позов визнала, погодилась на визначення місця проживання малолітньої дочки з позивачем, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачкою позову не встановлено, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задоволити. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, взаємну прихильність батька та дитини, те, що позивач, опікується дочкою, створює належні умови для її повноцінного розвитку та виховання, має для цього можливості, самостійний дохід, суд вважає за доцільне визначити місцем проживання [PERSON] - місце проживання її батька - позивача [PERSON] Обговорюючи питання розподілу судових витрат, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що ці витрати мають бути у повному обсязі покладені на відповідачку. На підставі ст. 29 ЦК України, ст.ст. 19, 141, 160-161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved