Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, покликаючись на те, що за договором довічного утримання [PERSON] та [PERSON] передали у власність відповідача квартиру [ADDRESS] , який зобов`язувався надавати матеріальну допомогу у розмірі 400,00 грн. на кожного щомісяця, сплачувати щомісячно комунальні послуги за квартиру, сплатити одноразове відшкодування у розмірі 20000,00 грн. кожен, а також здійснити поховання [PERSON] та [PERSON] після їх смерті. Однак відповідач, після укладення зазначеного договору, не виконав взяті на себе обов`язки, зокрема, не оплатив витрати на поховання [PERSON] , яка померла [INFO] у розмірі 13715,00 грн. А також, позивач припинив отримання матеріальної допомоги від відповідача. Просить розірвати договір довічного утримання укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 13 вересня 2013 року, скасувати рішення про державну реєстрацію на квартиру [ADDRESS] від 13 вересня 2013 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання втретє не з`явився, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Крім того, суд відхиляє клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи втретє внаслідок карантинних заходів, оскільки згідно позиції Верховного Суду у постанові № 924/369/19 від 16 липня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Третя особа в судове засідання не з`явився, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що 13 вересня 2013 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання за яким [PERSON] , [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язався довічно утримувати їх у розмірі 400,00 грн. щомісячно, сплачувати щомісячно комунальні послуги за квартиру, здійснити їх поховання, а також сплатити одноразове грошове утримання у розмірі 40000,00 грн. На підставі вказаного договору довічного утримання за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 серпня 2018 року [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. У відповідності до п. 7 договору довічного утримання від 13 вересня 2013 року [PERSON] зобов`язався довічно утримувати [PERSON] , [PERSON] , тобто забезпечувати грошовими ресурсами у розмірі 800,00 грн. щомісячно (по 400,00 грн. кожному) для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Також, згідно п. 11 вказаного договору, при надходженні грошового переказу на поштове відділення за місцем проживання відчужувачів коштів відповідно до п. 7 договору, зобов`язання набувача за цим договором за відповідний місяць вважається виконаним в повному обсязі. Як безспірно встановлено у ході судового розгляду відповідач належно та у повній мірі виконував вказані умови договору а саме, здійснював належний догляд [PERSON] , [PERSON] , позивач та [PERSON] отримували від відповідача матеріальну допомогу, передбачену умовами договору, відповідач належним чином оплачував комунальні послуги за квартиру. Зокрема, згідно розписок [PERSON] та [PERSON] від 13 вересня 2013 року, такі отримали грошове відшкодування у розмірі 20000,00 грн. кожен згідно умов договору довічного утримання. Також відповідно до квитанцій, наявних у матеріалах справи /а.с. 102-144/ [PERSON] здійснював щомісячне утримання позивача [PERSON] та [PERSON] до моменту її смерті з жовтня 2013 року до 06 травня 2020 року. Суд вважає, що покликання позивача та його представника на те, що [PERSON] не належним чином виконував умови договору довічного утримання, є надуманим та голослівним, оскільки в ході розгляду справи ні позивачем, ні його представником не надано суду жодних належних доказів умисного невиконання [PERSON] умов договору та звернення відчужувача [PERSON] з відповідними скаргами на дії [PERSON] . Крім того, суд не бере до уваги покликання позивача та його представника на порушення відповідачем умов договору у зв`язку з неоплатою послуг за поховання [PERSON] , оскільки відповідач скеровував лист позивачу [PERSON] щодо компенсації витрат на поховання [PERSON] 07 вересня 2018 року, тобто ще до подання позову до суду, та пропонував в усному порядку здійснити таку компенсацію, що не заперечив у судовому засіданні представник позивача, однак позивач відмовився від такої компенсації, що стверджується листом [PERSON] від 07 вересня 2018 року. А також, відповідач [PERSON] продовжує виконувати умови даного договору, сплачуючи щомісячну матеріальну допомогу, у розмірі передбаченому умовами договору довічного утримання, а також оплачувати комунальні послуги за квартиру, що стверджується довідкою АТ "Укрпошта" №12.2.1-04-423 від 10 травня 2019 року та квитанціями від 09 січня 2020 року, 07 лютого 2020 року, 10 квітня 2020 року, 06 травня 2020 року. Відповідно до п. 15 договору довічного утримання від 13 вересня 2013 року, договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін у судовому спорі. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на наведене суд вважає, що, в судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, позивачем та його представником не подано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів і судом не отримано доказів на підтвердження того, що відповідачем порушено умови спірного договору довічного утримання, внаслідок чого оспорюваний договір довічного утримання може бути розірвано, а відмова позивача від отримання компенсації за поховання [PERSON] та щомісячної матеріальної допомоги у розмірі 400,00 грн. зумовлені виключно одностороннім бажанням позивача розірвати договір довічного утримання від 13 вересня 2013 року, що є неприпустимим та порушує права [PERSON] як сторони даного договору. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем та його представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, вимоги позивача не грунтуються на справедливості, добросовісності та розумності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed