Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» звернулися в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про зняття арештів з майна. Позовні вимоги мотивують тим, що 07.10.2005 року між АБ «Енергобанк» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №06-05/КФ. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 06-05/КФ від 07.10.2005 року, між [PERSON] та АБ «Енергобанк» було укладено договір іпотеки, який був посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. за реєстровим № 5197, на підставі якого в іпотеку було передано наступне нерухоме майно: трьохкімнатна квартира загальною площею 82,70 кв.м, жилою площею 51,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказують, що 26.10.2017 року, між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія», відповідно до чинного законодавства України, був укладений договір №6 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №06-05/КФ від 07.10.2005 року, укладеного між AT «Енергобанк» та відповідачем. Цього ж числа, 26.10.2017 року, між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія», було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки від 07.10.2005 року, посвідченого нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. за реєстровим №5197. 26.10.2017 року та зареєстрованим в реєстрі за № 777, у зв'язку з чим сукупність прав належних AT «Енергобанк» за договором іпотеки перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія», у тому числі й право звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважають, що починаючи з 26.10.2017 року, право вимоги до відповідача, яке виникло на підставі кредитного договору 06-05/КФ від 07.10.2005 року та право іпотекодержателя за договором іпотеки від 07.10.2005 року, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором №06-05/КФ від 07.10.2005 року, у відповідача [PERSON] утворилася заборгованість, яка станом на 26.10.2017 року складає 1482897,03 грн. Посилаються на те, що у відповідності до умов договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації предмета іпотеки в будь-який спосіб передбачений Законом України «Про іпотеку». Крім цього, у відповідності до положень (умов) кредитного договору та договору іпотеки, враховуючи норми ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель, яким є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», має право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, або у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» має право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу від імені іпотекодержателя. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна стало відомо, що 21.01.2008 року Шевченківським ВДВС Чернівецького МУЮ було винесено постанову про арешт нерухомого майна, чим своїми діями вважають порушили права ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як іпотекодержателя, в частині набуття права власності та права продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодержателя. Просять, позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 19 ч. 4 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 08.08.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення осіб, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалу про відкриття спрощеного провадження від 08.08.2018 р. та копію позовної заяви з додатками відповідачеві було направлено за адресою місця реєстрації. Відзив на позовні заяву від відповідачів до суду не надходило.. У відповідності до ст. 279 ч. 5 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Положеннями ст.396 ЦК України визначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Судом належними і допустимими доказами, встановлено, що 07.10.2005 року між АБ «Енергобанк» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №06-05/КФ (а.с.6). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 06-05/КФ від 07.10.2005 року, між [PERSON] та АБ «Енергобанк» було укладено договір іпотеки, який був посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. за реєстровим № 5197, на підставі якого в іпотеку було передано нерухоме майно: трьохкімнатна квартира загальною площею 82,70 кв.м, жилою площею 51.90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-10). 26.10.2017 року, між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія», був укладений договір №6 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №06-05/КФ від 07.10.2005 року укладеному між AT «Енергобанк» та відповідачем (а.с.11-14). 26.10.2017 року, між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія», було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки від 07.10.2005 року, посвідченим нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. за реєстровим №5197, у зв'язку з чим сукупність прав належних AT «Енергобанк» за договором іпотеки перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія», в тому числі й право звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.15-17). Таким чином, починаючи з 26.10.2017 року, право вимоги до відповідача, яке виникло на підставі кредитного договору 06-05/КФ від 07.10.2005 року та право іпотекодержателя за договором іпотеки від 07.10.2005 року, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». У зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором №06-05/КФ від 07.10.2005 року, у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 26.10.2017 року складає 1482897,03 грн. Відповідно до умов договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації предмета іпотеки в будь-який спосіб передбачений Законом України «Про іпотеку». Згідно умов кредитного договору та договору іпотеки, враховуючи норми ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель, яким є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», має право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, або у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» має право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу від імені іпотекодержателя. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що 10.01.2008 року Шевченківським ВДВС Чернівецького МУЮ було винесено постанову про арешт нерухомого майна, зокрема: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-19). У відповідності до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно, пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Статтею 12 ч.1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (в порядку Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно ст. 59 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до норм ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст.114 ч.2 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або його частини. Таким чином, оскільки діями Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ внаслідок винесеної постанови про арешт нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] порушено права ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як іпотеко держателя в частині набуття права власності та права продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодержателя, а отже, суд зважає на те, що накладений арешт майна на вказане майно власника порушує право позивача, позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. З урахуванням наведених норм Закону, суд вважає вірним обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права. На підставі викладеного та

Outcome: approved