Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, мотивуючи тим, що 20.02.2009 року близько 08 години, водій [PERSON],керуючи автомобілем Хюндай д.н.з. [NUMBER], рухався по вул. Молодіжна м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, наближаючись до перехрестя з вул. Білогородській, порушив вимоги п.п.12.1,13.1 ПДР, а саме - не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував стан дорожнього покриття, в результаті чого не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген Кадді д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався у попутному напрямку та зупинився попереду на червоний сигнал світлофора, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Вказує, що автомобіль Фольксваген Кадді д.н.з. [NUMBER], яким під час вищезазначеної ДТП керував [PERSON], належить йому на праві власності. Крім того, зазначає, що вищевказана ДТП, відповідно до постанови Києва-Святошинського суду Київської області від 05.03.2009 року відбулось з вини [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем. Крім того, зазначає, що внаслідок вищезазначеної ДТП йому, як власнику пошкодженого у ній автомобілю було завдано матеріальну шкоду всього у розмірі 5 356 гривень 87 копійок - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, запчастин та витратних матеріалів. Звертає увагу суду на те, що неодноразово звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак останній виплату не здійснив, а тому змушений був звернутись до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача вартість ремонтно-відновлювальних робіт, запчастин та витратних матеріалів, а також неустойку за прострочення страхової виплати, а всього у розмірі - 74 998 гривень. В судове засідання 27.08.2014 року представник позивача - [PERSON] не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву в якій позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав в повному обсязі та просив позов задоволити з підстав зазначених в ньому та проводити судове засідання без його участі. Представник відповідача в судове засідання 27.08.2014 року не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі ст. 224 ЦПК України - у порядку заочного розгляду, на підставі наявних у справі доказів з урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Моторне (транспортне) страхове бюро України - Сологуб О.В. в судове засідання не з'явилась, як вбачається з матеріалів справи, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, однак подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, тому суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи 20.02.2009 року близько 08 години, водій [PERSON],керуючи автомобілем Хюндай д.н.з. [NUMBER], рухався по вул. Молодіжна м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, наближаючись до перехрестя з вул. Білогородській, порушив вимоги п.п.12.1,13.1 ПДР, а саме - не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував стан дорожнього покриття, в результаті чого не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген Кадді д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався у попутному напрямку та зупинився попереду на червоний сигнал світлофора, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, що підтверджується постановою Києва-Святошинського суду Київської області від 05.03.2009 року (а.с.16). Відповідно до вищевказаної постанови ДТП 20.02.2009 року за участю автомобілів Хюндай д.н.з. [NUMBER] та Фольксваген Кадді д.н.з. [NUMBER] сталась з вини водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ЗАТ ФГ «Страхові традиції». Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АІС 185799 (а.с.11), пошкоджений у вищезазначеній ДТП автомобіль належить позивачу. Крім того, слід зазначити, що внаслідок вищезазначеної ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 5 356 гривень 87 копійок - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, запчастин та витратних матеріалів, що підтверджується рахунком №СС00038760 від 17.03.2009 року (а.с.17). Як вбачається з матеріалів справи, оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] на дату скоєння ДТП була застрахована відповідачем позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак останній виплату не здійснив. Відповідно до п. 1 ст. 1166 Цивільного Кодексу України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні, або іншій особі страхову виплату. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 вищезазначеного закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на дослідженні наявних в справі доказах. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 5 356 гривень 87 копійок - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, запчастин та витратних матеріалів, підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та знайшли своє доведення в ході судового розгляду. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача неустойки за прострочення страхової виплати, суд вважає їх необґрунтованими, безпідставно заявленими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження цих вимог позивачем не надано. На підставі вищевикладеного, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 23, 1167, 1188 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved