Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

позивач звернулася до суду 31 липня 2015 року з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів вказавши, що 12 серпня 2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, [INFO] у них народився син [PERSON]. Фактично шлюбні стосунки між ними припинені з 2012 року, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2013 року шлюб між ними розірвано. Відповідач не цікавиться дитиною, не виховує її, ухиляючись від виконання покладених на нього батьківських обов'язків, не приймає ніякої участі у житті дитини, не турбується про неї та не проявляє батьківського піклування, дитина повністю знаходиться на її утриманні та вихованні. Тому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 1200 грн. у місяць. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, наполягала на задоволенні своїх вимог та доповнила, що в телефонній розмові відповідач сказав, що платити аліменти не буде. Коли вони жили разом стосунки у нього з дитиною були нормальні, але згодом сказав, що вважає що дитина не його. Його родичі до розлучення допомагали. Спілкувався в останнє рік тому по телефону та у соціальних мережах. У січні місяці жив у Тбілісі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату слухання був повідомлений своєчасно та належним чином - шляхом оголошення в газеті "Вісті Придніпров'я", про причини неявки судові не повідомив ( а.с. 33- газета). Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради Виноградов Д.В. вважає, що враховуючи наявні матеріали недоцільно позбавити батьківських прав [PERSON] у зв'язку з неможливістю встановлення його фактичного місця перебування та неможливістю встановити істотні обставини справи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її мама. До 2010 року мама жила з [PERSON], все було добре, згодом він став вживати спиртні напої. З часом пив все більше і більше, не працював, на підставі цього постійно були сварки, крики. Згодом уїхав до Молдавії, потім до Києва. Вона зателефонувала йому та сказала, що необхідно допомагати в утриманні дитини, він відповів, що дитина не його і допомагати він не буде. Згодом з'явився коли дитині було чотири роки, але сказав що дитина не його і вона його не цікавить. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач її кума. Відповідач матеріально та морально не допомагає. Вона до нього телефонувала, казала, що необхідно допомагати в утриманні дитині, він відповів, що це його не цікавить і він відмовляється від дитини. Вислухавши позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 12 серпня 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 5 - копія свідоцтва про одруження), який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2013 року розірвано (а.с. 7 - копія рішення). В період шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). Малолітня дитина зареєстрована за адресою проживання матері по [ADDRESS] (а.с. 8 - довідка). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше) що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Суд вважає встановленим, що [PERSON] не займається вихованням сина, не забезпечує його матеріально, не виявляє щодо нього батьківського піклування, не турбується про його духовний розвиток, що підтверджується письмовими матеріалами справи. В своєму висновку від 30.10.2015 р. виконком Довгинцівської районної у місті ради вказав, що вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] у зв'язку з відсутністю відомостей про його фактичне місця перебування та неможливістю встановити істотні обставини справи ( а.с. 34-35 - висновок). Суд не погоджується з даним висновком, так як він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини, яка позбавлена батьківського піклування зі сторони відповідача, позбавлена за своє життя батьківської любові та турботи в зв'язку з абсолютною байдужістю до неї відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав. Частиною 2 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Тому суд вважає, що вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини підлягають задоволенню, оскільки на відповідача покладено законом обов'язок по утриманню дитини до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 ч. 1 Сімейного кодексу України розмір аліментів на утримання однієї дитини визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України аліменти в твердій грошовій сумі стягуються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі. Судом не встановлено, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, тому ліменти повинні бути стягненні в частині від заробітку (доходу) відповідача. З урахуванням обставин справи, судом розмір аліментів визначається в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до повноліття дитини, як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.

Outcome: partial