Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 04 листопада 2008 року між сторонами укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 12500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаний договір складається із Заяви позичальника, Умов надання кредиту . В порушення умов зазначеного договору та ст.ст.526,527, 530 ЦК України відповідач належним чином не виконав покладених на нього зобов`язань по погашенню кредиту, у зв`язку з чим, станом на 18 березня 2019 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 29035,06 грн., яку представник позивача просив стягнути з відповідача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань та заяв до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1ст. 611 ЦК України). Судом встановлено, що 04 листопада 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладений кредитний договір б/н, який складається із Заяви позичальника, Умов надання кредиту (а.с.12-13, 14-28), згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві. По суті вказаний Договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12500,00 грн., в обмін на обов`язок відповідача погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за його використання. Згідно зі ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню). Так, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань у відповідності до ст.549 ЦК України, п. 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф розмір якого передбачено тарифами договору, а саме 500 грн. та 5% від суми заборгованості. Усупереч умовам спірного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконав, в результаті чого станом на 18 березня 2019 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 29035,06 грн., яка складається із: - заборгованості за тілом кредиту 12004,31 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредита 6634,22 грн. -заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн. - заборгованості за пенею, за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - 200,00 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання 8575,81 грн.. та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг, а саме: штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн. та штрафу (процентна складова) 1370,72 грн. Сума заборгованості за Договором підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-11) Водночас, при вирішенні питання щодо розміру заборгованості, а саме пені, яку позивач просить стягнути з відповідача, суд враховує наступне: Згідно ст.ст. 1, 11 ч.1 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ з наступними змінами споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Цивільного кодексу України про зобов`язання та договір, так і вимоги ст.627 ч.2 цього Кодексу, де передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ст.ст.546 ч.1, 551 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати 1 рік (п1 ч.2 ст.258 ЦК України). Відповідно до ст.18 ч.ч.1 та 2 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною 1 ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так, п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (а.с. 23 зворот). Таким чином, Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених Договором. Наявність даних фактичних обставин справи не узгоджується із висновком Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі за №6-2003цс15, яким визначено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до положень ч. 4 ст.263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 250,00 грн. та його процентної складової в розмірі 1370,72 грн. задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд доходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 27414,34 грн., яка складається з наступного:- заборгованості за тілом кредиту 12004,31 грн.; -заборгованість за простроченим тілом кредита 6634,22 грн.; - заборгованості за пенею, за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - 200,00 грн.; - нарахована пеня за прострочення зобов`язання 8575,81 грн.. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 1728,90 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial