Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» за кредитним договором №013-2008-1865 від 02.06.2008 року, що станом на 14.12.2018 року становить в розмірі 180 985,84 доларів США, яка складається: простроченої заборгованості по кредиту -15 413,33 доларів США; суми дострокового стягнення кредиту - 90 272,88 доларів США; відсотки - 68 319,54 доларів США; підвищених відсотках - 6 980,09 доларів США та звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною визначеною суб’єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження, а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», повним правонаступником якого відповідно витягу із статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в редакції, затвердженій Загальними зборами акціонерів ВАТ «Універсал Банк» протокол №2-2009 від 22 червня 2009 року, є Публічне акціонерне товариство Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №013-2008-1865 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 111 500 доларів США строком до 01.06.2028 року зі сплатою 13,45% річних за користування кредитом, з цільовим призначенням на споживчі потреби. З метою забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором №013-2008-1865, між [PERSON] та позивачем укладено договір іпотеки від 02 червня 2008 року у відповідності до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - квартиру [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 09 січня 2019 року винесено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого провадження у справі. 04 березня 2019 року винесено ухвалу про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON], змінивши його процесуальний статус із третьої особи на співвідповідача. 05 квітня 2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Сахабутдінов В.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та вказав, що відповідач [PERSON] не повернув банку кредитні кошти, внаслідок чого сума заборгованості за кредитним договором станом на 14.12.2018 року складає 180 985, 84 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов’язання за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно якого банку передано іпотечне майно: квартира [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], початкову ціну якої у виконавчому провадженні може визначити експерт та продати її на прилюдних торгах. Вважає строк позовної давності не пропущеним, оскільки відрахування строку вважає з дня винесення рішення судом апеляційної інстанції, а саме з 23.10.2017 року. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив відмовити в задоволенні за безпідставністю з підстав, зазначених у відзиву на позовну заяву, зазначивши, що в 2014 році банк пред’являв вимоги до [PERSON] про погашення заборгованості, кошти які утримував її син [PERSON], а квартира, що перебуває в іпотеці придбана до укладення договору кредиту та відповідно не за кредитні кошти. Відповідно закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки за споживчим кредитом, наданими кредитними резидентами України в іноземній валюті та за умовами, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя. Також просив застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки пропущено шестимісячний і трирічний строк позовної давності. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 02.06.2018 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», повним правонаступником якого відповідно витягу із статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в редакції, затвердженій Загальними зборами акціонерів ВАТ «Універсал Банк» протокол №2-2009 від 22 червня 2009 року, є Публічне акціонерне товариство Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №013-2008-1865 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 111 500 доларів США строком до 01.06.2028 року зі сплатою 13,45% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором №013-2008-1865 укладеного між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки від 02 червня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком 3.3. та зареєстрований в реєстрі за № 5781 у відповідності до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно (квартиру [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі- продажу, посвідченим 11 квітня 2008 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В. за реєстровим № 1531; зареєстрованим 16 квітня 2008 року в Комунальному підприємстві Київської обласної ради «Обухівське бюро технічної інвентаризації» і записаним в реєстрову книгу №37 за реєстровим №2803/62. 27.02.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду б/н до кредитного договору №013-2008-1865 від «02» червня 2008 року, відповідно до якої відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась у період з 27 лютого 2009 року по 14 лютого 2010 року встановлювалася процентна ставка розмірі 7,77% річних; за користування кредитом; у період з 15 лютого 2010 року по 14 лютого 2015 року позичальник зобов’язався сплачувати кредитору плату за користування кредитом в розмірі 14,59%річних. 15.06.2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду б/н до кредитного договору №013-2008-1865 від 02 червня 2008 року відповідно якої відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась за період з 15 червня 2010 року по 16 червня 2010 року включно встановлювалася процентна ставка у розмірі 10,88% річних; за користування кредитом. 17.06.2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду б/н кредитного договору №013-2008-1865 від 02 червня 2008 року відповідно якої відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась за період з 17 червня 2010 року по 14 червня 2011 року встановлювалася процентна ставка в розмірі 10,887% річних; за користування кредитом у період з 15 червня 2011 року по 14 червня 2016 року позичальник зобов'язався сплачувати кредитору плату за користування кредитом у розмірі 15,1%річних, а з 15 червня 2016року - 13,45%річних за користування кредитом. Відповідно до п. 2.1.1. Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов’язань за будь-яким з вищевказаних основних договорів, що обумовлюють основне зобов’язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Згідно з пункту 4.1. Договору іпотеки та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у випадку та на підставах, передбачених законодавством України: - у разі порушення будь-якого основного зобов’язання, що забезпечене іпотекою за цим Договором, та/або будь-якого зобов’язання Іпотекодавців за цим Договором. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23.10.2017 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 серпня 2015 року скасоване та ухвалено нове яким стягнуто з [PERSON] за кредитним договором №013-2008-1865 від 02.06.2008 року в розмірі 121008 доларів США 64 центи, що станом на 29.01.2014 року складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2052 долари США 67 центів, суми дострокового стягнення кредиту в розмірі 15111 доларів США 37 центів, підвищених відсотків в розмірі 211 доларів США 06 центів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 03.04.2014 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] із письмовою вимогою про повернення грошових коштів, що підтверджується листом, відповідно якої станом на 03.04.2019 року заборгованість за кредитним договором складає 115035, 14 доларів США, з яких прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 1273,40; строкова сума заборгованості за кредитом складає 104412,81; відсотки/комісія, нараховані за користування кредитними коштами в розмірі 9261, 92; підвищені відсотки /пеня/штраф за порушення виконання зобов’язання за договором в розмірі 87,01. Однак, зазначені зобов'язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 14.12.2018 року становить 180 985,84 доларів США, що складається: з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 15 413,33 доларів США; суми дострокового стягнення кредиту в розмірі 90 272,88 доларів США; відсотків в розмірі 68 319,54 доларів США; підвищених відсотків в розмірі 6 980,09 доларів США. Правовий статус позивача підтверджується статутом, банківською ліцензією, дозволом, його додатком, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Як передбачено ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст. 590 ЦК України. Згідно ст.ст. 11, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання, майновий поручитель відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя нерухомим майном, що є предметом іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання божником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, в даному випадку позивач ПАТ «Універсал Банк» за загальними нормами цивільного судочинства дійсно має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно. Однак, при вирішенні спору суд зобов’язаний дотримуватись загальних засад цивільного судочинства, зокрема щодо диспозитивності та змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Всупереч вимогам ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» суду не подано достатніх даних та належних і допустимих доказів обставин, які підлягають обов’язковому зазначенню у рішенні суду у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, суду не подано жодних доказів вартості предметів іпотеки станом на час звернення до суду або розгляду справи, в позовних вимогах не визначено вартість майна, що позбавляє суд об’єктивно оцінити співмірність та обґрунтованість позовних вимог банку, тому задоволення позову в межах наявних у справі доказів є неможливим. Крім того, з договорів іпотеки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про його дію до повного виконання боржником своїх зобов’язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК України. Оскільки між сторонами не було встановлено іншого строку позовної давності, то в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов’язання не пред’явить вимоги до поручителя. Відповідно до умов погашення заборгованості позичальник зобов'язується здійснювати повернення кредиту, нарахування та сплату відсотків за користування кредитом згідно з Графіком повернення Кредиту на рахунок позивача. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові відповідно ч.4 ст.267 ЦК України. За загальним правилом, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв'язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. Одночасно було роз'яснено положення частини 3 та 4 ст. 267 ЦК України, що "позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності.". Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові Представник позивача не представив жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності. Згідно ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено Договором поруки. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при неналежному виконанні позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Проте із позовом банк звернувся 30 квітня 2015року, відповідно порука є припиненою у зв'язку з непред'явленням вимоги до поручителя у шестимісячний строк з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин. Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довів позовні вимоги, відзив на позовну заяву відповідача узгоджуються із письмовими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed