Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування вартості навчання, посилаючись на те, що 31.07.2001 року до ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського» на бюджетну форму навчання було зараховано [PERSON], де між позивачем та відповідачем була укладена угода №107 від 31.08.2001 року про підготовку фахівців із вищою освітою. Так, відповідно до протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я.Горбачевського в червні 2007 року від 29.11.2006 року [PERSON], направлено у Чемеровецьку ЦРЛ Хмельницького ОУОЗ на посаду лікар акушер-гінеколог. Відповідач отримала персональне направлення на роботу, в якому окрім конкретного місця направлення та його адреси, вказано також і дату прибуття. Проте складовою частиною вказаного направлення на роботу є повідомлення до направлення на роботу, яке після прибуття відповідача до місця направлення підлягає поверненню до навчального закладу, однак вказане повідомлення позивачу не надійшло. Так, відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету Тернопільського державного медичного університету ім. І.Я.Горбачевського МОЗ України, вартість навчання [PERSON]А, становить 24 388,37 грн. Крім того, відповідачці було виплачено 6887,63 грн. стипендії. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте від нього надійшла заява про розгляд справи без участі представника навчального закладу, позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак про день, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином судовою повісткою, що була направлена їй за адресою місця її проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.1 ст. 224 ЦПК України - «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В силу ст.ст. 526, 530 ЦК України - "зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону; якщо у зобов'язані встановлено строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)". Згідно ст. 629 ЦК України - "договір є обов'язковим для виконання сторонами". Відповідно до ст. 901 ЦК України - «за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором». Згідно ст.906 ЦК України - «збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором». Судом встановлено, що 31.08.2001 року між ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я.Горбачевського» та [PERSON] укладена угода № 107 про підготовку фахівців із вищою освітою спеціальність лікувальна справа. Відповідно до п.2.2 даної угоди студент зобов'язується прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. Згідно п.2.3 даної угоди в разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів, республіки вартість навчання в установленому порядку Відповідно до протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують Тернопільський державний медичний університет ім.. І.Я. Горбачевського в червні 2007 від 29.11.2006 року [PERSON] була направлена на роботу лікарем акушер-гінекологом в Чемеровецьку ЦРЛ Хмельницьке ОУОЗ. Направлення по місцю призначення [PERSON] вручено, про що свідчить її особистий підпис в Списку працевлаштування персонального кожного випускника медичного факультету Тернопільського державного медичного університету ім.. І.Я.Горбачевського 2007 року виписку. Згідно розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням випуску 2007 року виданого Тернопільським державним медичним університетом ім.. І.Я.Горбачевського вбачається, що вартість навчання відповідача становить 24 388,37 грн та згідно довідки про доходи №07/162 від 20.01.2015 року вбачається, що [PERSON], випускник шостого курсу 30 -ї групи медичного факультету денної державної форми навчання Тернопільського державного медичного університету ім.. І.Я.Горбачевського, якій була нарахована та виплачена стипендія з вересня 2001 року по червень 2007 року в загальному розмірі 6887,63 грн. Згідно з частиною 2 статті 44 Закону України «Про освіту» вищі навчальні заклади здійснюють свою діяльність за державним контрактом (замовленням) та угодами як основною формою регулювання відносин між навчальними закладами та підприємствами, установами, організаціями, громадянами. Ч.2 ст. 52 Закону України «Про освіту» визначено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.2. ст. 197 Кодексу законів про працю України молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, налається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному КМУ. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про освіту», на виконання Указу Президента України від 23.01.1996 року 377 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», в редакції Указу Президента України від 16.05.1996 року № 342 та ст. 197 Кодексу законів про працю України було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ від 22.08.1996 року № 992. Відповідно до п.21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 376 випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушенням трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові усі витрати. Відповідно до 3.2.Наказу МОЗ України від 19.09.1996 року № 291 «Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІV рівня акредитації [PERSON]А отримала персональне направлення на роботу, в якому окрім конкретного місця направлення та його адреси, вказано також і дату прибуття. Складовою частиною вказаного направлення на роботу є «повідомлення до направлення на роботу», яке після прибуття відповідача до місця направлення підлягає поверненню до навчального закладу, однак вказане повідомлення позивачу не надійшло, що свідчить про невиконання [PERSON], своїх обов'язків перед державою. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає, що [PERSON], ухилялась від роботи за призначенням, а тому вважає позов задоволити. На підставі ст.5 п.7 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються - державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, а тому на підставі вказаного суд вважає за необхідне державний вищий навчальний заклад «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров'я звільнити від сплати судового збору.

Outcome: approved