Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що у квітні 2015 року вона звернулася до Сахновщинського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. 04.12.2015 року Сахновщинським районним судом в задоволенні її позову було відмовлено. Не погодившись з рішенням Сахновщинського районного суду вона подала апеляційну скаргу на вказане рішення, яку рішенням апеляційного суду від 14.01.2016 року було частково задоволено, рішення Сахновщинського районного суду Харківської області було скасовано в частині відмови [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та частково задоволено позовні вимоги позивача і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 90000 грн. Рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалося. На виконання вищезазначеного рішення апеляційного суду Харківської області, Сахновщинським РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області було відкрито виконавче провадження №50119769, за результатами якого 30.01.2017 року в.о.начальника Сахновщинського РВ ДВС було складено акт, відповідно до якого [PERSON] передається у власність майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення боргу за виконавчим провадженням. Вказаний акт є підставою для оформлення права власності [PERSON] на вказаний будинок. Проте оформити у визначеному законом порядку право власності на дане майно, [PERSON] не має змоги, оскільки під час оформлення документів на вказаний будинок начальником Сахновщинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Харківській області було встановлено, що вказане майно перебуває під арештом та забороною на його відчуження за договором іпотеки № НАSWGІ00000001, р.3116 від 13.11.2007 р, укладеним між відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», що посвідчено приватним нотаріусом Давиденко О.В. Згідно відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20.06.2017 року, яка була надана на запит Сахновщинського ВДВС, [PERSON] не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Через існування заборони відчуження нерухомого майна, вона позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном, що є порушенням її конституційних прав. У зв'язку з викладеним, просить суд скасувати арешт та зняти заборону на відчуження житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримує, просить задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, причини не явки до суду не повідомила, хоча про день та час слухання справи була повідомлена вчасно та належним чином. Представники третіх осіб, приватний нотаріус Давиденко О.В. та сектору державної реєстрації Сахновщинської РДА Харківської області в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності або відзив на позов до суду не надали. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено ч.1 ст. 81 ЦПК України. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Згідно Постанови №5 від 03.06.2016 року Пленуму ВССУ, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що відповідно Акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 30.01.2017 року [PERSON] передається у власність майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 16-19). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 07.05. 2018 року, номер 123065736, наданої приватним нотаріусом Сахновщинського районного нотаріального округу Харківської області Давиденко О.В., вбачається, що власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], зазначено [PERSON]. Відповідно до Актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень за №9431147, будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] перебуває під арештом та забороною на його відчуження за договором іпотеки № НАSWGІ00000001, р.3116 від 13.11.2007 р, укладеним між відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», що посвідчено приватним нотаріусом Давиденко О.В. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правил ч.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Мінюсту України від 09.06.1999 року за № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року за № 364/3657 /зі змінами/, та Інструкцією про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Мінюсту України від 18.08.2004 року за № 85/5, зареєстрованим в Мінюсті України 18.08.2004 року за № 1021/9620 /зі змінами/. Відповідно до п. 1.5. вказаного вище Положення, Реєстраторами Реєстру заборон (далі - Реєстратор) є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси; державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії. Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об'єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон. Пунктом 2.1 Положення було визначено вичерпний перелік підстав для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна, а саме: накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна. Заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об'єкта нерухомого майна, що подається: державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв'язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна; судами (крім третейських судів) і слідчими органами - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна /звільненням з-під арешту/; органами державної виконавчої служби - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту/. Згідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено зняття заборони і у вказаній статті зазначено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, те що позивач є законним власником будинку, на даний час відсутні документи, на підставі яких нотаріус або державний реєстратор мали би можливість зняти заборону на нерухомість в позасудовому порядку, заборона на нерухоме майно протиправно позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатись належним йому майном, оскільки наявність заборони чинить її в цьому перешкоди, відповідачі проти задоволення позову не заперечують, тому суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог і тому позов слід задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Також, з метою захисту порушеного права позивача вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, суд вважає за необхідне вилучити з Державного реєстру (Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна) запис про заборону на нерухоме майно. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що є всі наявні підстави для зняття арешту, тобто для задоволення позову.

Outcome: approved