Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що в 2004 році між нею та [PERSON] був укладений усний договір про купівлю квартири [ADDRESS], Селекційна станція Білоцерківського району, оскільки дана квартира була не приватизована і права власності у [PERSON]Є на неї не було, договором обумовлено, що вона та члени її сімї заселяються в дану квартиру і проживають у ній, а коли буде виплачено всю суму вартості квартири в розмірі 2500 доларів США, то [PERSON] реєструє в квартирі позивача та членів її сімї, а сама разом з родиною знімаються з реєстрації за цією адресою, в 2005 році [PERSON]Є та члени її сімї повністю звільнити квартиру та переїхали проживати в с. Озерна, а позивач разом з членами сімї завезли до квартири свої речі та стали в ній проживати. Позивачем було виконано умови договору та сплачено кошти в сумі 2500 доларів США, а тому в 2010 році [PERSON] надала згоду на реєстрацію позивача з родиною у вказаній квартирі. З 2005 року відповідачі жодної участі в утриманні квартири не приймають, всі витрати по її утриманню та по оплаті за комунальні послуги несе позивач, а тому на підставі ст.ст.71,72 ЖК України вона просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою № 26 в будинку № 10 по вулиці Молодіжній Селекційної станції Білоцерківського району Київської області. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON], її представник, яка є одночасно представником [PERSON], позов не визнали, надали зустрічну позовну заяву [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення, виселення та зняття з реєстраційного обліку, яку обгрунтовують тим, що з 1986 року родина [PERSON] зареєстрована та проживає [INFO], Селекційна станція Білоцерківського району, дана будівля спочатку мала статус гуртожитку, кімната в якому була виділена [PERSON], в 2006 році будинок отримав статус житлового і [PERSON] було надано ордер на заселення квартири [ADDRESS] з сімєю у складі 4-х осіб: вона, чоловік [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON]. Чоловік [PERSON] через деякий час помер, хворі батьки потребували догляду, дочка почала навчатися в м. Білій Церкві, а тому [PERSON] пустила до свого помешкання тимчасових жильців родину [PERSON], а сама разом з сином тимчасово переїхала до будинку своїх батьків для догляду за ними, [PERSON] з 2007 року по 2011 рік була знята з реєстраційного обліку в даній квартирі в звязку з навчанням. [PERSON] без згоди членів сімї [PERSON] була поставлена на реєстраційний облік у спірній квартирі, після смерті батьків [PERSON] намагалася повернутися до квартири, але там були змінені замки, [PERSON] відмовилися звільняти житлове приміщення. Відповідачі просили суд вселити їх та [PERSON] до спірної квартири; зобовязати [PERSON] та членів її родини не перешкоджати відповідачам користуватися вказаною вище квартирою; виселити [PERSON] та членів її родини з незаконно зайнятої нею квартири [ADDRESS], Селекційна станція Білоцерківського району та зобовязати знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою. До початку розгляду справи по суті від [PERSON] та [PERSON] надійшла письмова заява про уточнення вимог за зустрічним позовом, в якій вони просять суд вселити їх та [PERSON] до спірної квартири; зобовязати [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] користуватися квартирою № 26 по вулиці Молодіжній,10, Селекційна станція Білоцерківського району; зобовязати управління ДМС України в Київській області, Білоцерківський районний відділ поновити на реєстраційному обліку [PERSON] за зазначеною адресою. За ухвалою суду від 31.08.2015 року /а.с.56/ до участі в розгляді даної справи в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору за первісним позовом залучено балансоутримувача будинку № 10 по вулиці Молодіжній, Селекційна станція Білоцерківського району, в якому розташована спірна квартира, Комунальне виробничо-аграрне підприємство «Рута», представник якого в судовому засіданні у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Згідно ухвали суду від 29.09.2015 року /а.с.86/ залучено до участі у справі в якості співвідповідача за зустрічним позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки [PERSON] [INFO], а в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей та сімї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області. [PERSON], її представник та [PERSON] зустрічний позов не визнали. Представник Служби у справах дітей та сімї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не зявився, до суду надіслано клопотання щодо розгляду даної справи без участі представник 3-ї особи та вирішення спору на розсуд суду. Ухвалою суду від 29.09.2015 року, занесеною до журналу судового засідання /а.с.85/, залучено до участі у справі в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору Білоцерківський районний відділ ДМС УДМС України в Київській області, представник якого в судове засідання не зявився, про час розгляду справи було повідомлено відділ належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Заслухавши пояснення всіх осіб, які приймають участь у розгляді даної справи, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні первісного позову належить відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідачу [PERSON] /дівоче прізвище - [PERSON]/ [PERSON] на підставі ордера № 22 від 01.11.1986 року, як працівниці Білоцерківської дослідно-селекційної станції відділення [PERSON], було надано кімнату № 49 в будинку № 10 /гуртожиток/, що стверджується копією ордера /а.с.156/, в цю кімнату вселився і був зареєстрований чоловік відповідачки [PERSON], що слідує з копії карточки прописки /а.с.157/, у подружжя народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] /а.с.30-31/, які разом з батьками проживали та були зареєстровані у вказаній кімнаті гуртожитку. Наведені обставини не заперечуються особами, які беруть участь у справі. В судовому засіданні також було встановлено, що гуртожиток № 2 по вулиці Молодіжній,10, Селекційна станція, згідно акту від 08.08.2001 року передано з балансу Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району на баланс Державного комунального виробничо -аграрного підприємства «Надросся», що слідує з копії акту передачі та копії довідки ДКВАП «Надросся» від 19.01.2004 року № 17 /а.с.150-152/. Відповідно до рішення виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району від 09.12.2003 року № 67 надано дозвіл на переобладнання гуртожитків № 1 та № 2 на відділку «Селекційний» с. Мала Вільшанка під житлові будинку, а рішенням виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району від 08.11.2005 року № 58 переведено гуртожиток № 1 по вулиці Радянській та гуртожиток № 2 по вулиці Молодіжній на відділку «Селекційний» села [PERSON] у житлові будинки, що стверджується копіями цих рішень органу місцевого самоврядування /а.с.154-155/. З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради № 10 від 14.03.2006 року [PERSON] було надано ордер на заселення квартири [ADDRESS] з сімєю в складі 3-х осіб: чоловік [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON], що слідує з копії цього ордера /а.с.34-а/. Будинок № 10 по вулиці Молодіжній перебуває в даний час на балансі Комунального виробничо-аграрного підприємства «Рута», створеного за рішенням сесії Маловільшанської сільської ради від 19.05.2008 року № 14-119, яке є самостійним господарюючим субєктом, має права юридичної особи, що вбачається з копії Статуту КВАП «Рута», затвердженого рішенням сесії Маловільшанської сільської ради від 19.05.2008 року, державну реєстрацію юридичної особи проведено 04.06.2008 року /а.с.74-84/, виписки з Журналу основних засобів, які перебувають на балансі підприємства, де під № 15 значиться житловий будинок № 10 /а.с. 72-73/. З пояснень представника КВАП «Рута» в судовому засіданні встановлено, що кімната № 49 в гуртожитку, в якій проживала родина [PERSON], та квартира № 26 у житловому будинку № 10, яка була надана родині [PERSON] на підставі ордера, це одне і те ж саме житлове приміщення, кімнату було переобладнано під ізольовану двохкімнатну квартиру, будинок № 10 по вулиці Молодіжній належить до комунальної форми власності. За ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. За ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Існує декілька способів реалізації права на житло. Серед яких можна виділити: 1) надання житла в користування за договором найму (оренди), 2) придбання житла, 3) будівництво житла, 4) приватизація житла державного і комунального житлового фонду. Договір найму жилого приміщення, про який йде мова в ст. 61 ЖК, є договором найму житла у будинках державної та комунальної форми власності. Назва глави 2 "Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду", ЖК створювався в 1983 році, тобто тоді, коли в законодавстві не виділяли окремо державну та комунальну форму власності. На сьогоднішній день можна говорити, що положення глави 2 ЖК поширюються як на державний, так і на комунальний житловий фонд. Отже, юридичною підставою для укладення договору найму житла є ордер, у якому міститься розпорядження житлово-експлуатаційної організації надати громадянину, на ім'я якого видано ордер, та членам його сім'ї у користування жиле приміщення. Тобто, з врахуванням приписів вищенаведених правових норм, між [PERSON] / наймач/ та КВАП «Надросся», правонаступником якого є КВАП «Рута» /наймодавець/ фактично було укладено договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS], Селекційна станція, Білоцерківський район на підставі вищевказаного в рішенні ордера, який недійсним не визнавався. Оскільки за ч.2 ст.9 ЖК України житлові приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду надаються громадянам безстроково, то договір найму між [PERSON] та комунальним підприємством було укладено на невизначений строк. