Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення боргу за позикою в сумі 4127 грн. 95 коп. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 20.04.2012 року він позичив [PERSON] 250 євро строком на 2 місяці. На підтвердження укладеного договору позики відповідачка надаоа йому розписку. У встановлений договором строк відповідачка боргу не повернула, від повернення боргу ухиляється. Станом на 29.10.2014 року Національним банком України встановлено офіційний курс, згідно якого 100 євро дорівнює 1651 грн. 18 коп., а тому відповідно до вказаного курсу 250 євро дорівнюють 4127 грн. 95 коп. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики на даний час не виконала, позивач, посилаючись на приписи ст. 1049 ЦК України, просить стягнути з відповідачки на його користьсуму боргу в розмірі 4127 грн. 95 коп, а також судові витрати по справі в сумі 4371 грн. 55 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, про що надала суду письмову заяву. Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 174 ч.4 ЦПК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов такого договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Перевіривши справу, заслухавши учасників процесу, вивчивши надані позивачем і відповідачем документи, з"ясувавши правову позицію відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі ст.ст. 526, 530, 1046, 1049 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Обставини, викладені в позовній заяві, визнані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Дійсно, 20.04.2012 року між сторонами в даній справі було укладено договір позики, згідно умов якого позивач [PERSON] передав у власність відповідачці [PERSON] грошові кошти, а саме 250 євро, які остання зобов"язалася повернути на протязі двох місяців (а.с.4). Із встановлених обставин випливає, що між сторонами існують правові відносини, які виникли між ними у зв"язку з укладенням договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконала, станом на 31.10.2014 року у останньої утворилась заборгованість за вказаним договором на загальну суму 4127 грн. 95 коп., яка підлягає стягненню з відповідачки. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., що документально підтверджено. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved