Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Красненської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, які знаходяться в с.Красне Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Мирній,25, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що дане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і позивачі [PERSON] [PERSON] та [PERSON]А, станом на 15.04.1991 року, проживали в ньому разом третіми особами у справі [PERSON], [PERSON] та померлими [PERSON] та [PERSON] Проте, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння, позивачі не мають можливості належним чином зареєструвати своє право власності на відповідні частки спірної нерухомості і в повній мірі реалізувати свої законні права, тому за захистом своїх прав змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять визнати за [PERSON] право власності на 28/63 частин, за [PERSON] 16/63 частин та за [PERSON] 19/63 частину спірного домоволодіння. Учасники провадження в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; позивачі заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити; відповідач проти задоволення позову не заперечує; треті особи вважають за можливе вимоги позивачів задовольнити. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст.1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. В судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване в с.Красне Бахмацького району Чернігівської області, вул.Мирній,25 та має статус колгоспного двору, станом на 15.04.1991 року були зареєстровані і проживали [PERSON], її донька [PERSON], зять [PERSON] та онуки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.28). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно з Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність колгоспного двору, домоволодіння в с.Красне Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Мирній,25, на праві власності належало [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і кожен з них, як член колгоспного двору, мав право на 1/7 частину даного домоволодіння. Проте, у власників відсутні правовстановлюючі документи на належні їм частини даного домоволодіння, оскільки на момент його зведення реєстрація будинку у сільській місцевості не вимагалася. 14.01.1992 року помер [PERSON] ( а.с.8). Спадщину після його смерті, в тому числі і у виді 1/7 частини спірного домоволодіння, у відповідності до положень ст.ст.548, 549 ЦК УРСР прийняли його дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON], таким чином успадкувавши по 1/21 частині «колгоспного двору» (а.с.12,14,15,16,17,22). 25.03.1996 року померла [PERSON], спадщину після її смерті, в тому числі і у виді 1/7 частини спірного домоволодіння, належним чином прийняла позивач [PERSON], яка є донькою померлої (а.с.9,13, 29,46). [PERSON] та [PERSON] вибули із «колгоспного двору» і вимог на предмет спору не заявляють. Таким чином позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкувала 1/7 частину домоволодіння та після смерті чоловіка [PERSON] 1/21 частину, а позивач [PERSON] після смерті батька [PERSON] успадкувала 1/21 частину вищевказаного житлового будинку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] не мають можливості отримати у нотаріуса свідоцтва про право власності на спадкове майно у виді часток спірної нерухомості після смерті [PERSON] та [PERSON] у зв»язку з відсутністю у спадкодавців правовстановлюючого документа на належну їм частину нерухомого майна (а.с.29). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості на житловий будинок з господарськими будівлями в с.Красне Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Мирній,25 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (а.с.51). Згідно з довідкою КП «Прилуцького міжміського БТІ» б/н від 02.01.2017 року, житловий будинок за вищезазначеною адресою в БТІ не зареєстрований (а.с.26). Разом з тим, відсутність у позивачів, як членів «колгоспного двору», правовстановлюючих документів на належні кожному з них 16/63 частини вищевказаного домоволодіння наразі унеможливлює оформлення за ними права власності на належну їм нерухомість Таким чином, з урахуванням спадку, позивачу [PERSON] належить 28/63 частин житлового будинку з господарськими будівлями в с.Красне Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Мирній,25, позивачу [PERSON] 19/63 часток, а позивачу [PERSON], як члену «колгоспного двору» - 16/63 часток, проте відсутність правовстановлюючих документів на спірну нерухомість перешкоджає позивачам в реєстрації права власності на свою частину спірного майна, тому суд вважає за можливе їх вимоги задовольнити і визнати за кожним із них право власності на відповідні частини вищевказаного домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved