Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], з 600 грн на 310 грн, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснив, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2013 року з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на дочку [PERSON], в розмірі 600 грн. Однак він не спроможний виплачувати таку суму аліментів, оскільки ніде не працює, проживає з непрацюючим батьком, не веде підсобного господарства, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, допомоги по безробіттю не отримує, підприємницькою діяльністю не займається. Не має ні автомобіля, ні квартири чи житлового будинку, а також земельної ділянки. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав .Суду пояснив, що він не працює, оскільки не може знайти роботи . Раніше їздив у Польщу на заробітки, а зараз за кордон поїхати на заробітки не може через відсутність коштів, обходиться випадковими заробітками. В сімейному стані та стані здоров»я будь-яких змін після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів не відбулось. Після присудження аліментів він придбав автомобіль, але для погашення заборгованості змушений був його продати. Відповідачка позов не визнала. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, суду пояснила, що дитині через рік у школу ,що потребує відповідних матеріальних затрат, а позивач жодної, крім аліментів, матеріальної допомоги не надає. Вважає що позивач має можливість сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі. Вона не працює, але шукає можливість працевлаштуватись. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ст.ст.180,182-183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них. Судом установлено, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2013 року з позивача на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] , в твердій грошовій сумі 600 грн щомісячно, починаючи з 18.02.2013 року до повноліття дитини. Як на підставу позовних вимог про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що він не працює, проживає з непрацюючим батьком, не веде підсобного господарства, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, допомоги по безробіттю не отримує, підприємницькою діяльністю не займається . Ні автомобіля, ні квартири чи житлового будинку, а також земельної ділянки - не має. В той же час судом установлено, що на час розгляду справи про стягнення аліментів, позивач, заперечуючи проти позову [PERSON], послався на аналогічні обставини: що він не працює, соціальної допомоги по безробіттю не отримує, власного житла та підсобного господарства не має, проживає з матір»ю -пенсіонеркою, підприємницькою діяльністю не займається, у зв»язку з чим погоджувався на стягнення з нього мінімального розміру аліментів у сумі 300 грн. щомісячно ( а.с.12-15) . Тобто, при ухваленні рішення суду від 05.04.2013 року про стягнення з позивача аліментів в сумі 600 грн., суд врахував зазначені обставини. Після ухвалення рішення зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров"я платника аліментів судом не встановлено.. Посилання позивача на проживання з батьком, який не працює - не стосуються предмету позову, оскільки не свідчить про зміну матеріального або сімейного стану, чи погіршення стану здоров»я платника аліментів. Будь-яких доказів про те, що на час ухвалення рішення про стягнення аліментів він працював за кордоном, а в даний час такої можливості не має - суду не надав. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку . Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Враховуючи викладене, а насамперед інтереси дитини, суд вважає, що обставини, наведені позивачем на підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 180-183, 192 Сімейного Кодексу України та

Outcome: dismissed