Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові вказав, що він перебував з відповідачем ПАТ «ЗАлК» у трудових відносинах з серпня 1978 року і по 2011 рік. Працював на різних посадах, починаючи з електромонтера по обслуговуванню електроустаткування цеху пилеуловлювання і виробництва фтористих солей, закінчуючи оператором по обслуговуванню установок для пилегазоуловлювання ЦПУ і ПФС. Внаслідок роботи на підприємстві він отримав професійне захворювання. За результатами висновку обстеження Медико-соціальної експертної комісії серія АВ № 005366 від 01.07.5.2013 року в результаті професійного захворювання пов'язаного з виробництвом йому було встановлено третю групу інвалідності з 30 % втратою професійної працездатності. У зв'язку з цим були порушені його нормальні життєві зв'язки, він обмежений у виборі праці та фізичних навантажень, порушує звичний ритм його життя та заважає повноцінному способу життя, він постійно відчуває фізичний біль, йому важко дихати, змушений приймати велику кількість медичних препаратів, проходити обстеження, лікування, що змушує переносити його як фізичні так і психологічні страждання. Все це постійно і негативно позначається на його душевному стані, обмежує спілкування з близькими людьми. Просив стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 20 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов, просять його задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує. Суду пояснив, що позовні вимоги не грунтуються на належних доказах. Позивачем не доведена наявність протиправних дій з боку відповідача, оскільки про шкідливі умови праці на підприємстві позивач знав, проходив медичні обстеження, знаючи про свій стан здоровя, продовжував працювати на підприємстві. Відповідач не вчиняв протиправних дій відносно позивача, які б знаходилися у причинному звязку з настанням професійного захворювання у позивача, тому просить у задоволенні позову відмовити. Представник відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України в м.Запоріжжя просить прийняти рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача та представника третьої особи, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у звязку з наступним. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах з 07.08. 1978 року і по 30.04.2009 року. Працював на посадах, починаючи з електромонтера по обслуговуванню електроустаткування цеху пиловловлювання і виробництва фтористих солей, закінчуючи оператором по обслуговуванню установок для пилогазовловлювання ЦПУ і ПФС ( а.с. 57-61 ). Внаслідок роботи на підприємстві він отримав професійне захворювання (а.с.16). Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 11.06.2013 року, у [PERSON] виявлено професійне захворювання у вигляді хронічного обструктивного захворювання легень першої- другої ст. ( токсикоз-пиловий бронхіт першої-другої ст.., емфізема легень першої-другої ст..), ЛН другого ст. ( а.с.11.) Причиною виникнення професійного захворювання зазначено недосконалий технологічний процес, тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. За результатами висновку обстеження Медико-соціальної експертної комісії серія АВ 005366 від 01.07.2013 року в результаті професійного захворювання пов'язаного з виробництвом позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 30 % втрати професійної працездатності (а.с.10). Довідкою МСЕК від 10.08.2015 року АБ № 0028769, при повторному огляді [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, причиною інвалідності визначено професійне захворювання та встановлено 30% втрату працездатності ( а.с.62). Відповідно до ст.ст. 21, 28, 34 Закону України від 23.09.1999 року „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у редакції, чинній на час встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, обовязок по сплаті страхової виплати за моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Згідно ч.8 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 року „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, а тому, суд вважає, що позивачем вірно визначено відповідача за даним позовом. Відповідно до положень ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладено на роботодавця. Згідно ст. 13 Закону України „Про охорону праці" роботодавець зобовязаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони здоровя. Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди"( з подальшими змінами) розяснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України(набрав чинності з 13.01.2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у незабезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної( немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як встановлено, [PERSON] отримав професійне захворювання під час роботи на ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», у зв'язку із небезпечними та шкідливими умовами праці, що підтверджується актом розслідування професійного захворювання за ф. П-4 від 11.06.2013 року та виписками з акту огляду МСЕК від 01.07.2013 року, 10.08.2015 року. Зазначений висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004, відповідно до якого ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001р.). Згідно із ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з вищевказаним, суд вважає, що були порушені нормальні життєві зв'язки позивача, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання; через стан свого здоров'я позбавлений можливості не тільки повноцінно працювати, але і продовжувати звичний для нього спосіб життя, через що знадобилась велика кількість часу та зусиль для того щоб пристосуватися до нових умов існування; позивач не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває фізичний біль, страждання, постійний кашель, психологічний дискомфорт. Все це постійно і негативно позначається на його душевному стані. Внаслідок професійного захворювання позивач змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури ( а.с. 12 15). Враховуючи конкретні обставини даної справи, та доведеність завдання моральної шкоди позивачеві, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Outcome: partial