Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, вимоги за яким заявою від 23.02.2015 року змінила (а.с.18), та просила стягувати з відповідача на її користь на утримання спільної неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/3 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засідання сторони по справі не з'явились, проте спрямували до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує. Відповідач позов визнає. За таких обставин судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Від даного шлюбу останні мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4). В обґрунтування заявлених вимог заявник вказує, що відповідач припинив надавати кошти на утримання дитини хоча має таку можливість, а тому вона вимушена звернутися з позовною заявою до суду Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання спільних з позивачем дітей, заява підлягає до часткового задоволення. В частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 150 гривень на правову допомогу, суд вирішує, відмовити на підставі наступного. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Окрім цього, вирішуючи питання про стягнення судових витрат, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору, відповідно до положень Закону України "Про судовий збір", беручи до уваги положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вирішує стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 243,60 гривні на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial