Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи його тим, що з 27.04.2002 він перебував у шлюбу з [PERSON], від якого мають сина [PERSON], [INFO] Позивач зазначив, що шлюб було розірвано в 2011 році, а шлюбні відносини припинились ще з червня 2009 року Також, позивач вказав, що з моменту припинення шлюбних стосунків син проживав з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Крім того, позивач зазначив, що 20.05.2015 йому зателефонував син та попросив забрати його, з цього часу син і проживає з батьком. Позивач просив визначити місце проживання його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з ним, [PERSON], [INFO], оскільки мати не надає сину належну увагу, турботу та виховання, має незручний графік роботи у зв'язку з чим неповнолітній син вимушений залишатись вночі один в квартирі, син її боїться через жорсткі методи виховання. Також, позивач просив стягнути з відповідачки судові витрати. Відповідачка, не погодившись з позовом, подала зустрічну позовну заяву та просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] за місцем її проживання та відібрати малолітню дитину [PERSON] у його батька [PERSON], мотивуючи тим, що за час спільного життя відповідач взагалі не займався вихованням сина. Зазначила, що відповідач з 2009 по 2015 рр. жодного разу не відвідував сина у шкільному закладі, не цікавився його шкільним життям. Також, позивачка зазначила, що 20.05.2015 відповідач примусово забрав сина, вона намагається з цього часу повернути сина додому, але відповідач переховує сина, бачитись з матір'ю забороняє. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник первісний позов підтримали, просили його задоволити. У задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Відповідачка за первісним позовом та її представник просили відмовити в задоволенні позову та задоволити зустрічну позовну заяву. Представники третіх осіб первісний позов підтримали та просили його задоволити, а в задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що відповідачка забороняла позивачу та їй спілкуватись з [PERSON] В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], яка повідомила, що від [PERSON] їй відомо, що відповідачка його б'є. Зазначила, що коли відповідачка була на роботі в нічні зміни, вона разом з позивачем забирали [PERSON] до себе додому і зранку привозили назад, щоб відповідачка не знала, тому що вона не дозволяла спілкуватись з батьком. Також, повідомила, що з [PERSON] в неї гарні довірительні стосунки. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, з 27.04.2002 [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києві від 20.07.2011 (а.с.а.с. 7-9). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Після розлучення сторонами до певного часу було погоджено місце проживання дитини з матір'ю. З даних з довідки Ф-3 вбачається, що [PERSON], 1982 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 20.02.2015 та витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.а.с. 18-19). Згідно Акту обстеження умов проживання від 16.10.2015 квартирі [ADDRESS], квартира складається з двох кімнат, в квартирі створені належні умови для виховання та розвитку дитини, [PERSON] має окрему кімнату (а.с. 20). Директором ТОВ «ВП «ЕЛЕКТРОННЕ СВІТЛО» Арбузовим О.Ю. видано характеристику на ім'я [PERSON], в якій зазначено, що останній працює в компанії на посаді менеджера з 10.10.2014 і по теперішній час. За цей період [PERSON] показав себе вдумливим фахівцем, ініціативним працівником, успішно справляється зі своїми посадовими обов'язками. У спілкуванні з колегами рівний, доброзичливий і привітний, з партнерами і клієнтами фірми - ввічливий та уважний, в скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень. За характером миролюбний, уникає конфліктних ситуацій (а.с. 21). Згідно довідки № 26 від 22.10.2015, виданої [PERSON], вбачається, що він дійсно працює підприємстві ТОВ «ВП «Електронне світло» на посаді менеджера та заробітна плата за період з квітня 2015 по вересень 2015 становить 45 600 грн. (а.с. 22). З даних довідки Ф-3 від 19.11.2015 за № 112 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 52). Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.12.2015 за № 109/02/40-113/12, орган опіки та піклування підтримав позовну заяву [PERSON] до [PERSON], 3-я особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба в справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та вважає. Що місце проживання дитини [PERSON] повинно бути з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.а.с. 78-80). Відповідно до договору дарування від 05.05.1998, [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 120). Згідно даних з довідки про доходи від 25.11.2015 № 019008/УРЦ, [PERSON] дійсно працює в ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» на посаді укладник хлібобулочних та кондитерських виробів, загальна сума доходу в період з 01.05.2015 по 31.10.2015 становить 20 274, 03 грн. (а.с. 121). Управляючим магазином [PERSON] видано характеристику, відповідно до якої [PERSON] прийнята 16.12.2014 на роботу в м. Києві, вул. Западинська ,15 а, магазин № 11 укладником хлібобулочних та кондитерських виробів, за період роботи зарекомендувала себе працелюбною, дисциплінованою, в спілкуванні з колегами та сторонніми особами ввічлива і тактовна, не допускає конфліктних ситуацій в колективі (а.с. 124). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування Статтею 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачкою за первісним позовом жодним чином не підтверджено тих обставин, на які вона посилалась щодо небажання позивача вести нормальний спосіб життя, того, що вихованням сина він не займався та вона самостійно забезпечувала сина матеріально. Зазначені твердження спростовуються наданими позивачем за первісним позовом квитанціями про перерахунок грошових коштів на картку [PERSON] (а.с.а.с. 88-100). При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення дитини до обох батьків, прихильності до кожного з батьків, вік дитини, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання. Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом N 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більше, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] висловив своє бажання жити з батьком. Зазначив, що мати його била, ображала і він з нею жити не хоче. Також, повідомив суду, що в батька кращі умови, з дружиною батька в нього кращі відносини ніж з мамою. Враховуючи зазначене вище, думку неповнолітньої дитини, щодо якої вирішується питання про визначення місця його проживання, бажання дитини проживати з батьком, суд приходить до висновку про доцільність на даний час проживання дитини з батьком. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, оскільки позови є взаємовиключаючими.

Outcome: dismissed