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В [PERSON] Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ /Житлове право/» передбачено, що у члена сім'ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування останнім виникає у зв'язку із включенням до ордера, а не у зв'язку із вселенням у це приміщення. Таким чином, у членів сімї наймача [PERSON], включених до ордера, а саме: у її чоловіка та неповнолітніх дітей, виникло право на користування зазначеною вище квартирою. В судовому засіданні також було встановлено, що в 2005 році з дозволу [PERSON] у спірне житлове приміщення вселилася позивач [PERSON] з дочкою [PERSON] та внучкою [PERSON] [INFO], які проживають у [INFO], Селекційна станція, по даний час. Наведене стверджується копією заяви до начальника комунального підприємства [PERSON] від 01.09.2005 року щодо здійснення всіх комунальних платежів по квартирі, де вона проживає зі згоди [PERSON], та копією заяви [PERSON] від 05.01.2006 року щодо надання нею дозволу на проживання в кімнаті з 20.09.2005 року [PERSON] /а.с.158/. Допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON] мешканці будинку № 10 по вулиці Молодіжній, Селекційна станція, [PERSON] знайома позивачки, [PERSON] сільський голова с. Мала Вільшанка, показали, що сімя [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2005 року, за вказаною адресою проживає [PERSON] з дочкою та онукою. Як встановлено судом, вся сімя [PERSON] дійсно виїхали із спірного житлового приміщення до батьків [PERSON] в село Озерна Білоцерківського району, де [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] проживає по даний час без реєстрації, права власності на будинок в с. Озерна по вулиці Вишневій,7, де вони проживають, ні сама [PERSON], ні члени її сімї не мають, що стверджується довідкою Озернянської сільської ради Білоцерківського району від 19.10.2015 року /а.с.100/. За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.1985 року /зі змінами/ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 01 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК). Така правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України від 11.07.2012 року за наслідками перегляду судових рішень у справі за позовом Карадазького природного заповідника Національної академії наук України до ОСОБА1, ОСОБА 2, третя особа відділ у справах громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Феодосійського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, про припинення договору найму та виселення й за зустрічним позовом ОСОБА 1, ОСОБА 2 до Карадазького природного заповідника Національної академії наук України, третя особа відділ у справах громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Феодосійського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, про визнання членами сімї наймача, визнання права користування жилим приміщенням. Як було встановлено судом, у [PERSON], [PERSON], які вселилися з дозволу [PERSON] у спірне житлове приміщення, прав на це житлове приміщення, як у членів сімї наймача не виникло, оскільки разом із наймачем вони не проживали та спільного господарства не вели. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що між нею та [PERSON] було укладено усний договір купівлі-продажу житлового приміщення та що нею виконано умови цього договору і сплачено [PERSON] обумовлено договором суму 2500 доларів США, Але ці твердження судом не можуть прийматися до уваги, оскільки за ст.ст.655, 658 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобовязується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Крім того, договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку /квартири/ або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації /ст.657 ЦК України/. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що [PERSON] вказане вище житлове приміщення не належало на праві власності, жодних повноважень на його відчуження у неї не було, крім того, [PERSON] не надано жодних належних доказів того, що між нею та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст.98 ЖК України передбачено, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Суду не надано жодних доказів того, на яких правових підставах вселилися у вказане вище житлове приміщення [PERSON] та члени її сімї у 2005 році, але судом встановлено, що вселилися вони зі згоди [PERSON], а тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає, що сімя [PERSON] вселилася у спірну квартиру на правах тимчасових жильців. На запит суду Білоцерківським районним відділом ДМС УДМС України в Київській області було надано копії документів, які стали підставою для реєстрації родини [PERSON] [ADDRESS], Селекційна станція, Білоцерківський район, а саме: це заяви [PERSON] та [PERSON] про реєстрацію місця проживання встановленого зразка від 03.04.2010 року, на яких [PERSON]Є своїм підписом засвідчила згоду на таку реєстрацію; та договори найму /піднайму/ житлового приміщення, укладені між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] безстроково, засвідчені посадовою особою КВАП «Рута» /а.с.108-111/, саме на підставі цих договорів і було зареєстровано родину [PERSON] у вказаному житловому приміщенні з 03.04.2010 року, що також слідує з листа відділу /а.с.104/. В даному випадку судом не можуть прийматися до уваги посилання [PERSON] та [PERSON] на те, що вони даних договорів не укладали, оскільки факту реєстрації за зазначеною вище адресою вони не оспорюють, інших документів для реєстрації ними не надавалося, крім того, представник КВАП «Рута» пояснила в суді, що саме вона посвідчувала ці документи в присутності сторін, оскільки паспортний стіл вимагав такі документи для реєстрації родини [PERSON]. Аналіз наведених вище доказів свідчить про те, що між [PERSON]Є як наймачем та [PERSON] укладено договори піднайму житлового приміщення зі згоди наймодавця КВАП «Рута». За ст.91 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом. Наймач може здати в піднайом частину жилого приміщення, а в разі тимчасового виїзду - все приміщення. Жиле приміщення здається в піднайом без зазначення строку або на визначений строк, у тому числі на період збереження цього приміщення за тимчасово відсутнім наймачем. Договір піднайму укладається в письмової формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації. Розмір плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги за договором піднайму встановлюється угодою сторін, але не може перевищувати розміру квартирної плати, що сплачується наймачем за надаване приміщення (частину приміщення), і відповідної частини його витрат по оплаті комунальних послуг /ст.95 ЖК/. Відповідно до ст.97 ЖК України після закінчення строку договору піднайму піднаймач не вправі вимагати відновлення договору і на вимогу наймача зобов'язаний звільнити займане приміщення. Якщо договір піднайму укладено без зазначення строку, наймач зобов'язаний письмово попередити піднаймача про припинення договору за три місяці. У такий же строк повинно бути попереджено піднаймача, якщо тимчасово відсутній наймач або член його сім'ї повертається до закінчення строку, обумовленого договором піднайму. У разі відмовлення звільнити займане приміщення після припинення договору піднайму піднаймач і члени його сім'ї підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. В ст.99 цього Кодексу передбачено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. А тому діюче законодавство не передбачає права піднаймача на звернення до суду з позовом про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратили право на користування житловим приміщенням на підставі ст.71 ЖК України. Саме з таким позовом звернулася до суду [PERSON], що суперечить вимогам діючого законодавства, а тому судом відмовлено в задоволенні первісного позову. Посилання [PERSON] на те, що нею постійно сплачувалася квартирна плата та плата за комунальні послуги протягом всього часу проживання у спірній квартирі, не свідчить про те, що з нею укладено договір найму і що вона набула самостійного права на житлове приміщення. Право звернення до суду з відповідним позовом в даному випадку мають члени сімї наймача (в тому числі колишні), а також наймодавці, в тому числі і житлово-експлуатаційна організація. Щодо захисту прав [PERSON]Є як наймача житлового приміщення та членів її родини шляхом вселення до спірного житлового приміщення, суд виходить з наступного. За ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: в т. ч. тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Крім того, з аналізу положень правових норм ЖК України, які регулюють договір піднайму житлового приміщення слідує, що укладення договору піднайму частини або всього житлового приміщення не звільняє наймача від обовязків за договором найму перед наймодавцем. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 2005 року спірним житлом не цікавилася, участі в оплаті за житло та комунальні послуги не приймала, ці витрати несла родина [PERSON]. Представник [PERSON] посилалася на те, що її довірителька не втратила права на користування житловим приміщенням зазначеної вище квартири, оскільки не проживала в ній з поважних причин, а саме: мала доглядати хворого чоловіка та своїх батьків, після їх смерті вона зверталася по питанню вселення до квартири, але їй повідомили, що вона втратила всі права на неї, [PERSON] також зловживає спиртними напоями, чим скористалася родина [PERSON]. Наведені обставина підтвердила в суді свідок [PERSON] рідна сестра [PERSON] Але ці твердження не можуть бути прийняті до уваги судом при вирішенні спору, оскільки з матеріалів справи вбачається, що чоловік [PERSON]Є помер 23.08.2007 року, мати [PERSON] померла 07.09.2011 року, батько [PERSON] помер 28.09.2013 року, що стверджується копіями свідоцтв про їх смерть /а.с.63-65/. Доказів того, що [PERSON] зверталася починаючи з 2013 року по питанню вселення до квартири до відповідних органів або родини [PERSON], суду не надано. А тому суд дійшов висновку, що [PERSON] не користувалася спірною квартирою більше шести місяців без поважних причин. В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.1985 року /зі змінами/ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Отже, у разі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сімї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В листі Верховного Суду України від 26.05.2001 року, на який вказано вище в рішенні, зазначається, що наймачу або члену його сім'ї, який був відсутнім без поважних причин понад зазначені у ст. 71 ЖК строки, суд вправі відмовити з цих підстав у задоволенні позову про виселення, вселення, обмін, поділ жилого приміщення, незалежно від того, чи було пред'явлено зустрічний позов про визнання позивача таким, що втратив право на жиле приміщення. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться згідно з ст.72 ЖК УРСР в судовому порядку і суд має вирішити це питання таким чином, щоб не були порушені права та законні інтереси неповнолітнього. При цьому слід мати на увазі, що жила площа у будинках державного та громадського житлового фонду зберігається за неповнолітніми незалежно від обставин, які слугують підставою їх відсутності. А тому суд вважає за можливе відмовити в задоволенні зустрічного позову в частині вимог [PERSON] про її вселення до спірної квартири, оскільки вона дійсно була відсутня без поважних причин понад шість місяців, незалежно від того, що в задоволенні первісного позову судом відмовлено, а члени сімї [PERSON] або наймодавець не зверталися до суду з вимогами про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Щодо права на користування житлом малолітнього сина [PERSON] [PERSON] [INFO], то суд вважає, що відповідно до вищенаведених правових норм його права підлягають захисту, оскільки малолітні діти не можуть нести відповідальності за дії чи бездіяльність своїх батьків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. За положеннями ст.18 цього Закону, діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. В даному випадку суд вважає, що за малолітнім [PERSON] зберігається право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], Селекційна станція Білоцерківського району, яке він набув згідно норм діючого законодавства як член сімї наймача. А тому суд дійшов висновку про вселення малолітнього [PERSON] до спірного житлового приміщення разом з його законним представником, яким до досягнення ним повноліття є його мати [PERSON], котра на даний час батьківських прав не позбавлялася. Щодо вимог [PERSON], то суд вважає, що її вимоги про вселення до спірного житлового приміщення підлягають також до задоволення, оскільки вона не втратила права на користування цим житлом. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 17.01.2007 року по 22.06.2011 року була знята з реєстраційного обліку за вказаною вище в рішенні адресою на період навчання, що стверджується копією її паспорта /а.с.30/, згідно якого вона була зареєстрована у даний період по вул. Леваневського, 52/4 м. Білої Церкви в гуртожитку, копією диплома про закінчення у 2009 році Білоцерківського вищого професійного училища № 9 та копією диплома молодшого спеціаліста про закінчення 29.06.2011 року Державного вищого навчального закладу «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум» /а.с. 35-36/. З 02.08.2011 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], Селекційна станція Білоцерківського району на підставі поданої нею заяви про реєстрацію місця проживання /а.с.107/. В матеріалах справи є копія розписки [PERSON] директору КВАП «Рута» про те, що вона тільки просить зареєструвати її за даною адресою, не претендує на житлову площу і право проживання за цією адресою /а.с.54/, але суд виходить з того, що ця розписка жодної юридичної сили не має, оскільки [PERSON] набула права на користування спірною квартирою як член сімї наймача, її було включено до ордера на заселення квартири, згідно норм діючого законодавства вона була відсутня більше шести місяців за вказаною вище адресою з поважних причин. Посилання представника позивача за первісним позовом стосовно того, що [PERSON] втратила право на користування спірним житлом, бо вона з 2011 року по питанню вселення нікуди не зверталася, не приймаються судом до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що у спірній квартирі проживає родина [PERSON], які вважають себе власниками цього житлового приміщення та заперечують щодо вселення [PERSON], у квартирі змінені замки, ключів від квартири [PERSON] не має. А тому суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову в частині вимог [PERSON] щодо її вселення до вказаного вище житлового приміщення. Відповідачі просили суд у зустрічному позові також зобовязати [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] користуватися спірною квартирою та зобовязати УДМС України в Київській області Білоцерківський районний відділ поновити на реєстраційному обліку [PERSON] за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Селекційна станція, [ADDRESS]. В цій частині вимог за зустрічним позовом суд вважає за необхідне відмовити, оскільки судом вирішено питання щодо захисту прав відповідачів та усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом їх вселення до квартири, рішення суду не набрало законної сили, а тому передчасними є вимоги щодо зобовязання родини [PERSON] не перешкоджати відповідачам користуватися вказаною квартирою. Щодо зобовязання 3-ї особи поновити на реєстраційному обліку малолітнього [PERSON], то ці вимоги суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно довідок в матеріалах справи, які неодноразового надавалися КВАП «Рута», [PERSON] значився зареєстрованим [INFO], Селекційна станція Білоцерківського району, доказів того, що він не перебуває на реєстраційному обліку за цією адресою та що 3-ю особою відмовлено у його реєстрації, до суду не було надано. На підставі ст.88 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] належить стягнути на користь [PERSON] судовий збір по 121 грн.80 коп. з кожної. Враховуючи наведене та

Outcome: partial