Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач зазначає на те, що 09 березня 1995 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON], а 17 червня 2008 року шлюб між ними було розірвано. В період спільного проживання у них народились діти: син [PERSON], 1995 року народження, який на даний час є повнолітнім, донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Теребовлянського районного суду від 17.08.2006 року із відповідача на її користь на утримання дітей стягуються аліменти у розмірі по 20 гривень на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття. Відповідач своїх батьківських обов'язків не виконує, не турбуєтся життям та здоров'ям дитини, не здійснює будь-яких дій для виховання сина. Окрім того, розмір аліментів, які стягуються із відповідача на даний час помітно не відмовідають вимогам життя і їх недостатньо для нормального виховання дітей. На даний час відповідач має заборгнованість по сплаті аліментів. З огляду на вище викладене позивач просить ухвалити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнути із відповідача аліменти у твердій грошовій формі у розмірі 1500 грн., на дитину і до досягнення нею повноліття. Позивач у судовому засіданні надала заяву про уточнення позовних вимог та просить стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 2 500 гривень. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі та пояснила, що хоче щоб дитина побачила як вона проживає в Польщі. Відповідач постійно відключає телефон та відмовляється від спілкування, не надав дозвіл на виїзд дитини за кордон, аліменти не платив, до доньки не навідувався. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, позивач має право протягом усього розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що відповідач тривалий час дуже рідко спілкувався з дитиною і не надавав матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться життям дитини не надає матеріальної допомоги. Є докази, що він не сплачував аліменти, але на даний час заборгованість по сплаті аліментів погасив. Відповідач у судовому засіданні позов про позбавлення його батьківських прав не визнав, в частині стягнення аліментів визнав частково та згодний сплачувати по 200 гривень щомісяця. Також пояснив, що після розлучення з дружиною час від часу приходив до дітей, але в подальшому виїхав у Любарський район і став рідше батитись із дітьми. На його дзвінки ніхто не відповідав, відповідачка перешкоджала його спілкуванню із дітьми. Поїхати до дітей не мав змоги через матеріальні складнощі. Дозвіл на виїзд доньки за кордон надав, заборгованість по сплаті аліментів погасив. На даний час на утриманні має малолітнього сина. Представник органу опіки і піклування Любарської РДА у судовому засіданні пояснив, що на засіданні комісії було розглянуто дане питання, відповідач дав пояснення і комісія визнала за не доцільне позбавлення його батьківських прав. Позов в частині стягнення аліментів підтримують. Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON], пояснила, що батька не пам'ятає, лише те, що колись він їх із братом забирав. Не спілкувався з ними, не цівавився їх життям. На похороні бабусі він не підійшов тому що сказав, що не впізнав. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 09 березня 1995 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, свідоцтво [NUMBER]. Після реєстації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка. [INFO] народилась [PERSON], що стверджується свідоцтвом [NUMBER]. Її батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. 17 червня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, актовий запис № 71, свідоцтво [NUMBER]. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області № 2-367/2006 від 17 серпня 2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] у розмірі по 20 гривень на кожну дитину щомісяця до досягнення повноліття. Згідно розрахунку Теребовлянського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 29.05.2017 року [PERSON], станом на 01.06.2017 року має заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 820 грн. Згідно довідки Юрівської сільської ради № 1459 від 21.09.2017 року, [PERSON] проживає в [ADDRESS]. До складу його сім'ї входять дружина [PERSON], 1983 року народження, син [PERSON], 2012 року народження, баба [PERSON], 1928 року народження. Як вбачається із фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0849 від 10.10.2017 року, [PERSON], переказав на рахунок [PERSON], аліменти в сумі 900 гривень. З нотаріально посвідчених заяв [PERSON] від 13 червня 2016 року вбачається, що він надає згоду на оформлення візи для тимчасових поїздок та на тимчасові поїздки за кордон до Республіки Польща, в період з 01 липня 2016 року по 01 вересня 2017 року його малолітньої дочки [PERSON], [INFO] у супроводі її матері [PERSON], [INFO] та просить компетентні органи видати дочці проїзний документ для тимчасових поїздок за кордон (паспорт для виїзду за кордон). З нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 25 травня 2017 року вбачається, що він надає згоду на оформлення візи для тимчасових поїздок та на тимчасові поїздки за кордон до Республіки Польща, в період з 26 травня 2017 року по 26 травня 2018 року його малолітньої дочки [PERSON], [INFO] у супроводі її матері [PERSON], [INFO]. Згідно довідки № 474 Любарського РЦЗ від 21.09.2017 року [PERSON] перебуває на обліку як безробітній з 24 травня 2017 року. Своїм висновком № 1302/18 від 14 листопада 2017 року орган опіки та піклування Любарської районної Державної адміністрації враховуючи роль батька у вихованні, утриманні дітей, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім, надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності вважає не доцільним позбавлення [PERSON], 1976 року народження батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], 2002 року народження. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції «Про права дитини» держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком винятків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про неї. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено виключний перелік підстав для позбавлення мати чи батька дитини батьківських прав. Зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 18 Постанови N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." На підставі досліджених матеріалів справи та пояснень сторін у судовому засіданні, встановлено, що відповідач по справі [PERSON], будучи батьком дитини хоч і не достатньою мірою приділяє увагу вихованню та розвитку дитини, але й у судовому засіданні позивачем не доведено факт всебічного ухилення відповідачем від передбачених законом батьківських обов'язків. Сам же позивач у судовому засіданні зазначив, що бажає приймати участь у вихованні дитини, виплатив позивачці наявну у нього заборгованість по аліментах, на даний час також згоден сплачувати аліменти із збільшенням їх розміру. Окрім того, орган опіки та піклування згідно наданого висновку також вважає за не доцільне позбавлення відповідача батьківських прав. Саме тому, суд вважає, що у зв'язку з не доведеністю факту ухилення відповідача від виконання покладених на нього батьківських обов'язків позов у частині позбавлення його батьківських прав не підлягає до задоволення. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року становить 1689 гривень, з 1 травня 1777 гривень, з 1 грудня 1860 гривень. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Саме тому, враховуючи те, що після ухвалення рішення суду, згідно якого із відповідача стягуються аліменти на утримання доньки Мар'яни у твердій грошовій формі в розмірі 20 гривень, що на даний час є значно меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії, визначеної ЗУ Про державний бюджет України на 2017 рік», враховуючи також те, що на даний час відповідач є безробітнім та на його утриманні перебуває малолітній син, то суд приходить до висновку, що позов в частині зміни аліментів підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial