Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", про визнання недійсним кредитного договору в порядку Закону України "Про захист прав споживачів", в обгрунтування позову зазначив, що 22.03.2013 року позивач підписав додаткову інформацію до анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-банку, відповідач вважає підписану додаткову інформацію до анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку - кредитним договором без номеру із відповідними правовідносинами. Позивач вважає, підписану додаткову інформацію до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послгу у А-Банку як кредитний договір недійсний враховуючи, що умови кредитного дорговору є несправедливими, оскільки вони містять вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 відсотків вартості) у разі невиконання зобов'язань за договором, та встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими позивач не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору. Позивач вважає що діяльність банку є такою, що вводить в оману, оскільки під час пропонування продукції споживачу не було надано або надано у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформацію, необхідно для здійснення свідомого вибору. Враховуючи вищевикладене просить суд визнати недійсним кредитний договір без номеру від 22.03.2013 року укладений між позивачем та відповідачем. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06 лютого 2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відзив від відповідача не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Судом встановлено, що на підставі укладеного 22 березня 2013 року між ПАТ «Акцент-Банк» та позивачем договору кредиту б/н, який складається із анкети-заяви, додаткова інформація до анкети-заяви, отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно із ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частини 1, 3 та 5 ст.203 Цивільного кодексу України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. З вищевстановлених обставин вбачається, що сторони домовились про всі умови оскаржуваного договору, його сукупну вартість та дійшли згоди з цього приводу, жодних доказів всупереч цьому та добровільності підписання спірного договору позивачем до суду не надано, тому суд не вбачає підстав, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання недійсним спірного договору. Суд не вбачає підстав, передбачених ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.61 Конституції України для визнання недійсним спірного договору. Перед підписанням договору, позивачу по справі була надана банком інформація правового характеру, в тому числі щодо проведення платежів з відсотковою ставкою в річних, про що свідчать підписи позивача. Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика вважається нечесною, якщо вводить споживача в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивачем не наведено жодних обставин, стосовно яких його введено в оману при укладенні договору, а також стосовно яких його вибір був несвідомим. В судовому засіданні встановлено, що спірний договір не суперечить чинному на час укладання договору законодавству та не є таким, що містить дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг, а тому суд не вбачає законних підстав для визнання його недійсним з вищевказаних підстав. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, суд не виходячи за межі заявлених позовних вимог, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed