Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач зазначає на те, що 19 лютого 2000 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище чоловіка. Дошлюбне її прізвище [PERSON]. В період спільного проживання у них народились діти: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Любарського районного суду від 14.05.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Дітей залишено для проживання з матір'ю. Заочним рішенням Любарського районного суду від 16.06.2014 року із відповідача на її користь на утримання дітей стягуються аліменти у розмірі по 400 гривень на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття. Відповідач своїх батьківських обов'язків не виконує, не турбуєтся життям та здоров'ям дітей, не здійснює будь-яких дій для виховання синів. Окрім того, розмір аліментів, які стягуються із відповідача на даний час помітно не відмовідають вимогам життя і їх недостатньо для нормального виховання дітей. Станом на 01.06.2016 року відповідач має заборгнованість по сплаті аліментів у розмірі 28 880 грн. З огляду на вище викладене позивач просить ухвалити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно синів [PERSON] та [PERSON] та змінити розмір аліментів, які стягуються із відповідача визначивши іх у твердій грошовій формі у розмірі 888,50 грн., на кожну дитину і до досягнення повноліття сина [PERSON]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що на даний час не офіційно працює у місті Києві поваром у ресторані «Любімий дядя», хоче позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей та змінити розмір аліментів у зв'язку з тим, що він не цікавиться життям дітей, не надає їм матеріальної допомоги, аліменти не сплачує. Старший син жив у бабусі, а потім потрапив у місця позбавлення волі. Менший син проживає з нею і займається спортом і є капітаном команди з регбі та мав намір поїхати на змагання за кордон, однак відповідач відмовився надати згоду на таку поїздку. Старшим сином також не цікавиться так як відколи [PERSON] перебуває у місцях позбавлення волі жодного разу не провідав його та не цікавився як у нього справи. Вона постійно відвідує сина та возить йому передачі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся в встановленому законом порядку і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, а тому суд приходить до висновку, що справу слід розглядати в порядку заочного провадження у відповідності до положень ст. 280 ЦПК України. Представник органу опіки і піклування Любарської РДА у судове засідання на розгляд справи не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [INFO] народився [PERSON], що стверджується свідоцтвом серії [NUMBER]. Його батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. [INFO] народився [PERSON], що стверджується свідоцтвом серії [NUMBER]. Його батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Заочним рішенням Любарського районного суду Житомирської області № 282/147/14-ц від 14 травня 2014 року, шлюб, зареєстрований 19 лютого 2000 року відділом РАЦС Любарського районного управління юстиції, актовий запис № 1, між [PERSON], 1978 року народження, громадянином України та [PERSON], 1980 року народження, громадянкою України було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці залишено шлюбне прізвище - [PERSON]. Дітей: [PERSON] та [PERSON] для подальшого проживання залишено з матір'ю - [PERSON]. Заочним рішенням Любарського районного суду Житомирської області № 282/809/14-ц від 16 червня 2014 року з [PERSON], [INFO], ПІН: [NUMBER], мешканця [ADDRESS], стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 400 грн., на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] З довідки Любарського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області № 7.9-15/2017/3420 від 09.06.2017 року вбачається, що [PERSON], не сплачує аліменти на утримання дітей та станом на 01.06.2017 року його борг становить 28 800 грн. Як вбачається із довідки № 13 ДУ "Ковельська виховна колонія" від 15 червня 2017 року [PERSON], [INFO] з 01.05.2017 року відбуває покарання у Державній установі "Ковельська виховна колонія". Відповідно до довідки № 103 середньої загальноосвітньої школи № 74 м. Києва від 14.07.2017 року [PERSON], [INFO] є учнем середньої загальноосвітньої школи № 74 м. Києва, переведено до 5Б класу. Як вбачається із характеристики № 195 від 14 липня 2017 року наданої середньою загальноосвітньою школою № 74 м. Києва [PERSON], [INFO] навчається в школі з першого класу на даний час його переведено до 5Б класу. [PERSON] характеризується із позитивної сторони, у позаурочний час займається регбі. Мати учня [PERSON] приділяє належну увагу навчанню сина, відвідує батьківські збори, приймає активну участь в житті дитини та класу, дитина забезпечена усім необхідним для навчання. Батько дитини [PERSON] з родиною не проживає, за час навчання дитини в школі до школи не приходив, з класним керівником та вчителями не спілкувався, навчанням та вихованням не цікавився.. Згідно характеристики Любарської селищної ради № 1217 від 11.07.2017 року [PERSON], 1980 року народження зареєстрована в [ADDRESS], однак за даною адресою не проживає. Компрометуючими матеріалами на [PERSON], селищна рада не розраховує. Скарг від сусідів та жителів селища не надходило. Своїм висновком № 1303/18 орган опіки та піклування Любарської районної Державної адміністрації вважає не доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] стосовно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції «Про права дитини» держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком винятків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про неї. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено, що батько дітей [PERSON], не піклується про навчання та виховання дітей, не надає їм належного батьківського піклування, не цікавиться їх життям, інтересами, вподобаннями, не бажав приймати участі у житті дітей. Дані обставини вбачаються зокрема із тих обставин, що розірвання шлюбу між сторонами та стягнення аліментів із відповідача на користь позивача на утримання дітей відбувалось у порядку заочного провадження, тобто без участі [PERSON], у судове засідання на розгляд даного позову позивач також не з'явився, хоча про час та місце розгляду даної справи повідомлений належним чином, так і на даний час згідно матеріалів справи відповідач не цікавиться життям своїх синів, не приймає участі у їх вихованні, не допомагає матеріально, що також вказує про його не бажання зберегти свої батьківські права та обов'язки. Ці всі обставини у сукупності дають підстави вважати, що відповідач, будучи батьком дітей не бажає зберегти сімейних відносин із дітьми. Суд також не бере до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки у своєму висновку орган опіки та піклування не наводить мотивів такого рішення, не досліджено у належній мірі роль кожного із батьків у вихованні дітей та надання дітям належного рівня життя. Тобто, на думку суду висновок є не повним, без дослідження фактичних обставин справи та врахування інтересів дітей, а тому відповідно передчасним. Саме тому, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають до задоволення. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року становить 1689 гривень, з 1 травня 1777 гривень, з 1 грудня 1860 гривень. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Саме тому, враховуючи те, що після ухвалення рішення суду, згідно якого із відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у твердій грошовій формі в розмірі 400 гривень щомісяця, що на даний час є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії, визначеної ЗУ Про державний бюджет України на 2017 рік», то суд приходить до висновку, що позов [PERSON], в частині зміни розміру аліментів які будуть стягуватись із відповідача на утримання дітей також підлягає до задоволення.

Outcome: approved