Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 15 березня 1986 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу сторони малолітніх або неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, втрату почуття любові та взаємної згоди, а тому вважає, що збереження шлюбу є неможливим, просить шлюб розірвати. Не погоджуючись з позовними вимогами відповідачем до суду подано відзив, згідно з яким відповідач вважає, що розірвання шлюбу є наразі недоцільним. Просив надати строк для примирення. У судове засідання позивач не з`явилась в окремо поданій заяві просила розглядати справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання надавши заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з невідкладними виробничими обставинами однак, доказів поважності причин неявки суду не надав, у поданій заяві про відкладення розгляду справи відповідач також просив надати строк на примирення. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступного. Вищевказані спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Як встановлено судом, 15 березня 1986 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрації шлюбів 15 березня 1986 зроблено відповідний актовий запис за № 289. Від шлюбу сторони малолітніх або неповнолітніх дітей не мають . При розгляді справ суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство, проживають окремо. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, надання строку для примирення недоцільним, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Варто зазначити, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Суд наголошує на тому, що предметом даного судового розгляду є розірвання шлюбу, в той час коли викладені у відзиві обставини не стосуються предмету спору, а тому не приймається судом до уваги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги є частково обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, шлюб між сторонами необхідно розірвати. Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до ст..141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved