Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернулась 19.03.2013 року з позовом до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», за яким просила суд визнати недійсним кредитний договір №041/0018/85/78826, який було укладено у 2009 році між Одеським Привокзальним відділенням ВАМ «[PERSON] Аваль» та нею, з застосуванням двосторонньої реституції. В обґрунтування позову відзначає, що ВАТ «Рафайзенбанк «Аваль» у 20009 р. звернувся до Малиновського райсуду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON]В, за кредитним договором, провадження по справі зупинено. Позивачка із позову уперше впізнала у 2009 р. про наявність підписаного від її імені кредитного договору та заборгованості перед банком. За місцем розташування представництва банку у м. Одесі між сторонами було укладено кредитний договір № 014/0018/85/78826 від 25 липня 2007 року. Текст договору був підготовлений та запропонований до підпису відповідачем. Позивачка стверджує, що вона не зверталася до банку особисто з заявою про надання кредиту, та не підписувала особисто кредитного договору, а тільки підписала на прохання подруги сестри договір іпотеки земельної ділянки, бо ця Ділянка їй не належала, та вона не передбачала будь-які негативні для себе наслідки від підписання цієї угоди. Позивачка є юридично необізнаною. Також, позивачка стверджує, що її чоловік також не надавав згоду на отримання кредиту та не підписував договір у якості поручителя, бо в нього на час дати підписання договору поруки не було паспорту, він змінював свій паспорт. Умови укладеного договору входять всупереч з чинним законодавством, є доволі тяжкими та за відомо невигідними для позивачки, що є позичальником за договором, суттєво порушують її цивільні права, що гарантовані Конституцією України. Проте, відповідач, що є за договором кредитором, категорично відмовився від зміни умов кредитного договору на більш справедливі та вигідні для позивачки, та примусив її, підписати саме таку редакцію договору, яку він склав та запропонував, користуючись тяжким збігом обставин життя позивачки: поганим матеріальним становищем позивачки, значним погіршенням стану її здоровя, та викликаним вказаними обставинами депресивним психологічним станом позивачки, достовірно розуміючи, що вона негайно потребує кредитних коштів; у противному випадку відповідач погрожував відмовитися від надання кредиту та не повертати позивачці надані нею для оформлення паспорт та інші оригінали документів, а також погрожував включити її, до "чорного переліку", відповідно до якого жодна банківська установа не надасть їй кредиту ніколи». Оскільки позивачка негайно потребувала кредитних грошових коштів для придбання обєктів нерухомого майна, крім того вона злякалася, що їй не будуть повернуті її паспорт та інші важливі документи, то вона, знаходячись під впливом тяжкого збігу обставин її життя, знаходячись у негативному матеріальному та депресивному психологічному стані, під впливом активного психологічного та економічного тиску з боку працівників відповідача, була вимушена погодитися підписати кредитний договір на за відомо невигідних для неї умовах, що були запропоновані відповідачем. Незважаючи на тяжкі та невигідні для неї умови договору, позивачка належним чином виконувала власні договірні зобовязання - витратила кредитні кошти за цільовим призначенням, уклала з відповідачем іпотечний договір, уклала страхові договори, сплачувала необхідні кредитні платежі, відповідно до умов договору. Однак, відповідач в одностайному порядку самоправно порушив умови укладеного кредитного договору № 014/0018/85/78826 та за власним бажанням, без відома та згоди позивачки, став змінювати у меншу вартість (переоцінювати) предмет заставленого майна, водночас безпідставно розпочав вимагати від позивачки дострокового повернення усієї суми кредиту та передання йому в заставу іншого належного їй майна, окрім того, що є предметом іпотеки та застави. Для задоволенні власних протиправних вимог працівники банку використовують не договірні засоби психологічного тиску на позивачку та членів її родини. Аналізуючи протиправну поведінку працівників банку та умови кредитного договору, що є за відомо невигідними для неї та входять всупереч з вимогами чинного законодавства, позивачка вважає, що навмисно уклав з нею оскаржуваний договір, з протиправною метою відібрати в неї усе належне її родині майно. Враховуючи викладене, позивачка вважає за необхідне, на захист власних прав та інтересів, звернутися до суду з даним позовом про визнання недійсним договору, що був укладений нею під впливом збігу тяжких обставин, у негативному психологічному та матеріальному становищі, на завідомо невигідних для неї умовах, за наступних обставин. Зокрема, п.п.1.4., 1.5, 1.6 договору передбачено право кредитора в односторонньому порядку змінювати процентну ставку; п.5.9 кредитного договору передбачає обовязок позичальника не пізніше 30 днів з дати отримання письмової вимоги кредитора, передбаченої п.6.4 договору, забезпечити укладання з кредитором договору щодо надання додаткового забезпечення виконання зобовязань позичальника. Пункт 6.5 Кредитного договору регламентує, що у випадку порушення позичальником своїх зобовязань за договором, у т.ч. у випадку невиконання позичальником зобовязання з дострокового погашення заборгованості відповідно до умов договору, кредитор має права без отримання додаткової згоди позичальника за власним вибором звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, у тому числі одержати відшкодування з майна позичальника чи іншим способом відповідно до чинного законодавства України та умов договору . Усі ці пункти вказані у договорі входять всупереч з чинним законодавством України, ст.652 ч.1 яка вказує на те, що договір не в якому разі не може бути змінений без згоди на те однієї з сторін. Також , п.3.6. Кредитного договору суперечить ст.. 574 та ст.. 576 ЦК України. Пункт 5.8 кредитного договору суперечить конституційним прав дитини, що регламентовані СК України, а саме ст.. 176, та ст.. 203 ч.6 ЦК України. Пунктом 6.7 договору, яким передбачено право банку, звертатись до третіх осіб, у тому числі, до тих, хто повязаний з позичальником родинними, особистими, діловими, професійними та іншими стосунками у соціальному бутті позичальника, є таким, що прямо порушує конституційних прав позивачки на таємницю особистого життя та особисту недоторканість, грубий психологічний протизаконний тиск на позичальника та на членів його родини та знайомих, які не є сторонами та учасниками кредитного договору. Вважає, що пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, передбачена п.10.1 кредитного договору, занадто велика, ніж звичайно передбачена звичаями ділового обороту.П.12.1 кредитного договору надає можливість кредитору сфальсифікувати свій примірник договору та внести в його текст зміну на власну користь, без відмова та згоди контрагента. За вказаних обставин, посилаючись на ст..203 ч.1,6, ст..216, 233 ЦК України, ст.. 176 СК України, ст.. 32 Конституції України, позивачка вважає, що оскаржуваний договір має бути визнано недійсним. Позивач та його представник у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Від представника позивачки [PERSON] (діє на підставі довіреності від 03.03.2016 року) надійшло до суду клопотання, відповідно до якого просила розглядати справу за її відсутності, та просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 04.02.2016 року) у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У минулих судових засіданнях просив відмовити у задоволенні позов. Згідно з ст.197 ЦПК України, у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2007 року між ВАТ «[PERSON] банк Аваль» в особі начальника відділення Одеської обласної дирекції банку [PERSON] (кредитор) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №14/0018/85/78826, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 282\~170 дол. США, а позичальник зобовязується належним чином використовувати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строку, визначені договором. Згідно п.1.2. договору, кредит надається на строк 132 місяців з 25.07.2007 року по 25.07.2018 року. Процентна ставка за користування кредитом згідно п.1.4. договору складає 14,25 відсотків річних. Також, у забезпечення виконання за кредитним договором 25.07.2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким позивачка як іпотекодацевь передала в іпотеку банку: земельну ділянку, площею 0,150 га, розташовану за адресою: с. Кароліно-Бугаз, пров. Янтарний, діл.6, Овідіопольського району, Одеської області; земельну ділянку, площею 0,1200 га, розташовану за адресою: с. Кароліно-Бугаз, пров. Тінистий, 20, Овідіопольського району, Одеської області. Заставна вартість предмету іпотеки визначена сторонами у розмірі 1\~781\~986 грн.. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстровано у реєстрі за №6457. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, визнання правочину недійсним; Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. \~ З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Звертаючись до суду з відповідним позовом [PERSON] посилалась на те, що вона не зверталася до банку особисто з заявою про надання кредиту та не підписувала особисто кредитного договору. Також, позивачка стверджує, що її чоловік також не надавав згоду на отримання кредиту та не підписував договір у якості поручителя. Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво-чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства (статті 638,\~1054,\~1055,\~1056-1\~ЦК України). Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. У відповідності до ст.. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. За розглядом даної справи ухвалою суду від 15.10.2014 року призначалась по справі почеркознавча експертиза. До суду 04.12.2-15року надійшов висновок №5742/02 судової почеркознавчої експертизи складаний експертами ОНДІСЕ 16.11.2015 року (а.с.100-105), згідно якої вирішити поставленні питання не вдалось можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку. Ухвалою суду від 30.03.2016 року по справі була при значена повторна почеркознавча експертиза, на вирішення якої були поставлені наступні питання: 1. чи виконана заява № 215/1 від 07.07.2007 року [PERSON] ? Чи виконана дана заява однією особою, або декількома ? Чи підписана дана заява від імені [PERSON] [PERSON]? 2. чи виконана заява анкета позичальника (додаток 2б для кредитів під заставу) від 07.07.2007 року на 8-ми аркушах [PERSON]? Чи виконаний даний документ однією особою, або декількома ? \~Чи підписаний даний документ від імені [PERSON] [PERSON]? 3. на сторінці про ознайомлення зі ст.ст. 190, 222 КК України від 07.07.2007 року чи виконані надпис «Мазниця Ірина Валентинівна», два підписи від імені [PERSON] та дата - [PERSON]? Чи виконані дані надписи та підписи однією особою або декільками? 4. на тексті кредитного договору № 014/0018/85/78826 від 25.07.2007 року чи виконані: - надпис та три підписи на 5-й сторінці ; - два підписи на 6-й сторінці (графіки) ; - на 7-й сторінці \~- свідченні про згоду чоловіка від імені [PERSON] [PERSON]? Чи виконані дані надписи та підписи однією особою або декількома ? 06.09.2016 року на адресу суду надійшов висновок експертів КНДІСЕ за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи №8049/8050/16-32 від 29.08.2016 року (а.с.161-173), згідно якого зазначено наступне. Шість підписів від імені [PERSON], розміщені на 5й сторінці кредитного договору №014/0018/85/78826 від 25.07.2007, укладеного між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] в графі «Підпис [PERSON]В.», «Другий примірник цього Договору отримав» та під графою, «Другий примірник цього Додатку до Договору отримав» та під графою, а також нижче рукописного тексту праворуч від запису дати «25.07.2007 р.», - підписи від імені [PERSON], розміщені в графі «Підпис» ліворуч від запису «[PERSON]В.», в графі «Другий примірник цього Додатку до Договору отримав» праворуч від запису «[PERSON]В.», нижче рукописного тексту у графіку погашення кредиту від 25.07.2007 (Додаток 2 до Кредитного договору №014/0018/85/78826 від 25.07.2007), - підпис від імені [PERSON] 1.В., розміщений у рядку «(підпис)» ліворуч від запису «[PERSON]В.» у заяві №215/1 від 07.07.2007, - підписи від імені [PERSON], розміщені в рядку «підпис позичальника» на кожному аркуші у заяві-анкеті позичальника від 07.07.2007 (Додаток 2 б. Для кредитів під заставу); - підписи від імені [PERSON], розміщені у рядках «(підпис)» та «підпис позичальника» у додатку 2 6 для кредитів під заставу, який починається словами «Я, [PERSON] своїм підписом засвідчую, що ознайомлений у письмовій формі...», виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Рукописні записи «[PERSON]В.», розміщені на пятій сторін кредитного договору №014/0018/85/78826 від 25.07.2007, в графі «ПІБ», а також рукописні записи, які починаються та закінчуються відповідними словами: «Зі змістом та правовими наслідками підписання...» «Підпис під цим договором зроблено власноручно і добровільно 25.07.2007 р.», рукописи запис «[PERSON]В.», «25 07 7», розміщений в графі «ПІБ» у графіка погашення кредиту від 25.07.2007 (Додаток 2 до Кредитного договору №014/0018/85/78826 від 25.07.2007), виконані [PERSON] Згідно п.6 висновку експертів, шість підписів від імені [PERSON], розміщені на 5й сторінці кредитного договору №014/0018/85/78826 від 25.07.2007, в графі «Підпис [PERSON]В.», «Другий примірник цього Договору отримав» та під графою, «Другий примірник цього Додатку до Договору отримав» та під графою, а також нижче рукописного тексту праворуч від запису дати «25.07.2007 р.», підписи від імені [PERSON], розміщені в графі «Підпис» ліворуч від запису «[PERSON]В.», в графі «Другий примірник цього Додатку до Договору отримав» праворуч від запису «[PERSON]В.», нижче рукописного тексту у графіку погашення кредиту від 25.07.2007 (Додаток 2 до Кредитного договору №014/0018/85/78826 від 25.07.2007), виконані [PERSON] Підписи від імені [PERSON], розміщені у рядку «(підпис)» ліворуч від запису «[PERSON]В.» у заяві №215/1 від 07.07.2007, підписи від імені [PERSON], розміщені в рядку «підпис позичальника» на кожному аркуші у заяві-анкеті позичальника від 07.07.2007; підписи від імені [PERSON], розміщені у рядках «підпис» та «підпис позичальника» у додатку 2 6 для кредитів під заставу, який починається словами «Я, [PERSON] своїм підписом засвідчую, що ознайомлений у письмовій формі...», виконані однією особою. Проте, встановити самою [PERSON] або іншою особою виконані дані підписи, не виявилося можливим, у звязку з відсутністю у достатній кількості вільних зразків підпису [PERSON] за 2007 рік. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Згідно з\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1.\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проте, з урахуванням даного висновку експертів, суд не вбачає доведеності посилань позивачки стосовно того, що вона не підписувала оскаржуваний договір, оскільки навпаки дані твердження спростовані висновком експертизи. Крім того, у самій позовні заяві позивачка стверджує, що отримала кошти за вказаним кредитним договором, протягом певного часу належним чином виконувала власні договірні зобовязання - витратила кредитні кошти за цільовим призначенням, уклала з відповідачем іпотечний договір, уклала страхові договори, сплачувала необхідні кредитні платежі, відповідно до умов договору. З огляду на що суд приходить до висновку про необґрунтованість у даній частині позову [PERSON]. Стосовно іншої підстави, на яку позивачка посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме укладення оскаржуваного договору під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай не вигідних умовах, зокрема, за наступними обставинами, передбаченими п.1.4, 1.5, 1.6, 6.2 (якими передбачено право кредитора в односторонньому порядку змінювати процентну ставку), п. 3.6, 5.9, 6.5 (якими регламентовано порядок забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобовязань та право банку на звернення стягнення на предмет іпотеки), що суперечить ч.1 ст. 652 ЦК України, суд враховує наступне. Відповідно до ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-,3 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Як роз'яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (п. 23), правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржила правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. При цьому, необхідно наголосити, що в силу ст.ст.\~3,\~627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи, стабільність суспільних відносин, економічну та фінансову рівновагу. Свободу договору можна визначити як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії та вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів. Зміст свободи договору в загальному розкривається у\~ст.627 ЦК України, яка з посиланням на\~ст.6 ЦК України\~встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За названими статтями, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначати умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку; строк його дії; підстави і порядок припинення. При цьому, згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI (далі Закон № 661-VI), який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 10561, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.\~ Наведена редакція статті 10561\~\~ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року. З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом № 661-VІ. З огляду на зворотність дії норм у часі, зважаючи на те, що кредитний договір між сторонами було укладено у 2007 році, а відповідні зміни до законодавства були введені у 2009 році, суд не приймає до уваги посилання позивачки на невідповідність пунктів кредитного договору, якими передбачено зміну процентної ставки в односторонньому порядку, ч.1 ст. 651 ЦК України. Пунктом 8.1 оспорюваного договору сторони підтверджують, що умови договору зрозумілі, відповідають інтересам, є розумними та справедливими; позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу обставин. Так, відповідно до статей\~10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Проте, твердження позивачка, що вона негайно потребувала кредитних грошових коштів для придбання обєктів нерухомого майна, крім того вона злякалася, що їй не будуть повернуті її паспорт та інші важливі документи, знаходячись під впливом тяжкого збігу обставин її життя, знаходячись у негативному матеріальному та депресивному психологічному стані, під впливом активного психологічного та економічного тиску з боку працівників банку, була вимушена погодитися підписати кредитний договір на завідомо невигідних для неї умовах, що були запропоновані відповідачем, належного підтвердження під час судового розгляду не знайшли. З урахуванням свободи договірних правовідносин суд вбачає, що позивачка не була позбавлена можливості вибирати іншого контрагента з метою укладення кредитного договору на більш вигідних для неї умовах. Усупереч вимогам вищезазначених статей позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності погроз зі сторони працівників банку щодо неповернення її документів у разі відмовити підписати договір, будь-якого психологічного та економічного тиску з боку працівників банку, на що посилається позивач як на тяжкі обставини. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оскільки позивачем не було доведено, що оспорюваний кредитний договір було вчинено нею під впливом такої тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, що за відсутності такої тяжкої обставини вказаний правочин нею не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, то суд першої дійшов висновку, що підстави для визнання кредитного договору недійсним на підставі\~ст. 233 ЦК України, відсутні. З інших підстав в обґрунтування позову позивачка не зверталась. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed