Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркабель Київ», третя особа: Директор ТОВ «Інтеркабель Київ» [PERSON], про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди. Свої вимоги обгрунтовує наступним, а саме 05 лютого 2008 року він був прийнятий на роботу водієм автонавантажувача цеху кабельно-провідникової продукції ТОВ «Інтеркабель Київ». 22 вересня 2016 року він подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України та заяву про надання йому невикористаної відпустки, яку він вирішив використати до звільнення. За встановленим порядком звільнення працівників, він погодив звільнення з начальником цеху кабельно-провідникової продукції [PERSON] та начальником відділу з техніки безпеки [PERSON], які поставили на його заяві відповідні позначки, і передав її виконуючій обов'язки начальника відділу кадрів [PERSON] Виконуюча обов'язки начальника відділу кадрів [PERSON] порахувала кількість днів невикористаної ним відпустки і повідомила, що він не використав 14 днів відпустки, а тому йому буде надана відпустка з 27 вересня по 10 жовтня 2016 р. і 10 жовтня 2016 р. він має з'явитись для отримання трудової книжки, а належна йому заробітна плата та відпускні будуть перераховані на його картковий рахунок. 10 жовтня 2016 року він прибув в ТОВ "Інтеркабель Київ" для отримання трудової книжки, наказу про звільнення та розрахунку, бо належні йому заробітна плата за вересень 2016 р. та відпускні на його банківську картку не надійшли. Але, виконуюча обов'язки начальника відділу кадрів [PERSON] повідомила, що його заява не підписана директором [PERSON] і йому з питання звільнення необхідно звернутись безпосередньо до нього. Я прийшов з заявою про звільнення до кабінету директора [PERSON], щоб вияснити причину не підписання ним заяви про звільнення. Від директора [PERSON] він почув, що його не звільнять з роботи доки він не відшкодує шкоду підприємству, що виникла в результаті крадіжки продукції з цеху або не назву осіб, які здійснили крадіжку. Не зважаючи на те, що він не вчиняв крадіжок і не знав хто міг їх вчинити, директор чинив на нього психологічний тиск, примушуючи зізнатись в тому, чого він не робив, називав злодієм від чого йому стало зле і він не міг більше слухати безпідставні звинувачення, а тому змушений був оставити заяву про звільнення у директора, покинути кабінет і шукати ліки в зв'язку з тим, що підскочив кров'яний тиск, бо страждаю на гіпертонію. На території його догнав начальник охорони [PERSON], який повідомив, що йому дана вказівка відібрати електронну перепустку і більше не пускати на підприємство. Він віддав йому перепустку та покинув територію ТОВ "Інтеркабель Київ". Після спілкування 10.10.2016 р. з директором [PERSON] стан мого здоров'я погіршився і він був змушений лікуватися декілька днів після гіпертонічного нападу. Оговтавшись від хвороби він почав телефонувати до відповідача довідатись про те, коли він може отримати трудову книжку та розрахунок, бо належна заробітна плата та відпускні на його банківську картку перераховані не були, але відповідальні працівники не повідомляли чи звільнений чи ні він з роботи, і коли буде перерахована зарплата і відпускні. В зв'язку з тим, що під час подання заяви про звільнення він не міг подумати, що його права будуть грубо порушуватись керівництвом відповідача, він подав заяву про звільнення в одному екземплярі, яку залишив у директора [PERSON], і не зробив собі її копії, бо зазвичай всі заяви подаються на підприємстві в одному екземплярі, а тому був змушений повторно направляти заяву про звільнення поштою 24 листопада 2016 р. Відповідно до довідки Оболонського відділення Управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 21.02.2017 р. в вересні 2016 р. йому був нарахований заробіток 2130,30 грн., а в листопаді 2016 р. - року компенсація за невикористану відпустку 2146,50 і таким чином за вирахуванням податків, він мав отримати на руки в вересні 2016 р. 3442,90 грн. У зв'язку з грубим порушенням його трудових прав: не звільнення з роботи згідно поданої заяви в визначений трудовим законодавством строк, не видачею трудової книжки, що потягло вимушений прогул та не проведення рахунку в день звільнення і до цього часу завдано моральної шкоди, бо заробітна плата була основним і єдиним джерелом доходів, він з дружиною живуть на одну зарплату дружини і змушені відмовляти собі в їжі та інших побутових потребах. Грубе порушення трудових прав призвело до психологічного надриву, що стало причиною захворювання на цукровий діабет, яким ніколи не хворів, і як наслідок ампутації мізинця на правій нозі. Недостатність засобів для лікування і харчування стало поводом для сварок в сім'ї, порушення сталого ритму життя. Він відчуває себе беззахисним перед свавіллям посадових осіб відповідача, що завдає мені психічне страждання і психічного болю. Просив суд відповідно до ч. 1 ст. 38, ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116, ч. . ст.117, ч. 5 ст. 235, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України визнати розірваним трудовий договір на підставі ч 1. ст. 38 КЗпП України з дня ухвалення рішення суду, зобов'язати відповідача внести запис до трудової книжки про звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з дня ухвалення рішення суду, видати трудову книжку, стягнути заборгованість по заробітній платі та відпускним в сумі 3442,90 грн., компенсацію за втрати частини доходів в зв'язку з порушенням встановлених строків їх виплати в сумі 232,40 грн., заробітну плату за весь час вимушеного прогулу та 10000 грн. моральної шкоди. В подальшому позивачем збільшено позовні вимоги, а саме просив змінити формулювання причини звільнення із «звільнений за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України» і дату звільнення з 21.11.2016 року на день ухвалення рішення суду, зобов'язати відповідача внести запис до трудової книжки, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та відпускним в сумі 543,97 грн., компенсацію за втрати частини доходів в зв'язку з порушенням встановлених строків їх виплати в сумі 485,09 грн., заробітну плату за весь час вимушеного прогулу та затримку розрахунку та 15000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, суду пояснив, що позивачем не надано жодних доказів того, що ним 22.09.2016 року були подані заяви про звільнення та про надання відпустки. Позивачем не надано ані копії такої заяви, ані доказів її подання. Тому жодних підстав для задоволення вимог щодо визнання трудового договору розірваним на підставі ч. 1 статті 38 Кодексу законів про працю не має. [PERSON] з невідомих підстав був відсутній на роботі з 26.09.2016 року по 21.11.2016 року, про що складені відповідні акти працівниками відповідача. На ім'я генерального директора ТОВ «Інтеркабель Київ» 21.11.2016 року надійшла доповідна записка від Начальника виробництва [PERSON] про те, що [PERSON] у вказаний період не з'являвся на роботу, тому [PERSON] просив його звільнити. Наказом від 21.11.2016 року № 119-К [PERSON] був звільнений за прогули без поважної причини на підставі п. 4 статті 40 КЗпП України. Оскільки позивач [PERSON] був відсутній на роботі з 26.09.2016 року по 21.11.2016 року без поважних причин, його звільнення є обґрунтованим та законним. Представники відповідача неодноразово зв'язувались із позивачем телефоном, намагалися з'ясувати причини його відсутності, пропонували надати пояснення, але жодного разу позивач так й не навів поважних причин, з яких він не з'являється на роботу, тому й був звільнений. З 26.09.2017 року позивач на роботі не з'являється. Про його звільнення за прогули, пропозиції отримати трудову книжку, розрахунок йому неодноразово повідомляли телефоном, але він жодного разу не з'явився, вимогу про розрахунок у зв'язку із звільненням за прогули позивач на адресу відповідача не пред'являв. Також письмову згоду на надсилання трудової книжки поштою у зв'язку із звільненням за прогули, позивач не надавав. Отже, жодні законні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів за час вимушеного прогулу та у якості компенсації за втрату частини доходів, відсутні. Грошові кошти для розрахунку із позивачем були депоновані у банку бухгалтером відповідача у зв'язку із фактичним їх неотриманням [PERSON] Тобто грошові кошти були видані бухгалтеру для видачі позивачу, але він їх не отримав з власних міркувань та у зв'язку із відсутністю на робочому місці та небажанням у подальшому з'являтися в ТОВ «Інтеркабель Київ». Щодо моральної шкоди вважає, що будь-які законні підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 05.02.2008 року позивача прийнято до цеху кабельно-провідникової продукції ТОВ «Інтеркабель Київ» водієм навантажувача з оплатою праці згідно штатного розкладу. 21.11.2016 року [PERSON] звільнено з роботи за прогули без поважної причини (з 26 вересня не з'являється на роботу), за п. 4 ст. 40 КЗпП України. За ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. В той же час, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Згідно ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Також, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону (ч. 3 ст. 235 КЗпП України). Позивачем надано суду фотокопію заяви від 20.09.2016 року про надання щорічної відпустки з 25.09.2016 р. на 15 днів та додаткову відпустку 3 дні, на якій знаходиться резолюція в.о. начальника виробництва [PERSON] та в.о. технічного директора [PERSON] про погодження відпустки. Крім того, позивачем надано фотокопію заяви про звільнення його з роботи за власним бажанням з 10.10.2016 року, яка також погоджена в.о. начальника виробництва [PERSON] та в.о. технічного директора [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердив, що резолюція на заявах про погодження відпустки і звільнення його та до його повноважень належить погоджувати відпустки і звільнення. Представником відповідача надано суду службову записку Начальника виробництва [PERSON] на ім'я Генерального директора ТОВ «Інтеркабель Київ» від 21.11.2016 року, в якій він зазначає, що водій навантажувача [PERSON] відсутній на роботі з 26.09.2016 року по 21.11.2016 року без поважних причин та просить його звільнити за прогул. Також, надано суду і акти від 30.09.2016 року, 28.10.2016 року та 21.11.2016 року про відсутність на роботі позивача з 26.09.2016 року по 21.11.2016 року без поважних причин, на телефонні дзвінки не відповідає. За поясненнями позивача працівники відповідача з ним не зв'язувалися ні по телефону ні іншим чином з приводу нібито не виходу його на роботу та взагалі він сам постійно телефонував в ТОВ «Інтеркабель Київ» та чекав, що з ним проведуть відповідний розрахунок при звільненні та видадуть трудову книжку. Слід зазначити, що жодних доказів того, що з [PERSON] працівники відповідача зв'язувалися з приводу його неявки на роботу суду не надано. Взагалі з часу написання позивачем заяви на звільнення ТОВ «Інтеркабель Київ» жодних повідомлень та листів йому не направляв, лише в своїх запереченнях на позов датованих 11.07.2017 представником відповідача зазначено про звільнення позивача 21.11.2016 за прогули без поважної причини та додано копію відповідного наказу. Крім того, 24.11.2016 року позивачем направлено до відповідача заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням, а трудову книжку відправити з повідомленням на його адресу проживання, а саме: [ADDRESS], а грошову суму просив перерахувати на його картковий рахунок. Дана заява отримана відповідачем 06.12.2016 року. Таким чином, враховуючи обставини зазначені позивачем, копії його заяв про звільнення та про надання відпустки, те, що жодних доказів того, що від позивача за прогул вимагалися пояснення суду не надано, про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України позивач дізнався лише після подачі позову до суду та те, що він 24.11.2016 року направив повторно заяву про звільнення за власним бажанням, то суд вважає, що відповідач мав звільнити [PERSON] за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України 10.10.2016 року, а тому формулювання причини звільнення підлягає зміні. За ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Позивач був присутній на роботі 10.10.2016 року, відповідний розрахунок при звільненні з ним проведений не був та належним чином оформлена трудова книжка також не видана, лише 14.08.2017 року позивачем отриманий цінний лист, в якому відповідач надіслав йому трудову книжку та наказ від 21.11.2016 року про його звільнення з роботи, а 05.09.2017 року на його картковий рахунок відповідачем перераховано 2898,85 грн. Згідно п.п. 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Також, суд звертає увагу на те, що відповідне поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки [PERSON] не надсилалося, у своїй заяві, яка отримана відповідачем 06.12.2016 року, він просив надіслати трудову книжку за адресою його проживання, трудова книжка відправлена ТОВ «Інтеркабель Київ» лише 03.08.2017 року поштою, а тому дата звільнення позивача також підлягає зміні на 14.08.2017 року. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки. Крім того, суд вважає, що з позивачем розрахунок провели у правильному розмірі, іншого у судовому засіданні доведено не було. При обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100, який виходячи з нарахованої заробітної плати за серпень, вересень 2016 року та кількість відпрацьованих днів за цей період складає 186,89 грн. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.10.2016 року по 05.09.2017 року становить 42237,14 грн. (226 х 186,89 грн.). Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і об ов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100, а тому з відповідача підлягає стягненню і компенсація в розмірі 397,14 грн. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що неправомірними діями відповідача щодо неправильного звільнення, не видачі трудової книжки та затримки розрахунку при звільненні позивачу завдано моральні страждання, а тому з відповідача підлягає стягненню 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, частково задовольнивши вимоги в цій частині. З викладеного,

Outcome: partial