Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила зобов'язати його не перешкоджати їй у користуванні належним їй житловим будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником зазначеного будинку, а відповідач, без будь-яких правових підстав, проживає у даному житловому будинку, чим створює позивачу перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та інтересів як власника житлового будинку. Відповідач не є співвласником даного житлового будинку, не зареєстрований за даною адресою, згоду на його проживання позивач не надавала. В судове засідання позивач не з'явилася, від її представника надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 30.10.1999 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. Заочним рішення Кодимського районного суду Одеської області від 14.01.2016 року шлюб між сторонами розірвано. 08.02.2017 року, тобто після розірвання шлюбу, [PERSON] набула права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач, який не зареєстрований у даному житловому будинку, без згоди власника житлового будинку, на даний час проживає в ньому, чим створює позивачу перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та інтересів як власника житлового будинку. Відповідач не є співвласником нерухомого майна, членом сім'ї чи родичом позивача. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У ч.1 ст.319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства та встановлені судом обставини справи дають змогу суду дійти висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та буде ефективним інструментом для його відновлення. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що відзив на позовну заяву та будь-які докази, що підтверджують заперечення проти позову відповідачем не подано, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved