Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності порядку спадкування за законом на квартиру № 17 у житловому будинку по вул. Яновського, 155-А, у м. Кропивницькому, що залишилася після смерті [PERSON], [INFO], яка померла 15.08.2015 року. В обґрунтування позову зазначено, що 15.08.2015 померла [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, а саме квартира [ADDRESS]. 09.03.2016 позивач звернувся до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно. Нотаріусом 10.03.2016 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної ді, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, не може реалізувати своє право на спадщину через неможливість вчинення нотаріальних дій . Стверджується, що [PERSON] була членом житлово-будівельного кооперативу № 19. У клопотанні адміністрації та фабричного комітету чулочної фабрики до міського житлового відділу м. Кіровограда останні клопочуть про включення [PERSON] (формувальниця фабрики) до списку осіб на будівництво кооперативної квартири. Відповідно до нотаріально засвідченої копії ордера № 373 від 15.08.1972, виданого на підставі рішення виконкому Кіровоградської міської Ради депутатів робітників від 14.08.1972 № 1628, [PERSON] надано право на зайняття 1-кімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 17,5 кв. м. Згідно довідки ОЖБК від 28.12.2015 № 2025 [PERSON] дійсно проживала та була зареєстрована у кооперативній квартирі [ADDRESS] з 30.08.1972 по момент смерті. Відповідно до довідки ОЖБК від 23.03.2016 № 24 вказана квартира належала [PERSON], яка повністю сплатила пайові внески за вказану квартиру в сумі 2719,94 крб. Останній внесок сплачено у липні 1987 року. Таким чином, [PERSON], як член ЖБК, сплативши повну суму пайових внесків, стала законним власником кооперативної квартири [ADDRESS] ще у липні 1987 році. Факт проживання і користування [PERSON] у вказаній квартирі підтверджується розрахунковими книжками на комунальні послуги, договором про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 12.11.2008 тощо. Питання державної реєстрації нерухомого майна на момент закінчення будівництва вказаного будинку регулювалась Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена наказом Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26.08.1948, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до листа Державного архіву Кіровоградської області від 28.04.2016 № К-5/1/0/1/01-17 протоколи засідань міськвиконкому за 1972 рік містять рішення «Про затвердження акту державної комісії на введення в дію 90-то квартирного житлового будинку житлово-будівельного кооперативу № 19 по вул. Яновського у м. Кіровограді». Вказаний житловий кооперативний будинок введений в експлуатацію у 1972 році у встановленому на той час порядку. Після введення вказаного багатоквартирного кооперативного будинку в експлуатацію та після сплати повної суми пайових внесків, члени кооперативу набували право власності на квартири у вказаного будинку. [PERSON] як член кооперативу, яка отримала квартиру у кооперативному будинку, який введений в експлуатацію, та сплатила повному суму пайових внесків, набула право власності на вказаному квартиру у встановленому на той час порядку. Однак, з причин юридичної необізнаності, остання право власності на квартиру у встановленому порядку не зареєструвала, що підтверджується архівною довідкою Кіровоградського ООБТІ від 17.02.2016 № 16613, відповідно до якої станом на 01.01.2013 державна реєстрація права власності на вказану квартиру не проводилася. Але сам факт не проведення державної реєстрації права власності на момент смерті [PERSON] жодним чином не спростовує факт набуття останньою права власності у встановленому на момент виникнення спірних правовідносин порядку. У звязку з вищевикладеним, не оспорюючи факт прийняття спадщини у встановленого законом порядку, позивач вимушений звертатися з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. До судового засідання представником позивача надано заяву про підтримання позову та розгляд справи без їх участі (а. с. 61). Представник відповідача в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлено про час і місце проведення судового засідання, заперечень проти позову не надано. Відповідно до ст. 169 ЦПК України , суд ухвалив провести судове засідання за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. 15.08.2015 померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 7). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, а саме квартира [ADDRESS]. 09.03.2016 позивач звернувся до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно. Нотаріусом 10.03.2016 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова мотивована тим, що позивач не надав правовстановлюючого документа на будинок, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, [PERSON] не може реалізувати своє право на спадщину через неможливість вчинення нотаріальних дій з вищевказаних підстав. Однак, [PERSON] на момент смерті була законним власником. Згідно розяснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Судом встановлено, що [PERSON] була членом житлово-будівельного кооперативу № 19. Так, у клопотанні адміністрації та фабричного комітету чулочної фабрики до міського житлового відділу м. Кіровограда останні клопочуть про включення [PERSON] (формувальниця фабрики) до списку осіб на будівництво кооперативної квартири. Відповідно до нотаріально засвідченої копії ордера № 373 від 15.08.1972, виданого на підставі рішення виконкому Кіровоградської міської Ради депутатів робітників від 14.08.1972 № 1628, [PERSON] надано право на зайняття 1-кімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 17,5 кв. м. Згідно довідки ОЖБК від 28.12.2015 № 2025 [PERSON] дійсно проживала та була зареєстрована у кооперативній квартирі [ADDRESS] з 30.08.1972 по момент смерті. Відповідно до довідки ОЖБК від 23.03.2016 № 24 вказана квартира належала [PERSON], яка повністю сплатила пайові внески за вказану квартиру в сумі 2719,94 крб. Останній внесок сплачено у липні 1987 року. Відповідно до пункту 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України "Про власність" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) член житлово-будівельного кооперативу (далі - ЖБК), який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного кооперативу, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, іншої будівлі. Таким чином, [PERSON], як член ЖБК, сплативши повну суму пайових внесків, стала законним власником кооперативної квартири [ADDRESS] ще у липні 1987 році. Крім того, факт проживання і користування у вказаній квартирі підтверджується розрахунковими книжками на комунальні послуги, договором про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 12.11.2008 тощо. Питання державної реєстрації нерухомого майна на момент закінчення будівництва вказаного будинку регулювалась Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена наказом Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26.08.1948, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13. Таким чином, відповідно до вказаної Інструкції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого багатоквартирного будинку, громадянин набував право власності на квартиру у вказаному будинку. Відповідно до листа Державного архіву Кіровоградської області від 28.04.2016 № К-5/1/0/1/01-17 протоколи засідань міськвиконкому за 1972 рік містять рішення «Про затвердження акту державної комісії на введення в дію 90-то квартирного житлового будинку житлово-будівельного кооперативу № 19 по вул. Яновського у м. Кіровограді». Таким чином, вказаний житловий кооперативний будинок введений в експлуатацію у 1972 році у встановленому на той час порядку. Отже, після введення вказаного багатоквартирного кооперативного будинку в експлуатацію та після сплати повної суми пайових внесків, члени кооперативу набували право власності на квартири у вказаного будинку. Враховуючи , що [PERSON] як член кооперативу, яка отримала квартиру у кооперативному будинку, який введений в експлуатацію, та сплатила повну суму пайових внесків, набула право власності на вказаному квартиру у встановленому на той час порядку. Право власності на квартиру у встановленому порядку не зареєструвала, що підтверджується архівною довідкою Кіровоградського ООБТІ від 17.02.2016 № 16613, відповідно до якої станом на 01.01.2013 державна реєстрація права власності на вказану квартиру не проводилася. Але сам факт не проведення державної реєстрації права власності на момент смерті [PERSON] жодним чином не спростовує факт набуття останньою права власності у встановленому на момент виникнення спірних правовідносин порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 392 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз»яснення п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України (в редакції на момент відкриття спадщини) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, порядок прийняття спадщини позивачем повністю дотриманий, а факт її прийняття ніким не оспорюється. Інші спадкоємці [PERSON] за законом відсутні. Право власності, відповідно до ст. 321 ЦК України, є непорушним. Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо, зокрема, це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до роз»яснення п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки згідно ст. 67 ЗУ "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (глава 10 розділу II) регламентує порядок видачі свідоцтва про право на спадщину та передбачає надання необхідних для цього документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом Спосіб, склад спадкового майна, коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які-підтверджують вказані факти (ст. 69 ЗУ «Про нотаріат», пп. 4.14 п. 4 ґлави10, розділу Д Порядку). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (пп. 4.15 ц. 4 глави 10, розділу II Порядку). Згідно п.п. 4.18 п. 4 глави 10 Розділу 2 Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, судові витрати згідно заяви представника позивача залишити по фактичному їх понесенню сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: approved