Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що12.03.2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування\~гаражу за яким позивачка отримала у дар гараж № [NUMBER] цегляний, площею 23,4 кв.м., що знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Металург» правонаступником якого є Обслуговуючий кооператив «Автогаражний кооператив «Металург». Приблизно в 2006 році позивачка з чоловіком [PERSON] , [INFO] який помер [INFO] , поставили на зберігання автомобіль ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору до вказаного гаражу. Періодично, її чоловік навідувався до приміщення гаражу. 03.08.2017 року з метою здійснення огляду гаражу та речей у ньому було встановлено, шо ворота гаражу які складаються з двох половин, з однієї сторони були відігнуті майже навпіл, при цьому гвинтовий замок був в положенні відчинено, а замість навісного замку знаходиться зовсім інший замок. Вказаний новий замок було вирішено зняти (збити). В подальшому, зайшовши до середини приміщення гаражу ми помітили, що автомобіль ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер [NUMBER] розукомплектований та з нього викрадено деталі. Голова правління гаражного кооперативу повідомив позивачці, що в неї була заборгованість зі сплати комунальних послуг, рішенням кооперативу гараж було вилучено, замки були збиті та поставлено новий замок. Також повідомлено, що все майно, що знаходиться у приміщенні гаражу відтепер являється власністю кооперативу. За заявою позивачки до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017040710002096 від 18.08.2017 було внесені відомості за ч. 3 ст. 185 КК України, на даний момент ведеться досудове розслідування. Також їй випадково стало відомо про те, що 19.02.2018 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на гараж - запис номер 24968111, здійснений державним реєстратором Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Василевською Аллою Сергіївною Так, згідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що підставою виникнення права власності Відповідача на гараж є: -Довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі від 14.02.2018 року №67, виданий ОК «АГК «Металург»; Технічний паспорт від 16.02.2018 року, виданий КП ДОР «Криворізьке БТІ». На підставі викладеного, позивачка просить суд визнати право власності за [PERSON] ( [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на гараж № [NUMBER] ( [NUMBER] двадцять вісім), що знаходиться ш території Обслуговуючого кооперативу «Автогражний кооператив «Металург», місцезнаходження якого: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, Дзержинський район, вул. Цимлянська, будинок 3. -Витребувати майно - гараж № [NUMBER] (чотириста двадцать вісім), що знаходиться на території Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Металург», місцезнаходження якого: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, Дзержинський район, вул. Цимлянська, будинок 3, із чужого незаконного володіння [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Інгулецьким РВ Криворізького МУ РМВС України в Дніпропетровській області 28.12.2004 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). - Скасувати запис від 19.02.2018 року №24968111, здійснений на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39815679 від 22.02.2018 року про право власності [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Інгулецьким РВ Криворізького МУ РМВС України в Дніпропетровській області 28.12.2004 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на гараж № [NUMBER] , що знаходиться на території Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Металург», місцезнаходження якого: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, Дзержинський район, вул. Цимлянська, будинок 3. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач-1 [PERSON] повідомлявся судом неодноразово про перебування в провадженні судді даної справи, проте, правом на подачу відзиву не скористався. Відповідач-2 у своєму відзиві пояснив, що діяв згідно вимог законодавства, просив не покладати на них судові витрати. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~статтею 16 ЦК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно договору дарування від 12.03.2003 року [PERSON] подарувала [PERSON] гараж № [NUMBER] , що знаходиться у гаражно-будівельному кооперативі «Металург» (а.с. 11, 12). Пунктом 6 Договору визначено, що право власності щодо гаражу, який відчужується, виникає у [PERSON] з моменту нотаріального оформлення договору. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Панченко А. А. 12.03.2003 року, зареєстровано в реєстрі за №1580. Частиною\~1\~ст. 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається\~в\~порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія [PERSON] проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Відповідно до\~статті 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, суд звертає увагу на позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-11085св12, викладену в ухвалі від 11.05.2012. Зокрема у цій справі суд зазначив, що рішення про визнання права власності, прийняте в порядку ст. 392 ЦК України, не породжує право власності, а підтверджує право власності, яке вже виникло на підставі закону або договору, а тому відсутність реєстрації рішення суду як правовстановлюючого документа в органах державної реєстрації не впливає на правовий статус об`єкта нерухомості. Тобто, фактично, суд зазначив, що реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна у державному реєстрі не є критичним для цілей підтвердження права власності на нерухоме майно у спорі щодо права власності. Такий висновок цілком відповідає викладеним у ст. 3 ЦК України таким принципам цивільного права, як добросовісність та розумність. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, віл 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13,15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року). Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Отже, у суду не виникає жодних сумнівів щодо правомірності набуття права власності позивача [PERSON] на гараж № [NUMBER] , що розташований у гаражно-будівельному кооперативі «Металург», отриманий нею згідно договору дарування від 12.03.2003 року. Водночас, як вбачається з письмових матеріалів справи, 28.01.2017 року комісія у складі 7 осіб відкрила гаражі боржників, зокрема, гараж № [NUMBER] , металеві деталі були здані на металолом, отримані кошти передані на потреби кооперативу. Вказане підтверджено актом №1 (а.с. 24). За даним фактом позивачка звернулась до Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення злочину, відомості внесено до ЄРДР за №12017040710002096 від 18.08.2017 року, [PERSON] визнано потерпілою особою. Кримінальне провадження відкрито за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 25,26,27-30). Державним реєстратором КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Василевською Аллою Сергіївною на підставі довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, зареєстровано право власності на нерухоме майно гараж у блоці № [NUMBER] за № [NUMBER] , що розташований в м. Кривий Ріг, автогаражний кооператив «Металург», власник [PERSON] (а.с. 13). При цьому, третя особа Обслуговуючий кооператив «Автогаражний кооператив «Металург» повідомлявся про перебування в провадженні судді даної цивільної справи, ухвалою суду від 20.01.2020 року роз`яснено право та строки на подачу пояснень. Однак, у встановлені строки від третьої особи пояснення не надійшли, жодних підтверджень щодо наявної заборгованості позивачки за комунальні послуги, або доказів законності відкриття гаражу без згоди власника [PERSON] до письмових матеріалів справи надано не було. Ст. 328 ЦК України, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, предметом доказування є наявність у позивача права власності на спірне майно та незаконність володіння цим майном з боку відповідача. \~Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). \~\~\~\~ Пунктом 23 вказаної Постанови визначено, що відповідно до\~статті 387 ЦК\~та частини третьої\~статті 10 ЦПК\~особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Необхідно також враховувати і судову практику, яка склалася при вирішенні даної категорії правових спорів, зокрема на рішення Верховного суду України по справі № 6-327цс15 від 23.12.2015 (№ в ЄДРСРУ 55159817), яке передбачає, що виходячи з положень закону право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна. Отже, суд доходить до обґрунтованих висновків, що нерухоме майно гараж, вибув з власності позивача поза її волею, оскільки не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, спірне нерухоме майно підлягає витребуванню від [PERSON] на підставі ст. 392 ЦК України на користь [PERSON] як законного власника. Крім того, підлягають задоволенню вимоги позивача в частині скасування запису про реєстрацію права власності виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір полягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Оскільки, вимога про скасування запису є похідною від спору про витребування спірного майна, а відтак у зв`язку з задоволенням позову про витребування майна, вимоги щодо скасування запису про державну реєстрацію права власності за відповідачем, підлягають задоволенню. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, у зв`язку з чим підлягають повному задоволенню. Оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що позивачем доведений факт належності їй спірного гаражного боксу, суд доходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову\~на підставі чого позовні вимоги\~підлягають задоволенню. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 12.11.2019 року (а.с. 1). Крім того, позивачем були здійснені витрати на правову допомогу у сумі 9000 грн. (а.с.40, 41,42). Крім того, позивачка зверталась до суду із заявою про забезпечення позову, за що сплачувала судовий збір у розмірі 352,60 грн. (а.с. 43). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то і судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно. На підставі викладеного та

Outcome: approved