Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її син, [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], яку вона як спадкоємиця за законом прийняла, але не може оформити в позасудовому порядку через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів та відсутність документів, що підтверджують факт родинних відносин. Окрім позивача спадщину прийняли відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], тому позивач успадкувала 1/8 частину вказаної квартири. Посилаючись на вказані обставини просила позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON],. в судове засідання не з'явились, про час і місце його проведення повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідоми, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі не заявили, заперечень проти позову не надали. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідачів про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявним у ній даним та доказам (постановляє заочне рішення). Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 223 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю позивача, відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [INFO] помер син позивача, [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.01.2006 року. Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті стали: позивач у справі, мати померлого, [PERSON], відповідачі у справі: [PERSON] (дружина померлого), [PERSON] (син померлого), [PERSON] (донька померлого), [PERSON] (донька померлого). Позивач у встановлений законом строк спадщину прийняла, як спадкоємиця за законом першої черги, у встановлений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини до Першої Запорізької державної нотаріальної контори. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи. До спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло нерухоме майно у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], частина якої належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.06.2002 року, інша 1/2 частина цієї ж квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.06.2002 року, (а.с.17). Син померлого, [PERSON], спадщину після смерті батька не прийняв, на час смерті спадкодавця проживав окремо від батька. Дружина спадкодавця, [PERSON], та доньки, [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли в порядку 1268 ЦК України, були зареєстровані спільно із спадкодавцем, що підтверджується довідкою ДРП №04-19/2/3015 від 29.08.2016 року, (а.с.15). Таким чином, позивач успадкувала після смерті сина, як спадкоємиця першої черги за законом, 1/8 частину квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивач є матір`ю [PERSON]. У судовому засіданні цей факт підтвердили свідки: [PERSON], [PERSON]. Крім того, цей факт підтверджується зібраними у справі доказами: свідоцтвом про народження [PERSON] від 19.05.1944 року, свідоцтвом про народження [PERSON] від 07.02.1951 року, ордером № 1389 від 30.11.1960 року, пенсійним посвідченням від 01.11.1993 року, виданим на ім`я [PERSON]. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У відповідності до ст.ст. 293, 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановленні факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, в тому числі факт родинних відносин. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об'єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Судом встановлено, що позивач не має можливості у позасудовому порядку оформити спадщину, яка залишилась після смерті її сина, [PERSON], про що свідчить постанова державного нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори, Федченко О.О., за № 1748/02-31 від 27.07.2017 року, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Водночас, беручи до уваги, наявність у позивача у справі права на спадкування, своєчасне прийняття позивачем спадщини, належність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, спадкодавцю, на день смерті, наявність мотивованої відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний спосіб захисту узгоджується з передбаченим ст. 16 ЦК України та спрямований на захист спадкових прав позивача, яка не має можливості захисту її прав іншим шляхом.

Outcome: approved