Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивачка просить надити їй дозвіл для оформлення документів для тимчасового виїзду малолітньої доньки [PERSON] [INFO] за межі України до Чеської Республіки з метою відвідання бабусі [PERSON] та відпочинку. Надати їй дозвіл для оформлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] за межі України до Чеської Республіки без згоди та супроводу батька [PERSON] , з метою відвідання бабусі, [PERSON] та відпочинку в період з 01.08.2019 р. по 01.09.2019 року. Всі витрати по справі покласти на неї. Свої вимоги мотивує тим , що рішенням Долинського районного суду від 10.08.2017 року шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Перебуваючи у шлюбі у них народилась донька, [PERSON] , [INFO] . Донька зареєстрована та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу, донька знаходиться на повному її утриманні, оскільки відповідач участі по утриманню, вихованні та догляді за донькою не бере, розвитком доньки не цікавиться та ніякої матеріальної допомоги на розвиток доньки не надає. Всі питання щодо здоров`я дитини, виховання, її фізичний, духовний та моральний розвиток вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Вже кілька років поспіль в Чеській Республіці проживає та працює її мама, [PERSON] (бабуся [PERSON] ), яка допомагає їй матеріально утримувати доньку, і яка запросила їх з донькою до Чехії на відпочинок, тому вона має намір разом з донькою в період з 01.08.2019 року по 01.09.2019 рік тимчасово виїхати за кордон з метою відпочинку та відвідування бабусі, яку онука давно не бачила, а також дана поїздка являється мрією її донечки. Вона, як мама, зацікавлена як у духовному так і моральному розвитку своєї доньки, і дана подорож сприятиме розширенню світогляду доньки та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, оскільки дана країна містить багато історичних та архітектурних пам`яток, а також здійсниться мрія дитини. Нажаль, отримати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон від відповідача вона не має змоги, через те, що місце перебування чи проживання відповідача їй невідоме, оскільки відповідач з 2016 року з ними не проживає і не спілкується, тому вимушена звернутись за вирішенням даного питання до суду. Вона, та її донька [PERSON] є громадянами України, вони мають постійне місце проживання в Україні, донька знаходиться на її утриманні, доступ батька до дитини не обмежений. Відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон бере на себе. Зі своєї сторони вона зобов`язується вжити всі заходи, необхідні для безпечного перебування дитини за кордоном, і по закінченню зазначеного строку забезпечити повернення дитини в Україну. Виїзд дитини за кордон не пов`язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір`ю або на довгострокове перебування за межами України з інших причин. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Ільницький Я.І. (ордер а.с.22-24), в судовому засіданні до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги уточнили, просили надати позивачці [PERSON] , дозвіл для оформлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої доньки, [PERSON] [INFO] за межі України до Чеської Республіки без згоди та супроводу батька [PERSON] , з метою відвідання бабусі, [PERSON] та відпочинку. Надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України доньки [PERSON] , [INFO] до Чеської Республіки без згоди та супроводу батька, [PERSON] , з метою відвідування бабусі, [PERSON] в період з 20.08.2019 року по 01.12.2019 року. Витрати по справі покласти на позивачку. Щодо обставин пред"явлення позову, зіслались на викладені в позовній заяві обставини. Не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , в судове засідання на виклик не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив , від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать оголошення на офіційному веб-сайті Долинського районного суду за веб-адресою : dl.if.court.gov.ua. про виклик в судове засідання (а.с.33 ), від нього не поступив відзив на позов. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служби у справах дітей Долинської РДА Прокопець Т.А. (довіреність а.с.34), в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову та вважає, що позивачці можна надати дозвіл для оформлення документів на виїзд неповнолітньої [PERSON] , [INFO] за межі України, без згоди батька та надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки за кордон без згоди батька. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з"явились в судове засідання, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов, з врахуванням зави про уточнення позовних вимог, підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов`язком батьків. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.ч. 1,5 ст. 157 СК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 03.07.2018 р. № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 року), питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Статтею 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Згідно п. 1 ст. 18, п.п. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ч.1 ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка недосягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно п. п. 4, 7 підпункту 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 №152 (зі змінами), паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку - на 10 років; оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. Верховний Суд України у своїй Постанові від 12 квітня 2017 року у справі №235/139/16-ц прийшов до висновку, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов`язків обох батьків у вихованні дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Аналіз вказаних норм права свідчить, що у разі відсутності підстав у батьків з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини самостійно вирішити питання тимчасового виїзду за межі України дитини та відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. Виходячи з вказаного, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. За час спільного проживання в шлюбі у них [INFO] народилася донька , [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10.08.2017 року в справі №343/1178/17 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 26.06.1996 року виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, актовий запис №8 - розірвано. Малолітню дочку: [PERSON] , [INFO] .- залишено проживати з матір`ю - [PERSON] . (а.с.7). Довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористування №1449 видана Княжолуцької сільською Долинського району Івано-Франківської області 27.06.2019 року (а.с.9) свідчить про те, що до складу сім?ї (зареєстрованих) за адресою [ADDRESS] входять: [PERSON] , [INFO] , - голова д/г; [PERSON] , [INFO] , - дочка ; [PERSON] , [INFO] , - дочка; [PERSON] , [INFO] , - мати (а.с.9). Копія акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин №106 від 27.06.2019р. (а.с.13), свідчить про те, що зі слів обстежуваної батько дітей [PERSON] , 2004р.н. і [PERSON] , 1996р.н. - [PERSON] , [INFO] , проживав разом за адресою [ADDRESS] до жовтня 2016 року. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , з 2016 року проживає окремо від позивачки з дітьми, протягом тривалого часу не піклується про здоров`я дітей, про їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує їх до самостійного життя, діти фактично обділені батьківською турботою і увагою. З метою відпочинку доньки та відвідування бабусі [PERSON] [INFO] , позивачка [PERSON] , має намір виїхати з нею до Республіки Чехії в період: з 20 серпня 2019 року по 01 грудня 2019 року . Позивачка ставить питання тимчасового виїзду дитини за межі України з метою відпочинку. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак місце перебування чи проживання відповідача позивачці невідоме. Підставою для звернення до суду з вказаним позовом, стало те, що відповідач з 2016 року з ними не проживає і не спілкується. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, враховуючи те, що вона не може самостійного вирішити питання тимчасового виїзду за межі України, та на даний час немає підстав для самостійного вирішення питання тимчасового виїзду за межі України на строк, до одного місяця та більше з метою відпочинку дитини, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, а виїзд в такий проміжок часу та в таку країну зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дитини з метою відпочинку, що підтверджено наведеними вище доказами, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] за кордон без згоди батька та оформлення таких документів. Оскільки дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; батько життям дитини не цікавиться, його місцеперебування не відомо, а мати здатна забезпечити дитину усім необхідним, а також узявши до уваги положення статей 157, 161 СК України, суд дійшов висновку, що тимчасове перебування дитини позивачки за кордоном буде виключно в інтересах самої дитини . На підставі ст.ст. 33, 51 Конституції України, ст.ст. 7,141,157 СК України, ст. 313 ЦК України,

Outcome: approved