Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд стягнути із відповідача на свою користь безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 20576,12 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між [PERSON] районною державною адміністрацією Харківської області та [PERSON] укладений договір оренди землі від 19.10.2010 року № 041070300007, за яким відповідачу надається в строкове платне користування земельна ділянка площею 0,0720 га із земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування магазину будівельних матеріалів, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради Харківського району строком на 49 років. Пунктом 5 договору встановлена нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту індексації за 2010 рік, розмір якої на період будівництва склав 16612,23 грн., після його завершення 83061,12 грн. Сторонами визначено, що орендар вносить орендну плату у грошовій формі на рахунок Кулиничівської селищної ради в розмірі 12 % від грошової оцінки земельної ділянки на період будівництва 1993,47 грн. на рік; після його завершення 9967,33 грн. Постановою Верховної Ради України від 06.09.2012 року № 5215-VI «Про зміну і встановлення меж м. Харків, Дергачівського і [PERSON] районів Харківської області» змінені межі м. Харків, Дергачівського і [PERSON] районів Харківської області, збільшивши територію міста на 4450,58 гектара земель, у тому числі 2602,49 г земель за рахунок Кулиничівької селищної ради Харківського району. Таким чином, земельна ділянка, розташована за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради, вищезазначеною постановою включена до меж м. Харкова у 2012 році, внаслідок чого [PERSON] міська рада стала новим власником даної земельної ділянки. Проте вищезазначений договір оренди землі не був переоформлений та заключений із новим власником земельної ділянки, внаслідок чого грошові кошти за сплату орендної плати продовжують надходити до бюджету [PERSON] районної державної адміністрації, що порушує права та інтереси [PERSON] міської ради як нового власника земельної ділянки. [PERSON] міською радою проведений розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати, який підлягає сплаті позивачу із урахуванням тієї нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка діє в м. Харкові станом на 01.01.2013 року та застосовується з 01.01.2014 року. Відповідач у період з 01.03.2015 року по 28.02.2018 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у розмірі, встановленому правовими актами ХМР. Із часу включення земельної ділянки по Салтівському шосе, 161-Б до меж м. Харкова, враховуючи зміни у нормативній грошовій оцінці земельної ділянки, у відповідача виник і обовязок сплачувати орендну плату новому власнику такої земельної ділянки, а саме ХМР, а відтак розмір безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача, розрахований позивачем, складає - 20576,12 грн. На зазначений позов, представником відповідача [PERSON] 12.07.2018 року надано відзив, в якому остання просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ХМР в повному обсязі, з огляду на наступне. Так, позивач не мав законних підстав здійснювати розрахунок розміру коштів від безпідставно набутого майна, оскільки відповідні повноваження належать Держгеокадастру, в розмір нормативної грошової оцінки повинен міститися у Витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Крім того, із розрахунку не вбачається, хто склав даний розрахунок, чи мала ця особа відповідні на те повноваження та які коефіцієнти і значення були застосовані при здійсненні таких розрахунків. Також, відповідач як власник нежитлової будівлі не був присутнім при здійсненні огляду земельної ділянки та не був повідомлений про нього. В порушення вимог Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284, акт та розрахунок збитків складено позивачем самостійно, а не комісією у складі представників уповноважених органів. Представником позивача [PERSON] міської ради надано до суду відповідь на відзив відповідача, в якому зазначено, що Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 не може підлягати застосуванню у даній справі, з огляду на те, що положення вищевказаної Постанови не передбачають відшкодування грошових коштів безпідставно збережених у звязку з користуванням земельною ділянкою без належного оформлення. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки отримують для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Між позивачем та відповідачем склались позадоговірні, кондиційні правовідносини, розрахунки ХМР зроблені не для укладання з відповідачем угоди щодо земельної ділянки, а застосовуються в якості доказу обґрунтування ціни позову, яку відповідач безпідставно зберіг не сплачуючи за використання цієї ділянки. Форму розрахунку доходу одержаного від безпідставно набутого майна затверджено наказом директора Департаменту від 05.10.2016 року № 6 та цим наказом призначені посадові особи, які відповідають за проведення розрахунків та їх погодження. Отже, Департамент територіального контролю ХМР має право складати ці розрахунки, а особи, які їх підписали, мають на це відповідні повноваження. Представник позивача [PERSON] міської ради, який діє на підставі довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності [PERSON] позовні вимоги ХМР визнала частково в розмірі 1666,04 грн. у звязку з частковою сплатою відповідачем грошових коштів в сумі 18910,08 грн. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] районна державна адміністрація на підставі розпорядження голови ХРДА від 16.03.2010 року № 1961 надала [PERSON] в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради, загальною площею 0,0720 га для будівництва та обслуговування магазину будівельних товарів, строком на 49 років. Між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON] укладено договір оренди землі від 19.10.2010 року № 041070300007. На підставі Декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Харківській області від 30.12.2013 року № ХК 202133240434, прийнято до експлуатації громадський будинок магазин літ. «А» загальною площею 47,3 кв.м. по вул. Сіверській, буд. 37 у м. Харкові. Відповідно до [PERSON] огляду земельної ділянки (попереднє обстеження) від 02.04.2018 року, земельна ділянка по вул. Сіверській, буд. 37 площею орієнтовно 58,8 кв.м. використовується для обслуговування одноповерхової будівлі. З моменту включення території Кулиничівської селищної ради до меж м. Харкова, позивач став новим та єдиним власником земельної ділянки по вул. Вл. Зубенка, ріг Салтівського шосе у м. Харкові. На теперішній час між [PERSON] міською радою та Відповідачем договір оренди земельної ділянки комунальної форми власності, на якій розташовано обєкт нерухомого майна, право власності на який зареєстровано за Відповідачем не укладено. Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст.\~12,\~80,\~83 Земельного кодексу України\~земельна ділянка площею 0,0720 га перебуває у власності територіальної громади міста Харкова. За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначені її межі, площа та конфігурація. Таким чином, відповідач, набувши право власності на об'єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виходячи зі змісту статті 120\~Земельного кодексу України, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень\~ст. 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом\~ст. 125 Земельного кодексу України право\~власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідачем право користування земельною ділянкою не оформлене. Згідно з ч. 1\~ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У зобов'язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення. Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ст. 1\~Закону України\~"Про\~оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 1 ст. 15\~Закону України\~"Про\~оренду землі" визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Згідно з ч. 2 ст. 1212\~Цивільного кодексу України положення\~цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, обов'язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об'єктивний результат: наявність безпідставного збагачення. Відповідно до ст. 1214\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Відповідно до ст. 206\~Земельного кодексу України використання\~землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72Податкового кодексу України). Статтями 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. Враховуючи, що з моменту виникнення у відповідача права власності до теперішнього часу відповідач користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214\~ЦК України повинен\~відшкодувати позивачу всі доходи, які він одержав або міг одержати від цього майна. Розрахунок розміру доходу, одержаного відповідачем за користування земельною ділянкою територіальної громади м. Харкова здійснюється на підставі нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (визначеної шляхом множення площі вказаної ділянки та нормативної грошової оцінки одного квадратного метра землі) з урахуванням ставки річної орендної плати за спірний період. Відповідач не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у період з 01.03.2015 року по 28.02.2018 року. Позивачем до позовної заяви долучений розрахунок розміру доходу одержаного відповідачем від безпідставно набутого майна як розмір орендної плати за землю, яка є регульованою та звичайною ціною плати за землю державної та комунальної. Вказаний розрахунок зроблений позивачем за період використання відповідачем земельної ділянки у період з 01.03.2015 року по 28.02.2018 року у сумі 20576 грн. 12 коп. Проте, як вбачається з квитанцій № 0.0.1113577399.1 від 20.08.2018 року та № 1-2079К від 20.08.2018 року відповідачем [PERSON] частково погашено заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 18910,08 грн. Зазначена вище обставина не заперечувалась представником позивача. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі 1666,04 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial