Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. В заяві вказує, що з відповідачем знаходилася у зареєстрованому шлюбі з 08.07.2000 року, 20.11.2003 року шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції, актовий запис № 471. Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач сплачував аліменти на утримання спільної дитини. На теперішній час [PERSON] є студенткою 3 курсу педагогічного коледжу Комунального закладу вищої освіти «Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія» Запорізької міської ради за спеціальністю «Дошкільна освіта», терміном навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року. Позивачка працює вихователем у дитячому садку, заробітна плата є незначною, коштів на забезпечення доньки не вистачає, відповідач грошової допомоги на навчання не надає. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років. Ухвалою судді від 18.12.2020 року справу прийнято до розгляд, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомлення) сторін. Учасники процесу в судове засідання не з`явилася, від представника позивача адвоката Левицької Ю.В. надійшла заява про розгляд справ за її відсутності та відсутності позивачки, на задоволенні позову наполягала, від відповідача також надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. У відповідності до ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевірив матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 3 ст. 199 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч.1 ст. 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачка та відповідач по справі мають спільну повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції від 13 травня 2003 року (а.с.6 зворотня сторона). На теперішній час [PERSON] є студенткою 3 курсу педагогічного коледжу Комунального закладу вищої освіти «Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія» Запорізької міської ради за спеціальністю «Дошкільна освіта», терміном навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року (а.с.10). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за на-явності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального за-кону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. При визначені розміру утримання суд враховує матеріальне становище, стан здоров`я сторін, їх дитини (за поясненнями сторін відповідач має постійне місце роботи, доказів інвалідізації, обмеження працездатності чи перебування когось на лікарському обліку суду надано не було), а тому, з урахуванням фактичних обставин справи, принципу розумності і справедливості, вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, зважаючи на достатність вказаного розміру та й на те, що розмір стягуваних аліментів не буде становити половини заробітку (доходу) відповідача. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з наведеною вище нормою ЦПК України, стягненню з відповідача в доход держави підлягають 50% судового збору, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved