Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь: - нараховану але не виплачену йому заробітну плату в розмірі 17 719,80 грн., - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 16 листопада 2015 року по день постановлення рішення суду; - на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Позивач посилається на те, що він 12 серпня 2013 року був прийнятий на роботу до Київської філії Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на посаду інженера-конструктора 3-ої категорії. Оскільки працедавцем грубо порушувалось законодавство про працю, що полягало в несвоєчасній виплаті заробітної плати з липня 2015 року, він - позивач вимушений був звільнитися з роботи з 16 листопада 2015 року. За період з 01.07.2015 року по 16 листопада 2015 року заборгованість з нарахованої але не виплаченої йому заробітної плати складає 17 719,80 грн. У день звільнення відповідач не виплатив йому - позивачу заборгованість з заробітної плати, не виплачена ця заборгованість і по теперішній час. На підставі ст. 117 КЗпП України з відповідача на його - позивача корсить підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, у звязку з порушенням трудових прав, пов"язаних з невиплатою заробітної плати , він - позивач зазнав душевних страждань та хвилювань, втратив нормальні життеві зв"язки , був вимушений докладати додаткових зусіль для організації свого життя, після звільнення з роботи через складну економичну ситуацію не може знайти роботу за своєю кваліфікацією, залищився без грошових коштів та знаходиться на матеріальному забезпечнні своєї матері. Тобто діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі в судовому засіданні. Відповідач - Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Укренергомережпроект» про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином , про що в матеріалах справи є відповідні докази, представник відповідача в судове засідання не прибув, відповідач причину неявки свого представника не повідомив, будь - які заперечення проти позову не надав. Третя особа - Київська філія Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином , представник третьої особи в судове засідання не прибув, третя особа причину неявки в судове засідання свого представника не повідомила, заперечення проти позову не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Наказом керівника Київської філії Державного проектно - вишукувального та науково - дослідного інституту «Укренергомережпроект» №81-п від 12 серпня 2013 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду інженера-конструктора 3 категорії (а.с.9). Наказом № 15-п від 09.02.2014 року [PERSON] був переведений на посаду інженера-конструктора 2 категорії, що підтверджується записем в його трудовій книжці (а.с.13) Наказом керівника Київської філії Державного проектно - вишукувального та науково - дослідного інституту «Укренергомережпроект» №80-п від 16 листопада 2015 року [PERSON] був звільнений з займаної посади інженера-конструктора 2 категорії за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України з 16 листопада 2015 року (а.с.10). Згідно довідки № 57 від 28 січня 2016 року , виданої Київською філією Державного проектно - вишукувального та науково - дослідного інституту «Укренергомережпроект», позивачу за період з 01 липня 2015 року по 16 листопада 2015 року нарахована до виплати заробітна плата в загальній сумі 17 719,80 грн., а саме: за липень 2015 року - 3415,84 грн., за серпень 2015 року - 3415,84 грн., за вересень 2015 року 3510,57 грн., за жовтень 2015 року 3510,57., за листопад 2015 року 3866,98 грн. Ця заробітна плата на день звільнення позивача з роботи йому не виплачена, а також не виплачена позивачу по теперішній час (а.с.11). Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. За змістом ст..116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст..117 КЗпП України , в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки , зазначені у статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа , організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що нарахована позивачу заробітна плата за період з 01 липня 2015 року по 16 листопада 2015 року в сумі 17 719,80 грн. не була виплачена йому в день звільнення - 16 листопада 2015 року та не виплачена позивачу по теперішній час. Доказів на спростування цієї обставини відповідач не надав. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 листопада 2015 року по день ухвалення судового рішення 17 червня 2016 року . При визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача в звязку з затримкою розрахунку при звільненні , суд керується Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Заробітна плата позивача за вересень 2015 року (22 робочі дні) склала 3 510,57 грн. Заробітна плата позивача за жовтень 2015 року (21 робочий день) склала 3 510,57 грн. 3510,57 грн. + 3510,57 грн. = 7021,14грн. 22 робочих дні + 21 робочий день = 43 робочих дня 7021,14 грн. : 43 робочих дні = 163,28 грн. (середноденна заробітна плата). Період затримки з 16 листопада 2015 року по 17 червня 2015 року становить 150 робочих днів , а саме: у листопаді 2015 року 11 днів, у грудні 2015 року 23 дні, у січні 2016 року 19 днів, у лютому 2016 року 21 день, у березні 2016 року 22 дні, у квітні 2016 року 21 день, у травні 2016 року 20 днів, у червні 2016 року 13 днів. Стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі: 163 грн. 28 коп. х 150 днів = 24 492 гривні. Відповідно до ст. ст..237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом даної норми права до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди, а саме, що неотримання заробітної плати з вини відповідача змусило його змінити спосіб свого життя , позичати гроші на існування, перебувати на матеріальному забезпеченні своєї матері , що принижувало його та потребувало додаткових зусиль для організації його життя, свідчать про те, що внаслідок порушення трудових прав (невиплата заробітної плати) позивачу завдана моральна шкода. Суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди відповідає змісту статті 237-1 КЗпП України (моральні страждання, втрата нормальних життєвих зв'язків і необхідність додаткових зусиль для організації працівником свого життя) і підлягає задоволенню. При визначені розміру компенсації моральної шкоди суд враховує роз'яснення, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди 2000 грн.

Outcome: partial