Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача,вказавши наступне.(Далі- в редакції позивача). В 1984 році він закінчив Ворошиловградський медичний інститут за фахом лікувальна справа. В 1985 році він закінчив однорічну спеціалізацію (інтернатуру). Рішенням екзаменаційної комісії від 25.06.1985 року йому присвоїно кваліфікацію акушера-гінеколога. Потім він працював акушером гінекологом в Рубіжанській міській лікарні, де працює і зараз. Кожні пять років він проходить спеціалізацію в медичному закладі і підтверджує 1 кваліфікаційну категорію врача-спеціаліста. В 1994 році він закінчив клінічну ординатуру, склав іспити, підтвердив 1 категорію, що дає йому можливість працювати завідуючим відділення. З 01.10.2013 року по 30.10.2013 року він пройшов курси підвищення кваліфікації і спеціалізації в Луганському медичному університеті ,склав іспити і йому було підтверджено 1 категорію та звання врача-спеціаліста в медуніверситеті, а потім всі його документи були втрачені. Оскільки відділ кадрів Рубіжанської міської лікарні затребував посвідчення лікаря-спеціаліста ,він звернувся до Луганського медичного університету в м.Рубіжне,щоб вони поновили йому посвідчення ,але отримав відмову ,яка є протизаконною. Згідно наказу № 359 МОЗ України від 19.12.1997 року „Порядок проведення атестації лікарів, до атестації допускаються лікарі ,які мають посвідчення лікаря-спеціаліста по акушерству і гінекології, яке він і подав в медичний заклад. Склав іспити, підтвердив 1 категорію лікаря-спеціаліста. Згідно п.2. Положення № 359 на посаді врача-спеціаліста однієї із спеціальностей,передбачених номенклатурою, може працювати лікар, закінчивший інтернатуру, магістратуру, клінічну ординатуру і аспірантуру по даній спеціальності і який має сертифікат врача-спеціаліста.Він працює вже 31 рік за спеціальністю акушерство і гінекологія без будь-якої перерви. Особи, які до вихода цього Положення(1997 р.) вже працювали за однією з лікарських спеціальностей вважаються такими, що мають звання лікаря спеціаліста з цієї спеціальності, а він 31 рік працює акушером-гінекологом. Враховуючи наведене, посилаючись на ч.2 ст.19, ст.55 Конституції України просить зобовязати відповідача видати йому сертифікат лікаря-спеціаліста по акушерству і гінекології. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив зобовязати Державний медичний університет видати копію сертифіката лікаря-спеціаліста по акушерству і гінекології з 31.10.2010 року по 31.10.2018 року (а.с.75). Позивач пояснив наступне. В 1985 році він отримав посвідчення лікаря-спеціаліста. Після цього ,кожні пять років він проходив курси і підтверджував званнялікар-спеціаліст. В 2013 році він також пройшов такі курси в Луганському медичному університеті і 31.10.2013 року отримав свідоцтво про складання іспиту зі спеціальності після проведення передатестаційного циклу з акушерства і гінекології відповідно до якого рекомендовано йому присвоїти першу кваліфікаційну категорію. Також йому видали сертифікат лікаря спеціаліста, який він віддав за місцем своєї роботи-в Комунальну установу РубіжанськуЦентральну міську лікарню, де цей сертифікат знищили, після чого почали посилати його на курси для підтвердження звання „лікаря-спеціаліста. Такі курси він пройшов 09.02.2016 року в Харківській медичній академії , де йому було видано сертифікат лікаря-спеціаліста. Але він вважає, що відповідач- Державний заклад «Луганський державний медичний університет» мусить поновити йому сертифікат від 30.10.2013 року. В судовому засіданні представник відповідача Державного закладу „Луганський державний медичний університет позовні вимоги не визнав. Пояснив, що підстав для видачі позивачу сертифіката лікаря-спеціаліста від 31.10.2013 року немає оскільки для того,щоб отримати цей сертифікат необхідно пройти курси(стажування) , а доказів того, що позивач проходив такі курси немає. Свідоцтво про складання іспиту від 31.10.2013 року в якому рекомендується присвоїти позивачу першу кваліфікаційну категорію не є підтвердженням проходження позивачем стажування для отримання сертифіката лікаря-спеціаліста.В Державному закладі „Луганський державний медичний університет» відсутні дані про те,що позивач в жовтні 2013 року проходив стажування і отримував сертифікат лікаря-спеціаліста. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Комунальної установи РубіжанськаЦентральна міська лікарня в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що після отримання свідоцтва про складання іспиту позивач мусив зявитися в Управління охорони здоровя Луганської облдержадміністрації на комісію ,яка вирішувала питання присвоєння кваліфікаційних категорій і в разі присвоєння йому кваліфікаційної категорії позивачу не потрібно було б підтверджувати званнялікаря-спеціаліста і отримувати відповідний сертифікат. Оскільки позивач кваліфікаційну категорію не отримав ,то він мусив підтвердити звання „лікар-спеціаліст,що зроблено тільки 09.02.2016 року. Сертифіката лікаря-спеціаліста від 31.10.2013 року позивач в Комунальну установу РубіжанськаЦентральна міська лікарня не надавав.З цієї причини він був переведений з посади лікаряакушера -гінеколога на посаду лікаря стажиста в липні 2015 року та декілька разів направлявся на курси до Державного закладу „Луганський державний медичний університет ,але курси він пройшов в Харківській медичній академії тільки 09.02.2016 року. Суд ,заслухавши пояснення сторін,представника третьої особи ,об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного. Судом встановлено,що позивач працює в Комунальній установі „Рубіжанська центральна міська лікарня на посаді лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації з 01.11.2010 року ,що сторонами не оспорювалось та підтверджується трудовою книжкою(а.с.10-13) та довідкою(а.с.5). Відповідно до посвідчення ,виданого 25.06.1985 року (а.с.7) позивачу присвоєна кваліфікація лікаря акушера-гінеколога. Позивач прослухав передатестаційний цикл з акушерства та гінекології з 01.10.2013р. по 31.10.2013 р. (а.с.8 зв.) та отримав свідоцтво № 95 про складання іспиту зі спеціальності після проведення передатестаційного циклу з акушерства і гінекології ,видане Державним закладом „Луганський державний медичний університет 31.10.2013 р.(а.с.9) відповідно до якого йому рекомендовано присвоїти першу кваліфікаційну категорію з акушерства і гінекології. Відповідно до п.1.3. п.2.1. Положення про порядок проведення атестації лікарів ,затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України № 359 від 19.12.1997 р.,встановлюються такі види атестації: - атестація на визначення знань і практичних навиків з присвоєнням (підтвердженням) звання "лікар-спеціаліст"; - атестація на присвоєння кваліфікаційної категорії; - атестація на підтвердження кваліфікаційної категорії. атестації на визначення знань та практичних навиків з присвоєнням звання лікаря-спеціаліста з конкретної лікарської спеціальності підлягають особи,які закінчують навчання в інтернатурі, клінічній ординатурі або аспірантурі з цієї спеціальності,якщо останні ще не мають сертифіката лікаря спеціаліста з даного фаху, а також особи,які у порядку, передбаченому наказом МОЗ Українивід 25.12.92 N195, допущені до лікарської діяльності та пройшли курси спеціалізації, стажування або інші види підготовки. Зазначена атестація з присвоєнням (підтвердженням) звання лікаря-спеціаліста має передувати зайняттю особою лікарської посади в закладах охорони здоров'я,що відповідає цій спеціальності,або здійсненню медичної практики за цією спеціальністю на підприємницьких засадах. Особи, які не працювали більше трьох років за конкретною лікарською спеціальністю, та особи,які своєчасно не пройшли атестацію на кваліфікаційну категорію або яким відмовлено у присвоєнні(підтвердженні)другої кваліфікаційної категорії,не можуть займатися лікарською діяльністю з цієї спеціальності без попереднього проходження стажування у порядку, передбаченому наказом МОЗ України від 17.03.93 N 48 . Відповідно до п.1.10. вищезазначеного Положення атестація на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційних категорій проводиться за бажанням лікаря. Лікарі, які протягом року після закінчення 5-річного строку з моменту попередньої атестації не виявили бажання і не подали документи на чергову атестацію, крім випадків, передбачених п.4.2 цього Положення, та лікарі, яким за рішенням атестаційної комісії відмовлено у присвоєнні (підтвердженні) другої кваліфікаційної категорії, підлягають атестації на визначення знань та практичних навиків з підтвердженням звання "лікар-спеціаліст" після проходження стажування. Таким чином ,аналізуючи зазначені норми,суд приходить до наступного висновку,що для лікарів встановлено декілька видів атестації,а саме : атестація з присвоєнням(підтвердженням) звання „лікар-спеціалістта атестації на присвоєння.або на підтвердження кваліфікаційної категорії. Лікар ,за своїм бажанням має право пройти атестацію і отримати кваліфікаційну категорію.В подальшому особи,яким присвоєна кваліфікаційна категорія за бажанням проходять атестацію протягом року після закінчення 5-річного строку з моменту попередньої атестації , в ході якої підтверджують кваліфікаційну категорію,або отримують вищу кваліфікаційну категорію. В цьому разі не потребується проходження атестації для підтвердження звання «лікаря-спеціаліста». У випадку, якщо лікар не бажає отримувати кваліфікаційну категорію,або підтверджувати її ,він зобов»язаний пройти стажування і атестацію і підтвердити звання «лікар-спеціаліст». Отже, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що він пройшов атестацію для отримання кваліфікаційної категорії оскільки така атестація- не є атестацією для підтвердження звання «лікаря-спеціаліста» і вона не дає право на отримання сертифіката «лікаря-спеціаліста» . Крім того, суд зауважує ,що позивач дає суперечливі пояснення, а саме: в позовній заяві він зазначає, що „в звязку з ситуацією в м.Луганську я не зміг забрати посвідчення врача-спеціаліста в медуніверситеті ,а потім всі мої документи були потіряні „(в редакції позивача). В судовому засіданні позивач пояснив,що він отримав сертифікат лікаря-спеціаліста,віддав його по місту роботи, але там його знищили, тому йому необхідний дублікат. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснив,що такий сертифікат взагалі не потрібний оскільки він отримав посвідчення лікаря - спеціаліста ще в 1985 році. А курси він проходив тільки із-за того, що в Комунальній установі РубіжанськаЦентральна міська лікарнянезаконно вимагали від нього цей сертифікат. Суд вважає необхідним також зазначити ,що посилання позивача на те,що в 2013 році в місті Луганську була «ситуація» в результаті якої були втрачені його документи є хибними оскільки загальновідомим фактом є той факт,що антитерористична операція почалась на території Луганської області в 2014 році. Відповідно до ст.60 ЦПК України .кожна сторон зобов»язана довести ті обставини ,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З приводу пояснень позивача про те,що він пройшов курси в Державному закладі „Луганський державний медичний університет в жовтні 2013 року для підтвердження звання «лікар -спеціаліст»,але його документи було втрачено ,суд зазначає,що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цього. З приводу пояснень про те,що позивач в жовтні 2013 року пройшов стажування і отримав в Державному закладі „Луганський державний медичний університет сертифікат лікаря-спеціаліста, який потім було знищено в Комунальній установі РубіжанськаЦентральна міська лікарня,суд також зазначає ,що не надано жодного доказу на підтвердження цього факту. Таким чином,суд приходить висновку,що позов [PERSON] до Державного закладу „Луганський державний медичний університет про зобовязання вчинити певні дії є необгрунтованим та таким,що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed