Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вони з відповідачем знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 19.02.2011 року по 09.01.2013 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу вона одружилася з [PERSON], та з березня 2013 року вона з донькою проживають з новим чоловіком [PERSON], з яким мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач з донькою [PERSON] не спілкувався і не цікавився її життям, участі у вихованні та її утриманні не приймав. Дитині 4 роки і вона не пам'ятає батька, оскільки після розірвання шлюбу батька не бачила. Вказує, що дитина має 1 групу інвалідності, проте відповідач жодного разу не поцікавився ані станом її здоров'я, ані запропонував жодного разу будь-якої допомоги для її лікування. Вважає, що відповідач своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання доньки [PERSON] не виконує, а тому звертається до суду з даною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування адміністрації Дніпровського району, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з позовними вимогами згодна, підтримує їх повністю, заперечень не має. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що позивач і відповідач перебували в зареєстрованому шлябі з 19.02.2011 року по 20.01.2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 22.05.2013р. (а.с. 9) і рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.01.2013 року, справа № 415/8620/12 (а.с. 10-12). Відповідач і позивач є батьками малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 21). Після розірвання шлюбу з відповідачем, позивач одружилася з [PERSON], та змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]", що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 85 (а.с. 18). Судом встановлено, що малолітня донька сторін [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства, проживає з матір'ю, і знаходиться на її вихованні та утриманні, що підтверджується медичним висновком № 2409 від 26.08.2014 року (а.с. 30), довідкою про склад сім'ї вулично-квартального комітету № 11 Заводського району м. Дніпродзержинська № 104 від 08.02.2016 року (а.с.22), характеристикою завідуючої КЗ ДНЗ № 18 (а.с. 27). Як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідач участі у вихованні, лікуванні, та утриманні доньки [PERSON] не бере, про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя не піклується, матеріальної допомоги на дитину не надає. Крім того, відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого за ним рахується заборгованість за аліментними зобов'язаннями, яка за період з 11.06.2013 року по 18.02.2016 року становить 27943,01 грн., що підтверджується виконавчим листом № 208/4522/13 (а.с. 15), довідкою про неотримання аліментів Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровській області від 12.08.2014 року (а.с. 16), довідкою Заводського УПтаСЗН м. Дніпродзержинська від 01.03.2016 року вих. № 3809 про отримання тимчасової державної допомоги на дитину, батько якої ухиляється від сплати аліментів (а.с. 28), довідкою Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ ГТУЮ у Дніпропетровській області про заборгованість по аліментам [PERSON] (а.с.29). Судом не встановлено, вчинення позивачем будь-яких перешкод відповідачу у виконанні ним своїх батьківських обов'язків та наявність його звернень до Служби у справах дітей з цього приводу. Згідно висновку Органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району № 6-11/246 від 16.05.2016 року, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] у відношенні до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України , батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини… Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про ухилення відповідача як батька від виконання своїх обов'язків щодо малолітньої доньки [PERSON], оскільки він не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання і виховання, підготовку до самостійного життя, та не забезпечує дитині матеріальної підтримки, медичного догляду і лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Доказів щодо спростування таких обставин, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи встановлені по справі обставини, з урахуванням вимоги чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на нього, як батька, обов'язків, ухилявся і продовжує ухилятися від їх виконання, у зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved