Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, зазначивши, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 30.01.1999 року. Від цього шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Поскільки сторони з 15 грудня 2013 року припинили спільне проживання через виниклі непорозуміння, тому позивач в зв`язку з тим, що вони не проживають тривалий проміжок часу, і не мають наміру відновлювати шлюбні відносини, просить шлюб розірвати. Відповідач за первісним позовом подав зустрічний позов, де просить стягнути з [PERSON] аліментів на своє утримання в розмірі 600 грн. щомісячно, вказавши, що він являється інвалідом 1 групи загального захворювання та потребує коштів на лікування та догляд. Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним, в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та прохала розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки шлюбні відносини між ними припинено, вони протягом тривалого часу проживають окремо, оскільки відповідач тяжкохворий і вона не хоче його доглядати. Щодо зустрічного позову, то вона не визнає позовні вимоги повністю і на сплату аліментів на утримання чоловіка не згідна, оскільки сама хворіє, потребує лікування, не працює та має на своєму утриманні неповнолітнього сина. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним, в судовому засіданні первісний позов не визнав, підтримав зустрічний позов в повному обсязі та пояснив, що він являється інвалідом 1 групи загального захворювання, внаслідок чого потребує постійного лікування, довготривалої реабілітації, санаторно-курортного лікування, особливого режиму харчування, сторонньої допомоги та догляду, а призначеної йому пенсії по інвалідності не вистачає на життя. Дружина ж, знаючи про його безпорадний стан, ухиляється від виконання свого обов"язку і не надає йому жодної допомоги, хоча йому відомо, що вона неофіційно працює у приватних осіб та отримує заробітну плату, а тому має можливість сплачувати аліменти на його утримання. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 30.01.1999 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Новоселицькою сільською радою Чигиринського району Черкаської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], від даного шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд повинен виходити з дійсних мотивів розлучення сторін, з"ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Тобто, головною підставою для розірвання шлюбу є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження сім"ї. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачу за первісним позовом, позивачу за зустрічним, згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ, № 340365 від 06.08.2013 року встановлено першу групу іналідності загального захворювання терміном до 01.09.2015 року, а згідно довідки № 32 від 24.03.2015 року, виданої поліклінічним відділенням Чигиринської ЦРЛ, він потребує постійного стороннього догляду. Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним, в судовому засіданні не надала суду доказів в обгрунтування вимог про розірвання їхнього шлюбу, а її посилання на відсутність бажання доглядати тяжкохворого чоловіка не є поважною причиною для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає можливим відмовити у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним, за безпідставністю. Щодо зустрічного позову про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка, то судом встановлено і вбачається з довідки управління ПФУ в Чигиринському районі № 1188/05 від 24.03.2015 року, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним, перебуває на обліку управління ПФУ, де отримує щомісячно пенсію по інвалідності в розмірі 949,00 грн. З вищевикладеного випливає, що [PERSON] є непрацездатним, тяжкохворим інвалідом І групи загального захворювання, який потребує матеріальної допомоги, постійного лікування та стороннього догляду. Також, в судовому засіданні встановлено і підтверджується довідкою Суботівської сільської ради № 97 від 26.03.2015 року, що відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним, [PERSON] тимчасово проживає в с. Суботів Чигиринського району в домоволодінні [PERSON] Згідно зі ст. 75 СК України дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Ст. 76 СК України передбачає право на утримання після розірвання шлюбу, згідно якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд вважає що поскільки відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним, [PERSON] потребує потребує коштів на лікування та реабілітацію, постійного стороннього догляду, тому це є підставою для стягнення з позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним, аліментів на утримання непрацездатного чоловіка. Відповідно до ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою, а за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. При визначенні розміру аліментів на утримання непрацездатного чоловіка суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище сторін, враховує, обставини, що мають істотне значення, а також те, що позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним, є працездатною особою. Доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним, в судовому засіданні не надала, оскільки її посилання, що вона хворіє і потребує лікування документально не підтверджені в судовому засіданні, а згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому є всі підстави для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання непрацездатного чоловіка. Таким чином, враховуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає можливим зустрічний позов задовольнити частково та стягнути з позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним, аліменти на утримання непрацездатного чоловіка в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 01 квітня 2015 року і до закінчення строку встановлення інвалідності, а також з позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним, слід стягнути судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст. 75, 76, 77, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: partial