Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивачка в позовній заяві та в судовому засіданні просить розірвати шлюб, який укладений між нею та відповідачем 07.02.2017 року у Заліщицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №9, покликаючись на те, що більше року вони разом не проживають не ведуть спільного господарства та не цікавляться одне одним. За таких умов позивачка, як вона стверджує, втратила до відповідача почуття любові та поваги, тому їх шлюб перетворився у формальність і підлягає розірванню. Також позивачка просить після реєстрації розірвання шлюбу надалі іменувати її прізвищем " [PERSON] ". У сторін від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Ухвалою суду 17.08.2021 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз`яснено наслідки його неподання без поважних причин. Відповідач відзиву на позов не подав, в судовому засіданні визнав позов повністю, просить його задоволити. Відповідно до ст.206 ч.1 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов слід задоволити, виходячи із наступного: [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб 07.02.2017 року у Заліщицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №9, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 07.02.2017 року. Судом встановлено, що у сторін від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивачка наполягає на розірванні даного шлюбу, з мотивів того, що він є на шкоду її інтересам. Відповідно до положень ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на рівній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 ч.3 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних пістав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", зокрема п.11 абз.6, судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд вважає, що визнання відповідачем даного позову слід прийняти, так як воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому, суд вважає, що оскільки сторонами втрачено взаємне почуття любові та поваги, подальше збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін, шлюб між ними слід розірвати. Вирішуючи, відповідно до ст.141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved