Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. Обґрунтовують позов тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] , у шлюбі з яким вона перебувала з 17.05.2008 року по день смерті. Під час подружнього життя народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Після смерті чоловіка залишилася спадщина до складу якої входили грошові вклади з відсотками на поточних рахунках установ банків. У 2012 році Великобурлуцькою державною нотаріальною конторою Харківської області на підставі поданої заяви про прийняття спадщини було відкрито спадкову справу за № 152/2012, після чого, позивачами, спадкоємцями першої черги спадкування, у встановленому законодавством порядку, було прийнято та оформлено спадщину й отримані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом в частині успадкування грошових вкладів. Інших спадкоємців, що вступили до спадщини немає. Неможливість отримати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя (на 1/2 частку квартири на ім`я дружини, як співвласника квартири згідно Договору) та свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири, яка за законом належала на час відкриття спадщини чоловіку (по 1/4 за дружиною та донькою) є безпосереднім порушенням права власності позивачів, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Ухвалою суду від 01.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] , яка також є законним представником позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати справу без участі позивачів, а також надала письмові пояснення обґрунтованості позовних вимог з підстав, викладених в позовній заяві, позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без участі представника ХМР та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України, яке не буде порушувати права відповідача та інших осіб. Представник третьої особи Великобурлуцької ДНК Харківської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. На виконання ухвали суду про витребування доказів, завідувач Великобурлуцької ДНК Харківської області надав суду копію спадкової справи №152/2012 після померлого [INFO] [PERSON] . Суд перевіривши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених наданими сторонами доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] , у шлюбі з яким вона перебувала з 17.05.2008 року по день смерті, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Великобурлуцького РУЮ Харківської області від 17.05.2008 року, актовий запис № 13 та свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 17.05.2011 року. Під час подружнього життя народилася донька - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 04.11.2008 року. За час\~шлюбу позивачем\~ [PERSON] \~та чоловіком\~було придбано\~квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого Кошель Тетяною Владиславівною, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 07 грудня 2010 року за реєстровим № 6721. Згідно зазначеного Договору - титульним власником вищевказаної квартири виступає позивач, [PERSON] , проте майно було набуте у спільну сумісну власність подружжя про що була відповідна згода чоловіка, яка посвідчена вищевказаним нотаріусом 07.12.2010 року за реєстровим № 6720. Після смерті чоловіка залишилася спадщина до складу якої входили грошові вклади з відсотками на поточних рахунках установ банків. У 2012 році Великобурлуцькою державною нотаріальною конторою Харківської області на підставі поданої заяви про прийняття спадщини було відкрито спадкову справу за № 152/2012, після чого, позивачами, спадкоємцями першої черги спадкування, у встановленому законодавством порядку, було прийнято та оформлено спадщину й отримані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом в частині успадкування грошових вкладів. Інших спадкоємців, що вступили до спадщини немає. Зазначене підтверджується відомостями викладеними в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.04.2019 року вих. № 483/02-31 та свідоцтвом про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] від 11.06.2012 року р. № 970, витяг про реєстрацію. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Особливості спадкування частини спільного сумісного майна подружжя одним із подружжя, передбачені пп.1.1 п.1 гл.11 розд.II Порядку вчинення нотаріальних дій , де зазначено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Позивачам на звернення до Нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.04.2019 року вих. № 483/02-31. Свою відмову нотаріус мотивувала тим, що відповідні свідоцтва не можуть були видані у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру на ім`я мого чоловіка, посилаючись на норми п. 4.12 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п. 4.18 Розділу- 4 Глави 10 вищезазначеного Порядку, де передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку, про що мене було доведено. Неможливість отримати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя (на 1/2 частку квартири на ім`я дружини, як співвласника квартири згідно Договору) та свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири, яка за законом належала на час відкриття спадщини чоловіку (по 1/4 за дружиною та донькою) є безпосереднім порушенням права власності позивачів, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Зазначену у позові правову позицію Пленум Верховного Суду України розтлумачив у постанові від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» де роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об`єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. Разом з тим, у відповідності до роз`яснень, що містяться у вищезазначеному листі, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом у порядку позовного провадження про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності (оскільки має місце цивільно-правовий спір). Відповідно до ст.1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частинами 1, 2 ст.71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2». Визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст.3 ЦПК, статей 27-31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв`язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. При розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч. 1 ст. 61 СК, наданого у Рішенні Конституційного Суду України у справі № Г7-ргі/2012 від 19 вересня 2012 року. Однак, розглядаючи аналогічні справи, Верховний суд у Постанові від 19 лютого 2020 року справа № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19) вказав, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18) зроблено висновок про те, що визначення судом частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. За умови пред`явлення позову про визнання права власності на частку одного з подружжя у спільному сумісному майні такого подружжя, позов про визначення частки померлого у цьому майні є зайвим. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду Постанові від 16 вересня 2020 року справа № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19) . Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику і у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Зазначенні висновки узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61 -28423св 18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61 -17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 61-11210св19 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18). Враховуючи наведене, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивачів, які не можуть оформити спадкові права, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ч. 1 ст. 242, ст. ст. 355, 368, 370, ст. 1218, ч. 1 ст. 1226, ч. 5 ст. 1268, ч.ч. 1, 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, враховуючи Постанову Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: approved