Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, [PERSON] , третя особа Львівське комунальне підприємство «Снопківське», в якому просить визнати некомерційний конкурс Управління комунальної власності Львівської міської ради від 06.07.2018 року на право оренди нежитлового приміщення по [ADDRESS] площею 14,6 кв.м., яке передано [PERSON] недійсним. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що у відповідності до Розпорядження №743 від 09.11.1992 року Львівської міської ради, позивачу було надано в оренду нежитлове приміщення на [ADDRESS] площею 14,6 кв.м. Згадане приміщення надано під творчу майстерню, як архітектору-художнику, про що укладено типовий договір оренди від 01.11.1992 року. 06.07.2018 року відбувся некомерційний конкурс на право оренди згаданого приміщення по [ADDRESS] . Однак, конкурс виграв мешканець квартири [ADDRESS] [PERSON] . Вказує, що згадане приміщення станом на момент проведення конкурсу перебувало у правомірній оренді позивача, а тому були відсутні підстави для проведення такого конкурсу. За таких обставин, просить визнати конкурс недійним. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, наведених у ньому. Просили суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов заперечили, з мотивів, наведених у відзиві. Просили відмовити у задоволенні позову, оскільки конкурс проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а на момент проведення конкурсу діючі договори про оренду приміщення за адресою: [ADDRESS] в Управлінні комунальної власності Львівської міської ради були відсутні. [PERSON] не сплачував орендної плати за користування даним приміщенням. Зазначили, що [PERSON] є чесним переможцем конкурсу. Представник відповідача Управління комунальної власності Львівської міської ради в судовому засіданні позов заперечив та просив відмовити у його задоволенні, з підстав наведених у письмовому відзиві. Вказав, що конкурс проводився у відповідності до Порядку організації та проведення конкурсів на право оренди майна територіальної громади м. Львова. Представник третьої особи в судовому засідання заперечила позов, з наведених у письмових поясненнях підстав. Просила у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно частин 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно зі ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Судом встановлено, що 06.07.2018 року відбувся некомерційний конкурс, проведений Управлінням комунальної власності Львівської міської ради на право оренди згаданого приміщення, переможцем якого став відповідач [PERSON] . Відповідно до наказу №34-А від 10.07.2018 року/а.с.56/, Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради з відповідачем [PERSON] укладено Договір оренди нерухомого майна від 27.11.2018 року про передачу у строкове платне користування нежитлове приміщення напів-підвалу під індексом №2-1 площею 14,6 кв.м. за адресою [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В., за реєстровим №1535. Термін договору оренди визначений на 5 (п`ять) років - до 27 вересня 2023 року. Речове право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу № 28131750 /а.с.38-40/. На підставі акту приймання-передачі від 27.09.2018 року [PERSON] прийняв у користування спірне нежитлове приміщення/а.с.41/. 01.10.2018 року між відповідачем [PERSON] та третьою особою ЛКП «Снопківське» укладено Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій /а.с.62-63/. Відтак, на даний час спірним приміщенням, на підставі договору, користується відповідач [PERSON] . Позивач стверджує, що вказаний конкурс було проведено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки на момент проведення конкурсу він був законним орендарем нежитлового приміщення, у відповідача були відсутні підстави для оголошення конкурсу оренди та незаконної передачі нежитлового приміщення [PERSON] . Свої доводи підтверджує тим, що відповідачу - Управлінню комунальної власності було достеменно відомо про те, що [PERSON] орендує таке приміщення на підставі розпорядження від 01.11.1992 року. Однак, суд з такими твердженнями позивача не погоджується з огляду на таке. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та правочини. Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, зо за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно розпорядження №743 від 09.11.1992 року Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів позивачу [PERSON] було надано в оренду нежитлове приміщення на [ADDRESS] площею 15,8 кв.м. /а.с.5/. 01.11.1992 року між Домоуправлінням №106 Галицького району, правонаступником якого є ЛКП «Снопківське» та [PERSON] укладено типовий договір про оренду нежитлових приміщень, згідно умов якого домоуправління №106 передало, а позивач прийняв в строк з 01.11.1992 року по 01.11.1994 року у платне користування нежитлове приміщення по [ADDRESS] площею 15,8 кв.м. /а.с.5-7/. 02.11.2017 року листом директора ЛКП «Снопківське» №134 повідомлено позивача про звільнення в термін до 10.11.2017 року, самовільно зайнятого нежитлового приміщення по [ADDRESS] площею 15,8 кв.м. /а.с.12/. На звернення позивача до органів місцевого самоврядування Управлінням комунальної власності ЛМР повідомлено [PERSON] , що в управлінні відсутні будь-які договори про оренду ним спірного нежитлового приміщення /а.с.11/. Крім цього довідку ЛКП «Снопківське» складено довідку від 27.12.2017 року №63, згідно якої ЛКП «Снопківське» немає заперечень щодо передачі спірного нежитлового приміщення в оренду, оскільки таке є вільним, ніким не використовується та опечатано. Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону Україна «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який укладено. Відповідно до ст.763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Зміст ст. 251 Цивільного кодексу України визначає, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Як вбачається з типового договору оренди нежитлових приміщень, укладеного 01.11.1992 року, між Домоуправлінням №106 Галицького району та [PERSON] , строк оренди встановлюється з 01.11.1992 року по 01.11.1994 року (п.4 договору). Згідно п.16 типового договору оренди нежитлових приміщень, від 01.11.1992 року, після закінчення строку дії договору, якщо немає згоди щодо його продовження на новий строк, або у випадках його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний строк здати домоуправлінню приміщення. Інші договори про продовження строку оренди нежитлового приміщення по [ADDRESS] площею 15,8 кв.м., укладені з [PERSON] в Управлінні комунальної власності відсутні. Таким чином, типовий договір про оренду нежитлових приміщень від 01.11.1992 року, укладений між Домоуправлінням №106 Галицького району, правонаступником якого є ЛКП «Снопківське» та [PERSON] припинив свою дію внаслідок закінчення строку його дії. Згідно із ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Наведене спростовує покликання позивача про те, що згадане приміщення станом на момент проведення конкурсу перебувало у правомірній оренді позивача, а тому були відсутні підстави для проведення такого конкурсу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що живе на [ADDRESS] . Знає позивача з 1992 року. [PERSON] орендував це приміщення весь цей час. Були проведені збори мешканців і вона запропонувала залишити це приміщення за [PERSON] . Протокол зборів не складався. Відповідач [PERSON] має підвальне приміщення близько 11 кв.м. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є майстром по експлуатації фонду ЛКП «Снопківське». При інвентаризації у 2017 році виявлено, що приміщення не перебуває на обліку. Неодноразово приміщення було опечатано, однак [PERSON] зривав печатки. З 1994 року [PERSON] не проводив жодної оплати за користування приміщенням. Про оголошення конкурсу [PERSON] було повідомлено безпосередньо. Вказала, що позивач самовільно займав приміщення і неодноразово його про це попереджали. З цього приводу ЛКП надало довідку до Управління комунальної власності. Свідок [PERSON] показала, що є знайомою позивача. Живе на [ADDRESS] з 2006 року. Позивач постійно створює їй незручності (голосна музика, незачинені двері в під`їзд, запах ацетону). Письмових скарг на нього вона не писала. Вона також приймала участь в аукціоні, однак відмовилась на користь [PERSON] Спірним приміщенням вже рік ніхто не користується. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що живе на [ADDRESS] . Намагався отримати це приміщення, оскільки його квартира єдина, яка не має підвалу. У ЛМР його повідомили, що приміщення де знаходився позивач не обліковується ніде. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що живе на [ADDRESS] . Живе у будинку з 1991 року. Знала завжди, що майстерня належить позивачу. Жодних претензій до позивача вона немає. Чула, але не бачила як позивача виганяли з майстерні. Таким чином, допитані під час розгляду справи свідки вказали лише на факт користування позивачем спірним приміщенням з 1992 року, та на те що таким приміщенням вже понад рік ніхто не користувався, що підтверджує дані наведені у довідці ЛКП. Однак, жодний зі свідків не підтвердив доводів позивача, що останній в період з 1994 року правомірно користування нежитловим приміщенням чи того, що права позивача в результаті проведеного конкурсу були порушенні відповідачами, як і вказав на підстави визнання недійсним самого аукціону. Відтак, оцінюючи покази свідків, суд приходить до переконання, що такі не доводять обставин, на які позивач покликається у позовній заяві, а тому є неналежними в розумінні положень ЦПК України. Організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна установ та організацій, підприємств, що перебуває у комунальній власності, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в комунальній власності врегульовано Цивільним кодексом України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна". Так, ч. 2 ст. 2 Закону "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що державну політику у сфері оренди щодо майна, яке перебуває в комунальній власності здійснюють органи місцевого самоврядування. У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 19 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень районних і обласних рад віднесено вирішення питань про продаж, передачу в оренду, концесію або під заставу об`єктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад. У відповідності до ст. 761 Цивільного кодексу України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладання договору найму. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», за ініціативою фізичних або юридичних осіб, які можуть бути орендарями відповідно до ст. 6 цього Закону, орендодавець може оголосити про передачу майна в оренду в порядку, встановленому цим Законом. Згідно п. 6 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», порядок проведення конкурсу визначається: Кабінетом Міністрів України - для об`єктів, що перебувають у державній власності; органами, визначеними Верховною радою Автономної Республіки Крим, - для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим; органами місцевого самоврядування - для об`єктів, що перебувають у комунальній власності. Спірне приміщення по [ADDRESS] є комунальною власністю Львівської міської ради. Питання організації та проведення конкурсів на право оренди майна територіальної громади м. Львова врегульовані Порядком організації та проведення конкурсів на право оренди майна територіальної громади м. Львова, затвердженим ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 року № 897/а.с.73-78/. Основними засадами проведення конкурсу є зокрема те, що орендодавець при наданні в оренду вільних нежитлових приміщень комунального майна зобов`язаний опублікувати інформаційне повідомлення про намір передати в оренду вільні нежитлові приміщення і, у разі надходження двох та більше заяв від претендентів, у встановленому порядку вжити заходів щодо оголошення відповідних конкурсів про передачу в оренду майна. У разі надходження ініціативи від претендентів на оренду про передачу в оренду вільного нерухомого майна та інформації від балансоутримувачів щодо вільних нежитлових приміщень орендодавець публікує у засобах масової інформації інформаційне повідомлення про укладення договору оренди на нерухоме майно. На підставі вказаного Порядку організації та проведення конкурсів, Управлінням комунальної власності оголошено некомерційний конкурс про намір передати в оренду нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, вул . Снопківська, 7 ; вул. І.Франка, 95; [ADDRESS], про що свідчить відповідне інформаційне оголошення опубліковане в газеті «Львівська пошта». Відповідно до п. 1.4 Порядку організації та проведення конкурсів, некомерційний конкурс - це визначення орендаря серед учасників конкурсу, який запропонував при орендній платі, визначеній відповідно до Методики, найкращі умови використання об`єкта оренди та співпраці з територіальною громадою м. Львова. Процедура проведення некомерційного конкурсу визначена п. 8 Порядку організації та проведення конкурсів. Як видно з переліку заявників /а.с.30/ документи на участь у некомерційному конкурсі щодо спірного приміщення по [ADDRESS] подали п`ять претендентів, серед яких є і позивач [PERSON] . Відповідно до протоколу №10 від 06.07.2018 року, засідання конкурсної комісії на право оренди, комісією опрацьовано пропозиції претендентів та шляхом голосування визначено переможця - [PERSON] . Як встановлено в ході розгляду справи жодних порушень у процесі проведення конкурсу не відбулось, відтак суд вважає, що некомерційний конкурс відбувся у відповідності до вимог Порядку організації та проведення конкурсів, був проведений повноважним органом, із забезпеченням права на участь у ньому самого позивача, який був обізнаний про умови проведення такого конкурсу, чого не заперечив сам позивач в судовому засіданні. Більше того, сам позивач приймав участь у даному конкурсі. Оцінюючи надані суду докази, суд приходить до переконання, що такі не доводять обставин, на які позивач покликається у позовній заяві, щодо незаконного проведення конкурсу та незаконної передачі нежитлового приміщення в оренду [PERSON] . Інших доказів або мотивів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві позивач суду не надав та не навів, як і не вказав, які саме порушення його прав були допущені відповідачами при проведенні конкурсу. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). За таких обставин, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги та доводи [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, відсутні законні підстави для визнання некомерційного конкурсу про оренду приміщення за адресою: [ADDRESS] недійсним, а така вимога позивача є необґрунтованою. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed