Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 19.04.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 9000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Також зазначено, що [INFO] , позичальник, [PERSON] помер. На виконання вимог норм статті 1281 ЦК України, АТ КБ «Приватбанк» 13.02.2019 року була направлена претензія кредитора до Першої маріупольської нотаріальної контори. 01.07.2019 року АТ КБ «Приватбанк» було отримано відповідь Першої маріупольської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого [PERSON] , яка звернулась із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] 15.10.2019 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якої АТ КБ «Приватбанк» пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 5895,47 гривень, за кредитним договором № б/н від 19.04.2006 року, а також судовий збір у розмірі 2102,00 гривень. Ухвалою суду від 06.03.2020 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі, у разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось, у зв`язку з неявкою сторін. Перешкод для розгляду справи немає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.04.2006 року між АТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно якого останній отримав кредит у розмірі 9000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, позичальник [PERSON] помер [INFO] . Станом на дату смерті позичальника сума заборгованості за кредитним договором від 19.04.2006 року становить 5895,47 гривень. Після його смерті відкрилась спадщина на усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, в розумінні ст. 1218 ЦК України. Згідно претензії кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України за № SAMDN34000006861879 від 17.01.2019 року, позивач звернувся до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з вимогою повідомити банк про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, а також просили повідомити про спадкоємців які звернулися із заявою про прийняття спадщини. Перша маріупольська державна нотаріальна контора своїм листом від 18.02.2019 року за № 649/02-14 повідомила банк про те, що станом на [INFO] року спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита, повідомлено спадкоємця померлого про надходження претензії кредитора про невиконане спадкодавцем зобов`язання перед Банком та направлено копію претензії на розгляд для прийняття рішення. Згідно листа-претензії кредитора за № SAMDN34000006861879 від 01.10.2019 року, позивач звернувся до [PERSON] про сплату заборгованості за кредитним договором б/н від 19.04.2006 року, за яким у позичальника виникла заборгованість перед Банком у сумі 5895,47 грн. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», звернуто увагу на те, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконання обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. Згідно п. 32 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) від 17.04.2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] , з претензією кредитора за кредитним договором б/н від 19.04.2006 року до нотаріальної контори позивач звернувся лише 17.01.2019 року, а з листом-претензією до відповідача за кредитним договором б/н від 19.04.2006 року - 01.10.2019 року, при цьому в своєму позові не зазначає коли саме позивач дізнався про смерть особи та не надає жодного письмового доказу на підтвердження вказаних фактів. Частиною 2 статті 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги. Так судом встановлено, що позивач станом на жовтень 2014 року знав, що кредитор [PERSON] помер. Вимогу про погашення боргу позивач надіслав відповідачу лише листом від 01.10.2019 року, який відповідно до реєстру було відправлено 15.10.2019 року. Проте доказів отримання вказаної вимоги суду надано не було, до того ж відстежити вказане відправлення за вказаним штрих-кодом на офіційному сайті "Укрпошта" є неможливим. Враховуючи наведені норми та обставини справи встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємців боржника, встановлений ст.1281 ЦК України, вже минув на момент звернення із даним позовом до суду. Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків, встановлених ст.1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч.4 даної статті позбавляє його права вимоги до відповідача. Таким чином, суд приходить до переконливого висновку про те, що кредитодавець станом на жовтень 2014 року достоменно знав про смерть позичальника [PERSON] , і як наслідок саме з цього часу розпочався перебіг строку пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців, який вже сплинув, що позбавляє кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права, оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємця з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними (преклюзивними), а тому суд приходить до переконливого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо в позові відмовлено, судові витрати покладаютьсь на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed