Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернулась до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з уточненим в подальшому позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Канівська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» про встановлення нікчемності правочину та застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30.05.2007 [PERSON] уклав договір дарування належного йому на праві приватної власності житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] в м. Каневі своїм синам [PERSON] та [PERSON]. На час укладення зазначеного договору дарування [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка надавала письмову згоду нотаріусу для відчуження, а тому житловий будинок, який був предметом договору дарування, належав їм на праві спільної сумісної власності. Позивач вважає, що укладення такого договору порушує її права, поскільки [PERSON] до укладення такого договору взяла на себе зобов'язання відшкодувати їй збитки, завдані під час роботи продавцем в її магазині та виявленою нестачею товарно-матеріальних цінностей на суму 26149 грн.. Вказані кошти [PERSON] зобов'язувалась повернути їй до 01.01.2007, але не виконала, тому 30.05.2007 вона звернулася до Канівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування збитків. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 13.09.2012 її позов задоволено та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] шкоду по 38959, 97 грн. з кожної та 24020 грн. солідарно. На підставі зазначеного рішення суду вона отримала право на відшкодування збитків в тому числі і шляхом звернення стягнення на житловий будинок, відносно якого відповідачі уклали договір дарування на користь своїх синів на її думку з метою уникнення відповідальності за завдану їй шкоду, у зв'язку з чим її права порушено, що змусило звернутися до суду з відповідним позовом. 18.03.2014 до суду звернулись треті особи із самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог: Канівська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» про встановлення нікчемності правочину та застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину. Свої вимоги обґрунтовували тим, що 12.06.2006 ними разом з [PERSON], як приватними підприємцями було укладено угоду про спільну діяльність, відповідно до якої уповноваженою особою від імені всіх обрано [PERSON], яка на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 21.10.2005 від імені [PERSON], яка є власником магазину «[INFO]», уклала договори про працевлаштування та матеріальну відповідальність з продавцями [PERSON] та [PERSON], тому заподіяна нестачею шкода, яка за рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 13.09.2012 була стягнута з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] є їх спільною шкодою, яка не відшкодована до цього часу, що змушує їх як заінтересованих осіб звернутись із зазначеним позовом. Вважають, що укладений 30.05.2007 договір дарування [PERSON] за письмової згоди дружини [PERSON] належного йому на праві приватної власності житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] в м. Каневі на ім'я своїх синів [PERSON] та [PERSON] порушує їх права, поскільки [PERSON] до цього часу не відшкодувала завдану матеріальну шкоду і вказаний правочин про відчуження житлового будинку був укладений з метою уникнення відповідальності. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Треті особи із самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Треті особи із самостійними вимогами [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали заяви (а.с.22,23 т.3) про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] та третіх осіб, які заявили самостійні вимоги не визнала та пояснила, що вона відшкодовує завдану нестачею шкоду шляхом відрахування 20 % від доходу (пенсії), а тому вважає, що укладення договору дарування будинку її дітям не порушує права позивача та третіх осіб, які не є сторонами цього договору. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.116,117,119 т.1) позови не визнають та просять відмовити в їх задоволенні. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - адвокат Шишка Р.І. у судовому засіданні позови не визнав та пояснив, що посилання у позовах на те, що зміст договору дарування суперечить вимога ч.2 ст.717 ЦК України є необґрунтованими, оскільки у п.1 зазначеного договору зазначається домовленість сторін про надання права довічного проживання у будинку, який дарується, а не обов'язок обдарованих вчинити таку дію. Така умова правочину про домовленість сторін не суперечить нормам і принципам цивільного законодавства та відповідає сутності дарування, право користування житлом не посягає на права обдарованого, при цьому зберігається безоплатність дарування і така умова не перешкоджає обдарованим розпоряджатися дарунком на свій власний розсуд, тобто не обмежує їх право власності на будинок. Також зазначив, що рішенням Канівського міськрайонного суду від 04.12.2013 по справі за 697/448/13ц, яке набрало законної сили, відмовлено в позові [PERSON] про визнання недійсним вказаного договору дарування у зв'язку з його нікчемністю, удаваністю та фіктивністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. у судове засідання не з'явилась, надала заяву (а.с.157 т.2 ) до суду про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних матеріалів, проти позову [PERSON] та третіх осіб заперечує. У попередньому судовому засіданні представник третьої особи Шатило Л.А. пояснила, що умова договору дарування згідно якої сторони домовились про довічне проживання батьків [PERSON] та [PERSON] у подарованому будинку не породжує для обдарованих будь-яких обов'язків і вони вправі розпорядитись дарунком на свій розсуд без згоди батьків і тому посилання в позові на порушення ч.2 ст.717 ЦК України та нікчемність правочину є безпідставним. Під час посвідчення правочину волевиявлення та дійсні наміри кожної із сторін були встановлені нотаріусом, і якби сторони заявили про намір укласти інший договір щодо розпорядження зазначеним нерухомим майном, перешкод для цього не існувало. Всі необхідні документи для посвідчення договору дарування сторонами були надані і договір був посвідчений нотаріально відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» Бузько І.П. у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи на розсуд суду. Допитана в якості свідка представник Комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» [PERSON], яка працює в Канівському підрозділі КП «ЧООБТІ», підтвердила у суді, що дійсно 30.05.2007 вона як реєстратор органу БТІ зареєструвала право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований у м. Каневі по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Канівської міської ради 30.05.2007 серія [NUMBER], про що в той же день видала Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 1472840 від 30.05.2007. Підтвердила, що заява про реєстрацію права власності [PERSON] була подана з метою іпотеки, про що зазначено в тексті заяви. За терміновість реєстрації права власності в день звернення [PERSON] оплатив додатково за послуги. Їй невідомо, чому [PERSON] змінив мету та оформив договір дарування будинку, поскільки на наступний день 01.06.2007 до неї звернулись [PERSON] та [PERSON] із заявами про реєстрацію права власності на підставі договору дарування будинку, що відповідно було зроблено. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06.06.2012, який набрав законної сили [PERSON] та [PERSON] визнано винними у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України (а.с.5-8 т.1). Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 13.09.2012 року по справі № 22ц/2390/2341/12 з [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму завданих нестачею товарно-матерільних цінностей збитків в сумі 38959,97 грн. з кожної та 24020 грн. солідарно (а.с.86-93 т.1). Згідно довідки Відділу ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції від 04.03.2015 за № 95 вбачається, що по виконавчих листах № 2-2/11 від 03.10.2012 Канівського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] збитків в сумі 38959,97 грн., стягнення проводилися з пенсії [PERSON], залишок боргу станом на 01.03.2015 становить 38264,45 грн.; про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] збитків в сумі 24020 грн. солідарно, стягнення проводилися з пенсії [PERSON], залишок боргу становить 11311,16 грн.. На даний час розмір утримань з пенсії [PERSON] складає 20 % (а.с.2 т.3). З матеріалів справи вбачається, що 12.06.2006 між приватними підприємцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено угоду про спільну діяльність, відповідно до якої уповноваженою особою від імені всіх виступає [PERSON], яка в свою чергу на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 21.10.2005 від імені [PERSON], як власника магазину «[INFO]», уклала договори про працевлаштування та матеріальну відповідальність з продавцями [PERSON] та [PERSON], а тому заподіяна нестачею шкода, яка за рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 13.09.2012 була стягнута з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] є їх спільною шкодою, яка на даний час не відшкодована в повному обсязі. Отже, звертаючись до суду позивач [PERSON] та треті особи з самостійними вимогами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] обґрунтовували вимогу про встановлення нікчемності договору дарування порушенням своїх прав на отримання від [PERSON] відшкодування шкоди за рахунок житлового будинку, який є предметом цього договору. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Канівської міської ради 30.05.2007 серія [NUMBER] та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Канівським ВП Черкаського ООБТІ за № 1472840 від 30.05.2007, вбачається, що власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у м. Каневі по [ADDRESS] був [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Канівської міської ради від 24.05.2007 за № 222 (а.с.82,85 т.2). Згідно письмової заяви [PERSON] до Канівської державної нотаріальної контори від 30.07.2007, зареєстрованої в реєстрі № 1-1190, вбачається, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується відміткою в паспорті і надає згоду на укладення договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у м. Каневі по [ADDRESS] її чоловіком [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] та при цьому заявила, що такий правочин відповідає інтересам їх сім'ї (а.с.89 т.2). З матеріалів справи вбачається, що 30.05.2007 року між [PERSON], як дарувальником та [PERSON], [PERSON], як обдаровуваними, укладено договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у м. Каневі по [ADDRESS], який був посвідчений державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-1991 (а.с. 88 т.2). Відповідно до п.1 зазначеного договору [PERSON] дарує (безоплатно передає), а [PERSON] та [PERSON] приймають в рівних частинах в дар житловий будинок з надвірними спорудами, розташований у м. Каневі по [ADDRESS]. При цьому сторони домовились, що [PERSON] та [PERSON] надається право довічного проживання у будинку, який дарується (а.с.88 т.2). Відповідно до ч.1 ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. За ч.2 ст.717 ЦК України договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Суд бере до уваги посилання позивача на те, що зміст договору дарування суперечить вимогам ч.2 ст.717 ЦК України, оскільки у п.1 зазначеного договору зазначається домовленість сторін про надання права батькам [PERSON] та [PERSON] довічного проживання у будинку, який дарується, що відповідно породжує взаємний обов'язок обдаровуваних дітей [PERSON] та [PERSON] надати таке право довічного проживання. Тому суд вважає, що якщо в договорі встановлено обов'язок обдаровуваних вчинити на користь дарувальника дії майнового або немайнового характеру, то таку угоду не можна тлумачити як дарування. Разом з тим, договором дарування може бути встановлено обов'язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру, але тільки на користь третьої особи. Судом встановлено, що в п.13 даного договору дарування сторонам роз'яснено положення ст.725 ЦК України щодо обов'язку обдаровуваних на користь третіх осіб, але [PERSON], як дарувальник, тобто сторона правочину та його дружина [PERSON], яка надала згоду на дарування будинку, не є третіми особами у даному правочині. З огляду на викладене, суд вважає, що вказана умова правочину про домовленість сторін довічного проживання у будинку суперечить нормам і принципам цивільного законодавства та не відповідає сутності дарування. Право користування житлом посягає на права обдаровуваних і перешкоджає їм розпоряджатися дарунком на свій власний розсуд, тобто обмежує їх право власності на будинок. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину не дійсним судом не вимагається. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 5 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»№ 9 від 06.11.2009 року, відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи вище зазначене, у зв'язку з наявністю даного спору позовна вимога позивача та третіх осіб із самостійними вимогами про встановлення нікчемності правочину підлягає судовому розгляду, в якому суд надавши оцінку доводам позивача та третіх осіб дійшов висновку про те, що оспорюваний договір дарування, укладений відповідачами, не відповідає вимогам закону (ч.2 ст.717 ЦК України), а отже є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 7 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»№ 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Судом встановлено, що договір дарування є виконаним, поскільки згідно п.п.9-10 договору, обдаровувані [PERSON] та [PERSON] прийняли подарований будинок та згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Канівським ВП Черкаського ООБТІ № 14757214 від 01.06.2007 стали власниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у м. Каневі по [ADDRESS], на підставі договору дарування від 30.05.2007 є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12 т.1). Посилання відповідачів у судовому засіданні на те, що рішенням Канівського міськрайонного суду від 04.12.2013 по справі за 697/448/13ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 04.02.2014, було відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним вказаного договору дарування у зв'язку з його нікчемністю, удаваністю та фіктивністю суд вважає безпідставним, поскільки у даній справі позивач [PERSON] звернулась з позовом про встановлення нікчемності договору дарування, коли в самому закону вже визначено його недійсність та застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину, тобто з інших підстав, про що двічі вказано в ухвалах Апеляційного суду Черкаської області від (а.с.48, 191 т.1), якими скасовано ухвали Канівського міськрайонного суду по даній цивільній справі про відмову у відкритті провадження та закриття провадження. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача та третіх осіб з самостійними вимогами повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є законними обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved