Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про встановлення правочину фіктивним та визнання його недійсним, припинення поруки за договором поруки до відповідачів [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», посилаючись на те, що 24 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанком», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11320159000, відповідно до якого банк зобов'язувався [PERSON] надати кредитні кошти в сумі 41 400 дол. США для придбання квартири. Відповідач в свою чергу зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 2029 року згідно з графіком погашення кредиту рівними щомісячними платежами у розмірі 450 дол. США та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,9% річних. Крім цього, між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до договору про надання споживчого кредиту від 02 грудня 2011 року №11320159000. Також, між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №190533 від 24 березня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитним договором №11320159000 від 24 березня 2008 року. До договору поруки між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 від 02 грудня 2011 року, згідно якої позивач надала згоду забезпечувати змінене зобов'язання. Окрім цього, у вересні 2014 року у зв'язку із невиконанням зобов'язання [PERSON] перед банком, банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості до [PERSON] та [PERSON] до Шевченківського районного суду м.Чернівці. Відповідно до ст. 234 ЦК України позивач вважає, що вищевказані договори укладені з банком є фіктивними правочинами, оскільки дані правочини вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися правочином. Як вважає позивач, її порука за договором поруки №190533 від 24 березня 2008 року, з підстав передбачених ст.ст.553, 559 ЦК України - є такою, що припинилась, оскільки згідно розрахунку заборгованості за основним кредитним договором, [PERSON] було здійснено останній платіж 24.07.2013 року і у банка саме з цієї дати виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, однак банк звернувся до суду про стягнення заборгованості тільки у вересні 2014 року, а тому, позивач згідно ст.ст. 553, 559 ЦК України не може нести відповідальність перед банком за кредитним договором №11320159000 від 24.03.2008 року як солідарний боржник. На основі викладеного, позивач просить визнати недійсною Додаткову угоду №2 від 02 грудня 2011 року до Договору про надання споживчого кредиту №11320159000, яка була укладена між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк»; визнати недійсною Додаткову угоду №1 від 02.12.2011 року до Договору поруки №190533 від 24.03.2008 року, яка була укладена між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк»; визнати припиненою поруку за Договором поруки №190533 від 24.03.2008 року, яка була укладена між [PERSON] та АТ «Укрсиббанк». Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному об'ємі та дав пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" в судовому засіданні позовних вимог не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні вказала, що Банк вважає вимоги позовної заяви безпідставними, необгрунтованими і такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, і відповідно, не підлягають задоволенню. Так, представник відповідача вказала, що згідно вимоги позивача про визнання недійсною Додаткової угоди № 2 від 02.12.2011 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11320159000, то дана додаткова угода укладена між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], і в свою чергу, [PERSON], Позивач по справі, не є стороною даного Договору. На підставі цього і згідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України - [PERSON] не є належним позивачем по справі з визнання недійсною Додаткової угоди № 2 від 02.12.2011 року до Договору про надання споживчого кредиту №11320159000, укладеної між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON]. Крім цього, щодо вимоги позивача визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 02.12.2011 року до Договору поруки № 190533 від 24.03.2008 року, то дана вимога є теж необґрунтованою, оскільки відповідно до п.1.7. Договору Банк надає Позичальнику відповідний черговий транш шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника №26206048827100 для подальшого їх використання за цільовим призначенням. Таким чином, належним доказом, що підтверджує отримання [PERSON] кредитних коштів, а саме зарахування банком кредитних коштів на рахунок позичальника, є меморіальні ордери (безготівковий розрахунок). Також представник відповідача зазначила в судовому засіданні, що відсутні і підстави для визнання недійсною Додаткової угоди укладеної між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» №1 від 02.12.2011 року до Договору поруки №190533 від 24.03.2008 року, оскільки відповідно до ст. 629 ПК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і згідно умов договорів поруки та ст. 543 ЦК України поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору. В свою чергу, в п.3 Додаткової угоди №1 від 02 грудня 2011 року до Договору поруки №190533 від 24 березня 2008 року зазначено, що сторони ознайомлені з усіма умовами кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору, що обумовлюють основне зобов'язання, в тому числі строку і порядку його виконання. Таким чином, представник відповідача вважає, що строк виконання Позичальником основного зобов'язання, визначеного кредитним договором, не настав, а тому шестимічний строк на пред'явлення вимоги до поручителя не закінчився й порука не може вважатись припиненою. На основі викладеного представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 24 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанком», згідно з вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства» №514-6 від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «Укрсиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11320159000, відповідно до якого банк зобов'язувався [PERSON] надати кредитні кошти в сумі 41 400 дол. США для придбання квартири, [PERSON] в свою чергу зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 2029 року згідно з графіком погашення кредиту рівними щомісячними платежами у розмірі 450 дол. США та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,9% річних (а.с.19-23). Крім цього, між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до договору про надання споживчого кредиту від 02 грудня 2011 року №11320159000, щодо збільшення суми кредиту за кредитним договором, видачу нових траншів в гривні (а.с.24-25). Також, між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №190533 від 24 березня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитним договором №11320159000 від 24 березня 2008 року та до договору поруки між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 від 02 грудня 2011 року, згідно якої позивач надала згоду забезпечувати змінене зобов'язання (а.с.17-18). Відповідно до п.5.5. договору про надання споживчого кредиту - у випадку несплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим договором день сплати ануїтетного платежу більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору. Таким чином, судом встановлено, що у вересні 2014 року у зв'язку із невиконанням зобов'язання [PERSON] перед банком, банк звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом про стягнення заборгованості до [PERSON] та [PERSON], чого не заперечували в судовому засіданні сторони (а.с.26-27). Отже банк скористався своїм правом яке передбачено кредитним договором - вимагати виконання зобов'язання достроково. Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] здійснив останню проплату за споживчим кредитом - 24.07.2013 року, чого не заперечувала в судовому засіданні представник відповідача (Банку) (а.с.28). За змістом норм ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України термін "порука" використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань Боржника за Основним договором. Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Крім цього, згідно правового висновку зробленого Верховним Судом України за результатами розгляду справи №6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, постанова від 17 вересня 2014 р., зокрема, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Виходячи з викладеного, суд вважає що з 24.07.20013 року, а саме з моменту останньої проплати [PERSON] по кредитному договору №11320159000 від 24.03.2008 року у банка виникло право на вимагання дострокового повернення кредиту, тобто згідно ст.559 ЦК України настав строк основного зобов'язання. Кредитор не пред'явив вимогу до поручителя протягом 6 (шести) місяців з моменту настання строку виконання кредитного зобов'язання. При цьому, сама представник Банку підтвердила в судовому засіданні, що їм було відомо про те, що з липня 2013 року основний боржник та поручитель не сплачують борг по кредиту. За наведених обставин, суд вважає поруку припиненою у зв'язку з тим, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання кредитного зобов'язання не пред'явив вимоги до позивача, як поручителя, шляхом звернення в зазначений період часу із позовною заявою до суду. Таким чином, порука позивача за договором поруки №190533 від 24 березня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №11320159000 від 24 березня 2008 року та додатковою угодою №1 від 02 грудня 2011 року, згідно якої позивач надала згоду забезпечувати змінене зобов'язання, з підстав передбачених ч.4 ст.559 ЦК України - є такою, що припинилась, а тому, позивач не може нести відповідальність перед банком за споживчим кредитом №11320159000 від 24.03.2008 року як солідарний боржник. У зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Що стосується решти позовних вимог, то в їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. Так, згідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Отже, що стосується позовних вимог в частині встановлення правочину фіктивним та визнання його недійсним, то [PERSON] не є належним позивачем по справі, оскільки вона не є стороною споживчого кредиту №11320159000 від 24.03.2008 року та Додаткової угоди № 2 від 02.12.2011 року до Договору про надання споживчого кредиту №11320159000, оскільки договір укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні не довела яким чином були порушені при укладенні вище вказаних договорів її права. На основі викладеного, позовні вимоги позивача [PERSON] в частині визнання недійснї Додаткової угоди №2 від 02 грудня 2011 року до Договору про надання споживчого кредиту №11320159000, яка була укладена між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк»; є не обґрунтованими та не підлягають до задоволення. Крім цього, згідно ст.88 ЦПК України якщо позов задоволений частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial