Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи підставність позову таким. 15 жовтня 2012 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб, від якого [INFO] народився син - [PERSON]. Ураховуючи те, що між ними як подружжям постійно виникали сварки та скандали на ґрунті різних обставин, відповідач залишив сім'ю та поїхав проживати до своїх батьків. Неодноразові спроби налагодити відносини в сім'ї позитивних наслідків на давали, а тому вказане призвело до того, що між ними втрачено почуття любові, поваги та взаєморозуміння, які притаманні подружжю, відтак позивач дійшла виваженого висновку, що шлюб існує лише формально, відтак його збереження є недоцільним, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам сім'ї в цілому, що має істотне значення та є підставою для припинення шлюбу судом шляхом його розірвання за рішенням суду. Також просила суд вирішити питання про зміну її прізвища. Крім цього, у позові позивач зазначає, що відповідач після припинення шлюбних відносин, а ні життям сина, а ні сім'ї не переймається, про фізичний та духовний розвиток дитини не цікавиться, не забезпечує його необхідним харчуванням, лікуванням, не проявляє інтересу до дитини, її внутрішнього світу, не створює умови для виховання дитини, не сплачує аліментів, не проявляє будь-якої іншої батьківської турботи до сина. Син проживає біля неї, [PERSON], та вона забезпечує його усім необхідним: одягом, взуттям, продуктами харчування, займається його вихованням та утриманням. Позивач вважає, що наведене вказує на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків покладених на нього законом, а тому просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно їх спільного сина - [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила суд позов задовольнити у заявленому обсязі, залишити їй для подальшого іменування прізвище набуте нею, у зв'язку із реєстрацією шлюбу «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився. Ураховуючи те, що за відомостями адресно довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача не було встановлено, тому виклик відповідача до суду було здійснено через оголошення у пресі. 18.12.2015 року в газеті «Урядовий кур'єр» №237 (5611), яка була визначена в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України як друкований орган, у якому розміщуються оголошення про виклик відповідача протягом року, було опубліковано оголошення про виклик відповідача, відтак за правилами ч.9 ст.74 ЦПК України, останній вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності відповідач суду не надав. Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.169 ЦПК України, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності відповідача, в загальному порядку. Представник служби у справах дітей Липовецької РДА Іванюк В.М., яка діяла на підставі довіреності від 28 вересня 2015 року, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина - [PERSON] підтримала, вказала на наявність визначених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення позивача та інших осіб, які беруть участь у справі, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлено наступні обставини та визначено відповідні до них правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України слідує, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 15 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Гришовецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис № 5 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ( а. с. 5). Від шлюбу, [INFO], народився син - [PERSON], на що вказує свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 20 травня 2014 року виконавчим комітетом Новоприлуцької сільської ради, Липовецького району ( а. с. 6). Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом з'ясовано, що в сім'ї постійно виникали непорозуміння, сварки та скандали, що призвело до нестерпності сумісного проживання подружжя, тому відповідач залишив сім'ю та переїхав проживати до своїх батьків. Сторони шлюбних відносин не підтримують, дитину спільно не виховують, господарства разом не ведуть, а спроби щодо примирення позитивних наслідків не дали. Наведене свідчить, що між сторонами втрачено почуття любові, поваги та взаємопідтримки, тобто відсутні ознаки сім'ї, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, що має істотне значення, а тому позов в частині розірвання шлюбу слід задовольнити. Також підлягає до задоволення вимога позивача про залишення їй для подальшого іменування прізвища набутого нею, у зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це узгоджується із положеннями ст. 113 СК України. Що стосується позовних вимог про позбавлення батьківських прав судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є: батьком - [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.6). Відповідно до Акту обстеження умов проживання [PERSON], затвердженим Новоприлуцьким сільським головою, встановлено, що при перевірці комісією у складі депутата та сусідів було з'ясовано, що [PERSON] сама виховує сина [PERSON], [INFO]. Батько дитини - [PERSON] проживає окремо в селі Гришівці, Тиврівського району, Вінницької області, участі у вихованні дитини не приймає, не відвідує її, матеріально не допомагає в утриманні дитини. Мати дитини за власні кошти забезпечує дитину продуктами харчування, одягом, купує іграшки, засоби догляду за дитиною. [PERSON] проживає в будинку разом зі своїми батьками, має з сином окрему кімнату. Сім'я користується земельною ділянкою, розміром 0,45 га. ( а. с. 7). Факт проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] в будинку [ADDRESS], та перебування дитини на утриманні матері констатовано також Довідкою Новоприлуцької сільської ради Липовецького району від 18.08.2015 року за № 1099 ( а. с. 8). Питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], було предметом розгляду Комісії з питань захисту прав дитини Липовецької райдержадміністрації та за наслідками розгляду даного питання 03.12.2015 року за №5643 було видано висновок, відповідно до якого комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами цього спору регулюються Главою 13 „ Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей" Сімейного кодексу України та Главою 15 „Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання" Сімейного кодексу України. Так, статтею 150 СК України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, відповідно до якої поміж інших обов'язків, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Із змісту ст. 164 СК України, слідує, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до рекомендацій викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Зважаючи на викладене та у контексті наведених вище правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт того, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток свого малолітнього сина - [PERSON], [INFO], не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання; не спілкуються з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, тощо. За таких обставин таку поведінку відповідача суд розцінює як ухилення батька від виховання дитини та покладених на нього законодавством обов'язків, а отже позов в про позбавлення батьківських прав також підлягає до задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд бере до уваги, що за правилами ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать: витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, а тому присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за вимогами про позбавлення батьківських прав та про розірвання шлюбу в розмірі 487, 20 гривень (243, 60 х 2) та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, які також підтверджені в розмірі 420 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved