Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором E/V 3845 від 24.07.2008 в розмірі 1650,89 дол США, що за курсом НБУ від 04.03.2021 складає 45960,78 грн . та солідарно стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.07.2008 між АТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір E/V3845, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 40000 дол. США з кінцевим терміном повернення до 04.09.2013. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав та в результаті чого позивач 30.03.2012 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.09.2013 було вирішено стягнути заборгованість станом на 05.01.2012 в розмірі 7905,45 дол. США. Представник позивача посилаючись на ст.. 526, 599 ЦК України вважає, що рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.09.2013 не свідчить про припинення договірних відносин, оскільки такий діє до повного виконання сторонами зобов`язань. Вказує, що прострочена сума заборгованості становить 6164,61 дол. США. Із врахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України та оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості , яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Львівської області від 26.09.2013, тобто за період з 24.07.2008 по 05.01.2012, то за період після подання позовної заяви від 30.03.2012, з 31.03.2012 по 04.03.2021 відповідач має заборгованість 3% річних від простроченої суми у розмірі 1650,89 дол. США. Разом з тим, представник позивача зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язань за договором E/V3845 було укладено договір поруки із [PERSON] . Відповідно до умов договору поруки поручителу було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань, однак така була залишена без задоволення. 29.04.2021 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідачів, що містяться в картотеці реєстраційного обліку. Ухвалою від 17.06.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 13.07.2021. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачам п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 13.07.2021 розгляд справи відкладено на 02.08.2021, у зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання. 22.07.2021 від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, а також заява про застосування строку спливу позовної давності. Увідзиві представник відповідачів просить в задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві, також просить стягнути з позивача судові витрати в розмірі 5000 грн. 02.08.2021 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю додаткового часу для надання додаткових письмових пояснень. 02.08.2021 розгляд справи відкладено на 29.09.2021. 11.08.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, заперечення. Також заперечення 12.08.2021 подано представником відповідачів. 01.09.2021 від представника позивача надійшло письмове пояснення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явилися. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, враховуючи наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи 24.07.2008 між АТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір E/V3845, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 40000 дол. США з кінцевим терміном повернення до 04.09.2013 (а/с 13-16). Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за договором E/V3845 було укладено договір поруки із [PERSON] (а/с 19). В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав та в результаті чого 20.12.2012 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області було ухвалено рішення про солідарне стягнення із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" за договором E/V3845 заборгованості в розмірі 7905,45 дол. США, що за курсом НБУ становить 63162,96 грн. та 631,63 судових витрат (а/с 4,5). Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26.09.2013 вказане рішення залишено без змін (а/с 6). Представник позивача посилаючись на ст.ст. 526, 599 ЦК України вважає, що рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.09.2013 не свідчить про припинення договірних відносин, оскільки такий діє до повного виконання сторонами зобов`язань. Вказує, що прострочена сума заборгованості становить 6164,61 дол. США. Із врахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України та оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Львівської області від 26.09.2013, тобто за період з 24.07.2008 по 05.01.2012, то за період після подання позовної заяви від 30.03.2012, з 31.03.2012 по 04.03.2021 відповідач має заборгованість 3% річних від простроченої суми у розмірі 1650,89 дол. США (а/с 7). З метою досудового врегулювання спору представником АТ КБ „ПриватБанк" 10.03.2021 було надіслано поручителю, [PERSON] письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань (а/с 10), однак така булла залишена без задоволення. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернутої частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З письмових матеріалів, що приєднані позивачем до позовної заяви вбачається, що позивач скористався наданим йому ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом на звернення до відповідачів з вимогою щодо дострокового повернення кредиту, наданого [PERSON] на підставі кредитного договору, укладеного між позивачем та [PERSON] . Враховуючи наведене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пеню за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц Великої Палати Верховного Суду. Позивач використав своє право вимагати дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору та ст. 1048 ЦК України, шляхом пред`явлення і письмових вимог про погашення кредитної заборгованості в повному обсязі, а в подальшому й шляхом подання позовної заяви про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Такими діями АТ КБ «Приватбанк» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку кредитування, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тому скористатись правом на нарахування процентів за кредитом та пені (неустойки) за порушення умов кредитного договору позивач після припинення строку кредитування не мав права. Наведене також узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові від 31.10.2018 року в справі № 202/4494/16-ц Великої Палати Верховного Суду. Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Єдиного реєстру боржників будь-яка заборгованість за кредитним договором у відповідачів перед позивачем відсутня (а/с 54,55). Позивач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів на підтвердження факту наявності заборгованості відповідачів перед позивачем, на день звернення з позовною заявою. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed