Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.01.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ТП № 051579 від 29.11.2001 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, що й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину - до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня подання позову до суду. Сторони в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи були поідомлені належним чином, у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, а позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, суд про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували з 09.01.1999 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано про що відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління в Житомирській області за актовим записом № 326 від 29.11.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ТП № 051579 від 29.11.2001 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Дитина проживає разом із матір"ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей, між сторонами досягнуто не було, обов"язок по утриманню дитини є безумовним і виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків, тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене,

Outcome: approved