Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, уточненим 05.08.2014 року, у зв'язку із смертю [PERSON], в якому просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 25.007,74 грн. та моральну шкоду в розмірі 500.000,00 грн., вказуючи на те, що [PERSON] є батьком [PERSON], померлого [INFO] року, та сином [PERSON], померлої [INFO] року. На думку позивача та його представника дані смерті сталися внаслідок наведених нижче підстав. Відповідачка [PERSON], яка проживала разом з сином позивача [PERSON] у квартирі [ADDRESS], у якості квартирантки, діючи за попередньою змовою з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який помер, у вересні 2010 року викрала з квартири документи, а саме: паспорт [PERSON], довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, технічний паспорт на зазначену квартиру, свідоцтво про право власності на неї та розпорядження органу приватизації. Через деякий час викрадені документи [PERSON] передала [PERSON], який їх віддав [PERSON] та [PERSON] для подальшої підробки та використання з метою заволодіння квартирою шляхом шахрайства, що ними і було вчинено, що підтверджується вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2013 року по справі № 1-1053/11, який набрав чинності 16.05.2013 року. Відповідачі реалізували свій злочинний умисел, шляхом підробки документів, в тому числі паспорту [PERSON], укладання ряду фіктивних договорів купівлі-продажу, порушення кримінальної справи проти [PERSON] Злочинні дії відповідачі приховували від останнього, перевезли його до бабусі - матері позивача, [PERSON], повідомили, що відносно [PERSON] порушена кримінальна справа, він затриманий та буде знаходитися в місцях позбавлення волі, а також пропонували їй заплатити їм гроші за те, щоб онука відпустити на волю. Його постійно поїли спиртними напоями, що значно погіршило здоров'я. [PERSON] намагалася тримати у таємниці події, що сталися з [PERSON], однак через сильне потрясіння вона захворіла. 23 квітня 2011 року у неї стався інсульт. Вона майже не пересувалася. 20 травня 2011 року у неї стався повторний інсульт, а [INFO] року вона померла. Тим часом [PERSON] написав скаргу до прокуратури, за результатами розгляду якої постановою від 18 травня 2011 року кримінальну справу відносно нього було закрито на підставі ст. 6. п. 1 КПК України за відсутністю події злочину, а у відношенні працівників міліції та інших осіб (відповідачів у справі) порушено кримінальну справу. Після того як позивач разом із дружиною поховали [PERSON], їх турботи перейшли до сина [PERSON], який через потрясіння від подій та через те, що протягом тривалого часу приймав (насильно) спиртні напої, був хворим. За його заявою та скаргами було порушено кримінальну справу, він з'являвся до слідчого для проведення слідчих дій, був визнаний потерпілим у кримінальній справі. Однак через стан здоров'я та пристрасть до алкоголю, привиту працівниками міліції, [INFO] року [PERSON] помер. Як зазначає в своєму позові [PERSON], він з дружиною важко перенесли смерть сина. Хвороба, а потім смерть двох найрідніших у житті людей - матері та сина за такий короткий період часу (менше, ніж півроку) спричинили непоправну шкоду їх психіці. Після смерті сина за заявою позивача, його було визнано потерпілим у кримінальній справі. Крім того, для того щоб оформити спадщину, а саме квартиру, яку незаконно відібрали у сина та продали, позивачу довелося пройти тривалий та важкий судовий процес, оскільки він не мав змоги надати нотаріусу правовстановлюючі документи. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі, а також розглядати справу за його відсутності. Інші учасники цивільного процесу (відповідачі) в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність та заперечень на позов до суду не надходило. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є батьком [PERSON], який помер [INFO] року, та сином [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як випливає з матеріалів справи, 30.04.2013 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено вирок по кримінальній справі № 1-1053/11, яке набрало законної сили 16.05.2013 року, по обвинуваченню [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 162, 190, 357-358 Кримінального кодексу України. Так, вищевказаним вироком були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], яка проживала разом з [PERSON], сином позивача, у квартирі [ADDRESS], у якості квартирантки, діючи за попередньою змовою з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у вересні 2010 року викрала з квартири документи, а саме: паспорт [PERSON], довідку про присвоєння йому ідентифікаційного номеру, технічний паспорт на зазначену квартиру, свідоцтво про право власності на неї та розпорядження органу приватизації. Через деякий час викрадені документи вона передала [PERSON], який їх віддав [PERSON] та [PERSON] для подальшої підробки та використання з метою заволодіння квартирою шляхом шахрайства. Далі засуджені, реалізуючи свій злочинний умисел, переклеїли у цивільному паспорті [PERSON] фотокартку [PERSON], виготовили довідку про склад сім'ї та реєстрацію у квартирі, підробивши підписи бухгалтера, паспортистки та начальника дільниці № 5 КП «ЖСК «Портофранківський» та відбиток штампу цієї дільниці. Використавши підроблені документи, засуджені отримали у КП «ОМБТІ та РОН» технічний паспорт та довідку-характеристику на квартиру [ADDRESS], оформивши замовлення від імені [PERSON] Потім [PERSON], продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, домовився зі своїм знайомим [PERSON] про оформлення договору купівлі-продажу та придбання квартири з метою наживи від подальшого продажу, на що останній погодився. 10 грудня 2010 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийшли до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Крицької Н.В., де [PERSON] виступив як [PERSON], надавши підроблений паспорт на ім'я [PERSON] та його копію, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, технічний паспорт, розпорядження органу приватизації, свідоцтво про право власності, підроблену довідку з місця проживання. На підставі наданих документів у присутності [PERSON] між [PERSON], діючим за підробленими документами на ім'я [PERSON], та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], від 10 грудня 2010 року, посвідчений нотаріусом Крицькою Н.В. Згідно цього договору, 15 грудня 2010 року КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] на зазначену вище квартиру було зареєстроване право власності в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно під реєстраційним номером 32273928, номер запису 483 в книзі 741 пр - 39. Далі [PERSON] через своїх знайомих працівників агентства нерухомості «Александр-Н» підшукав покупця. Для надання квартири для огляду [PERSON] за попередньою змовою із засудженими з метою доказу того, що квартира є вільною, виводила з приміщення [PERSON], який нічого не знав про продаж квартири. 28 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] у присутності [PERSON], який організував продаж квартири, що належала [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Левченко Н.А. Згідно цього договору, 19 січня 2011 року КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] на зазначену квартиру було зареєстроване право власності в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно під реєстраційним номером 32273928, номер запису 483 в книзі 741 пр - 39. 30 грудня 2010 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийшли до зазначеної квартири, де остання встановила новий замок. Після цих подій, [PERSON]. знову замінив фотокартку у паспорті [PERSON], вклеївши замість своєї його фотокартку. 05 січня 2011 року [PERSON], знаходячись у приміщенні дільниці № 5 КП «ЖКС «Портофранківський», на офіційному бланку власноруч написав заяву про зняття з реєстрації [PERSON]., казавши видуману адресу: [ADDRESS], а [PERSON] в свою чергу власноруч підписав заяву під його примусом. 10 січня 2011 року [PERSON] особисто забрав паспорт [PERSON] з відміткою про зняття з реєстрації. Увесь час засуджені намагалися ретельно приховувати від [PERSON] усі обставини, пов'язані з незаконним заволодінням квартири. Крім того, за попередньою змовою 29 грудня 2010 року у [PERSON] було незаконно проведено обшук житла з незаконним проникненням, де працівниками міліції [PERSON] та [PERSON] за допомогою [PERSON] було підкинуто наркотичний засіб, який потім нібито було вилучено. За цим фактом у відношенні [PERSON] було порушено кримінальну справу, яку згодом було закрито, а відносно працівників міліції порушено кримінальну справу. 30.12.2010 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та звільнено,однак додому його не відпустили, а привели тимчасово (на час, необхідний для здійснення злочинів з продажем квартири) проживати до незнайомого йому [PERSON], якого про таку послугу попросили працівники міліції та давали останньому гроші на те, щоб він купляв спиртні напої та підтримував [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння. Це було необхідним, щоб [PERSON] не розумів, що відбувається, та не зміг заважати злочинним діям. Того ж дня, [PERSON] вже вселилася в квартиру [ADDRESS], що належала [PERSON] Також, 30.12.2010 року працівники міліції привозили [PERSON], якого перед тим добре напоїли спиртними напоями, до його бабусі, матері позивача, [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS]. Їй повідомили, що відносно [PERSON] порушена кримінальна справа, він затриманий та буде знаходитися в місцях позбавлення волі, а також пропонували їй заплатити їм гроші за те, щоб онука відпустити на волю. Наступного разу працівники міліції привозили [PERSON] до [PERSON] 06 січня 2011 року побитого з аналогічною метою - отримання так званого викупу. Далі за поданням слідчого на тій підставі, що нібито [PERSON] порушує підписку про невиїзд та не з'являється для проведення слідчих дій, 21 січня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси була винесена постанова про затримання. За цією постановою 06 березня 2011 року [PERSON] нібито затримали, але суддею було відмовлено у заміні запобіжного заходу на утримання під вартою через те, що [PERSON] не викликався на допит. Насправді (як це встановлено обставинами справи) він увесь час знаходився у [PERSON] у с. Нерубайському та перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння, що суворо контролювали працівники міліції. [PERSON], 1933 року народження, намагалася тримати у таємниці події, що сталися з [PERSON], але через сильне потрясіння вона захворіла. 23 квітня 2011 року у неї стався інсульт. Вона майже не пересувалася. 20 травня 2011 року у неї стався повторний інсульт. Тим часом, [PERSON] написав скаргу до прокуратури, за результатами розгляду якої постановою від 18 травня 2011 року кримінальну справу відносно нього було закрито на підставі ст. 6. п. 1 КПК України за відсутністю події злочину, а у відношенні працівників міліції та інших осіб (відповідачів у справі) порушено кримінальну справу. Але до того часу стан здоров'я [PERSON] не покращився, і [INFO] року вона померла. [PERSON] з'являвся до слідчого для проведення слідчих дій, був визнаний потерпілим у кримінальній справі, однак через стан здоров'я та пристрасть до алкоголю, [INFO] року він помер. Після смерті сина за заявою [PERSON] його було визнано потерпілим у кримінальній справі. Також, судом встановлено, що відповідачі визнали вину у вчиненні вищевказаних дій. Крім того, як зазначив позивач в своєму позові, для того щоб оформити спадщину, а саме квартиру, яку незаконно відібрали у сина та продали, [PERSON] довелося пройти тривалий та важкий судовий процес, оскільки не мав змоги надати нотаріусу правовстановлюючі документи. Як наслідок, судом першої інстанції 29.10.2013 року було задоволено позов у повному обсязі, а Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 24.03.2014 року залишив рішення без змін. Отже, всі описані вище події та обставини призвели до безповоротних наслідків. Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду в розмірі 25.007,74 грн., яку складають витрати, пов'язані з поховання [PERSON] та [PERSON], та розглядом цивільної справи про витребування квартири [ADDRESS]. Проте, суду не надано розрахунків розміру шкоди та належних доказів сплати коштів за надання послуг з поховання [PERSON] та [PERSON], а що стосується стягнення витрат при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання угод недійсними, витребування майно з чужого незаконного володіння та визнання права власності у порядку спадкування за законом, то їх розмір та порядок стягнення не є предметом розгляду в даній справі. Отже, суд дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити повністю. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральну шкоду, яка була завдана позивачу злочинним діями відповідачів, [PERSON] оцінює у 500.000,00 гривень та обґрунтовує тим, що його мати потребувала постійного ретельного догляду після інсульту, який стався після того, що сталося із її онуком [PERSON], він не мав змоги через необізнаність допомогти своєму синові, догляд за [PERSON] потребував значного часу та терпіння. Після того як позивач з дружиною поховали [PERSON], їх турботи перейшли до сина [PERSON], який через потрясіння від подій та через те, що протягом тривалого часу приймав (насильно) спиртні напої, був хворим. [PERSON] дуже важко переживав такі події, бо розумів, що втрачає сина і не можу нічого вдіяти. Позивач важко переніс смерть двох найрідніших у його житті людей - матері та сина за такий короткий період часу (менше, ніж півроку), що спричинило непоправну шкоду його психіці. Вже минуло багато часу, а він ні на мить не можу забути свого горя, знаходиться у постійній депресії, давно втратив нормальний сон, постійно підвищений артеріальний тиск, дошкуляють головокружіння, через що постійно приймає ліки для полегшення такого стану. У сім'ї позивача весь цей час панує сум та біль. У відповідності з ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"№ 4 від 31 березня 1995 р. (далі -Постанова) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, пункт 4 Постанови передбачає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Таким чином, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 250.000,00 (дві п?ятдесят тисяч) гривень. Згідно ч. 3 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України, позови про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди. Позивач є інвалідом другої групи згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 2-18 ОД № 061586. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року (із змінами) за позов майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розмірі мінімальної заробітної плати та не більше 3-х розмірів мінімальної заробітної плати, а п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону визначено, що від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. ст. 15, 22-23, 1166-1168, 1190 ЦК Українист. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 58-60, 88, 110, 114, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial