Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] подала на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі. Позивачка, в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримує в повному обсязі, а справу просить розглядати у її відсутності. Із позовної заяви вбачається, що рішенням Косівського районного суду від 18.12.2013 року шлюб між сторонами розірвано, а неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], залишено на проживання із матірю. Відповідач тривалий часу участі у вихованні дочки не приймає, матеріально не допомагає, добровільно про сплату аліментів з відповідачем домовитися не вдається, тому вона змушена по даному питанню звернутися до суду. Відповідач не має постійного місця роботи та не має регулярних доходів, аліменти нікому не платить, інших неповнолітніх дітей не має і батьки на його утриманні не перебувають, а тому просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутності, з позовними вимогами згідний. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення за наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, в сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Батьком дитини записаний відповідач по справі [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НМ № 186650 від 02.06.2003 року (а.с.3). Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2013 року по цивільній справі № 347/3321/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.4), шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], залишено на виховання матері [PERSON]. Відповідно до довідки виданої виконкомом Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 02.10.2017 року № 1428 (а.с.5), на утриманні [PERSON] перебуває її дочка [PERSON], [INFO]. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Суд звертає увагу, що відповідач є особою молодого віку, отже спроможний сплачувати аліменти в у розмірі по 1000 грн. щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 СК України\~аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто в даному випадку із 04.10.2017 року. Крім того, враховуючи приписи ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства",

Outcome: approved