Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від неї. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі 30.09.2000 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.06.2004 року шлюб між подружжям було розірвано. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з матір`ю, а відповідач сплачує аліменти на утримання дитини на користь відповідача. Позивач стверджує, що з моменту розлучення у них з відповідачем почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дитини, її відвідуванні, створюються штучні перешкоди зі сторони [PERSON] стосовно неможливості нормального спілкування батька з донькою. Всі намагання позивача домовитись про порядок зустрічей з донькою, приділити їй увагу призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає [PERSON], не бажає присутності останнього та штучно створює такі обставини, через які батько не може нормально зустрічатись з донькою. Таким чином позивач просить зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та визначити для позивача графік участі у вихованні доньки [PERSON], для особистого спілкування. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні змісту позову. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що [INFO], в день народження доньки, позивач сильно її побив на очах у дитини. В результаті чого у доньки відбувся емоційно-психологічний стрес, дитина почала боятися чоловіків, замкнулась в собі, в школі на питання вчителів-чоловіків мовчить, з цих предметів не виконує домашнє завдання, не відповідає їм на уроках. Після цих подій [PERSON] з чоловіком розірвали шлюб та припинили спільне проживання. З того часу позивач до дитини не дзвонив, не приходив відвідувати її, не цікавився її станом здоров'я, життям, не проявляв ніякого інтересу щодо розвитку та навчання дівчинки. Ні в дитячому садочку, ні згодом в школі позивач взагалі не був, при цьому пояснював, що вважав ніби вчителі налаштовані проти нього. Представник третьої особи відділу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації Черкасова В.А. в судовому засіданні надала суду висновок та пояснила, що вважає за доцільне встановити зустрічі [PERSON] з малолітньою [PERSON] щомісяця кожного тижня у визначений час, але за умови надання згоди на зустрічі самої малолітньої [PERSON] Представник відділу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, а у своєму листі вважав, що належною 3-ю особою по справі є відділу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, так як дитина фактично проживає у Солом`янському районі м. Києва (а.с.20). Заслухавши сторони та їх представників, представника 3-ї особи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Ч.2 цієї ж статті зазначає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, 30.09.2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.7). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 3.06.2004 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач [PERSON] працює лікарем ортопедом-стоматологом стоматологічної поліклініки Інституту стоматології КМАПО ім. П.Л. Шупика (а.с.48) та лікарем-стоматологом-ортопедом КП „СТОМАТОЛОГІЯ" Солом'янського району м. Києва (а.с.8). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.05.2004 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання вказаної дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (а.с.10). За змістом відповіді відділу державного виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві №1391/9 сторонам по справі станом на 1.04.2014 року заборгованість по аліментам від [PERSON] на користь [PERSON] відсутня (а.с.49). Згідно ч.2, ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частина 3 цієї ж статті наголошує, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В 2004 року між позивачем та відповідачкою виник конфлікт, в результаті якого [PERSON] застосував до [PERSON] фізичну силу в присутності дитини, після чого сторони почали проживати окремо один від одного. Дитина залишилась проживати з матір'ю. Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі. Як вбачається з виписки з історії розвитку дитини [PERSON], остання знаходиться під спостереженням у дитячій поліклініці №1 ДКЛ №3 з народження, на першому році життя спостерігалась неврологом з діагнозом: синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості, ММД, невротичні реакції, в п'ять років при огляді хірургом виявлено правобічну пахову килу; кардіологом - вторинну кардіопатію, додаткову хорду, в 2010 році діагностовано вроджену ваду серця, 1.04.2011 року прооперована в інституті серцево-судинної хірургії, часто хворіє на гострі респіраторні інфекції, в серпні 2011 року ортопед встановив діагноз: правобічний сколіоз 1 ст., плоскостопість, в серпні 2012 року кардіологом виявлено вегето-судинна дистонія, стан після оперативного лікування вродженої вади серця, у вересні 2013 року діагностовано гастроентерологом хронічний гастродуоденіт з підвищеною кислотоутворюючою функцією шлунку, з червня 2013 року спостерігається у ортодонта - потребує ортодонтичної корекції, в подальшому потребує, в подальшому дитина потребує динамічного спостереження у кардіолога, гастроентеролога, ортодонта, ортопеда, хірурга (а.с.63). З 2004 року і до 2014 року батько дитини позивач [PERSON] не цікавився життям та здоров'ям дитини, не відвідував її за місцем проживання, не дзвонив і не вітав з святами та днем народження, не приходив до дитячого садочку та до школи і не цікавився навчанням доньки, її спілкуванням з оточуючими, її потребами, не відвідував батьківські збори, інші шкільні заходи, не спілкувався з педагогами, вчителями. Вказані обставини не заперечував в суді і позивач, пояснюючи, що на його думку відповідачка могла налаштувати проти нього класного керівника та вчителів школи. Згідно ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Поскільки позивач та його представник не надали належних та допустимих доказів перешкоджання відповідачкою позивачу у спілкуванні з дитиною, при цьому останній сам повідомив, що протягом 10 років з 2004 року по 2014 рік не здійснював будь-яких дій щодо зустрічі з донькою, а надана ним постанова про відмову в порушенні кримінальної справи не містить в собі інформації про вказані перешкоди, тому в задоволенні частини позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною необхідно відмовити. Як наголошує ч.1, ст.9 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів. Частина 2, ст.14 цього ж Закону зазначає, що під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Частина 3 статті 15 цього ж таки Закону вказує, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Проживаючи окремо, позивач [PERSON] виявив бажання спілкуватись зі своєю донькою [PERSON] в 2014 році. Однак допитана в судовому засіданні в присутності педагога представника відділу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації Черкасової В.А. в якості свідка малолітня [PERSON] в категоричній формі відмовилась зустрічатись з батьком [PERSON], вказавши, що вона його дуже боїться, він схожий на бомжа, вона не бажає його бачити, і якщо суд і встановить години побачення, то вона з'являтись на них не буде. Як вбачається з висновку психологічного обстеження громадської організації „Центр допомоги сім'ї" №015 від 2.09.2014 року, враховуючи міцну емоційну прихильність [PERSON] до матері, її нестабільний психоемоційний стан в зв'язку з появою батька в житті дівчинки, відсутність у неї бажання зустрічатись з ним, при цьому вона не включає [PERSON] в коло сім'ї (за результатами діагностики) рекомендовано: припинити зустрічі та спілкування з батьком, поки дівчинка не виявить бажання відновити стосунки з ним, збільшити емоційно-тілесний контакт з матір'ю (а.с.74-77). Відділ опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації у своєму висновку від 18.09.2014 року висловив думку, що, враховуючи інтереси дитини та безпосередньо думку малолітньої, вважає встановити зустрічі батька з дитиною за умови згоди на зустрічі малолітньої [PERSON] (а.с.83-84). Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. За змістом ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей: під час розгляду справи що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: а) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб'єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що поскільки батько [PERSON], який не проживає разом з дитиною, має право на зустрічі зі своєю донькою, однак малолітня [PERSON] категорично цьому заперечує, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні при допиті її в якості свідка, у висновку психологічного обстеження громадської організації „Центр допомоги сім'ї" №015 від 2.09.2014 року, у висновку відділу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації від 18.09.2014 року, тому, враховуючи думку та інтереси дитини, а також її психоемоційний стан, в задоволенні вимог позову про визначити графік побачень батька з дитиною, зобов'язання надавати інформацію про стан здоров'я дитини необхідно відмовити.

Outcome: dismissed