Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, та компенсації втрати частини заробітної плати (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.04.2021 року вх.№4032/21). Також, в прохальній частині позову [PERSON] звертається до суду з клопотанням про витребування у Державної Установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К.Гусака Національної академії медичних наук України» відомостей щодо заборгованості по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року, у тому числі компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України, яке судом було задоволено. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 02.08.1993 року по 11.02.2015 року працювала в Державній установі «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К.Гусака Національної академії медичних наук України» на посадах медсестри онкогематологічного центру, рентгенлаборанта рентген відділеннязі шкідливими умовами праці з повним робочим днем у зоні іонізуючого випромінювання, рентгенлаборанта кабінету спіральної комп`ютерної томографії рентген відділення, що підтверджується записами в трудовій книжці. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595, Постанови Президії Національної академії медичних наук України від 13.11.2014 р. № 11/4, Постанови Президії від 17.11.2014 року № 18, Державна Установа «Інститут невідкладної і відновної хірургії ім. В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» був переміщений з території проведення АТО м. Донецьк, пр. Ленінський, 47 до м. Києва, вул.Героїв Севастополя, 30. На підставі Наказу від 18.06.2018 року № 16-к «Про звільнення працівників ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України», на виконання наказу НАМН України від 20.11.2014 року № 83 «Про переміщення ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім.В.К. Гусака ПАМП України», Наказу ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України» від 09.12.2014 року № 4 «Щодо переміщення ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім.В.К. Гусака НАМН України» в м. Київ», позивача було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з 11.02.2015 року у зв`язку з відмовою від переведення в іншу місцевість разом з установою. Однак, всупереч вимог ст.ст.47,116 КЗпП України, відповідач розрахунок з позивачем при звільненні не здійснив. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом стягнення з відповідача на свою користь -заборгованість із заробітної плати за грудень 2014 року в сумі 1 906,20 грн., січень 2015 року в сумі 1 906,20 грн., лютий 2015 року в сумі 748,86 грн., всього в сумі 4 561,26 грн.; -вихідну допомогу згідно ч. 1 ст. 44 КЗпП України в сумі 1 906,20 грн.; -компенсацію втрати заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 7 458,88 грн.; -середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 22.12.2018 року по 05.04.2021 року в сумі 50 447,80 грн. В судове засідання позивач чи/або його уповноважений представник не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідачем надано відзив на позов, в якому останній частково погодився з позовними вимогами, зокрема, в частині заборгованості із заробітної плати за грудень 2014 року в сумі 2 203,63 грн., січень 2015 року в сумі 2 203,63 грн., лютий 2015 року в сумі 865,71 грн., всього в сумі 5 272,97 грн.; компенсації втрати заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за в сумі 5 482,02 грн. В решті вимог просить відмовити за безпідставністю. При цьому, нездійснення розрахунку з позивачем при звільненні відповідач пояснює втратою всіх без виключення документів фінансово-господарської діяльності за період до грудня 2014 року, у тому числі кадрової документації. Дослідивши наявні у справі документи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне: з 02.08.1993 року по 11.02.2015 року позивач працювала в Державній установі «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К.Гусака Національної академії медичних наук України» на посадах медсестри онкогематологічного центру, рентгенлаборанта рентген відділеннязі шкідливими умовами праці з повним робочим днем у зоні іонізуючого випромінювання, рентгенлаборанта кабінету спіральної комп`ютерної томографії рентген відділення, що підтверджується записами в трудовій книжці. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595, Постанови Президії Національної академії медичних наук України від 13.11.2014 р. № 11/4, Постанови Президії від 17.11.2014 року № 18, Державна Установа «Інститут невідкладної і відновної хірургії ім. В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» був переміщений з території проведення АТО м. Донецьк, пр. Ленінський, 47 до м. Києва, вул.Героїв Севастополя, 30. На підставі Наказу від 18.06.2018 року № 16-к «Про звільнення працівників ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України», на виконання наказу НАМН України від 20.11.2014 року № 83 «Про переміщення ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім.В.К. Гусака ПАМП України», Наказу ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України» від 09.12.2014 року № 4 «Щодо переміщення ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім.В.К. Гусака НАМН України» в м. Київ», позивача було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з 11.02.2015 року у зв`язку з відмовою від переведення в іншу місцевість разом з установою. Однак, всупереч вимог ст.ст.47,116 КЗпП України, відповідач розрахунок з позивачем при звільненні не здійснив. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням видати їй довідку про заборгованість із заробітної плати, відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України, останнього разу 20.12.2018 року. Однак, відповіді не отримала. У зв`язку з наведеним, позивач була змушена звернутись до пенсійного фонду за довідкою про застраховану особу форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб», згідно даних якої за жовтень та листопад 2014 року позивачеві нараховано заробітну плату: 4 599,45 грн. та 2 754,54 грн. відповідно. Відомості про нарахування заробітної плати за грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року в реєстрі відсутні (а.с.20). Заборгованість із заробітної плати за жовтень 2014 року позивач отримала на банківську картку ПриватБанку 11.12.2015 року. Решта заборгованості станом на час прийняття судом рішення позивачеві не виплачена (доказів зворотного суду не представлено). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України. Відповідно до ст.ст.115,116 КЗпП України, ст.24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки. Статтею 117 КЗпП України, в свою чергу, встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому визначальним є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку . Підставою відповідальності власника відповідно до ст. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Так, наявними у справі доказами підтверджений факт несвоєчасного розрахунку з позивачем при звільненні та наявність заборгованості перед позивачем з грудня 2014 року по 11.02.2015 року. Даний факт відповідачем не заперечується. Вирішуючи спір, суд виходив з часткового визнання відповідачем позовних вимог, що за ч. 4 ст.206 ЦПК України, є правовою підставою для його задоволення в цій частині. Окрім того, зважаючи на відсутність первинних бухгалтерських документів, суд керувався даними, що містяться в довідці про застраховану особу форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб» (дата формування 12.07.2019 року), згідно даних якої за жовтень та листопад 2014 року позивачеві нараховано заробітну плату: 4 599,45 грн. та 2 754,54 грн. відповідно. Відомості про нарахування заробітної плати за грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року в реєстрі відсутні (а.с.20). Отже, з урахуванням уточнень на позов, згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати за грудень 2014 року в сумі 1 906,20 грн.; січень 2015 року - 1 906,20 грн.; з 01.02.2015 року по 11.02.2015 року - 748,86 грн. Всього в сумі 4 561,26 грн. При цьому, згідно постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», розмір середньоденного заробітку позивача становить 88,66 грн. (1 906,20 грн.+1 906,20 грн./43 робочих дні). Обґрунтованими слід визнати також позовні вимоги в частині стягнення вихідної допомоги, адже як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач звільнена з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з установою. В свою чергу, за ч. 1 ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у п. 6 ст. 36 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку та, відповідно, становить 1 906,20 грн. (1 906,20 грн.+1 906,20 грн./2). З приводу позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд вважає за доцільне зазначити наступне: відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ЗакономУкраїни «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4). Відповідно до даного Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року №159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». За п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Згідно п.п.4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, ст.34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За даними нормативними актами, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4)зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Таким чином право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Використане у ст.3 Закону та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, у постанові від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16). Механізм розрахунку компенсації докладно описано у п. 4 Порядку №159. Наведемо розрахунок суми компенсації у вигляді формули: Ск = (Д н/в х Приріст Іі) : 100 , де: Ск - сума компенсації; Д н/в - дохід, не виплачений за відповідний період після утримання податків та обов`язкових платежів; Приріст Іі - приріст індексу інфляції у відсотках за період невиплати. Його визначають множенням місячних індексів інфляції за період невиплати доходу. Таким чином, розмір компенсації позивачеві втрати частини основної заробітної плати за грудень 2014 року становить 2 375,12 грн. (1 906,20 грн. х 124,6%); січень 2015 року - 2 245,50 грн. (1 906,20 грн. х 117,8%); лютий 2015 року - 800,53 грн. (748,86 х 106,9%); лютий 2015 року (вихідна допомога) - 2 037,73 грн. (1 906,20 грн. х 106,9%). Всього 7 458,88 грн. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає таке: наказом № 16-к від 18.06.2018 року позивача звільнено на підставі ч. 6 ст. 36 КЗпП України. 20.12.2018 року позивачкою на адресу відповідача направлено вимогу про розрахунок заробітної плати відповідно до ст. 116 КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст.115,116,117 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заборгованість по заробітній платі повинна була виплачена позивачеві, починаючи з 21.12.2018 року. У зв`язку з тим, що відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати (докази зворотного відсутні), затримка заборгованості рахується з 21.12.2018 року, тобто, з наступного дня після звернення з вимогою про розрахунок (20.12.2018 року) по 05.04.2021 (дата заяви про уточнення позовних вимог) та становить 570 робочих днів. При цьому, за розрахунком суду, середньоденний заробіток позивача становить 88,66 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичною розрахунку за період з 21.12.2018 року по 05.04.2021 року (період визначений позивачем) за розрахунком суду становить 50 536,20 грн. (88,66 грн. х 570 робочих днів). Разом з цим, з урахуванням уточнень на позов, згідно вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичною розрахунку за період з 21.12.2018 року по 05.04.2021 року (період визначений позивачем) в сумі 50 447,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved