Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовною заявою до суду, в які просили стягнути з [PERSON] на їх користь моральну шкоду в розмірі 447 800 грн. кожному та з Страхової Компанії «АХА страхування» моральну шкоду в розмірі 522 000 грн. кожному у зв`язку зі смертю їх батька в наслідок дорожньо - транспортної пригоди, а також відшкодувати судові витрати по справі. 17 червня 2020 року змінивши свої вимоги шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме просили стягнути з [PERSON] на їх користь моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в якій загинув їх батько в розмірі 150 000 грн. кожному та відмови від позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. кожному. Мотивуючи свою заяву тим, що 23.11.2016 року приблизно о 21.00 годині по об`їзній дорозі Покровського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області зі сторони вулиці Тімірязєва в напрямку мікрорайону Зарічний з перевищенням допустимої швидкості в населеному пункті, рухався автомобіль «TOYOTA COROLA» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Будучі неуважною до дорожньої ситуації відповідачка [PERSON] допустила наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув. За фактом наїзду на пішохода [PERSON] , який був смертельно травмований та загинув на місці ДТП, було відкрито кримінальне провадження за № 12016040000000888 за ч. 2 ст. 286 КК України. Неодноразово приймалось рішення про закриття вищевказаного кримінального провадження, однак рішення слідчого про закриття кримінального провадження були скасовані та матеріали кримінального провадження направлені для проведення досудового розслідування. Вважають, що з вини водія [PERSON] вони втратили близьку людину-батька, перенесли значний емоціональний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниження гідності. Внаслідок смерті батька вони тривалий час перебували у напруженому психічному стані та зазнали психоемоційних змін. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Відповідачка скористалась своїм процесуальним правом надання відзиву, в якому просила позовну заяву залишити без задоволення у зв`язку з тим, що постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 27.12.2019 року, яка не скасована, встановлено вину саме пішохода [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої він помер. З вказаної постанови випливає, що смерть [PERSON] є наслідком порушення саме ним рядку пунктів ПДР України і його смерть настала від його ж неправомірних дій, а тому обов`язок покладання на неї відшкодування моральної шкоди дітям померлого відсутній. Також заперечувала щодо стягнення з неї витрат на правову допомогу, оскільки позивачами та їх представником до суду не надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які понесли позивачі і очікують понести у зв`язку з розглядом справи, що суперечить діючому цивільно - процесуальному законодавству. 23 червня 2020 року Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області закрито провадження в частині позовних вимог пред`явлених до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС». Позивачі в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання. Про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань на адресу суду від них не надходило. Представник позивача в судове засідання призначене на 06.10.2020 року до суду не прибув, надав клопотання про відкладення розгляду справи "за станом здоров`я". Судом вказане клопотання залишено без задоволення. В матеріалах справи є письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому він позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином, про причини неявки суд не повідомила, скористалась правом надання відзиву в якому просила відмовити в позові в повному обсязі, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Звернув увагу на відсутність вини [PERSON] у завданні шкоди та наявності умисли потерпілого. Підкреслив, що представником позивача подавалися однотипні позови в іншій цивільній справі та на досудовому слідстві, а отже підстав для стягнення витрат на правову допомогу не має. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Приписами статей 76-79 ЦПК України закріплено, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 23.11.2016 року відкрито кримінальне провадження за № 12016040000000888 за ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування за фактом ДТП, яка мала місце 23.11.2016 року приблизно о 21.00 годині по об`їзній дорозі в м. Кривий Ріг, дніпропетровської області за участю автомобіля «TOYOTA COROLA» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та невстановленого пішохода, чоловіка, який отримав смертельну травму (Том 1 а.с. 24). [INFO] [PERSON] , який був учасником ДТП - помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого ЖОВТНЕВИМ РАЙОННИМ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ ВІДДІЛОМ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (а.с.23). Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2103/1 від 09.12.2016 року, смерть [PERSON] настала від сполучених травм, що стало безпосередньою причиною його смерті ( Том 1 а.с. 26-28). [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( Том 1 а.с. 20). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] ( Том 2 а.с. 5) Постановою СЛІДЧОГО УПРАВЛІННЯ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ від 27 грудня 2019 року закрито кримінальне провадження № 12016040000000888 від 23.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія [PERSON] по керуванню автомобілем «TOYOTA Corolla» невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, не вбачається, у зв`язку чим в діях [PERSON] була встановлена відсутність складу об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а пішохід [PERSON] , у свою чергу порушив вимоги розділу № 4 «Обов`язки та права пішохода» Правил дорожнього руху України, що призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження, від яких відразу настала його смерть. (Том 1 а.с. 139-145). Відомостей про оскарження згаданої постанови сторонами суду не надано. Між АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариства «Страхової компанії «АРКС», 10.11.2016 року та [PERSON] (власника транспортного засобу) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5019482, строком дії з 15.11.2016 р. до 14.11.2017 р., згідно умов якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] (Том 1 а.с. 75). На підставі вказаного поліса страховиком та заяв потерпілих було здійснено на користь відповідачів по 4669,00 грн. кожному (сума за вирахуванням обов`язкових платежів (Том 1 а.с. 75-121). Відповідно до статей 1167, 1168 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується, зокрема, її дітям. Згідно із статтею 1187 ЦК України діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Крім того, суд звертає увагу на правову позицію ВС, викладену у постанові від 19 квітня 2020 року у справі № 210/2272/19, зокрема щодо погодження з доводами апеляційної інстанції, що "вина потерпілого та перебування його в стані алкогольного сп`яніння не є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, однак вказані обставини можуть бути враховані при визначенні її розміру". У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо. Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Дослідженням матеріалів справи встановлено, що внаслідок трагічної смерті [PERSON] його донька [PERSON] та син [PERSON] зазнали душевних та моральних страждань, спричинених раптовою смертю рідної людини. Передчасна смерть батька, близької для позивачів людини - однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Крім цього, вони втратили і можливість тривалого життєвого зв`язку з одним із батьків протягом свого майбутнього життя. Вказане не може не впливати на їх подальше життя та зумовлює для них непоправні зміни у їх житті. Однак, з огляду на висновок судово-токсикологічного дослідження крові та сечі потерпілого [PERSON] , який викладено в поставі слідчого про закриття кримінального провадження, вбачається, що пішохід [PERSON] під час ДТП перебував у тяжкому отруєнні алкоголем, на час смерті [PERSON] усі діти досягли повноліття, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що наявні підстави для застосування положення ст. 1193 ЦК України про визначення розміру відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю потерпілого. Матеріальна компенсація цієї шкоди визначається судом по 50 000 грн. кожному з позивачів, з урахуванням ступеня вини самого потерпілого [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23 листопада 2016 року. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1000 грн. (1% відсоток ціни позову). Що стосується витрат на правову допомогу суд приходить до наступного висновку. Частиною 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем було подано договори про надання правничої допомоги від 18 листопада 2019 року (Том 1 а.с. 33-34), акти наданих послуг від 08.09.2020 року (Том 1 а.с. 241-242). Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року). Проте документів, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги - суду не надано. За таких обставин підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи відсутні.

Outcome: partial