Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 січня 2018 року і до закінчення дитиною навчання та стягнення аліментів на утримання синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 січня 2018 року і до закінчення дітьми навчання. В обґрунтування вимог позивач вказує, що перебувє у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Від даного шлюбу у них народилось троє дітей: син [PERSON], син [PERSON] та син [PERSON], які проживають разом із нею в с.Йосипівка Тернопільського району Тернопільської області. Син [PERSON], досяг повноліття, однак продовжує навчатись на денній, контрактній формі навчання в Подільському Державному аграрному університеті в м.Кам'янець-Подільський Хмельницької області. Сини [PERSON] і [PERSON] є неповнолітніми та навчаються в Тернопільському вищому професійному училищі ресторанного сервісу і торгівлі. Вона регулярно здійснює витрати на їх навчання, харчування, одяг. Сини повністю перебувають на її матеріальному утриманні, оскільки відповідач усунувся від виконання батьківських обов'язків, а сини у зв'язку з навчанням не мають можливості працювати та отримувати дохід. Відповідач знаходиться у працездатному віці, має можливість надавати матеріальну допомогу, однак в добровільному порядку допомоги не надає. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явилась, хоча про час та місце була повідомлена належним чином. Попередньо від її представника адвоката - Снітинського Б.Є. надійшла заява про слухання справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Відзив на позов не подав та про причини неявки суду не повідомив. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 07 липня 1994 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], якій після одруження присвоєно прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07 липня 1994 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської адміністрації, про що зроблено актовий запис за №732. Від даного шлюбу у сторін народились: син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження від 19 липня 1996 року, виданим Йосипівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області; син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 березня 2001 року, виданим Йосипівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №1 та син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 березня 2001 року, виданим Йосипівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №2. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги синам не надає. Син [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані разом з матір'ю [PERSON] в с.Йосипівка Тернопільського району, що підтверджується довідкою за №207 від 11 вересня 2018 року, виданою Йосипівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. [PERSON] є повнолітнім, однак продовжує навчатись. Згідно довідки виданої Подільським державним аграрно - технічним університетом за №112 від 27 вересня 2018 року встановлено, що [PERSON] навчається на денній, контрактній формі навчання у Подільському державному аграрно-технічному університеті, з терміном навчання з 01.09.2017 року до 30.06.2020 року. Самостійно заробляти на життя у зв'язку з навчанням на денній формі син [PERSON] не має можливості. [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми. Відповідно до довідок за №201 та №202 від 10 вересня 2018 року, виданими Тернопільським вищим професійним училищем ресторанного сервісу і торгівлі вбачається, що [PERSON] та [PERSON] навчаються на денній формі навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі, з терміном навчання з 01.09.2016 року до 01.07.2020 року. Як вбачається з довідки за №209 від 13 вересня 2018 року, виданої Йосипівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] закінчена виплата допомоги по безробіттю та згідно записів трудової книжки остання ніде не працює. В судове засідання відповідач не з'явився, відзив не подав та будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не представив. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу вимог ч. 1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сини [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми, а тому відповідач зобов'язаний їх утримувати до досягнення повноліття. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є особою молодого віку, стан здоров'я задовільний, інших утриманців, крім синів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не має, приймаючи до уваги інтереси дітей та забезпечення їх гармонійного розвитку, суд вважає, що слід визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання синів [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 1500 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати з 06 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, вік та потреби дітей, для забезпечення їх гармонійного розвитку. Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчатись, слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до положень ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що син [PERSON] є повнолітнім, однак продовжує навчатись в Подільському державному аграрно-технічного університеті в м.Кам'янець-Подільський Хмельницької області на денній, контрактій формі навчання. Самостійно заробляти на життя не має можливості, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатною особою молодого віку, стан здоров'я задовільний, інших утриманців крім синів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не має. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину [PERSON] у зв'язку з продовженням навчання та розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON] слід визначити у розмірі 1500 грн. починаючи стягувати з дня пред'явлення позову 06.12.2018 року і до закінчення сином [PERSON] навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років та Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоров'я позбавлений можливості надавати таку матеріальну допомогу синам у розмірі визначеному судом. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивача про стягнення аліментів на синів [PERSON] та [PERSON] до закінчення ними навчання, оскільки 24.02.2018 року їм виповнилось лише 17 років, а вимоги ч.1 ст.199 Сімейного Кодексу України поширюються лише на повнолітніх, які продовжують навчання. Щодо часу з якого необхідно стягувати аліменти, слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, однак не одержала їх у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач звернулась до суду із позовом 06 грудня 2018 року (день подачі позову до суду) та до цього часу будь-яких дій щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей не вживала. Відтак, саме з 06.12.2018 року, підлягають стягненню аліменти. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial