Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області 10 червня 2016 року з позовною заявою до відповідачів: [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 12955 (дванадцять тисяч девятсот пятдесят пять) доларів США 83 цента та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог, в позовній заяві зазначено наступне: Відповідно до умов статуту АТ «ОТП Банк», Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» згідно з рішенням Загальних Зборів Акціонерів Протокол №53 від 23.04.2009 року, змінив назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (скорочена назва АТ «ОТП Банк»). Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником всіх прав та обовязків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна». 25.11.2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-200/344/2005. Позивач здійснив видачу кредитних коштів [PERSON] в сумі 15800 доларів США шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок відповідача. В якості забезпечення наданого кредиту 25.11.2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений договір поруки № CGML-200/344/2005, згідно з яким [PERSON] зобовязалася відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання Позичальником боргових зобовязань за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до умов Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит, у рощмірі та валюті, що визначена данним договором, а позичальник зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші зобовязання. Погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та в строк, що визначені Графіком повернення кредиту та сплати процентів, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок. Але в супереч умовам кредитного договору, відповідачі не виконують зобовязання щодо поверення кредиту та відсотків, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків, у звязку з чим виникла заборгованість. Позивачем на адресу відповідачів направлялись досудові вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, які були відповідачами не виконані. У звязку з тим, що заборгованість відповідачами не погашена, сума кредиту та відсотків не сплачена, позивач вимушений був звернутися до суду. В судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача, який діє на підставі довіреності (а.с.80) надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника АТ «ОТП Банк», проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися повторно, про дату та судового засідання сповіщалися за допомогою судових викликів, що направлялися за адресою їх реєстрації, вказаною у Довідці з сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.38, 39). Відповідно до ч.1 ст.77\~ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України\~ відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідачів не надійшло, суд, відповідно до вимог ст.ст.169, 224-226\~ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача, ухвалив розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідачів не перешкоджає постановленню заочного рішення. Враховуючи, що у судове засідання не зявилися всі сторони по справі, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши докази по справі суд приходить до наступних висновків: Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.5 Декрету Кабінета міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. У частині 2 п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, зазначено що банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладений в іноземній валюті, але позивачем не надано доказів, що він має право здійснювати валютні операції в іноземній валюті, а саме: відсутня банківська та генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету № 15-93 є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Така позиція викладена у Судовій практиці розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин в Узагальненні підготовленого суддею Верховного Суду України Д.Д. Луспеником та головним консультантом відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення судової практики [PERSON], к.ю.н., затверджене суддями Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України. У висновку вищезазначеного Узагальнення судової практики зазначено, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Проте слід переконатись, що у банку наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного, оцінивши докази по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed