Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вона є власником домоволодіння № 17 по вул. Сіркова в с. Фурси, Білоцерківського району та 20.05.2014 року звернулася до [PERSON] сільської ради з заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1442 га, що розташована за адресою вул. Сіркова, 17, с. Фурси, Білоцерківський район Київська область, для отримання вподальшому у власність цієї земельної ділянки. Позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, вона звернулася до землевпорядної організації за виготовленням відповідної документації. Однак рішенням [PERSON] сільської ради Білоцерківського району Київської області від 08.09.2015 року № 49-1104 позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. У якості підстави для відмови відповідач навів відсутність у проекті землеустрою письмових погоджень суміжних землекористувачів [PERSON] (вул. Сіркова, 15) та [PERSON] (вул. Сіркова, 19), які, як зазначив відповідач, є обов'язковими згідно вимог земельного законодавства України та в площу земельної ділянки 0,1442 га включена земля під майном (криницею), що обліковується в технічному паспорті на будинок сусіда по вулиці Сіркова, 15 [PERSON] Позивач [PERSON] вважає таке рішення [PERSON] сільської ради таким, що порушує права позивача на землю і на майно, а тому позивач просить суд визнати незаконним та недійсним таке рішення [PERSON] сільської ради Білоцерківського району від 08.09.2015 року № 49-1104, яким було відмовлено [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,1442 га (кадастровий номер 3220488301:02:002:0093) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою : с. Фурси вул. Сіркова 17 Білоцерківський район; просить визнати за [PERSON] право на затвердження складеного ТОВ «Краяни» проекту землеустрою щодо відведення у власність зазначеної земельної ділянки площею 0,1442 га ; зобовязати [PERSON] сільську раду Білоцерківського району затвердити складений ТОВ «Краяни» на ім'я позивача проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1442 га (кадастровий номер 3220488301:02:002:0093) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою : с. Фурси вул. Сіркова 17 Білоцерківський район Київської області; стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі. Відповідач не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, жодних заяв чи клопотань не подали. Треті особи в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв чи\\або клопотань не подали. На підставі положень ч. 4 ст. 169,ч.ч.1,2 ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, проти чого представники позивача не заперечили. Заслухавши пояснення представників позивача, покази свідка та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на звернення позивача [PERSON] сільська рада прийняла рішення від 02.04.2014року № 39-822 про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площу 0,14 га. Згідно норми частини шостої статті 118 Земельного кодексу України у заяві на відповідний дозвіл, а отже, і у відповідному дозволі може бути: зазначена орієнтовна площа земельної ділянки. Встановленим є те, що на замовлення позивача ТОВ «КРАЯНИ» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який було подано відповідачу для затвердження. Встановлено, що рішенням [PERSON] сільської ради Білоцерківського району Київської області від 08.09.2015 року № 49-1104 позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою в звязку з тим, що у проекті землеустрою відсутні письмові погодження суміжних землекористувачів [PERSON] (вул. Сіркова, 15) та [PERSON] (вул. Сіркова, 19), які є обов'язковими згідно вимог земельного законодавства України та в площу земельної ділянки 0,1442 га включена земля під майном (криницею), що обліковується в технічному паспорті на будинок сусіда по вулиці Сіркова, 15 [PERSON]І.. Наведене підтверджується копією Витягу з рішення №49-1104 (а.с.15). При вирішенні даного позову суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.. 116 ЗК України Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст.17 Земельного Кодексу України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. За ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Отже, згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації громадянин має право приватизувати ту земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні. За частиною 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] існував спір щодо криниці між їхніми домоволодіннями. Однак, рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2011 року по справі № 22ц-3921/2011 в мотивувальній частині підтверджено наявність належного доказу права власності саме позивача на криницю, яка перебуває на території домоволодіння [PERSON] Дане підтверджено копією рішення Апеляційного суду Київської області від 27.07.2011р. у справі №22ц-3921\\2011 (а.с.33-37). Аналогічні факти містить й постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2014 року у справі № 357/1710/13-а, де встановлено, що позивач має право власності на криницю (колодязь), який фактично перебуває на території [PERSON] (вул. Сіркова, 15). Отже, спір між позивачем та [PERSON] вирішено, а тому наведене не може слугувати підставою відповідачу для відмови у погодженні [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Тобто, відповідач безпідставно зазначає в оскаржуваному рішенні, що в площу земельної ділянки 0,1442 га, яку має намір отримати у власність позивач, включена земля під майном (криницею), що обліковується в технічному паспорті на будинок сусіда [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є директором ТОВ «Краяни» та яка, безпосередньо, володіє інформацією щодо виготовлення проекту землеустрою для відведення позивачу земельної ділянки у власність, суду показала, що вказаний проект землеустрою виконаний з дотриманням всіх норм ЗК України. Свідок зазначила, що надана замовником документація підтверджувала право власності [PERSON] на криницю, яка знаходиться на межі між домоволодіннями. Погоджень суміжних землекористувачів не вимагалося, оскільки відомостей в Державній кадастровій карті щодо права власності [PERSON] на земельну ділянку не має, відсутні координати його земельної ділянки. Згідно ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до частини третьої статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Аналогічні норми містяться й у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України. Отже, суд прийшов до висновку, що відповідач незаконно виніс рішення про відмову [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,1442га, оскільки підстави, що відобразив відповідач в оскаржуваному рішенні є неаргументовані, надумані і не відповідають встановленим в законний спосіб фактам, а тому підлягає визнанню за позивачем право на розгляд складеного на її імя проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Однак, щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача затвердити складений проект, то суд вважає, дане питання таким, що віднесене саме до компетенції відповідача. При цьому суд зазначає, що згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК ( 2768-14 ) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК) ( 435-15 ). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р.N 899-IV ( 899-15 ) "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV ( 973-15 ) "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Суд зазначає, що відповідач має розглянути заяву [PERSON] та подані нею документи обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, своєчасно. Згідно ст.. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розмір судових витрат по справі в сумі 800 грн. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: partial