Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку, зазначивши, що [PERSON] являлася власником земельної ділянки, площею 1,69 га в адмінмежах Головківської сільської ради Чигиринського району відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 07 грудня 2005 року. [INFO] [PERSON] померла. Позивач, будучи спадкоємцем померлої [PERSON] відповідно до закону, як її двоюрідний онук, просить визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку, оскільки нотаріус відмовив йому в оформленні спадкового майна і рекомендував звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в зв"язку із втратою оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, прохав їх задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, пояснивши, що [PERSON] є двоюрідним онуком померлої і спадкоємцем її майна згідно закону та прийняв спадщину. Але оскільки оригінал Державного акту було втрачено і він не зміг нотаріально оформити вказане спадкове майно, тому, просить суд визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON], враховуючи лист відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.08.2015 року померла [PERSON]. Після її смерті на території Головківської сільської ради Чигиринського району відкрилася спадщина. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.03.1958 року та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.06.1965 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (померла [INFO]) були рідними сестрами, де зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.07.1947 року вбачається, що сином останньої є [PERSON], який [INFO] помер. Крім того, як встановлено судом і відповідно до свідоцтва по народження серії [NUMBER] від 28.06.1975 року, [PERSON] записаний батьком [PERSON], позивача по справі, що дає підстави вважати, що [PERSON] була двоюрідною бабою позивача - [PERSON], який являється спадкоємцем п'ятої черги спадкового майна померлої відповідно до закону. [PERSON] являлася власницею земельної ділянки, загальною площею 1,69 га (кадастровий [NUMBER]) в межах Головківської сільської ради Чигиринського району, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 07.12.2005 року № [NUMBER], що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Чигиринському районі № 37 від 16.05.2016 року. Вказане підтверджується і копією вищезазначеного Державного акту в матеріалах справи. Відповідно до ст.81 ЗК України (в редакції станом а квітень 2003р.) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Стаття 125 ЗК України визначає, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у п.3.5 визначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом). Оригінал даного Державного акту було втрачено, про що свідчить оголошення з цього приводу в місцевій газеті "Чигиринські вісті" № 7 (12693) від 20.02.2016 року. Згідно даних державного нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори, в порядку заміщення державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори Черкаської області Цинди Р.М. № 600/01-16 від 02.08.2016 року з заявою про прийняття спадщини щодо майна померлої [INFO] гр. [PERSON], звернувся [PERSON], інші спадкоємці із заявами до нотаріальної контори не зверталися. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори, в порядку заміщення державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори Черкаської області Цинди Р.М. № 295/02-31 від 15.03.2016 року гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,69 га, що знаходиться в адмінмежах Головківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Разом з тим, главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 21 та 64 Конституції України права громадянина є непорушними та такими, що не можуть бути відчужені, вони також не можуть бути обмежені, крім випадків, прямо передбачених законом. За приписом ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом ЦПК України), який дублюється у ст. 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав і охороняємих законом інтересів. З урахуванням того, що [PERSON] являлася власником вищезазначеної земельної ділянки, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 1217, ч.1 ст. 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved