Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Представника позивача звернувся до суду з позовом 21.02.2017 року, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 16.04.2008 року станом на 31.01.2017 року в розмірі 52 048,24 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 6909,70 грн., по процентам за користування кредитом - 39 571,96 грн., за пенею та комісією - 2850 грн., штрафів - 250 грн. - фіксована частина, 2466,58 грн. - процентна складова; стягнути судовий збір 1600 грн. В обґрунтування пред'явлених вимог вказав, що 16.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення по строку дії картки. Свої зобов'язання банк виконав, натомість позичальник покладені на неї обов'язки не виконувала, в результаті чого станом на 31.01.2017 року має заборгованість в розмірі 52 048,24 грн., яку представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] не з'явилася в судове засідання, в контексті ст.ст.74, 76 ЦПК України повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. За даних обставин, з урахуванням згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в силу ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.18), та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК» за № 0407120100050872859, яка по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України (а.с.6, 8-13). Згідно довідки про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.7), [PERSON] отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 36 % річних (за базовою ставкою 3 % в місяць). Погашення кредиту здійснюються позичальником шляхом поповнення картки через внесення на неї коштів в готівковому чи безготівковому порядку та зарахування їх банком на картковий рахунок позичальника, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору (п.5.2 Правил, а.с.13). У випадку несвоєчасного виконання боргових зобов'язань, позичальник сплачує проценти за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію (п.5.5.1 Правил), а у випадку порушення ним строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми заборгованості (п.8.6 Умов надання банківських послуг, а.с.11-зворот). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Банк свої зобов'язання за кредитним договором від 16.04.2008 року перед [PERSON] виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає визначене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання не виконувала належним чином, сплативши востаннє 16.07.2014 року 350 грн. - в рахунок погашення кредиту, 261,84 грн. - погашення відсотків за користування кредитом, зарахованих банком в порядку, погодженому сторонами, в результаті чого станом на 31.01.2017 року утворилась заборгованість за кредитом - 6909,70 грн., по процентам за користування кредитом - 39 571,96 грн., яку суд вважає доведеною розрахунком заборгованості (а.с.3-5), погоджуючись з ним в цій частині, у зв'язку з чим вона підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання. Згідно ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи зі змісту ст.ст.546,548,549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання. З огляду на істотність порушення відповідачем строків платежів по грошовим зобов'язанням більш ніж на 120 днів, починаючи з 26.07.2014 року, з урахуванням визначеного умовами кредитування розміру штрафу як спеціального заходу захисту майнових інтересів кредитора, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність нарахування позивачем штрафу відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 250 грн. - фіксована частина та 2466,58 грн. - процентна складова, позовні вимоги про стягнення якого також підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу про стягнення з [PERSON] заборгованості по пені та комісії, нарахованим сумарно в розмірі 2850 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст.628 ЦК України. Із системного аналізу даних норм суд дійшов висновку, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку. Згідно п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року №168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі із зазначенням переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Так, судом встановлено, що окремим платежем, щомісячний обов'язок по сплаті якого покладений на відповідача за договором є комісія за кредитне обслуговування в розмірі 1 % на залишок заборгованості, непогашеної протягом пільгового періоду (у випадку її наявності). Інші види комісії, передбачені Умовами кредитування (за зняття готівки, за отримання балансу на чек в банкоматах, за безготівковий розрахунок) в аспекті положень п.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту суд розцінює як додаткову плату за розрахунково-касове обслуговування при користуванні кредитними коштами, зняття яких автоматично здійснюється банком безпосередньо в момент видачі готівки шляхом списання з карткового рахунку. В той же час, ні Умовами кредитування та Правилами надання банківських послуг, ні в пред'явлених позивачем вимогах про стягнення комісії не конкретизовано сплату відповідачем комісії як супутньої послуги банку, що входить до сукупної вартості кредиту, не визначено її розмір, базу розрахунку, натомість будь-яких доказів стосовно тотожності даного платежу з «комісією», яку позивач пред'являє в позові сумарно з пенею, суду не надано, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішувати незаявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч.1 ст.11 ЦПК України та п.3 постанови Верховного суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року №14. Також суд критично ставиться до заявлення заборгованості по пені сумарно з комісією, оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобов'язання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені - як штрафної санкції за порушення виконання зобов'язань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобов'язальних правовідносин, тому суд приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» не ґрунтується на умовах кредитного договору та вимогах Закону і свідчить про існування неузгодженості між їх умовами та пред'явленими позивачем вимогами. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене та те, що в розрахунку заборгованості (а.с.3) в графі "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" розмір заборгованості визначено 2850 грн., натомість в частині розрахунку у визначенні загальних сум (а.с.5) вона вказана виключно як заборгованість по комісії, що не узгоджується між собою та викликає у суду сумнів в достовірності та належності наданого позивачем розрахунку в цій частині як доказу в обґрунтування цих вимог, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення. Аналізуючи перелічені докази в їх сукупності, встановлення обставин неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобов'язань, обґрунтованість розміру позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.04.2008 року станом на 31.01.2017 року за кредитом - 6909,70 грн., по процентам за користування кредитом - 39 571,96 грн., а також штрафу, який включає 250 грн. - фіксована частина і 2466,58 грн. - процентна складова, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в загальному розмірі 49 198,24 грн. (з розрахунку: 6909,70 + 39 571,96 + 250 + 2466,58). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ч.1 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.19) пропорційно розміру задоволених вимог 94,5 % в розмірі 1512,39 грн.

Outcome: partial