Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом та просить розірвати шлюб укладений з відповідачем, зареєстрований 11.06.2011 року у Холодногірському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції , про що було зроблено відповідний актовий запис. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сімейне життя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Ведення спільного господарства між ними та сумісне проживання припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини Позивач не вбачає. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. Позивач у судове засідання не зявилася, подала суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 11.06.2011 року у Холодногірському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] Михайліною, [INFO], про що зроблено актовий запис № 454. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом І-ВЛ № 257933 від 15.11.2011 р., актовий запис № 855. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка та примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи що сторони не бажають перебувати у шлюбі, на примирення не згодні, тому суд вважає що шлюб підлягає розірванню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача. У ст. 180 СК України відтворюється положення, що містяться в ст. 51 Конституції України, що зобов'язує батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Неповнолітні діти не здатні самі добувати коштів до існування, не можуть як правило утримувати себе самі, тоді як на харчування, одяг, лікування та на інші нестатки необхідні кошти. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до Постанови ВСУ "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15.05.2006 N 3 та ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV ( 606-14 ) "Про виконавче провадження" розмір аліментів, що стягується з особи, у сукупності не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Питання судових витрат вирішується відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved