Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, в порядку регресу. В позовній заяві зазначив, що 12.11.2013р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» та [PERSON] був укладений Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4647103. Відповідно до даного Полісу була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер «АР 0223 ВЕ». 08.04.2014р. в м. Запоріжжя на перехресті вул. Дніпропетровське шосе вул. Піщана мала місце дорожньо-транспортна пригода «ЗАЗ», державний реєстраційний номер «АР 0223 ВЕ», під керуванням [PERSON], та мотоцикла «Хонда». державний реєстраційний номер «АР 3918 АА», під керуванням [PERSON]. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2014р. [PERSON] була визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АС/4647103. Позивач визнав вказану подію страховим випадком відповідно до чого здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 8192,60грн., що підтверджується страховим актом від 04.09.2014р., тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати повязані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 8192,60грн. та витрати на сплату судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив задовольнити позов у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що з позовними вимогами ПАТ «СК «Провідна» не згодна, оскільки, 02.04.2014р. вона, як власник, зареєструвала автомобіль [NUMBER]» в органах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України. 02.04.2014р. та вона застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, уклавши Договір (Поліс) №АС/9716654 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з АТ «УОСК». Таким чином з 02.04.2014р. вона керувала автомобілем [NUMBER] не як «водій, що на законних підставах керує автомобілем», а як «власник». Ні з якими іншими страховими компаніями, в тому числі і Страховою компанією «Провідна», вона ніяких договорів не укладала, тому просить у позові відмовити. Адвокат відповідачки [PERSON], проти позову заперечувала оскільки, [PERSON] діючи згідно полісу, укладеного з АТ «УОСК», та п.33.1.4 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомила АТ «УОСК» рекомендованим листом від 10.04.2015р. Таким чином, власник транспортного засобу [PERSON] виконала всі умови та в зазначений строк повідомила страховика, з яким у неї був укладений договір. Також зазначила що, регресний позов подається до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП: якщо страхувальник (водій) керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння або під впливом наркотичних, психотоксичних чи інших одурманюючих речовин; якщо страхувальник (водій) керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; якщо страхувальник (водій) після дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди чи ухилився від проведення в установленому порядку перевірки, констатуючої дію алкогольних напоїв, наркотичних, чи інших одурманюючих речовин чи споживав ці речовини після ДТП до відповідної констатуючої перевірки; якщо ДТП визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та порядку транспортного засобу існуючим вимогам ПДР України; якщо страхувальник (водій) не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2. п.33.1. ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Перелік, зазначений в ст.38 Закону є вичерпним, водієм [PERSON] ці умови не порушені, тому СК «УОСК» не має до неї жодних претензій, а посилання СК «Провідна» на ст.38 зазначеного Закону України є безпідставним, незаконним, оскільки [PERSON] не повинна була повідомляти про ДТП страхову компанію, з якою не укладала договір і про існування поліса з якою взагалі не знала. Оскільки поліс №АС 4647103, на який посилається позивач, укладав [PERSON], який не був попереднім власником зазначеного автомобіля, а до купівлі новим власником [PERSON], лише по довіреності керував транспортним засобом. Також вважає, що неналежним доказом є Довідка № 9371850, що додана позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, яка отримана невідомим чином і до того ж містить неправдиві свідчення. А саме в довідці зазначено, що у [PERSON] відсутній поліс обовязкового страхування, «не застрахований», що не відповідає дійсності. Свідчення про те, що автомобіль був, на момент ДТП, застрахований міститься у вироку Ленінського районного суду від 06 червня 2014р. тому з зазначених вище підстав просить у позові відмовити. Третя особа представник ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не зявився, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що АТ «УОСК» було змушено відмовити [PERSON] (потерпілій особі) у виплаті страхового відшкодування у звязку з тим, що договір страхування укладений між ними та [PERSON]В № АС/9716654 від 01.04.2014р. є нікчемним. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків: Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.131 ЦПК України передбачає, що сторони зобовязані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Відповідно до ст.1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. В судовому засіданні встановлено, що 12.11.2013р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» та [PERSON] був укладений Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4647103. Відповідно до цього Полісу була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер «АР 0223 ВЕ». 08.04.2014р. в м. Запоріжжя на перехресті вул. Дніпропетровське шосе вул. Піщана мала місце дорожньо-транспортна пригода «ЗАЗ», державний реєстраційний номер «АР 0223 ВЕ», під керуванням [PERSON], та мотоцикла «Хонда». державний реєстраційний номер «АР 3918 АА», під керуванням [PERSON]. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2014р. [PERSON] була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням по адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування, одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.1 ст.22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. З огляду на вищевказане, потерпіла від дорожньо-транспортної пригоди особа [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АС/4647103. Позивач визнав вказану подію страховим випадком, відповідно до чого здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 8192гри. 60коп., що підтверджується страховим актом від 04.09.2014р. Відповідно до ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мас до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з абз. "ґ" п.п. 38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33 цього Закону. Підпунктом 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 07.08.2011р.) передбачено, що учасники дорожньо-транспортної пригоди зобовязані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Однак, із внесенням ЗУ від 17.02.2011 №3045-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо, державно-транспортної пригоди та виплати страхового відшкодування» змін у ст.33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було розширено перелік обовязків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у звязку з чим обовязок, зазначений у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 вищевказаного закону (у редакції, чинній до 07.08.2011р.) був викладений уже в пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 даного закону, згідно з яким у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Проте, відповідні зміни до абз. "г" п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 вищезазначеного закону внесені не були. При цьому, виходячи з аналізу ст.ст. 33,38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», слід зазначити, що у звязку із внесеними до вищевказаного закону змінами збережено як обовязок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, письмового повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 ст.33 та підпунктів п. 38.1 ст. 38 вищевказаного Закону після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011 N 3045- VI, не може обмежувати встановлене ст.38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника (водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду) у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про ДТП. Верховним Судом України у постанові № 6-1 цс 14 від 12.02.2014р., яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, висловлена правова позиція про те, що неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником (або водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду) в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Нормами п.38.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено альтернативне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до або страхувальника, або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. З огляду на вищезазначене доводи відповідача про те, що вона не укладала Договір (Поліс) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4647103, у звязку з чим не порушував вимог п. 33.1.2 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо своєчасного повідомлення позивача про ДТП, і не може у звязку з наведеним нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок ДТП, не може бути взято до уваги. Окрім того, судом встановлено, що відповідачка на момент ДТП була не лише водієм, забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, а й власником забезпеченого автомобіля. Разом з тим, відповідно д ст.20-1 Закону України «Про обовзкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обовязки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. Так, відповідно до пункту 17.3 ст. 17 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобовязаний повідомити страховика про всі діючі договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Відповідно до розяснення Моторне (транспортне) страхове бюро України при укладенні другого договору ОСАЦВ страхувальнику необхідно обовязково попередити страховика про перший укладений договір страхування. В такому випадку обоє догорів страхування є дійсними. Якщо страховик, який укладав другий договір ОСАЦВ не був повідомлений про існування першого договору ОСАЦВ, другий договір страхування є нікчемним. У разі настання страхової події і за умови, що обоє страховиків було поінформовано про наявність двох договорів ОСАЦВ, заподіяна шкода потерпілому може бути відшкодована ( в межах страхових сум відповідно до умов укладених договорів) і першим і другим страховиком у будь-якому співвідношенні за їх домовленістю. Якщо ж страхувальник, при укладені другого договору страхування, не повідомив страховика про наявність іншого чинного договору страхування, то виплата може бути лише за першим договором. Визнання нікчемних договорів дійсними можливе лише у судовому порядку. З огляду на вищевикладене слід відмітити, що Поліс №АС/4647103 на момент ДТП був чинним й у позивача не було підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування потерпілому. Так, підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування визначені ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Твердження відповідачки, що довідка №9371850 про дорожньо-транспортну пригоду не є належним доказом по справі є хибними. Зазначена Довідка видана співробітниками УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області та відповідає вимогам визначеним Наказом МВС України N389 від 04.07.2011р. «Про затвердження Порядку видачі довідки про дорожньо-транспортну пригоду та її форми». Відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України, за регресним зобовязанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. Як вбачається з вище наведеного, право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 05 вересня 2014р., що підтверджується платіжним дорученням №'040259 від 05.09.2014р. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві рекомендованим листом була направлена претензія про відшкодування збитків в порядку регресу за вих. №Р/45742/14/9 від 25.11.2014р. яка направлялася відповідачці, однак дане поштове відправлення повернулося позивачу за закінченням терміну зберігання. Крім того, в процесі страхового розслідування АТ «УОСК» встановило, що транспортний засіб ЗАЗ, д.р.н. АР 0223ВЕ на момент ДТП одночасно був застрахований за двома полісами обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон): «Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу». Відповідно до ст. 2 Закону, відносини у сфері обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Відповідно до ст. 989 Цивільного кодексу України якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що обєкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається Згідно ч.1. ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Враховуючи вищевикладене, діючим є поліс обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був укладений першим. Оскільки транспортний засіб засіб ЗАЗ, д.н.з. АР 0223ВЕ на момент ДТП був застрахований в ПрАТ «СК «Провідна» за полісом ОСЦПВВНТЗ №АС/4647103, який має строк дії згідно інформації МТСБУ з 13.11.2013р. до 12.11.2014р., то договір страхування укладений між [PERSON] та АТ «УОСК» ОСЦПВВНТЗ №АС/9716654 від 01.04.2014р. є нікчемним, стягнення з неї у регресному порядку виплати страхового відшкодування, здійсненої ПрАТ «СК «Провідна» потерпілому [PERSON], є законним та обґрунтованим. Аналізуючи в сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат повязаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 8192,60грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню, понесені позивачем, судові витрати які складаються зі сплати судового збору в розмірі 243,60грн.

Outcome: approved