Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (юридична адреса: вул. Ковпака, 29, м. Київ, 03150, рахунок 37393131000490 в Одеському відділенні Південного комерційного макрорегіону, ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, ЄДРПОУ 00039019) стягнути з [PERSON] ([INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]), [PERSON] ([INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]), [PERSON] ([INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]) заборгованість у розмірі 1419044,56 грн. в еквіваленті грошового зобов'язання 177535,91 доларів США за курсом НБУ на 19.11.2012 р за Договором кредиту № 2007/13-2.06/418 від 26.06.2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 53,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належать відповідачам на підставі права власності, шляхом продажу предмета іпотеки банком від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». А також стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі 3441,00 грн. Вимоги мотивовані тим, що 26.06.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», який згодом перейменований в ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 2007/13-2.06, відповідно до якого позивач надав грошові кошти в сумі 145000,0 доларів США зі сплатою 13,35 % річних та комісії до 25.06.2022 року. В якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 26.06.2007 року було укладено Іпотечний договір, згідно якого іпотекодавці передали Банку двокімнатну квартиру, загальною площею 53,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить їм на права власності. З 13.04.2009 року позичальником порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів. На вимоги, які були направлені банком по поверненню кредиту, відповідачі проігнорували. На підставі чого банк змушений був звернутися до суду. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на своїх вимогах, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON]. заперечував проти позову, посилаючись на те, що квартира, яка є предметом іпотеки, є єдиним житлом відповідачів, вони там зареєстровані, кредит був споживчім та брався для купівлі цієї квартири. Посилаючись на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року просив у задоволенні позову відмовити. [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлялися про дату, час та місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлено, що 26 червня 2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (зараз - ПАТ "УкрСоцбанк") та [PERSON], уклали кредитний договір № 2007/13-2.06, відповідно до якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 145000,0 доларів США зі сплатою 13,35% річних та комісій, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 25 червня 2022 року, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором. Відповідно до п. 3.1.1. договору кредиту, позивачем виконано зобов'язання належним чином в повному обсязі: Позичальнику відкрито позичковий рахунок в Одеської обласної філії ООФ АКБ Укрсоцбанк» та надано суму кредиту готівкою. Згідно із п. п. 3.3.7, 3.3.8, Договору кредиту, позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі, передбаченому п. 1.1.1. цього Договору та комісії в розмірах та в порядку, визначеному п.п.2.4, 2.5 цього Договору, а також здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного в п. 1.1.1. цього Договору, у сумі різниць між максимальним лімітом заборгованості, що діяв у попередньому періоді та максимальним лімітом заборгованості, що діятиме в наступному періоді, в строк не пізніше останнього робочого дня попереднього періоду, а також в кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом, що визначений в п. 1.1.1. цього Договору. В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. 1.3 кредитного договору, Банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Іпотечний договір (з майновим поручителем), нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1363. Згідно із п. 1.1. договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Позичальником основного зобов'язання, нерухоме майно квартиру, що складається з 2 загальною площею 53,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належать Іпотекодавцям на підставі права власності. Відповідно до п. 2.4, 4.1 Договору іпотеки іпотекодавець надав в іпотеку майно, зазначене в п. 1.1 цього договору, в забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна перед іншими кредиторами Іпотекодавця. В зв'язку з порушенням умов кредитного договору [PERSON], [PERSON], [PERSON] банком були направлені листи про наявність несплачених платежів за кредитом та погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідь на письмову вимогу банку боржники не надали, заборгованість за кредитом не сплатили. Згідно п. 4.6. Договору кредиту, у разі прострочення строків сплати процентів, визначених Договором кредиту, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених Договором кредиту, Боржник сплачує Позивачу пеню у розмірі 0,005 % від несвоєчасно перерахованої суми кредитних коштів, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період невиконання зобов'язань. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 19 листопада 2012 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 177535,91 доларів США, що на день НБУ складає 1419044,56 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 132382,30 доларів США, що на день НБУ складає 1058131,72 грн.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 38261,43 доларів США, що на день НБУ складає 305823,64 грн.; - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 02104,89 доларів США, що на день НБУ складає 16824,39 грн.; - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 4787,29 доларів США, що на день НБУ складає 38264,81 грн. Відповідно до п. 3.2.3. Договору кредиту, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником або майновим поручителем обов'язків, визначених цим Договором, Кредитор має право вимагати від Позичальника або від майнового поручителя дострокового виконання ним всіх своїх зобов'язань за Договором кредиту. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2013 року по справі була призначена судова експертиза документів фінансово-кредитних операцій, виконання якої доручено судовому експерту ОНДІСЕ, на вирішення експерта поставлене таке питання: Яка сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26.06.2007 р. за № 2007/13-2.06 станом на день проведення експертизи. 19 червня 2014 року до суду надійшла справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки з повідомленням експертної установи № 2014/2015 від 13 червня 2014 року про неможливість проведення експертизи. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до положень п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. З урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, подана позовна заява ґрунтується на вимогах чинного законодавства та договорів про надання кредиту, іпотечному договорі. При цьому суд має врахувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ, який діє на час ухвалення судового рішення. На підставі цього Закону вбачається, протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Відповідно до п. 1.2. Договору кредиту кредит надається позичальнику на споживчі потреби. Згідно п. 1.1 цього договору банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 145000,0 доларів США зі сплатою 13,35% річних та комісій, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 25 червня 2022 року. Згідно довідки № 2005 від 26.09.2014 року (виписка з домової книги про склад сім'ї та прописці) [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою іпотечної квартири. Загальна площа квартири складає 53,0 кв. м. Згідно матеріалів справи інше нерухоме житлове майно у відповідачів відсутнє. За викладених обставин суд має відмовити у задоволенні позову ПАТ "УкрСоцбанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та роз'яснити право на пред'явлення позову на загальних підставах стягнення заборгованості за кредитним договором або після істотної зміни обставин. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: dismissed