Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до договору № 38310 - cred від 17.11.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 30000 грн. на строк до 17.11.2008 року з умовою сплати процентів у розмірі 30 % річних на суму заборгованості за користування кредитними коштами та строком повернення коштів до 17.11.2008 року. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості мало здійснюватися згідно Графіку погашення кредиту та процентів (Додаток № 1 кредитного договору). Взяті на себе зобов»язання [PERSON] не виконує, внаслідок чого станом на 01.10.2012 року утворилася заборгованість в розмірі 45488 грн. 27 коп., з якої 12241 грн. - заборгованість за кредитом, 33247 грн. 14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В якості забезпечення виконання зобов»язання 17.11.2006 року був укладений договір поруки № 38310-cred/П з [PERSON]. Поручитель згідно закону та умов договору має відповідати перед банком в тому ж обсязі, що й боржник. Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог від 02.04.2013 року та 22.04.2014 року, прохав стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 45488 грн. 27 коп., та понесені судові витрати. Представник позивача заявою до суду прохав розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явилися , про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, встановив наступне. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 17.11.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON], було укладено кредитний договір № 38310 - cred, відповідно до пунктів 1.1 - 1.4, 3.1 якого банк зобов»язався надати позичальнику кредит на суму 30000 грн. на строк до 17.11.2008 року шляхом перерахування коштів на картрахунок № [NUMBER] з умовою сплати процентів в розмірі 30 % на рік на суму заборгованості за користування кредитними коштами. [PERSON] зобов»язався погашати суму боргу за кредитом в порядку і строки, установлені Графіком погашення кредиту і процентів (Додаток №1 до договору, який є його невід»ємною частиною). Позичальник [PERSON] взяті на себе зобов'язання порушував, внаслідок чого станом на 01.10.2012 року по кредитному договору, згідно розрахунку позивача, утворилася заборгованість в сумі 45488 грн. 27 коп., з яких: 12241 грн. - заборгованість за кредитом, 33247 грн. 14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. . В якості забезпечення виконання зобов»язання 17.11.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], як поручителем, був укладений договір поруки № 38310 - cred/П, п.2, п.4 якого було передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов»язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, а у випадку невиконання боржником обов»язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. За ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В конкретному випадку іншого в договорі поруки не передбачено. За ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Судом достовірно встановлено, що п.1.4 кредитного договору № 38310 - cred від 17.11.2006 року був встановлений строк виконання зобов»язання - до 17.11.2008 року. В п.11 договору поруки, укладеного банком з відповідачкою, зазначено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов»язань за кредитним договором. В п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз»яснено : « сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов»язання перед кредитодавцем… не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що строк дії договору поруки № 38310 - cred/П від 17.11.2006 року не встановлено, а отже, банк, як кредитор, повинен був пред»явити вимогу до поручителя [PERSON] протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання - тобто до 17.05.2009 року. Докази пред»явлення такої вимоги до поручителя банком суду не надані, а тому порука [PERSON] в контексті вимог чинного цивільного законодавства є припиненою. Виходячи з викладеного, підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по кредитному договору з відповідача [PERSON] суд не вбачає. Те, що в договорі поруки (п.12) «сторони дійшли згоди, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу встановлюється протягом п»яти років», висновку суду не спростовує, оскільки строк пред»явлення вимоги і строк позовної давності - поняття не аналогічні. Також, судом встановлено, що згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 29.07.2011 року ( яке набрало законної сили) за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору від 17.11.2006 року, з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"стягнуто 29009 грн. 54 коп., з яких: 13032 грн. 13 коп. -заборгованість за кредитом, 14119,81 -заборгованість по відсотках за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.- штраф (фіксована частина), 1357.60 грн. -штраф (процентна складова). За змістом п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, пов'язується з існуванням одночасно трьох обставин - коли це рішення ухвалено з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відсутність хоча б однієї з перелічених обставин позбавляє суд права закрити провадження у справі. Пред'являючи позов в жовтні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути заборгованість за цим же кредитним договором, станом на 01.10. 2012 року, яка становить 45488 грн. 27 коп., що не є тотожним до позову, який розглянутий Глобинським районним судом 29.07.2011 року Враховуючи, що в розмір заборгованості 45488,27 грн. станом на 01.10.2012 року включає суму заборгованості по вказаному кредиту станом на 09.03.2010 року, яка частково задоволена рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 29.07.2011 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме за період з 09.03.2010 року по 01.10.2012 року, що становить 19127 грн. 33 коп. = заборгованість по процентам за користуванням кредитом (з розрахунку 33247,14 грн.-14.119,81 грн. = 19127,33 грн). Щодо заборгованості за кредитом (тіло кредиту), то з наданого розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що тіло кредиту зменшилось, так як боржник частково здійснював погашення боргу по кредиту ( останній платіж ним зроблено 05.07.2012 року), тому борг по тілу кредиту стягненню не підлягає. При цьому суд врахував, що відповідно до п. 5.6 вищеназваного кредитного договору строки позовної давності по вимогах про повернення кредиту, відсотків за користування ним, неустойки - пені, штрафів, за погодженням сторін були встановлені строком 5 років. Також суд находить необхідним на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача в відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial