Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКОС 2014», треті особи що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ТОМАС», Товариство з обмеженою відповідальністю «СКАРТЕК», Державний реєстратор Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради Долженко Олександр Володимирович, Державний реєстратор Філії у м.Києві Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради Грусевич Сергій Григорович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко Марина Олександрівна про витребування нерухомого майна нежилих приміщеннь з №1 по №6 (групи приміщень №50 в літ. А) загальною площею 197,6 кв.м., що знаходяться в будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1269360780391) з чужого незаконного володіння, визнання протиправними та скасування реєстраційних записів, поновлення реєстраційного запису про право власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , стала власником нежилих приміщень з № 1 по № 6 (групи приміщень № 50 в літ. А) загальною площею 197,6 кв.м., що знаходяться в будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1269360780391) на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2017, який був укладений нею з ТОВ «Фірма Томас». Право власності Позивача на дані нежитлові приміщення було зареєстроване в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасимчуком Володимиром Вікторовичем 21.08.2017, про що в реєстрі речових прав здійснено запис про право власності №21978580, на підставі рішення про реєстрацію прав №36721452 від 21.08.2017. В позовній заяві Позивач зазначає, що з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналась, що право власності на нежилі приміщення були перереєстровані на іншу особу, а саме ТОВ «ВІКОС 2014», яка значилася у реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач не відчужував дане майно, не укладав жодних договорів про його продаж, стороною таких договорів не був, майно вибуло з власності позивача незаконно, поза його волею на підставі підроблених судових рішень та через незаконні дії державних реєстраторів у реєстрі речових прав на нерухоме майно, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свої прав. Відповідач (ТОВ «ВІКОС 2014») відзив на позовну заяву не надав. Третя особа 1 (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ТОМАС») надало суду пояснення, у яких просило суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Третя особа 2 (Товариство з обмеженою відповідальністю «СКАРТЕК») пояснень щодо позову або відзиву не надала. Третя особа 3 (Державний реєстратор Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради Долженко Олександр Володимирович) пояснень щодо позову або відзиву не надала. Третя особа 4 (Державний реєстратор Філії у м.Києві Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради Грусевич Сергій Григорович) пояснень щодо позову або відзиву не надала. Третя особа 5 (Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко Марина Олександрівна) пояснень щодо позову або відзиву не надала. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Відповідач у судове засідання не з`явився, свого представника для участі у засіданні не направив, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи ТОВ «ФІРМА ТОМАС» адвокат Ходак В.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відрядженні. Судом відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, з урахуванням того, що про час, місце та дату слухання справи третя особа повідомлялася належним чином, а дати судових засідань погоджувались з учасниками процесу завчасно. Третя особа 2 у судове засідання не з`явилася, свого представника для участі у засіданні не направила, про дату та час розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином. Третя особа 3 у судове засідання не з`явилася, свого представника для участі у засіданні не направила, про дату та час розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином. Третя особа 4 у судове засідання не з`явилася, свого представника для участі у засіданні не направила, про дату та час розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином. Третя особа 5 у судове засідання не з`явилася, свого представника для участі у засіданні не направила, про дату та час розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, а належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. [PERSON] , стала власником нежилих приміщень з №1 по №6 (групи приміщень №50 в літ. А) загальною площею 197,6 кв.м., що знаходяться в будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1269360780391) на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2017, який був укладений нею з ТОВ «Фірма Томас». Право власності Позивача на дані нежитлові приміщення було зареєстроване в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасимчуком Володимиром Вікторовичем 21.08.2017, про що в реєстрі речових прав здійснено запис про право власності №21978580, на підставі рішення про реєстрацію прав №36721452 від 21.08.2017. За твердженнями Позивача Належне їй нерухоме майно вона не продавала, не відчужувала, договори купівлі-продажу з будь-якими особами нею не укладалися. Вищезазначене майно вибуло з моєї власності внаслідок протиправних дій осіб, які є відповідачами або третіми особами у цій справі. Державним реєстратором Філії Комунального підприємства «ДОБРОБУТ» Литвинівської сільської ради у м. Київ Грусевичем Сергієм Григоровичем був внесений до реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості за ТОВ «Фірма Томас» (номер запису про право власності: 26237178, дата, час державної реєстрації: 18.05.2018 12:44:11, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41193156 від 21.05.2018 12:45:57). Підставою проведення реєстраційної дії реєстратором та реєстрацією за ТОВ «Фірма Томас», як вбачається з відомостей реєстру речових прав на нерухоме майно, начебто стало заочне рішення суду у справі №175/2966/17, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 13.10.2017. На підставі цього рішення державним реєстратором Грусевичем С.Г. було зареєстровано перехід права власності від Позивача ( [PERSON] ) до ТОВ «Фірма Томас». Крім того, 25.05.2018 до реєстру був внесений запис про право власності №26412215, дата та час державної реєстрації: 25.05.2018 15:22:51 державним реєстратором Грусевичем Сергієм Григоровичем філії КП "ДОБРОБУТ" Литвинівської сільської ради у м. Київ. Зазначена підстава для виникнення права власності: протокол, серія та номер: 1, виданий 23.05.2018 ТОВ «Скартек», акт приймання передавання б/н виданий 24.05.2018 ТОВ «Скартек»; Підстава для внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41382517 від 01.06.2018 10:13:13, прийняте реєстратором Грусевичем Сергієм Григоровичем . В записі зазначено - розмір частки: 0; Власники: Товариство з обмеженою відповідальністю «СКАРТЕК», код ЄДРПОУ 42155326. На підставі цього рішення державним реєстратором Грусевичем С.Г. було зареєстровано перехід права власності від ТОВ «Фірма Томас» до ТОВ «Скартек», та внесено відповідні записи до відомостей Державного реєстру прав. З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2019 запис у реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 25395361 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40281200 від 23.03.2018 14:19:16 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Білоцерківець О.А. від 22.03.2018 року у справі №756/9037/18-к був скасований/припинений за рішенням іншого реєстратора КП «Добробут» Литвинівської сільської ради Долженко Олександра Володимировича. Припинення обтяження відбулося 14.06.2018 17:32:21, на підставі ухвали суду, серія та номер 757/14934/18-к, виданої 11.04.2018 Печерським районним судом м.Києва. Відомості про припинення обтяження внесені до реєстру 14.06.2018 17:35:26 Долженко О.В. реєстратором КП «Добробут» Литвинівської сільської ради Київської області (індексний номер рішення: 41618152). Відповідно цього рішення державним реєстратором Долженком О.В. припинено запис про арешт. 15.06.2018 об`єкт нерухомості був знов перереєстрований з ТОВ «Скартек» на ТОВ «Вікос 2014» за договором міни від 15.06.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко Мариною Олександрівною за №875. На підставі цього договору до відомостей реєстру речових прав був внесений запис про право власності: «номер запису про право власності 26649084; дата, час державної реєстрації 15.06.2018 15:04:29. Запис був внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Бровченко Мариною Олександрівною (Київський міський нотаріальний округ, м.Київ) на підставі договору міни, серія та номер: 875 від 15.06.2018, посвідченого приватним нотаріусом Бровченко М.О. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41637763 від 15.06.2018 15:19:07, прийняте приватним нотаріусом Бровченко М.О.). Право власності зареєстровано за ТОВ «Вікос 2014», код ЄДРПОУ 39046152. Приватним нотаріусом Бровченко М.О. зареєстровано перехід права власності на від ТОВ «Скартек» на ТОВ «Вікос 2014» та внесено відповідні записи до державного реєстру прав. Процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, якими зокрема визначено таке: Державна реєстрація прав - офіційне визнання та і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень, таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Державний реєстр прав - єдина інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав, що встановлено ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Загальними засадами державної реєстрації прав відповідно до ст.3 Закону є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно з вимогами Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними згідно ч.3 ст.3, та у випадках, встановлених ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до тих же вимог, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя. П. 1,2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек. Ст.15 Закону визначено, що реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ст.18 Закону). Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст.22 Закону). Розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державними реєстратором, зокрема, якщо документи для державної реєстрації не відповідають вимогам, встановленим Законом, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (ст.24 Закону). Державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону). Ч.1 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Водночас п.1 ч.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.10.2016 №1666-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» встановлено, що: до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами. У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; П. 10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа з оригіналів документів, чи відповідно оформлених копій, необхідних для державної реєстрації прав документів, у випадку, передбаченому абз. 2 п. 7 Порядку, обов`язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, які додаються до заяви. Не підлягають виготовленню та долученню до заяви електронні копії документів, що пред`являються заявником з метою встановлення його особи, а також електронна копія документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав, чи документа, що підтверджує право на звільнення від сплати адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Відповідно до п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст.27 Закону та Порядком, що визначено у п. 40 Порядку. Судом встановлено, що Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 13.10.2017 було винесено заочне рішення у справі, №175/2966/17, яким: «позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволено частково, а саме: -в рахунок боргу за договором позики від 01.10.2016р., який становить 4 000 000грн., укладеного між [PERSON] та [PERSON] звернуто стягнення на майно боржника шляхом визнання за [PERSON] права власності на нежилі приміщення № 15,16 загальною площею 482,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 420332880391, та зобов`язано вчинити необхідні реєстраційні дії; -в рахунок боргу за договором позики від 01.10.2016р., який становить 2 000 000грн., укладеного між [PERSON] та [PERSON] звернуто стягнення на майно боржника шляхом визнання за [PERSON] права власності на нежилі приміщення з №1,2,3,4,5,6 (групи приміщень №50 в літ. А) загальною площею 197,6 кв.м., що знаходяться в будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1269360780391, та зобов`язано вчинити необхідні реєстраційні дії. В інший частині позовних вимог відмовити.» З даного рішення вбачається, що воно не стосується прав або обов`язків ТОВ «Фірма Томас», не свідчить про перехід права власності на нежитлові приміщення до ТОВ «Фірма Томас», ТОВ «Фірма Томас» не є а ні стороною, а ні третьою особою у справі № 175/2966/17. Відповідно до наявних у справі документів та відомостей реєстру судових рішень заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.10.2017 по справі №175/2966/17 було скасовано ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2018. 02.03.2018 ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у цій справі позовну заяву у цій справі залишено без розгляду. Ухвала набула чинності, і не оскаржувалася. Таким чином Державний реєстратор Грусевич С.Г. при розгляді відповідної заяви та прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41193156 від 21.05.2018 12:45:57 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості за ТОВ «Фірма Томас» всупереч вимогам законодавства у сфері державної реєстрації прав, а саме ст.ст. 3, 10, 18, 24, 26, 27, 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.10.2016 №1666-VIII, п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (№1127) не перевірив документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав та не відмовив у цій реєстрації у зв`язку із тим, що за Рішенням у справі №175/2966/17 прийнятим Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 13.10.2017 неможливо установити факт набуття права власності, на нежитлові приміщення за ТОВ «Фірма Томас», оскільки відповідно до відомостей самого рішення та Єдиного державного реєстру судових рішень текст рішення не містить відомостей про факт набуття права власності ТОВ «Фірма Томас», стосується інших осіб, та крім того, саме рішення скасоване ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі №175/2966/17 від 02.02.2018 та ухвалою того ж суду від 02.03.2019 залишено позов без розгляду. Станом на дату реєстрації переходу права власності з ТОВ «Фірма Томас» на ТОВ «Скартек» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містилися відомості про арешт майна, а саме запис №25395361, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40281200 від 23.03.2018 14:19:16, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Білоцерківець О.А. у справі №756/9037/18-к від 22.03.2018 про арешт нежитлових приміщень, належних [PERSON] . При прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41382517 від 01.06.2018 10:13:13 реєстратором Грусевичем Сергієм Григоровичем щодо переходу права власності з ТОВ «Фірма Томас» на ТОВ «Скартек», всупереч законодавству у сфері державної реєстрації прав, а саме ст.ст. 10, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (№1127), не перевірив документи та відомості реєстру на наявність підстав у відмові у державній реєстрації прав та не відмовив у цій реєстрації у зв`язку із тим, що було зареєстроване обтяження (арешт) запис № 25395361, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40281200 від 23.03.2018 14:19:16, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Білоцерківець О.А. у справі №756/9037/18-к від 22.03.2018 про арешт нежитлових приміщень, належних [PERSON] . Матеріалами справи та відомостями реєстру судових рішень встановлено, що ухвала Печерського районного суду у справі №757/14934/18-к від 11.04.2018 не має жодного відношення до об`єкту нерухомості і ніяк не скасовує арешту на це майно, а також не стосується жодних прав або обов`язків [PERSON] , ТОВ «Фірма Томас», ТОВ «Скартек». В тексті ухвали зокрема зазначено «Клопотання адвоката Савченка Руслана Сергійовича в інтересах [PERSON] про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 12015100010006084 - задовольнити. Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.01.2017 року арешт в частині нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] .» Державний реєстратор Долженко О.В. при розгляді заяви та прийнятті рішення 41618152 від 14.06.2018 про припинення обтяження індексний номер: 40281200 від 23.03.2018 14:19:16, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Білоцерківець О.А. у справі №756/9037/18-к від 22.03.2018, всупереч ст.ст. 3, 10, 18, 24, 26, 27, 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.10.2016 №1666-VIII, п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (№1127) не перевірив документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав та не відмовив у цій реєстрації, у зв`язку із тим, що для припинення щодо нежитлових приміщень записів про обтяження (арешт) на підставі зазначеного рішення неможливо установити факт припинення цього запису, оскільки ухвала суду не стосується цього запису та документу, на підставі яких були внесені відповідні записи. З вищенаведеного вбачається, що майно вибуло з власності позивача поза його волею, в результаті дій третіх осіб у цій справі, вчинених з порушенням вимог законодавства. 15.06.2018 об`єкт нерухомості був знов перереєстрований з ТОВ «Скартек» (код ЄДРПОУ 42155326) на ТОВ «Вікос 2014» (код 39046152) за договором міни від 15.06.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко Мариною Олександрівною за №875. На підставі цього договору до відомостей реєстру речових прав був внесений запис про право власності: «номер запису про право власності 26649084; дата, час державної реєстрації 15.06.2018 15:04:29. Запис був внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Бровченко Мариною Олександрівною (Київський міський нотаріальний округ, м. Київ) на підставі договору міни, серія та номер: 875 від 15.06.2018, посвідченого приватним нотаріусом Бровченко М.О. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41637763 від 15.06.2018 15:19:07, прийняте приватним нотаріусом Бровченко М.О.). Право власності зареєстровано за ТОВ «ВІКОС 2014», код ЄДРПОУ 39046152. Цей запис та рішення є незаконними, оскільки є похідними від попередніх реєстраційних дій, та вчинені на підставі рішень та записів реєстру речових прав на нерухоме майно, які незаконно, на підставі неіснуючих документів внесені до реєстру речових прав, і не можуть створювати будь-яких наслідків щодо нібито переходу права власності. Також внесення цього реєстраційного запису приватним нотаріусом Бровченко М.О. відбулося у порушення судового рішення про заборону на відчуження майна та арешт майна, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №756/9037/18-к від 22.03.2018. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ч. 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Ст. 55 Закону України «Про нотаріат», якою регламентується посвідчення угод про відчуження та заставу майна, визначає, що угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. У п. 5 Договору міни зазначено, що сторони стверджують, що майно під арештом та заборонами не перебуває, у той час як сторонам, чітко відомо про існування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22.03.2018 у справі №757/9037/18-к про накладення арешту на майно, і що ця ухвала не є скасованою, а відомості щодо неї з реєстру вчинені протиправно. Як вбачається з матеріалів справи, та відповідно до відомостей Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежилі приміщення розташовані у будинку за адресою [ADDRESS] , який перебуває на державному обліку як пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення (охоронний номер 304/01-Кв (2600171/1-Кв) згідно з наказом Міністерства культури і туризму України від 13.07.2009. Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. У документі, який посвідчує право власності на пам`ятку, обов`язково вказуються категорія пам`ятки, дата і номер рішення про її державну реєстрацію. Ст. 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Ч.2 ст.18 передбачено, що особі, яка набула права володіння, користування чи управління пам`яткою, за винятком наймача державної або комунальної квартири (будинку), забороняється передавати цю пам`ятку у володіння, користування чи управління іншій особі без погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Ст. 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено що в Україні існує Державний реєстр нерухомих пам`яток України, а також що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Наявні у справі документи, зокрема договір міни від 15.06.2018 не містить посилань на наявність отримання відповідного погодження відповідного органу охорони культурної спадщини на здійснення відчуження майна. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. П. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Відповідно до відомостей державного реєстру юридичних осіб судом встановлено, що станом на 18.05.2018 [PERSON] має частку у 90% у статутному капіталі ТОВ «Фірма Томас», а з 15.11.2018 зареєстрований як директор ТОВ «Фірма Томас» та є його бенефіціарним власником. [PERSON] є директором ТОВ «Скартек», крім того, [PERSON] є директором та однособовим учасником ТОВ «ВІКОС 2014», отже всі три юридичні особи мають, відповідно до відомостей реєстру, одну й ту саму юридичну адресу [ADDRESS], тобто всі три юридичні особи контролюються однією особою [PERSON] . Суд приходить до висновку, що Відповідач ТОВ «Вікос 2014», у особі керівника Савицького Василя Миколайовича, знав про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, що свідчить про недобросовісність набувача. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду України від 07.11.2012 року у справі за № 6-107цс12, добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч.1 ст. 388 ЦК України. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суд дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість учасникам процесу зрозуміти, яким чином захищено право особи. Даючи оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими з наведених вище підстав і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судом стягуються у відповідності розмірі витрати по сплаті судового збору із відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved