Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з зазначеним позовом, в якому просять визнати недійсним Кредитний договір №10-1916-088К від 13.08.2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (нині ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), та визнати недійсним Іпотечний договір №10-1916-088І від 13.08.2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (нині ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Горох Л.І. 13.08.2008 року. Обґрунтовуючи свої вимоги, тим що 13 серпня 2008 року між позивачкою [PERSON], та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (нині ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», був укладений Кредитний договір №10-1916-088К. В забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та позивачем [PERSON] було укладено Іпотечний договір №10-1916-088І, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Горох Л.І. 13.08.2008 року. Відповідно до розділу 2 договору Банк надав на споживчі цілі кредит в сумі 80 000,00 доларів США. Кредитні кошти надавались із терміном повернення по 13.08.2023 року. За користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 16,5 % річних. Під час укладення кредитного договору позивачам по справі не було надано інформації про сукупну вартість кредитних ресурсів. Також Відповідачем не було надано, а позивачам, як сторонами за кредитним договором, не було погоджено графік щомісячних платежів, тому позивачі вважають, що даний кредитний договір складений з порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів та має бути визнаний недійсним. Позивачі [PERSON], та [PERSON] в судове за сідання не з'явилися, але на адресу суду від їх представника [PERSON], який діє на підставі довіреності, надійшла письмова заява про слухання справи за його відсутністю та за відсутністю його довірителів. Позов просять задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але на адресу суду від нього надійшла письмова заява, в якій він просить суд, розглядати справу за його відсутності, проти позовних вимог заперечує у зв'язку з їх безпідставності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їхньої відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2008 року між позивачкою [PERSON], та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (нині ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», був укладений Кредитний договір №10-1916-088К, про що свідчить копія кредитного договору, (а.с.6-7). В забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та позивачем [PERSON] було укладено Іпотечний договір №10-1916-088І, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Горох Л.І. 13.08.2008 року, про що свідчить копія цього договору, (а.с.8-9). Відповідно до розділу 2 договору Банк надав на споживчі цілі кредит в сумі 80 000,00 доларів США. Кредитні кошти надавались із терміном повернення по 13.08.2023 року. За користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 16,5 % річних. Укладений кредитний договір є двостороннім правочином, укладеним на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину. За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживача" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що спірний кредитний договір був підписаний обома сторонами, тобто за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договорів не висловлювали. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За своєю правовою природою договір є правочином та основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до ст. 11 ЦК України. Відповідно до ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних справ та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п. 7 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.20091. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Тобто з моменту підписання даного договору сторонами. Відповідно до розділу 2 договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 13.08.2023 року. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що з підписанням Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам, встановленим діючим законодавством України для цього виду правочину: сума кредиту, відсоткова ставка, сума комісії, термін надання та повернення кредитних коштів, графік платежів, права та обов'язки сторін та інші умови, а також Банком були надані, а позивачем [PERSON] отримані кредитні кошти. Тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність Договору вимогам законодавства. Так, 13 серпня 2008 року між позивачкою [PERSON], та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (нині ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», був укладений Кредитний договір №10-1916-088К. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON], між банком та позивачем [PERSON] було укладено Іпотечний договір №10-1916-088І, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Горох Л.І. 13.08.2008 року. Відповідно до п. 1 іпотечного договору іпотекодавець передав Банку в іпотеку вбудованого нежитлового приміщення у нежитловій будівлі - літера «А-1», загальною площею 741,2 кв.м., нежитловою площею729,1 кв.м., що зареєстроване за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу. Як було встановлено, кредитні кошти були отримані та використані позичальником. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Законом України «Про іпотеку». Так, відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст.1, 3, 18 Закону України «Про іпотеку»). Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Істотні умови іпотечного договору, згоди з яких повинні досягти його сторони, викладені в ст.18 Закону України «Про іпотеку». У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Крім того, нормою ст.5 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що предметом іпотеки може бути об'єкт нерухомого майна за умови, що він належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою визнання недійсності договору як правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 ст. 203 ЦК, а саме: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Аналізуючи викладені фактичні обставини, норми чинного законодавства, які регулюють порядок укладення іпотечного договору, визначають його форму та зміст, в контексті змісту наявного в матеріалах справи спірного іпотечного договору, суд приходить до висновку, що при укладанні спірного договору між сторонами були дотримані всі передбачені діючим законодавством істотні умови даного виду договорів, які обумовлені їх згодою, як узгоджені сторонами, так і ними прийняті, а також дотримані вимоги щодо форми договору. Окрім того, на момент укладення спірного договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи. Таким чином, викладене виключає можливість визнання спірного договору недійсним як правочину. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимоги про визнання недійсним іпотечного договору. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed