Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» звернулося до суду із позовом, який в подальшому уточнило і просить зобов'язати відповідача [PERSON] привести житлове приміщення [ADDRESS] до попереднього стану відповідно до первинного технічного паспорту, згідно якого воно складається із трьох палат - дві палати по 14,4 кв.м кожна, а третя - 11,5 кв.м, дві душові по 1,7 кв.м, два туалети по 1,2 кв.м, дві кладові - одна 1,2 кв.м, а друга - 1,1 кв.м, два коридори, з яких один 21,5 кв.м, а другий 3,5 кв.м, загальною площею 75,5 кв.м. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказаний будинок знаходиться на балансі ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод". На підставі рішення конференції трудового колективу ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод" від 03.04.2013 року зобов'язано [PERSON] та членів його родини звільнити самовільно захоплену квартиру [ADDRESS], однак добровільно зробити це вони відмовляються, продовжують користуватись спірною квартирою. Також відповідачі самовільно переобладнали без без-будь якого дозволу дану квартиру, чим порушили технічну документацію, утворивши одну чотирикімнатну квартиру з комунальними вигодами. Перепланування проведено без врахування будівельних норм і правил, може привести до руйнації несучих конструкцій будинку та погіршення вимог протипожежної безпеки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач[PERSON] в судове засідання 17.03.2015 року не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце судового засідання. Разом з тим, в судовому засіданні 15.08.2014 року визнав факт переобладнання та перепланування приміщення колишнього ізолятора без будь-яких дозвільних документів на це, зазначив, що оскільки умови для проживання були жахливі, він зробив ремонт, провів світло, воду, опалення, поставив вікна, але наголосив, що несучих стін в приміщенні не було, він нічого не ламав. Завершив переобладнання в 2009 році. Відмітив, що здійснене переобладнання не порушує прав інших осіб, все виконано надійно і безпечно. Просив в позові відмовити, оскільки вважає, що здійснене переобладнання навпаки покращує умови у даному приміщенні. В судовому засіданні представник третьої особи - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Зварич В.В. позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні 15.08.2014 року проти позову заперечила, однак, в судове засідання 17.03.2015 року, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про повідомлення, не з'явилась, причини неявки не повідомила. Треті особи -[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Львівське обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача і представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оглянувши матеріали інвентаризаційної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з листа Львівського локомотиворемонтного заводу № 2084 від 09.11.1990 року і рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова № 430 від 13.11.1990 року, а також генерального договору підряду на капітальне будівництво від 26.11.1987 року (а.с. 109-112, 118, 119), завод разом із БУ-150 побудував гуртожиток по [ADDRESS] на 535 місць, який складається з двох окремих блок-секцій, одна з яких з 23.01.1991 року по 31.12.2007 року була на балансі базового ПТУ-1 для проживання учнів, а друга використовувалась самим підприємством як сімейний гуртожиток для тимчасового забезпечення житловими приміщеннями малих сімей. Наказом №1040/1072 від 27.11.2007 року передано зі сфери управління Міністерства освіти і науки України з балансу ПТУ №1 м.Львова до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України на баланс ВАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» частину гуртожитку у [ADDRESS] (а.с.122-123). З листа Міністерства інфраструктури України від 24.01.2013 року (а.с.12) вбачається, що згідно із Єдиним реєстром об'єктів державної власності житловий будинок (колишній гуртожиток) розташований за адресою: [ADDRESS], є державною власністю і перебуває на балансі ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод». Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 02.04.2014 року виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із квартири [ADDRESS] (а.с.33-34). Зазначене рішення в частині виселення відповідачів зі спірної квартири залишено без змін рішенням апеляційного суду Львівської області від 03.07.2014 року (а.с.69-70). Даним рішенням встановлено, що відповідачі без відповідної на те правової підстави вселились у квартиру [ADDRESS] і звільняти її відмовляються, 03.04.2013 року конференцією трудового колективу ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» вирішено зобов'язати [PERSON] та членів його сім'ї звільнити самовільно зайняту квартиру, що стверджується протоколом від 03.04.2013 року, однак цього вони не зробили. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також судом встановлено, що [PERSON] самовільно, без будь-якого дозволу, переобладнав зайняте ним із сім'єю приміщення колишнього ізолятора [ADDRESS], чим порушив первинну технічну документацію. Так, згідно первинного технічного паспорту від 25.04.1991 року (а.с. 4-7), приміщення [ADDRESS] до переобладнання складалася із трьох палат - дві палати по 14,4 кв.м кожна, а третя - 11,5 кв.м, дві душові по 1,7 кв.м, два туалети по 1,2 кв.м, дві кладові - одна 1,2 кв.м, а друга - 1,1 кв.м, два коридори, з яких один 21,5 кв.м, а другий 3,5 кв.м, загальною площею 75,5 кв.м. Як вбачається із копії технічного паспорту від 25.05.2009 року та експлікації внутрішніх площ до житлового будинку після самовільного перепланування квартири [ADDRESS] вона перетворилася в одну чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 74,6 кв.м, житлова площа 45,3 кв.м, кухня 9,2 кв.м, ванна 3,5 кв.м, туалет 0,9 кв.м та коридор 15,5 кв.м. (а.с. 8-11). Дане підтверджується також матеріалами інвентаризаційної справи. Актом ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» від 19.03.2014 року засвідчено, що роботи з перепланування приміщень були виконані без письмового дозволу ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» як товариства, на балансі якого знаходиться будинок [ADDRESS] та яке відповідає за його технічний стан, збереження та безпечну експлуатацію, тобто самовільно, без розробленої та належним чином оформленої проектно-кошторисної документації та з порушенням будівельних норм (а.с.88). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив, що здійснив таке переобладнання і перепланування самовільно, без отримання на це відповідних дозвільних документів, та що завершив роботи по переобладнанню у 2009 році. Відповідно до ст.100 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Особа, яка допустила самовільне перепланування (перебудування) жилого приміщення зобов'язана за власний рахунок привести приміщення в попередній стан. Пунктом 19 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, визначено, що мешканцям гуртожитку забороняється провадити самовільно переобладнання й перепланування приміщень. Згідно ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельнихкооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зі змісту п.4 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року №45, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. При цьому, згідно п.1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2002 року №769 (що діяли на час переобладнання) передбачено, що переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих в будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства. Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування. Виконання робіт по переплануванню, переобладнанню, реконструкції квартир і допоміжних приміщень без додержання дозволу, або проведення робіт не передбачених проектом, вважається самовільним. Власник, наймач (орендар) жилого чи нежилого в жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи із наведеного та враховуючи, що перепланування квартири здійснене [PERSON] без дозвільних документів, що він визнав у суді, тому позов слід задовольнити, зобов'язати відповідача привести житлове приміщення [ADDRESS] до попереднього стану, відповідно до первинного технічного паспорту від 25.04.1991 року, згідно якого вона складається із трьох палат - дві палати по 14,4 кв.м кожна, а третя - 11,5 кв.м, дві душові по 1,7 кв.м, два туалети по 1,2 кв.м, дві кладові - одна 1,2 кв.м, а друга - 1,1 кв.м, два коридори, з яких один 21,5 кв.м, а другий 3,5 кв.м, загальною площею 75,5 кв.м. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем.

Outcome: approved