Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю посилаючись на те, що 21 січня 1995 року на зборах уповноважених членів КСП «Дружба» було прийняте рішення продати позивачці квартиру [ADDRESS]. 20 травня 1996 року позивачем були внесені кошти в касу КСП «Дружба» в сумі 8870000 гривень за дану квартиру, що підтверджується копією квитанції. В даному житловому будинку позивачка проживає з липня 1991 року, що підтверджується копією паспорту позивачки. Проте договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі з КСП «Дружба» укладений не був, через відсутність у позивачки коштів на оплату послуг нотаріуса. На даний час відповідач відмовляється реєструвати договір купівлі-продажу в звязку з тим, що КСП «Дружба» був реорганізований в ПСП «Дружба», а правовстановлюючий документ виданий на КСП. На протязі 15 років позивачка добросовісно та безперервно відкрито володіє цим майном, утримує його тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги та надала заяву про слухання справи у її відсутність . Представник відповідача позов визнав в повному обсязі, заперечень не має, по що надав відповідну заяву. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного. Позивач звернувся з позовом про визнання права власності за набувальною давністю, так як 21 січня 1995 року на зборах уповноважених членів КСП «Дружба» було прийняте рішення продати позивачці квартиру [ADDRESS]. 20 травня 1996 року позивачкою були внесені кошти в касу КСП «Дружба» в сумі 8870000 гривень за дану квартиру, що підтверджується копією квитанції. В даному житловому будинку позивачка проживає з липня 1991 року, що підтверджується копією паспорту позивачки. Проте договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі з КСП «Дружба» укладений не був, через відсутність у позивачки коштів на оплату послуг нотаріуса. На даний час відповідач відмовляється реєструвати договір купівлі-продажу в звязку з тим, що КСП «Дружба» був реорганізований в ПСП «Дружба», а правовстановлюючий документ виданий на КСП. Крім того, як вбачається з технічних документів квартира [ADDRESS] як 9/100 частин житлового будинку № 21 по вулиці Жовневій в с.Конопляне Іванівського району Одеської області На протязі 15 років позивачка добросовісно та безперервно відкрито володіє цим майном, утримує його тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Застосовуючи норми матеріального права при розгляді справи суд виходив з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить згальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа наділена правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року надано тлумачення, що поняття "охоронюваний законом інтерес", у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним\~\~матеріальним\~\~та/або\~\~нематеріальним\~\~благом,\~\~як зумовлений\~\~загальним\~\~змістом\~\~об'єктивного\~\~і\~\~ прямо\~\~ не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно\~\~до\~\~статті 344\~\~ЦК\~\~України\~\~ особа\~\~,\~\~яка\~\~добросовісно заволоділа\~\~чужим\~\~майном\~\~ і\~\~продовжує\~\~відкрито\~\~,\~\~безперервно\~\~володіти\~\~нерухомим майном\~\~ протягом\~\~десяти\~\~років\~\~набуває\~\~право\~\~власності\~\~на це\~\~майно (\~\~набувальна давність ),\~\~якщо\~\~інше\~\~не встановлено\~\~цим\~\~Кодексом. Набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Субєктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа. Як\~\~зазначено\~\~у ч. 8 Прикінцевих та\~\~перехідних\~\~положень ЦК України\~\~правила\~\~статті 344 ЦК України про\~\~ набувальну\~\~давність\~\~поширюються також на\~\~випадки , коли володіння майном почалося за три\~\~роки до набрання\~\~чинності цим\~\~ Кодексом. Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Судовою практикою (Постанова Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено наступні положення: відповідно до п.п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. П.13. Постанови Пленуму можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння позивачки 9/100 частинами будинку № 21 по вулиці Жовтневій в с.Конопляне Іванівського району Одеської області значно перевищує 10 років, то позивачка має право на визнання за нею права власності на зазначений вище обєкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Критеріями необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю володіння, яке має бути добросовісним, відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним: володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Враховуючи те, що позивач добросовісно, відкрито, володіє нерухомим майном на протязі більше 10 років - що й не заперечувалось відповідачем, суд вважає, що позивач дійсно набув право власності на зазначене майно, у зв'язку з чим, задовольняє позовні вимоги.

Outcome: approved