Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою №13 в житловому будинку 8 по вул. 40 років Перемоги в с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області та виселити останнього з даної квартири. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що є власником зазначеної нерухомості, у якій, в свою чергу, зареєстрований та проживає колишній чоловік попереднього власника квартири і факт його реєстрації та проживання у ній перешкоджає заявнику у повній мірі розпоряджатись вищевказаним нерухомим майном. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області від 12.01.2017 року №89 відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою. Ухвалою від\~21.06.2017\~року провадження у даній справі зупинялось до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 278/514/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу [PERSON]. Рішенням від 1.02.2018 року у вказаній справі №278/514/17 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Житомирського апеляційного суду від 24.10.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 1.02.2018 року у справі №278/514/17 - без змін. Ухвалою від 28.11.2018 року провадження у даній справі поновлено та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Відповідач відзиву на позов не надав, свого ставлення до позову не висловив. Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані положеннями наступних норм матеріального права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, зокрема, на підставі остаточного рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, беручи до уваги наступне. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований у спірній та належній позивачеві квартирі, проживає в ній, не маючи на це жодних правових підстав. Жодних угод про найм житла чи будь-яких інших угод між сторонами не укладалось, витрати на утримання квартири відповідач не несе. Відтак, позовна вимога про виселення відповідача з вкартири є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, за таких обставин права позивача підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 116 ЖК України, шляхом виселення відповідача з квартири. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла. Так, у першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. \~ \~ \~ \~Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Тому в даному в випадку власник (позивач) повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. \~ \~ \~ \~Відтак, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~Рішення суду про виселення, відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку за жилим приміщенням. \~ \~ \~ \~Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений ним та документально підтверджений судовий збір в сумі 640, 00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial