Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] подала до суду позовну заяву про визнання недійсним технічної документації на домоволодіння від 04 жовтня 2000 року виготовленої Миколаївським бюро технічної інвентаризації на ім'я [PERSON], свідоцтва про право на спадщину виданого Любашівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області. Посилається на те, що її батько [PERSON] мав на праві особистої власності домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] Побудовано воно ним на земельній ділянці мірою 672 м. кв. і зареєстровано 10 вересня 1966 року в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації реєстром № 1020531. Згідно рішення Миколаївського районного суду від 09 лютого 1971 року ? частина домоволодіння з конкретно вказаними приміщеннями була відчужена співмешканці її батька, [PERSON]. В зареєстрованому шлюбі вона з ним не була. Рішенням Миколаївського районного суду від 09 лютого 1971 року [PERSON], зареєструвала в Березівському бюро технічної інвентаризації 03 липня 1973 року, через 2 роки і 5 місяців після його винесення, а не впродовж одного року, що передбачено законом. Вона втратила право власності на ? частину домоволодіння. Все домоволодіння і земельна ділянка мірою 672 м. кв., на якій воно розташовано, до 1973 року по Миколаївській селищній раді і Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації належало її батькові, [PERSON]. Ні Миколаївською селищною радою, ні Миколаївським районним судом земельна ділянка мірою 672 м. кв., на якій розташоване домоволодіння у батька не відбиралася. Згідно договору дарування від 16 травня 1973 року ? частина домоволодіння з конкретно вказаними приміщеннями і господарськими будівлями передана позивачці. В пункті першому договору дарування записано, що домоволодіння розташоване на земельній ділянці мірою 672 м. кв.. Згідно рішення виконкому Миколаївської селищної ради № 14 від 28 червня 1973 року позивачка добудувала до свого будинку кімнату розміром 4,5х4,5 м. і веранду розміром 4,0х2,0 м.. Рішенням виконкому Миколаївської селищної ради № 10 від 26 червня 1975 року добудовані приміщення прийняті в експлуатацію за актом прийому. В зв'язку з тим, що [PERSON], отримала домоволодіння в особисту власність згідно договору дарування від 16 травня 1973 року розташованого в [ADDRESS], Одеської області, за поданням виконкому Миколаївської селищної ради, виконком Миколаївської районної ради народних депутатів рішенням № 280 від 14.09.1973 року зобов'язав позивачку звільнити комунальну квартиру в [ADDRESS], в якій [PERSON] проживала до 01 жовтня 1973 року. Рішенням виконкому Миколаївської селищної ради № 19 від 11.09.1973 року порушений позивачки договір дарування на домоволодіння. Пунктом першим цього рішення виключена з договору дарування домоволодіння земельна ділянка мірою 672 м. кв., на якій воно розташоване. Другим пунктом рішення № 19 від 11.09.1973 року земельна ділянка мірою 672 м.кв., поділена між позивачкою і [PERSON], по 336 м. кв.. Рішенням № 27 від 04.08.1980 року пункт другий рішення № 19 від 11.09.1973 року скасований. Таким чином вищевказаними рішеннями виконкому Миколаївської селищної ради у позивачки незаконно з договору дарування домоволодіння виключена земельна ділянка мірою 672 м. кв. і передана не по належності співмешканці її батька, [PERSON], якій згідно рішення Миколаївського районного суду від 09 лютого 1971 року належала квартира. Земельна ділянка мірою 672 м. кв. їй не належала. Ще до виключення у неї з договору дарування домоволодіння земельної ділянки, 25 червня 1973 року, Березівське БТІ виготовило і видало співмешканці батька [PERSON] технічну документацію на все домоволодіння з її приміщеннями і зі всією земельною ділянкою мірою 672 м. кв. за реєстром № 1020531. Технічна документація завірена печаткою Миколаївської селищної ради. Тобто незаконно переоформлено на [PERSON] все домоволодіння. Внаслідок неправомірних дій Березівського БТІ і Миколаївської селищної ради позивачка позбавлена права власності на домоволодіння. [PERSON], і батько як сторони договору дарування виконали повністю умови договору, а виконавчий комітет Миколаївської селищної ради не мав права самостійно змінювати умови договору дарування. Крім того виконавчий комітет Миколаївської селищної ради не звертався до суду про визнання договору дарування, в цілому або окремих його пунктів не дійсними. На той час договори дарування на домоволодіння нотаріально посвідчувалися у Миколаївській селищній раді, так як нотаріальної контори в Миколаївському районі не було. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 255 ЦК України 1963 року право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власнику. 28 березня 1989 року [PERSON] продала належну їй 1/2 частину будинку зі всією земельною ділянкою мірою 672 м. кв. [PERSON] з конкретно вказаними приміщеннями згідно рішення Миколаївського районного суду від 09 лютого 1971 року і передала їй технічну документацію на все домоволодіння з її приміщеннями, належні їй згідно договору дарування і прибудовані нею. Договір купівлі-продажу не відповідає рішенню Миколаївського районного суду від 09 лютого 1971 року, земельна ділянка їй не належала. В першочерговості купівлі ? частини будинку в судовому порядку їй відмовлено. Миколаївське районне бюро технічної інвентаризації 04.10.2000 року, після смерті [PERSON], виготовило на її ім'я технічну документацію на домоволодіння не згідно договору купівлі-продажу жилою площею 19,4 м.кв , загальною площею 28,53 м.кв., а на все домоволодіння з її приміщеннями жилою площею 45,8 м.кв.. Любашівська районна державна нотаріальна контора Одеської області 12.04.2003 року видала дочці [PERSON], [PERSON], свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння в [ADDRESS] не згідно договору купівлі-продажу від 28 березня 1989 року, а по підробленій технічній документації на домоволодіння, виготовленої Миколаївським районним бюро технічної інвентаризації 04.10.2000 року, жилою площею 45,8 м.кв.. Прибудована позивачкою кімната, літня кухня, веранда, 5 сараїв, підвал, вбиральня, огорожа їй не належить. Згідно документів, домоволодіння повинно належати їй. Позивачка [PERSON], в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягала. Представник відповідача, начальник Миколаївського РБТІ Кривоус Н.Г., в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], не визнала та пояснила, що згідно інвентарних даних, жодних порушень чи підробок, на які вказує позивачка, при виготовлені технічної документації на домоволодіння по [ADDRESS] допущено не було, все відповідає діючому на той час законодавству. Представник Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність. Просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Представник Любашівської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Представник Березівського бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з'явився у зв'язку із скороченням діяльності філії ( Т. 1, а.с. 127). Суд, вислухавши в судовому засіданні доводи позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки з наступних підстав. За змістом ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Згідно з ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко -і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин,що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов"язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Судом встановлено, що правовідносини між сторонами, тобто спадкові правовідносини виникли у 1971 році, під час дії ЦК Української РСР 1963 року, тому до цих правовідносин слід застосовувати і норми Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що за інвентарною справою № 585 від 10.10.1966 року заведеною на домоволодіння [ADDRESS] право власності за [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] Одеським міжміським бюро технічної інвентаризаці не зареєстровано. За рішенням від 09 лютого 1971 року народного суду Миколаївського району Одеської області між подружжям [PERSON] розділено майно на право особистої власності ( житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] ) : [PERSON] : одну другу частину житлового будинку - кімната з південно-західної сторони площею- 19.38 кв.м. коридор -3.76 кв.м., веранда-8.51 кв.м., кладова літера «В» під одним дахом з літнею кухнею, кладова під вугілля літ. «Е» за інвентарною справою № 585 від 10.10.1966 року Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації; [PERSON]: одну другу частину житлового будинку -кімната зі східної сторони площею 10.53 кв.м., спальня площею-7.10 кв.м. тамбур-3.39 кв.м., літня кухня літера «Б», сарай літера «Г» за інвентарною справою № 585 від 10.10.1966 року Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації ( Т. 1, а.с. 20). 16 травня 1973 року [PERSON] подарував [PERSON] одну другу частину житлового будинку з двох кімнат площею 19 кв.м., літню кухню, сарай, одну другу частину погріба. Договір дарування посвідчений секретарем Миколаївської селищної ради реєстровий номер 39 ( Т. 1, а.с. 8). Право власності на житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] зареєструвала 01.10.1975 року. За рішенням № 14 від 28.06.1973 року виконкому Миколаївської селищної Ради депутатів трудящих [PERSON] добудувала кімнату розміром 4.5м на 4.5 м і веранду розміром 2м на 4 м. За рішенням №10 від 26 червня 1975 року виконкому Миколаївської селищної Ради добудована частина будинку прийнята в експлуатацію. Згідно інструкції від 31.01.1966 року «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP п.26 а саме, якщо один з власників спільного будинку з дозволу місцевого органу влади зробив прибудову або перебудову, внаслідок чого належна йому частка в загальній власності змінилася, і ніхто з співвласників цього не оспорює , орган комунального господарства, а де його немає виконком місцевої Ради депутатів трудящих, за письмовою заявою співвласників і після належної перевірки, на підставі рішення виконкому про зміну часток які належали співвласникам і про оформлення права власності в нових частках видає кожному з них замість правовстановлюючих документів, свідоцтва про право особистої власності на відповідну частку будинку ( домоволодіння ). За рішенням від 02.10.1980 року Народного суду Миколаївського району Одеської області земельна ділянка під город, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] використовується [PERSON] і [PERSON] в рівних частках ( Т. 1, а.с. 172). На касаційну скаргу [PERSON] рішення Миколаївського районного суду від 02.10.1980 року залишили без змін, доповнивши результативну частину фразою «двір залишити в загальному користуванні» ( Т. 1, а.с. 192-193). 03.07.1973 року [PERSON] зареєструвала право власності на ? частину домоволодіння, на підставі рішення Миколаївського районного суду. 28.03.1989 року [PERSON] отримала довідку-характеристику виготовлену Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації на ? частину житлового будинку [ADDRESS] для відчудження. 05.04.1989 року [PERSON] зареєструвала право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.03 1989 року посвідченого державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори зареєстровано в реєстрі за № 307 ( Т. 1, а.с. 152-153). За договором купівлі - продажу [PERSON] купила ? частину житлового будинку під літ. «А» жилою площею 19.4 кв.м., веранду, коридор, кладову корисною площею 28.6 кв.м., за адресою [ADDRESS]. Згідно наказу № 56 від 13.12.1995 року Державного комітету України по житлово-комунальному господарству « Про затвердження правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 19996 року № 31/1056 п.1.4 державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів. До 1997 року інвентаризація об'єктів нерухомості проводилась Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації. З 1997 року в Миколаївському районі було засноване державне комунальне підприємство «Миколаївське районне бюро технічної інвентаризації». В жовтні 2000 року [PERSON] звернулась в Миколаївське РБТІ для проведення поточної технічної інвентаризації житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Миколаївським районним бюро технічної інвентаризації була проведена поточна технічна інвентаризація житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] видана на ім'я [PERSON] технічна документація 04.10.2000 року на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями літ. «А» веранди літ. «а1», літ. «а2»,прибудова кухня літ. «а3», сарай літ. «Б,В,Г,Е,Ж», погріб літ. «Д»,вбиральня літ. «3», ворота № 1, огорожа № 2, яка складається з житлової кімнати площею - 19.4 кв.м., веранди «а1» коридору, кладовищ загальною корисною площею 28.65 кв.м.. В січні 2003 року [PERSON] звернулася в Миколаївське РБТІ з замовленням на виготовлення довідки - характеристики для отримання спадщини на1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.1989 року посвідченого Миколаївською державною нотаріальною конторою Одеської області реєстровий № 307. Згідно інструкції про порядок видачі довідок-характеристик на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації ( Наказ № 35 від 30.04.1996 року Державного комітету України по житлово - комунальному господарству. Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 червня 1996 року за N 273/1298) [PERSON] була видана довідка характеристика для отримання спадщини на ? частину житлового будинку літ. «А», житловою площею 19.4 кв.м., веранду літ. «а1», коридор, кладову, загальною корисною площею 28.65 кв.м, інвентаризаційною вартістю 4459 гривень. В липні 2003 року [PERSON] звернулась в Миколаївське РБТІ з заявою про реєстрацію права власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] інвентаризаційною вартістю 4459 гривень на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.04.2003 року виданого Любашівської державною нотаріальною конторою Одеської області зареєстровано в реєстрі за № 749. 17.07.2003 року Миколаївським районним бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS]. В грудні 2004 року [PERSON] звернулась в Миколаївське РБТІ з заявою про внесення змін до Реєстру прав власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] на підставі рішень Миколаївського районного суду від 27.11.2003 року справа № 2-264/2003 року та від 17.08.2004 року справа № 2-288/2004 року. На теперішній час за [PERSON] Миколаївським районним бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS], що складається з веранди літ. «а1», «а4» ( кімнати 1-1,1-4,1-5 ),коридору 1-2, житлової кімнати 1-3, загальною площею 36.75 кв.м., житловою площею 19.38 кв.м.,1/2 частини погріба літ. «Д». Право власності за позивачкою [PERSON] на іншу ? частину житлового будинку з будівлями та спорудами по [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 71 ЦК України 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до вимог ст.80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред"явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Встановлені законом строки позовної давності та порядок їх обчислення не можуть бути змінені угодою сторін (ст. 73 ЦК 1963 року), а суд повинен при розгляді спору застосувати позовну давність незалежно від заяви сторін (ст. 75 ЦК України 1963 року). З огляду на зміст ст.ст. 71,80 ЦК України 1963 року їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у випадках, коли буде доведено існування самого суб"єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено,що у позивача немає суб"єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось,суд повинен відмовити в позові не через пропущений строк позовної давності, та за безпідставністю матеріально-правової норми. Аналогічне по суті правило закріплено ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України). Позивачкою не представлено жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду щодо визнання недійсним технічної документації на домоволодіння від 04 жовтня 2000 року виготовленої Миколаївським бюро технічної інвентаризації на ім'я [PERSON], свідоцтва про право на спадщину виданого Любашівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд відмовляє в задоволенні позивних вимог позивачки.

Outcome: dismissed