Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання [PERSON] привести земельну ділянку загальною площею 0,0396 га., що розташована за адресою: [ADDRESS], до первісного стану шляхом демонтажу самовільно реконструйованого нежитлового приміщення, а саме кафе-бару "Саго-В" з літнім майданчиком загальною площею 211,7 кв.м., та просив повернути за актом приймання-передачі самовільно зайняту земельну ділянку за належністю державі в особі Одеської міської ради. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що відповідачем було здійснено реконструкції без відповідного дозволу на земельній ділянці, що належить позивачеві та не надавалася у користування відповідачеві. У судовому засіданні прокурор та представник позивача вимоги за позовом підтримали та наполягали на їх задоволенні у повному обсязі, зазначивши, що підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відсутні. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв'язку зі зверненням до Одеської міської ради із заявою щодо надання земельної ділянки в оренду, у задоволенні якого, з урахуванням думки прокурора та представника позивача, було відмовлено. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідач не висловив. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Вивчивши та дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності територіальній громаді в особі Одеської міської ради, будь яким органам, організаціям, підприємствам, фізичним особам і т.п. не відводилася (в оренду, на праві власності, тощо). Відповідачеві на праві власності належить торговий павільйон площею 14,8 кв.м. з літнім майданчиком площею 42,0 кв.м., розташований за даною адресою, - на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2001 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Відповідачем без передбаченої законодавством дозвільної документації реконструйовано вказаний павільйон та побудовано нежитлове приміщення загальною площею 211,7 кв.м. із самовільним зайняттям земельної ділянки загальною площею 154,9 кв.м. Зазначені обставини були встановлені Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.04.2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності(а.с.38, 39) та у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та об'єктом права власності Українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України, право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1, ч.2, ч.4 ст.376 ЦК України, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка самочинно його здійснила на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. На підставі встановленого суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та підлягають задоволенню - з урахуванням належності відповідачеві на законних підставах торгового павільйону площею 14,8 кв.м. з літнім майданчиком площею 42,0 кв.м., що знесенню не підлягає, оскільки докази знищення відповідачем такого об'єкту для можливості застосування ст.349 ЦК України матеріали справи не містять, судова будівельно-технічна експертиза з цього питання не проводилась. Жодних заперечень та доказів на їх обґрунтування відповідачем не надано. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Оскільки позивач не сплачував при зверненні до суду судовий збір у відповідності до Закону, судовий збір має бути стягнутий з відповідача згідно ст.9 Закону України "Про судовий збір" у розмірі 243 гривень 60 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial