Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що 08.06.2013 року між нею та [PERSON] (далі відповідач) було зареєстровано шлюб. У шлюбі з відповідачем народився син, [PERSON] ([INFO]), який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Спільне життя подружжя не склалося, з 2014 року сторони проживають окремо. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оскільки позивач не в змозі сама утримувати дитину, вона просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явилася, проте подала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутність, у разі неявки відповідача, дала свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи повідомленим в установленому порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заяви про відкладення розгляду справи або ж її розгляд у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі даних і доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого вирішення справи, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 08.06.2013 року виконавчим комітетом Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON], у зв'язку з чим складено актовий запис за № 2 (а.с. 4). Після реєстрації шлюбу позивач обрала прізвище чоловіка - "Ком`якова". 02.11.2013 року в подружжя народився син, [PERSON], батьками якого в Свідоцтві про народження (а.с. 3) записані сторони спору. Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. За змістом статті 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що з 2014 року сторони проживають окремо, спроби налагодити відносини позитивного результату не дали, у звязку з чим сім`я фактично розпалась. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно частини третьої статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За наведених вище обставин суд вважає за можливе розірвати шлюб, що зареєстрований виконавчим комітетом Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області 08.06.2013 року, актовий запис № 2. Згідно з статтею 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище "Ком`якова", що узгоджується з приписами статті 113 СК України. Розглянувши вимогу про стягнення аліментів, суд встановив, що дитина проживає разом з матірю, що підтверджується даними, які вказані в довідці виконкому Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області № 878 від 03.12.2015 року (а.с. 5). Частиною першою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст. 181 ч.2 СК України). Враховуючи те, що дитина проживає разом з позивачем, у неї виникло право на отримання аліментів від відповідача. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Як слідує зі ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч.2 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати (ст. 182 ч.1 СК України): стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідач не повідомив суд про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів та не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини в запропонованому позивачем розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини слід стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму встановленого законодавством України для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову - 15.06.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 02.11.2031 року. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved