Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою з відповідними змінами і доповненнями, в якій просить суд зобов'язати державу Україну забезпечити йому право на відшкодування і відшкодувати на його користь суму депозитного вкладу у розмірі 75950, 63 грн., матеріальну шкоду в розмірі 10253, 34 грн.; моральну шкоду в розмірі 50000, 00 грн., та стягнути на його користь затрати по справі у сумі 140,80 грн. витрачених на сплату судового збору за апеляційну скаргу, сплату за копіювання додатків позовної заяви та сплату послуг банку. В обгрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що між ним та кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» був укладений договір депозитного вкладу. По закінченні дії договору остання не повернула йому депозитний вклад в сумі 75950, 69 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2010 року з КС «Перше кредитне товариство» було стягнуто на його користь вищезазначену суму, про що було видано виконавчий лист. Однак Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не виконав вказаного рішення, чим на його думку порушив його права. У зв'язку з цим ним до Другого Приморського ВДВС було подано скаргу про нездійснення виконавчого провадження, на яку відповіді він так і не отримав. 07.02.2013 року ним до Приморського районного суду м. Одеси було подано скаргу, яка ухвалою суду від 14.02.2013 року була залишена без руху та йому було запропоновано усунути зазначені в ній недоліки. 14.03.2013 року дана скарга була повернута заявнику як неподана. Вказана ухвала Апеляційним судом Одеської області та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ була залишена без змін. Вищевказані обставини позивач вважає неправомірними, незаконними та такими, що суперечать нормам діючого законодавства. На підставі викладеного, позивач вважає, що держава не виконала своїх функціональних обов'язків, спрямованих на захист його прав та інтересів, у зв'язку з чим йому було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представники відповідачів Приморського районного суду м. Одеса, Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, кредитної спілки «Перше кредитне товариство» у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про причини не явки суду не повідомили. Представник Президента України Януковича Віктора Федоровича в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В ході судового розгляду встановлено, що між [PERSON] та кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» були укладені договори депозитного вкладу. По закінченні дії договорів остання не повернула йому депозитні вклади в сумі 75950, 69 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2010 року з КС «Перше кредитне товариство» було стягнуто на його користь вищезазначену суму, про що було видано виконавчий лист /а.с.38/. Судом встановлено, що Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не виконав вказаного рішення. В подальшому відповідачем була направлена скарга щодо невиконання виконавчого провадження, на яку відповіді він так і не отримав. Крім того 07.02.2013 року [PERSON] за захистом своїх прав звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою, яка ухвалою суду від 14.02.2013 року була залишена без руху та йому було запропоновано усунути зазначені в ній недоліки. 14.03.2013 року ухвалою суду дана скарга була повернута заявнику як неподана. Не погодившись з рішенням суду відповідач оскаржив зазначену ухвалу, однак Апеляційний суд Одеської області та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив останню без змін. Судом не встановлено обставин повідомлених позивачем в позовній заяві щодо неправмірності дій відповідачів, вина відповідачів у завданні позивачу матеріальної чи моральної шкоди також не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Докази на підтвердження повідомлених позивачем обставин щодо протиправних дій відповідачів чи наявності вини у завданні позивачу матеріальної чи моральної шкоди в матеріалах справи відсутні та суду позивачем не надавались. Тобто позивачем в судовому засіданні не доведено і доказами не підтверджено наявність причинного звя'зку між діями відповідачів та моральною шкодою, завданою позивачу. Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи... Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що факт спричинення заявнику моральної та матеріальної шкоди не знайшов свого об'єктивного підтвердження в ході розгляду справи, жодних правових підстав для задоволення заяви судом не встановлено, а заявником не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог у повному обсязі. На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed