Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 10.07.2017 останній отримав кредит у розмірі 14000.00 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг і що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Посилається, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 17.07.2019 на загальну суму 62447.93 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 28638.85 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 28137.96 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 2221.22 грн, штраф (фіксована частина) - 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 2949.90 грн. Просить стягнути на свою користь з відповідача вказану суму заборгованості, а також понесені ним у справі судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1921.00 грн. Сторони в судове засідання, призначене на 08:45 годину 25.02.2020 не з"явилися. Натомість матеріали справи містять клопотання представника позивача, якою останій свої вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи на разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач будучи повідомленим через оголошення на офіційному сайті судової влади України в судове не з"явився, відзиву на позов та заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не подав. За викладеного, суд ухвалює провести розгляд спору по суті у відсутності сторін та в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів, що узгоджується із положеннями ст. 279, 280 ЦПК України та за вимогами частини другої статті 247 цього Кодексу не здійснювати фіксування судового розгляду справи технічними засобами. Дослідивши надані суду позивачем письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 10.07.2017 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем у справі. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ "Приват Банк" зазначає, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Однак такі доводи позивача з огляду на зміст наявної у матеріалах копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку не знаходять свого підтвердження. Дійсно, відповідач підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Разом із тим, банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду картки та розміру кредитного ліміту. Також із наявних в матеріалах справи доказів, не вбачається підтвердження того, що відповідач отримав та ознайомився за особистим підписом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору. Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи Банку не містять підпису відповідача. На виконання вимог статті 81 ЦПК України позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови і Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови і Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 (справа № 6-2320цс16). Окрім того, з наданої позивачем копії такої заяви неможливо встановити, який саме вид банківської платіжної карти отримав відповідач після підписання цієї анкети-заяви та у якому розмірі було встановлено на його карті кредитний ліміт. Звідси, суд позбавлений можливості перевірити, на якій підставі відповідач отримував кошти, вказані банком у розрахунку заборгованості та на яких умовах і за якими тарифами повинно було здійснюватись обслуговування карткового рахунку відповідача. Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту та передачі останньому кредитної картки, позивач тим не менш не надав до суду жодного доказу з приводу того, що така картка взагалі коли-небудь видавалася відповідачу, адже жодний з наданих до суду документів не містить жодного посилання на це. Звернувшись до банку із вищезгаданою заявою-анкетою, відповідач висловив пропозицію на отримання банківської картки. В той же час доказів того, чи було задоволено таку його заяву, чи було видано йому платіжний інструмент (банківську картку), матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем. Суд також звертає увагу, що на час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не було надано суду відомостей, що підтверджують тип і строк дії картки, якщо вона видавалась, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку, а також розміру заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 1885.00 грн. Також позивачем не було надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Крім того, відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Розрахунок заборгованості, на переконання суду суду, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити судом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Разом з тим, у матеріалах справи міститься лише нічим не обгрунтований розрахунок заборгованості, а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було . Отже, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнути згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах нажання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 10.07.2017, суд доходить висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними і не можуть бути задоволеними. Тобто, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed