Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив зобов'язати ТОВ «Люксінвест» скасувати наказ ТОВ «Люксінвест» №11/1-к від 07.05.2013 року про звільнення [PERSON] за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, визнавши [PERSON] звільненим з посади виконавця робіт з 05.06.2013 року на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України, зобов'язати ТОВ «Люксінвест» зробити відповідні записи в трудовій книжці [PERSON] про скасування наказу №11/1-к від 07.05.2013 року про звільнення [PERSON] за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, зобов'язати ТОВ «Люксінвест» зробити відповідні записи в трудовій книжці [PERSON] про його звільнення з посади виконавця робіт з 05.06.2013 року на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України та зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» зробити в трудовій книжці [PERSON] запис про призначення його виконавцем робіт з 21.01.2013 року згідно наказу №2-к від 21.01.2013 року. Також позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» на свою користь заробітну плату в сумі 10190 гривень 72 копійки, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1492 гривень 00 копійок та добові в сумі 24545 гривень 80 копійок, а також компенсацію за затримку розрахунку при звільненні і відшкодування моральної шкоди, яка позивачем визначена в сумі 30000 гривень. В обґрунтування позову позивач вказав, що з 14.11.2001 року по 07.05.2013 року працював в ТОВ «Люксінвест», де наказом №2-к від 21.01.2013 року його було призначено відповідальним виконавцем робіт по об'єкту ВПС Нижанковичі Мостиського прикордонного загону Державної прикордонної служби України з 21.01.2013 року. 21.01.2013 року позивач відбув та прибув у відрядження до ВПС Нижанковичі, смт. Нижанковичі Старосамбірського району Львівської області для виконання обов'язків виконавця робіт по реконструкції ВПС Нижанковичі Мостиського прикордонного загону Державної прикордонної служби України. Як зазначає позивач, в день його від'їзду йому не було здійснено виплат на відрядження, а було обіцяно директором ТОВ «Люксінвест» привезти такі особисто прямо на ВПС Нижанковичі через тиждень. 17.04.2013 року у зв'язку з невиплатою заробітної плати та коштів на відрядження, позивачем було направлено відповідачу заяву про звільнення, яку директором ТОВ «Люксінвест» було отримано особисто 22.04.2013 року відповідно до зворотнього повідомлення відділення поштового зв'язку. Як вказує позивач, продовживши працювати та не дочекавшись відповіді і приїзду нового виконавця робіт, він відбув до Києва та 07.05.2013 року, де зустрівшись з директором ТОВ «Люксінвест» 07.05.2013 року, почув на свою адресу погрози про звільнення за статтею. Трудову книжку позивачем було отримано тільки 05.06.2013 року, з якої він дізнався про своє звільнення 07.05.2013 року з посади головного інженера, а не виконавця робіт, за п. 2 ст. 40 КЗпП України, а також про те, що в трудовій книжці відсутній запис про призначення позивача виконавцем робіт з 21.01.2013 року. Також позивач зазначає, що жодного розрахунку в день звільнення він не отримував, саме звільнення проведено з порушенням вимоги чинного законодавства, у зв'язку з чим він 12.06.2013 року письмово звернувся до керівника ТОВ «Люксінвест» із вимогами про виправлення запису в трудовій книжці та виплаті належних йому коштів, проте вказані вимоги позивача було проігноровано, через що позивач змушений звернутись до суду. В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили про задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги визнав в частині виконання в трудовій книжці позивача запису про його призначення на посаду виконавця робіт з 21.01.2013 року. Проти задоволення решти позовних вимог представник заперечував (а.с. 30-32), зазначивши, що заробітна плата позивачу виплачувалась та ним отримувалась, а виплата добових позивачу не може бути проведена через відсутність відповідних документів, що посвідчують відрядження [PERSON] (наказу про відрядження та відповідних первинних документів). Також представник вказав, що під час виконання робіт по реконструкції ВПС Нижанковичі Мостиського прикордонного загону Державної прикордонної служби України [PERSON] неодноразово отримував зауваження, а тому його звільнення за п. 2 ст. 40 КзПП України є законним. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представник та представника відповідача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що з 14.11.2001 року по 07.05.2013 року [PERSON] працював в ТОВ «Люксінвест», де наказом №2-к від 21.01.2013 року його було призначено відповідальним виконавцем робіт по об'єкту ВПС Нижанковичі Мостиського прикордонного загону Державної прикордонної служби України з 21.01.2013 року (а.с. 20). 21.01.2013 року позивач відбув та прибув у відрядження до ВПС Нижанковичі, смт. Нижанковичі Старосамбірського району Львівської області для виконання обов'язків виконавця робіт по реконструкції ВПС Нижанковичі Мостиського прикордонного загону Державної прикордонної служби України (а.с. 21). Вказані обставини також підтверджуються показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який також підтвердив факти невиплати заробітної плати на підприємстві. Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2013 року позивача було звільнено з посади головного інженера на підставі наказу 11/1-к від 07.05.2013 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Таким чином, за змістом п. 2 ст. 40 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору є виявлена невідповідність працівника займані посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, тобто неякісне виконання роботи, неналежне виконання функціональних обов'язків можуть вважатися виявленою невідповідністю займаній посаді тільки у разі, якщо вони викликані недостатньою кваліфікацією та за відсутності вини працівника в неналежному виконанні посадових обов'язків. Представником відповідача не подано суду жодного належного доказу на підтвердження того, що в позивача відсутня достатня кваліфікація для виконання покладених на нього обов'язків, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, для атестації працівників підприємства атестаційна комісія не створювалась, в атестаційному листі позивач не розписувався. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належну оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, у строки, визначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. За таких обставин вбачається, що звільнення позивача [PERSON] на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України наказом №11/1-к від 07.05.2013 року є неправомірним, а тому наказ ТОВ «Люксінвест» №11/1-к від 07.05.2013 року про звільнення [PERSON] за пунктом 2 статті 40 КЗпП України слід скасувати, визнавши [PERSON] звільненим з посади виконавця робіт з 05.06.2013 року на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України відповідно до поданої ним заяви про звільнення, яку керівником ТОВ «Люксінвест» отримано 22.04.2013 року, та зобов'язати ТОВ «Люксінвест» зробити відповідні записи в трудовій книжці [PERSON] про скасування наказу №11/1-к від 07.05.2013 року про звільнення [PERSON] за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, зобов'язати ТОВ «Люксінвест» зробити відповідні записи в трудовій книжці [PERSON] про його звільнення з посади виконавця робіт з 05.06.2013 року на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України та зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» зробити в трудовій книжці [PERSON] запис про призначення його виконавцем робіт з 21.01.2013 року згідно наказу №2-к від 21.01.2013 року, а також стягнути з ТОВ «Люксінвест» на користь [PERSON] 13192 гривні 34 копійки компенсації за затримку розрахунку при звільненні. В свою чергу в поданих запереченнях представник відповідача стверджує, що заробітна плати позивача виплачувалась в повному обсязі, що підтверджується копіями відомостей на виплату заробітної плати по ТОВ «Люксінвест» №ВЗП-000008 за листопад 2011 року, №ВЗП-000001 за грудень 2011 року, №ВЗП-000004 за березень 2012 року, №ВЗП-000005 за квітень 2012 року, №ВЗП-000006 за травень 2012 року, №ВЗП-000007 за червень 2012 року, №ВЗП-000008 за січень 2012 року, ВЗП-000008 за липень 2012 року, №ВЗП-000009 за серпень 2012 року, №ВЗП-000010 за вересень 2012 року, №ВЗП-000011 за жовтень 2012 року, ВЗП-000001 за листопада 2012 року, №ВЗП-000002 за грудень 2012 року. Проте вказані твердження представника спростовані висновком судово-почеркознавчої експертизи №97/98/14-32 від 16.05.2014 року (а.с. 132-144), проведеної за ухвалою суду від 15.11.2013 року. Вказаним висновком встановлено, що підписи від імені [PERSON] на другій сторінці в відомостях на виплату заробітної плати по ТОВ «Люксінвест» №ВЗП-000008 за листопад 2011 року, №ВЗП-000001 за грудень 2011 року, №ВЗП-000005 за квітень 2012 року, №ВЗП-000006 за травень 2012 року, №ВЗП-000007 за червень 2012 року, №ВЗП-000008 за січень 2012 року, ВЗП-000008 за липень 2012 року, №ВЗП-000009 за серпень 2012 року, №ВЗП-000010 за вересень 2012 року, №ВЗП-000011 за жовтень 2012 року, ВЗП-000001 за листопада 2012 року, №ВЗП-000002 за грудень 2012 року виконано не [PERSON], а іншою особою, тобто за вказані періоди заробітна плата позивачу виплачена не була. Також матеріалами справи підтверджується невиплата [PERSON] добових витрат на відрядження відповідно до посвідчення про відрядження (а.с. 21), що також підтверджено показами допитаного свідка [PERSON]. Виходячи з викладеного, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» слід стягнути на користь [PERSON] заробітну плату в сумі 10190 гривень 72 копійки, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1492 гривень 00 копійок та добові в сумі 24545 гривень 80 копійок, а всього стягнути 36228 гривень 52 копійки. В частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до такого. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Позивачем не подано жодного достатнього доказу на підтвердження характеру та обсягу заподіяних їй моральних страждань, а тому суд вважає такі вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягаю задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 40, 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці",

Outcome: partial