Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Ворон А.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності на нерухоме майно шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою) [ADDRESS] , що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку в квартирі та внесення відповідних змін до особового рахунку. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] с співвласником житлового приміщення (квартири), у якому зареєстроване постійне місце проживання відповідачів. Всі особові рахунки оформлені на її ім`я. Позивач є відповідальним квартиронаймачем, самостійно сплачує всі комунальні послуги. [PERSON] є її онукою, а [PERSON] є її правнучкою, проте вони не проживають у квартирі з 2016 року (понад 2 роки). Із відповідачами у позивача не має будь-яких родинних відносин, вони не спілкуються. Подальша їх реєстрація у квартирі створює позивачу перешкоди як власнику, щодо користування та розпоряджання її майном. Добровільно знятись з реєстрації вони не бажають, онука має власне житло на праві приватної власності, у якому постійно проживає разом з правнучкою. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.23) 27 серпня 2019 року до суду надійшла заява від Органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради про заміну до участі у справі орган опіки та піклування Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради.(а.с.30-31) Ухвалою суду від 04 вересня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування адміністрації Південного району Кам`янської міської ради.(а.с.34) Представник позивача Ворон А.І. в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , 2016 року народження,в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності не скористалася та не повідомила суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подала. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили. Треті особи: Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представників. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 23 жовтня 2019 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення № 1932 від 25.12.1990 р. [PERSON] , як відповідальний квартиронаймач, разом із чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] вселились у квартиру [ADDRESS] .(а.с.13) На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.12.2004 року вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] .(а.с.14) Згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї № 1/10865 від 13.05.2019 року в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,зареєстровані: [PERSON] (квартиронаймач), [PERSON] (правнучка), [PERSON] (син), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (онука). (а.с.17) Згідно акту про непроживання від 17.05.2019 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS] , з 2016 року по теперішній час.(а.с.18). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.05.2019 року №168367304, на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 827, виданого 14.07.2016 року Приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО Дербіною Р.Є., за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 42 кв.м., жилою площею 23 кв.м. (а.с.19-20). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Визнання відповідача такою, що втратила право користування житловою площею (квартирою), є достатньою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання в такому жилому приміщенні в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно відсутня в квартирі за адресою: [ADDRESS] , понад шість місяців без поважних причин, власних речей там не зберігає, обов`язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування вказаним житлом. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Відповідно до Правил реєстрації фізичних осіб малолітні та неповнолітні діти повинні бути зареєстровані разом з тим з батьків, з ким постійно проживають. Враховуючи те, що малолітня [PERSON] , [INFO] постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її вихованні, то її реєстрація повинна бути за місцем її проживання, у зв`язку з чим визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , веде до аналогічних наслідків щодо дітей. Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є підставою для зняття цих осіб з реєстрації. Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідача судовий збір у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача.

Outcome: approved