Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що 27 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит в розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим у неї перед банком станом на 30 вересня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 46439,95 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 7193,49 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 33908,84 гривень, заборгованість за пенею та комісією -2650 гривень та штраф (фіксована частина) - 500 гривень і штраф (процентна складова) - 2187,62 гривні. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 46439,95 гривень та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що при укладенні договору 27 вересня 2006 року сторонами були обговорені всі істотні умови договору. Підписавши заяву позичальника, відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами і є договором про надання банківських послуг. Спочатку відповідачу була випущена одна кредитна картка, а потім картка перевипускалась. З виписки з карткового рахунку чітко видно встановлення відповідачу кредитного ліміту, а з розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] частково сплачувала заборгованість за договором та свідчить про те, що остання знала про умови кредитування. Вказані документи є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не проводилась. Крім того, зауважив, що пеня на залишок заборгованості нараховується автоматизовано. Оскільки договір ніким не оспорювався, зобов'язання належним чином не виконані, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила суду, що, на її думку, вона не має боргових зобов'язань перед позивачем. Вважає, що позивач не надав суду жодних доказів щодо її заборгованості. Розрахунок заборгованості, копія заяви позичальника, умови та правила надання банківських послуг, на її думку, не підтверджують факт існування боргу. Так, розрахунок заборгованості не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Крім того, зазначила, що її не повідомляли про нарахування відсотків. Копія заяви позичальника не містить умов, які є істотними для кредитного зобов'язання, а умови та правила надання банківських послуг взагалі нею не підписані. Вважає доводи позивача, які містяться в позовній заяві надуманими, позовну заяву необґрунтованою та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справив межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав. Під час розгляду справи по суті встановлено, що 27 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, який представляє собою заяву відповідача, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, згідно з яким відповідач отримала кредит в розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 4-6, 7, 8-13). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта на картці «Універсальна» № [NUMBER] 27 вересня 2006 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 2800 гривень, в подальшому неодноразово було збільшено кредитний ліміт в сумі 8000 гривень, картка неодноразово перевипускалась /а.с. 93, 94, 125/. Пунктом 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Своїм підписом у заяві відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком кредитний договір. Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6. Умов та Правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Згідно зі ст. 526, ст. 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Крім того, згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за вказаним кредитним договором стосовно надання кредиту виконав, а [PERSON] в порушення умов договору зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим у неї перед банком утворилася заборгованість. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 4-6, 150-152) сума заборгованості [PERSON] за кредитом перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30 вересня 2016 року складає 7193,49 гривень, з якою суд погоджується. Стосовно заборгованості по процентам за користування кредитом, вказаної позивачем в розрахунку заборгованості в сумі 33908,84 гривень, суд приходить до такого. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Як видно з п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Однак відповідно до заяви, що є невід'ємною частиною договору про надання банківських послуг, процентна ставка по кредитному ліміту узгоджена сторонами 3% в місяць з рахунку 360 днів у року, тобто 36% на рік. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право проводить зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, зобов'язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Відповідно до п. 4.9 вказаних Умов банк зобов'язаний не менше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку. Заява не містить умов про спосіб надання виписку про стан картрахунку. Але банк не надав суду доказів дотримання ним процедури, визначеної п. 5.3 Умов щодо своєчасного сповіщення відповідача у спосіб, передбачений договором, про зміну розміру фіксованої процентної ставки та її нарахування у подвійному розмірі, тому підстав для застосування підвищеної процентної ставки суд не вбачає. Крім того, не можна вважати обґрунтованим і застосування подвійного розміру процентів до простроченої заборгованості, оскільки підстави застосування подвійної процентної ставки до простроченої заборгованості Умовами та правилами надання банківських послуг не передбачені, а також подвійна процентна ставка суперечить змісту статті 1048 ЦК України. До того ж, визначення розміру процентів 33908,84 гривні за користування 500 гривень кредитних коштів не відповідає меті встановлення процентів та спотворює їх зміст як плати за користування кредитом (а.с. 153). З виписки по рахунку відповідача, наданої представником позивача, розрахунку заборгованості вбачається, що витрати останньою були проведені в 2012 році, а згідно копії витягу з наказу №906 СП-2012-6993080 від 26 жовтня 2012 року з 01 листопада 2012 року процентна ставка була зменшена з 3% до 2,5 % (а.с. 162-167), а тому процентна ставка повинна застосовуватися на рівні 30% річних. Оскільки остання операція з отримання коштів у розмірі 106, 30 гривень відповідачем була здійснена 17 березня 2014 року, а останнє погашення кредиту у сумі 13,13 гривень 26 червня 2014 року, отже прострочена заборгованість по рахунку виникла на 29 червня 2014 року у розмірі 7193,49 гривень з яких: 6832,93 гривень - заборгованість по кредиту та 360,56 гривень - заборгованість за відсотками. Таким чином розмір заборгованості за процентами за період з 29 червня 2014 року по 30 вересня 2016 року складає 824 дні і становитиме 4935, 76 гривень (7193,49 гривень тіло кредиту х 30%) : 360 днів х 824 днів, загальний розмір заборгованості за процентами - 5296, 32 гривень (4935, 76 гривень + 360, 56 гривень). Щодо розрахунку штрафу, відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф - неустойка, що розраховується від суми неналежно виконаного зобов'язання, а фіксована та розрахункові частини є складовими одного виду неустойки (штрафу), то розмір штрафу має розраховуватись за правилами пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг і складає 1124,49 гривень (500 + 5% /7193,49 гривень+5296, 32 гривень). Нарахування позивачем пені та комісії у розмірі 2650 гривень є безпідставні, оскільки це не передбачено умовами кредитного договору. З огляду на викладене, суд вважає, що доведена заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 27 вересня 2006 року станом на 30 вересня 2017 року складає 13614,30 гривень, в тому числі 7193,49 гривень заборгованості за кредитом; 5296, 32 гривень заборгованості по процентам та 1124,49 гривень штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача. Оскільки, невиконання [PERSON] взятого на себе зобов'язання, потягнуло виникнення заборгованості перед ПАТ КБ "ПриватБанк" у розмірі 13614,30 гривень, порушене право позивача на повернення заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами та штрафу за користування наданим кредитом підлягає судовому захисту шляхом часткового задоволення його позову та стягнення з відповідача на його користь судових витрат, понесених при зверненні до суду, що складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що у неї немає боргових зобов'язань перед позивачем, оскільки вказане спростовується доказами та розрахунками заборгованості, які містяться в матеріалах справи. Волевиявлення [PERSON] було спрямовано на отримання грошей, для чого вона й уклала кредитний договір, тобто кредитні зобов'язання приймала на себе добровільно, а тому суд також не приймає до уваги її пояснення щодо неповідомлення банку про нарахування відсотків. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, тобто - 404, 03 гривні 32 копійки (29,32%) та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 243 гривні (а. с. № 1, 36-38).

Outcome: partial