Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом, в якому зазначає, що 06.02.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/17-46/64-55 на суму 45652 доларів США під 13,5 річних з терміном дії до 05.02.2027 року. За умовами кредитного договору позичальник зобовязався використати надані кредитні кошти на зазначені у договорі цілі і забезпечити повернення одержаних кредитів та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами, а також комісії та штрафні санкції в разі їх виникнення. В якості забезпечення виконання зобовязань по договору кредиту [PERSON] уклав з ВАТ «[PERSON] Аваль» договір поруки 014/17-46/64-55-1 від 06.02.2007 року. Зобовязання позичальником по договору належним чином не виконуються, тому станом на 30.06.2015 року сума боргу позичальника за кредитним договором складає 44704,26 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 939476,03 грн., в тому числі: 40049,55 дол. США, (841655,63 грн.) заборгованість за кредитом; заборгованість по сплаті відсотків 2562,3 дол. США (53847,65 грн.); пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків 2092,41 дол. США (43972,75 грн.). Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги. Зазначив, що метою забезпечення виконання зобовязання 06.02.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку належне їй нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Тому позивач просить стягнути суми боргу солідарно з відповідачів та звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не зявився. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує . Відповідачі в судове засідання не зявилися. Повідомлені про час та місце слухання справи. Про причини неявки не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 06.02.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/17-46/64-55 на суму 45652 доларів США під 13,5 річних з терміном дії до 05.02.2027 року. Згідно п. 5.1 кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу банку: щомісячно, до 15 числа кожного місця, починаючи з місця, наступного за місяцем отримання кредиту, погашення заборгованості по договору на рахунок для погашення нарахованих процентів в сумі нарахованих процентів за фактичне використання кредитних коштів та на позичковий рахунок. Відповідно до п. 6.5 кредитного договору, позивач має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання умов кредитного договору. Відповідно до п. 10.1. Кредитного договору у випадку порушення Відповідачем графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, Позивач нараховує Позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. В якості забезпечення виконання зобовязань по договору кредиту [PERSON] уклав з ВАТ «[PERSON] Аваль» договір поруки 014/17-46/64-55-1 від 06.02.2007 року. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим до позову розрахунком. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 06.02.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку належне їй нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 6.2 договору іпотеки іпотеко держатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобовязання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання боргового зобовязання, який зазначено у кредитному договорі, у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Пунктом 6.5.3 договору іпотеки передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, може проводитися, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотеко держателем якщо така згода не досягнута спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому, початкова ціна не може бути нижчою за 90 відсотків вартості предмате іпотеки, визначеної шляхом оцінки. Згідно з п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Верховний Суд України в 2015 році при аналізі судової практики застосування судами законодавства,яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, при узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин 2009-2010 років зробив висновок про те, що правильним є зазначення в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на суму заборгованості за кредитним договором, а розрахунок суми заборгованості повинен бути наведений у мотивувальній частині рішення. Одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в будь-якому випадку є неправильним. Тому суд вважає, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновим поручителям, в тому числі й боржнику, призведе до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнових поручителів за рахунок належного їм майна. Тобто відбудеться фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Тому в задоволенні вимог про стягнення суми боргу слід відмовити. Разом з тим, встановлення початкової ціни предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій не суперечить діючому Законодавству. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, позов обґрунтований, доведений, а тому підлягає задоволенню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: partial