Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 25.04.2006 р. до філії - Лівобережне відділення №8420 ВАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON]. подано заяву про видачу кредиту в розмірі 12 743,00 дол. США для придбання автомобіля. 27.04.2006 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Лівобережне відділення №8420 «Ощадбанк» та [PERSON]. укладено кредитний договір №46/3 про надання останній кредиту в сумі 12 743,00 дол. США зі сплатою за користування кредитним коштами процентів в розмірі 11,5% річних. Відповідно до п.1.2 кредитного договору, термін користування кредитними коштами було визначено у 84 (вісімдесят чотири) місяця (7 років), з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 27 квітня 2013 року. Пунктом 1.3 кредитного договору передбачалося, що надання кредиту здійснюється шляхом продажу іноземної валюти з кредитного рахунку позичальника, зарахування за його дорученням гривневого еквіваленту іноземної валюти на поточний рахунок та перерахування коштів в національній валюті з поточного рахунку позичальника на поточний рахунок продавця товару на підставі платіжного доручення позичальника для здійснення оплати за автомобіль. У відповідності до п.1.3., 1.4 кредитного договору, заяви відповідача від 25.04.2006 р., розпорядження відділу бухгалтерського обліку від 27.04.2006 р. меморіальним ордером № 4000 від 27.04.2006 р. 64350,00 грн. банком було перераховано на розрахунковий рахунок продавця автомобілю. Відповідно до п.3.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. У відповідності до п.3.3.4. Кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 151,70 дол. США та сплату нарахованих процентів до останнього дня кожного місяця, починаючи з наступного місяці після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 27 квітня 2013 року. У відповідності до п. 1.5.1.1, 1.5.1.3 кредитного договору позичальнику щомісячно нараховуються проценти за користування кредитними коштами в розмірі 11,5 % на фактичний залишок боргу за кредитом, які він повинен сплачувати щомісячно в валюті кредиту до останнього дня кожного місяця включно, починаючи з поточного місяця після отримання кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останню сплату процентів за користування кредитними коштам позичальник повинен здійснити не пізніше 27 квітня 2013 року. У відповідності до п. 3.3.5 кредитного договору позичальник зобов'язався точно у строки, обумовлені кредитним договором, погашати кредит та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором на першу вимогу банк сплатити штрафні санкції, як це передбачено в кредитному договорі. Згідно п.3.3.6 кредитного договору у разі порушенням умов цього договору на вимогу банку позичальник зобов'язався достроково повернути кредит одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсам, комісійних винагород та/або пені. У відповідності до п. 3.3.7 кредитного договору позичальник зобов'язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з договору; згідно п. 4.2 кредитного договору позичальник за порушення взятих і себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів, користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за кредитним договором зобов'язався сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,03% від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до п.4.1. Кредитного договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф). Як зазначається позивачем при зверненні до суду, банк свої зобов'язання щодо надання коштів (кредиту) виконав. Кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає чинному законодавству, зокрема ст.1055 ЦК України. Разом з тим, в якості забезпечення повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитними коштами та інших платежів, передбачених кредитним договором, з [PERSON] 27 квітня 2006 року було укладено договір поруки №46/3- П, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому (п. 1.1). Так, п.2.1 договору поруки передбачено, що у разі порушення позичальником виконання зобов'язання банк має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому договором поруки. Відповідно до п.3.1 договору поруки поручитель відповідає по зобов'язанням за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник. У відповідності до п. 3.2 договору поруки солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед банком до тих пір, поки всі зобов'язання по кредитному договору не будуть виконані повністю. Утім, за невідомих для позивача обставин позичальник з листопада 2006 р. зупинив здійснювати погашення кредиту та припинив сплачувати проценти, через що виникла заборгованість, розмір якої станом на 16.01.2012 р. становить 18 323,32 дол. США, в тому числі: за кредитом - 12 209,37 доларів США; за процентами - 6 056,41 доларів США; Останній платіж за кредитом було здійснено боржником 13.10.2006 р. в сумі 77,80 дол. США, останній платіж по сплаті відсотків - 29.01.2010 р. в сумі 1 321,95 дол. США - за рахунок продажу предмету застави. 05.03.2010 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська на підставі заяви банку, по справі № 2-747/10 винесено рішення суду, яким солідарно з позичальника та поручителя на користь банку кредитну заборгованість за період з 27.04.2006 р. по 05.03.2010 р. в сумі 163 272,94 грн. (по кредиту - 12 209,37 дол. США = 97482,05 грн., по процентам - 3490,63 дол. США = 27869,88 грн., пеня - 4525,49 дол. США = 36132,41 грн., витрати, понесені банком у національній валюті - 1 788,59 грн.). Дане судове рішення на момент подання даного позову до суду виконавчою службою не виконано, виконавчі провадження тривають. Таким чином, позичальник та поручитель на сьогоднішній день виявилися неплатоспроможними та не повертають кредитні кошти та проценти за користування кредитом, розмір яких (процентів) щомісяця лише збільшується. Позичальник зобов'язується сплатити проценти за користування кредитом в розмірі: 11,5% річних, в порядку, на умовах та в строки, визначені Кредитним договором п.1.1.; проценти нараховуються Банком щомісячно за методом факт/факт на фактичь заборгованість за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до настання термія зазначеного в п. 1.5.1.1 Кредитного договору (на період з дня видачі кредиту та л моменту закінчення терміну, на який надано кредит, а саме: до 27.04.203 р. включно) п.1.5.1.3. В зв'язку з тим, що умовами кредитного договору не передбачається припинення договору або розірвання договору в односторонньому порядку, а нарахування процентів згідно фінансової політики банку та податкового законодавства України припиняється тільки в разі повного погашення боргу, закінчення терміну, на який надано кредит або при розірванні договору (а в разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, в тому числі припиняються і зобов'язання з договором поруки), зазначене й стало приводом для цього звернення до суду: предмет позову становить вимога про зміну умов кредитного договору № 46/3 від 27 квітня 2006 р. щодо строку його виконання, а саме: датою остаточного повернення кредиту за кредитним договором №46/3 від « 27» квітня 2006 р. визнати дату набрання рішенням суду законної сили; датою припинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором №46/3 від « 27» квітня 2006 р. вважати дату остаточного повернення кредиту, визначену датою набрання рішенням суду законної сили, а також стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ І типу № 10003/0422 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором № 46/3 від 27.04.2006 р. станом на 07 червня 2012 р. в сумі: по процентам - 3 175,76 дол. в США (25 382,26 грн.); пеня - 4 264,04 дол. США (34 080,34 грн.); 3% річних - 2 408,05 дол. США (19 246,34 грн.), всього - 9 847 доларів США 85 центів або 78 708, 94 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача вимоги позову підтримав повністю. У судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, особи, які беруть участь у справі, не з'явилися: представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач -1 не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Відповідно до заперечень проти позову (Т.1 а.с. 70), наданих представником відповідача - 1, у розрахунку заборгованості по кредитному договору зазначено, що [PERSON]. останній платіж за кредитним договором був здійснений 13.10.2006 р., по погашенню відсотків 29.01.2010 р., та позивач вже звертався до суду за захистом своїх прав та 05.03.2010 р. отримав рішення суду про задоволення позову. Відтак, оскільки з даною позовною вимогою позивач звернувся лише 26.06.2012 р., сплив строк позовної давності щодо вимог по сплаті штрафних санкцій, що виключає можливість задоволення позовних вимог в силу ст. 267 ЦК України. Відповідач - 2 у судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. За судового розгляду відповідач - 2 позов не визнав, наголошував на тому, що він не підписував із позивачем 27.04.2006 р. договір поруки, та його підпис на цьому договорі йому не належить. Суд, дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до наступного висновку. 27.04.2006 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Лівобережне відділення №8420 «Ощадбанк» та [PERSON]. укладено кредитний договір №46/3 про надання останній кредиту в сумі 12 743,00 дол. США зі сплатою за користування кредитним коштами процентів в розмірі 11,5% річних. Відповідно до п.1.2 кредитного договору, термін користування кредитними коштами було визначено у 84 (вісімдесят чотири) місяця (7 років), з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 27 квітня 2013 року. Пунктом 1.3 кредитного договору передбачалося, що надання кредиту здійснюється шляхом продажу іноземної валюти з кредитного рахунку позичальника, зарахування за його дорученням гривневого еквіваленту іноземної валюти на поточний рахунок та перерахування коштів в національній валюті з поточного рахунку позичальника на поточний рахунок продавця товару на підставі платіжного доручення позичальника для здійснення оплати за автомобіль. У відповідності до п.1.3., 1.4 кредитного договору, заяви відповідача від 25.04.2006 р., розпорядження відділу бухгалтерського обліку від 27.04.2006 р. меморіальним ордером № 4000 від 27.04.2006 р. 64350,00 грн. банком було перераховано на розрахунковий рахунок продавця автомобілю. Відповідно до п.3.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. У відповідності до п.3.3.4 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 151,70 дол. США та сплату нарахованих процентів до останнього дня кожного місяця, починаючи з наступного місяці після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 27 квітня 2013 року. Утім, позичальник порушив умови кредитного договору; рішенням від 05.03.2010 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська (справа № 2-747/10) ухвалено стягнути з [PERSON] та [PERSON]., як солідарних боржників, на користь банку кредитну заборгованість за період з 27.04.2006 р. по 05.03.2010 р. в сумі 163 272,94 грн. (по кредиту - 12 209,37 дол. США = 97482,05 грн., по процентам - 3490,63 дол. США = 27869,88 грн., пеня - 4525,49 дол. США = 36 132,41 грн., витрати, понесені банком у національній валюті - 1 788,59 грн.). Дане судове рішення не виконано, виконавче провадження триває. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Згідно ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до п.6.1 кредитного договору від 27.04.2006 р. цей договір може бути змінений та доповнений за взаємною згодою сторін. Відповідно до п. 6.2 вказаного договору всі зміни доповнення до цього договору викладаються в письмовій формі та набувають чинності моменту їх підписання. Будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній рамках цього договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані листом на замовлення або доставлені особисто на адресу сторін (п.6.3). Пропозиції банку про зміну умов договору з боку поручителя залишилися без відповіді. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відтак, виконуючи обов'язок доказування, позивач мав би надати докази існування одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Утім, такий обов'язок з боку позивача не був виконаний, через що вимога позову про зміну умов договору не є такою, що підлягає задоволенню (ст. 11 ЦПК України). Водночас, є слушними доводи представника відповідача - 1 щодо спливу строку позовної давності до частини вимог позивача, а саме що стосується нарахування пені, та за заявою сторони суд застосовує строк позовної давності, який становить один рік та який станом на дату звернення позивача до суду із даним позовом вже минув, тому вимога позову про стягнення пені в розмірі 34 080,34 грн. не є такою, що підлягає задоволенню. Таким чином, оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження для його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, з відповідача -1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 46/3 від 27.04.2006 р., розмір якої станом на 07 червня 2012 р. складається з наступного: заборгованість по процентам в розмірі 3 175,76 дол. США (25 382,26 грн.); 3% річних - 2 408,05 дол. США (19 246,34 грн.), всього - 44 628,60 грн. Разом з тим, частково задовольняючи позов та відмовляючи в задоволенні вимог позову до відповідача - 2 ([PERSON].), суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, згідно зі змістом яких зміст правочину не має суперечити ЦК України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На переконання суду, відповідач-2 виконав обов'язок доказування, надав докази відповідно до ст. 57-59 ЦПК України, у зв'язку з чим є слушними його доводи. Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи №2912-13 від 16.01.2014 р. підписи від імені [PERSON], розміщені у графах «поручитель» у трьох примірниках договору поруки №46/3-п від 27.04.2006 р., який укладений між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України», виконані не [PERSON], а іншою особою (Т. 1 а.с. 262). За наведених вище обставин для суду відсутні підстави для прийняття висновку про відсутність волевиявлення [PERSON], як учасника правочину взяти на себе певні обов'язки за договором поруки №46/3-П від 27.04.2006 р.; судом на підставі висновку судової почеркознавчої експертизи та інших доказів (ст.ст. 57-59 ЦПК України) встановлена неправомірність дій позивача, пов'язана із підробленням підпису [PERSON] у договорі, тому даний позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у частині його вимог до [PERSON] задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial