Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Ушомирської об`єднаної територіальної громади Коростенського району Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у з 23 травня 2001 року постійно проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Протягом тривалого часу він добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим майном та використовує його для власних потреб за функціональним призначенням майже 18 років, провів значний ремонт квартири. [PERSON] бажає оформити право власності на вказану квартиру, однак відповідачем відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки на даний час об`єднана територіальна громада не вправі видавати громадянам такі документи, а тому вимушений звернутися з позовом до суду. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримав, а розгляд справи просив проводити за його відсутності. Представник відповідача - Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області в підготовче судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує, просила розгляд справи провести без участі представника. Відповідно до ч.3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 23 травня 2001 року постійно проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Позивач проживає у вказаній квартирі більше 18 років, в даний час зареєстрований і проживає один, що підтверджується даними довідки, виданої виконавчим комітетом Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області №№ 110, 116 від 12.02.2019 року (а.с.10). Також з довідки, виданої комунальним Гулянецьким підприємством № 5 від 18.02.2019 року вбачається, що особовий рахунок по квартирі [ADDRESS] з 23.05.2001 року був зареєстрований на матір позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . З жовтня 2007 року і по даний час за надання послуг сплачує [PERSON] (а.с.8). Крім того позивачем до матеріалів справи долучено документи (накладна, товарні чеки), які підтверджують, що він за власні кошти проводив ремонт житлового приміщення. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321, ст.328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. За нормами ст.344 ч.1 Цивільного кодексу України - "Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом". Положення ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 Цивільного кодексу України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Оскільки позивач [PERSON] з 23 травня 2001 року (майже 18 років) добросовісно, безперервно, відкрито володіє чужим майном - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за ним може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності на вищевказану квартиру за набувальною давністю, отже визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved