Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Одеське регіональне управління, приватного нотаріуса [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання споживчого валютного кредитного договору недійсним. В обґрунтування позову [PERSON] вказує на те, що 13.11.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОД14/08/2006/840-К/130, за умовами договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті, долар США, в сумі 19 500,00 доларів США зі сплатою відсотків за ставкою 9,5 % річних строком до 20.08.2006 р. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 21.08.2006 р. № ОД14/08/2006/840-К/130, ВАТ КБ «Надра» 21.08.2006 р. уклало договори поруки з [PERSON] № ОД14/08/2006/840-П/130, з [PERSON] № ОД14/08/2006/840-П/130/2, з [PERSON] № ОД14/08/2006/840-П/130/3. Також, 10.04.2008 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОД19/04/2008/840-К/39, за умовами договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті, долар США, в сумі 30 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за ставкою 14,49 % річних строком до 07.04.2017 р. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 10.04.2008 р. №ОД19/04/2008/840-К/39, ВАТ КБ «Надра» 10.04.2008 р. уклало іпотечний договір з [PERSON], [PERSON], [PERSON], як майновими поручителями, відповідно до якого була передана в іпотеку трьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м. Позивач вказує, що у банка не має відповідної індивідуальної ліцензії для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу. Таким чином, при наданні відповідачем та отриманні позивачем кредиту у доларах США, а також здійснення позивачем платежів по погашенню кредиту та сплати відсотків за його користування в доларах США були порушені норми діючого законодавства. На підставі викладеного позивач просив суд: - Визнати недійсним кредитний договір № ОД14/08/2006/840-К/130 від 21 серпня 2006 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк Надра» та [PERSON]; - Визнати недійсним кредитний договір № ОД19/04/2008/840-К/39 від 10 квітня 2008 року укладений Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON]; - Визнати недійсним Договір поруки № ОД 14/08/2006/840-11/130 від 21 серпня 2006 року укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра».Визнати недійсним Договор поруки № ОД14/08/2006/840-П/130/2 від 21 серпня 2006 року укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра»; - Визнати недійсним Договір поруки № ОДІ4/08/2006/840-П/130/3 від 21 серпня 2006 року укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра»; - Визнати недійсним Іпотечний договір від 10 квітня 2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є майновими поручителями [PERSON]; - Зобов'язати Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» прийняти у [PERSON] згідно кредитного договору № ОД14/08/2006/840-К/130 від 21 серпня 2006 року суму у розмірі 37 915 (тридцять сім тисяч дев'ятсот п'ятнадцять) гривень 96 копійок, що є фактичною різницею від отриманих кредитних коштів та уже сплаченої суми заборгованості з розстрочкою платежів на 120 місяців, за таких умов, що місячний платіж буде складати 315 (триста п'ятнадцять) гривень 96 копійок; - Зобов'язати Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» прийняти у [PERSON] згідно кредитного договору № ОД19/04/2008/840-К/39 від 10 квітня 2008 року суму у розмірі 15 691 (п'ятнадцять тисяч шістсот дев'яносто одна)гривень 56 копійок, що є фактичною різницею від отриманих кредитних коштів та уже сплаченої суми заборгованості з розстрочкою платежів на 120 місяців, за таких умов, що місячний платіж буде складати 130 (сто тридцять) гривень 76 копійок. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Також, в судовому засіданні, відповідач - представник ПАТ «КБ «Надра» заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, та надав письмові заперечення, в яких вказав, що 13.11.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОД14/08/2006/840-К/130, за умовами договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті, долар США, в сумі 19 500,00 доларів США зі сплатою відсотків за ставкою 9,5 % річних строком до 20.08.2006 р. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 21.08.2006 р. № ОД14/08/2006/840-К/130, ВАТ КБ «Надра» 21.08.2006 р. уклало договори поруки з [PERSON] № ОД14/08/2006/840-П/130, з [PERSON] № ОД14/08/2006/840-П/130/2, з [PERSON] № ОД14/08/2006/840-П/130/3. Також, 10.04.2008 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОД19/04/2008/840-К/39, за умовами договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті, долар США, в сумі 30 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за ставкою 14,49 % річних строком до 07.04.2017 р. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 10.04.2008 р. №ОД19/04/2008/840-К/39, ВАТ КБ «Надра» 10.04.2008 р. уклало іпотечний договір з [PERSON], [PERSON], [PERSON], як майновими поручителями, відповідно до якого була передана в іпотеку трьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м. З огляду на загальний строк, на який було надано кредит, позивачем [PERSON] протягом певного часу належним чином було здійснено виконання умов кредитного договору. Тобто підчас надання та користування кредитними коштами умови кредитного договору були цілком справедливими, жодним чином не дискримінували позивача та відповідали чинному законодавству у повному обсязі. Однак, після того, як договір з боку позичальника перестав виконуватися належним чином та банком було попереджено боржника про можливе застосування права на дострокове повернення кредиту у повному обсязі (в межах умов договору, та Закону України «Про захист прав споживачів»), окремі умови кредитного договору, які забезпечують інтереси банку щодо належного повернення грошових коштів позичальником, раптом виявилися несправедливими для останнього. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Треті особи у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13.11.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОД14/08/2006/840-К/130, за умовами договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті, долар США, в сумі 19 500,00 доларів США зі сплатою відсотків за ставкою 9,5 % річних строком до 20.08.2006 р. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 21.08.2006 р. № ОД14/08/2006/840-К/130, ВАТ КБ «Надра» 21.08.2006 р. уклало договори поруки з [PERSON] № ОД14/08/2006/840-П/130, з [PERSON] № ОД14/08/2006/840-П/130/2, з [PERSON] № ОД14/08/2006/840-П/130/3. Також, 10.04.2008 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОД19/04/2008/840-К/39, за умовами договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті, долар США, в сумі 30 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за ставкою 14,49 % річних строком до 07.04.2017 р. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 10.04.2008 р. №ОД19/04/2008/840-К/39, ВАТ КБ «Надра» 10.04.2008 р. уклало іпотечний договір з [PERSON], [PERSON], [PERSON], як майновими поручителями, відповідно до якого була передана в іпотеку трьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м. 26 жовтня 1993 р. Національним банком України видано ВАТ КБ «Надра» банківську ліцензію № 21 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 21-2 від 23 серпня 2002 р. на право здійснювати операції з валютними цінностями. В своїй позовній заяві, [PERSON] вказує певні підстави для визнання недійсними Договорів про надання кредиту № ОД14/08/2006/840-П/130/3 від 21.08.2006 р. та № ОД19/04/2008/840-К/39 від 10.04.2008 р. По-перше, це те, що Договори про надання кредиту укладено в валюті, відмінній від гривни України, та іноземну валюту за спірними кредитними договорами використано як засіб платежу - це, на думку позивача, суперечить вимогам законодавства, зокрема ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», при цьому банку для надання валютного кредиту нібито необхідно було отримати індивідуальну ліцензію на здійснення разової валютної операції. По-друге, у зв'язку із зростанням валютного курсу позичальник вважає по відношенню до себе несправедливими, дискримінаційними та невигідними умови Кредитного договору. Однак, суд не згоден з твердженнями позивача з таких підстав. Що стосується надання банком кредиту позивачу в іноземній валюті, суд акцентує свою увагу на наступних моментах. Слід почати з того, що статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1046 ЦК України, договір є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 192 зазначеного кодексу, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5, з якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ. Декрет «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. Згідно зі ст. 5 Ліцензії Національного банку України: § Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. § Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Згідно ст. 334 ЦК України, зазначених положень Декрету достатньо, щоб банк надавав у власність готівку іноземної валюти клієнту шляхом видачі з поточного рахунку клієнта Відповідно до ч. 4 гл. 3 Постанови правління НБУ № 337 від 14.08.2003 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 року за № 768/8089 «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України», існує певний порядок видачі готівки з каси банку: видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо; за видатковим касовим ордером - працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями; за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою, - фізичним особам. З урахуванням всього наведеного, суд обумовлює свою відмову у задоволенні позову тим, що представником відповідача в судовому засіданні було надано копії: банківської ліцензії № 21, копію дозволу Національного банку України № 21-2, копію додатку до дозволу «Про перелік операцій, які має право здійснювати ВАТ КБ «Надра» № 21-2. Всі ці документальні докази свідчать про цілком законні дії з боку відповідача щодо надання споживчого кредиту в іноземній валюті. Що ж стосується доводів позивача щодо несправедливого та дискримінаційного зростанням валютного курсу позичальника, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 36 Закону України "Про Національний банк України", офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінетів Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", валютні курси встановлюється Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України N 496 від 12.11.2003 р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Стосовно позовних вимог позивача, щодо визнання недійсним Договору поруки № ОД 14/08/2006/840-11/130 від 21 серпня 2006 року укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра».Визнати недійсним Договор поруки № ОД14/08/2006/840-П/130/2 від 21 серпня 2006 року укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра»; Визнання недійсним Договору поруки № ОДІ4/08/2006/840-П/130/3 від 21 серпня 2006 року укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра»; Визнання недійсним Іпотечного договору від 10 квітня 2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є майновими поручителями [PERSON]; Зобов'язання ВАТ КБ «Надра» прийняти у [PERSON] згідно кредитного договору № ОД14/08/2006/840-К/130 від 21 серпня 2006 року суму у розмірі 37 915 (тридцять сім тисяч дев'ятсот п'ятнадцять) гривень 96 копійок, що є фактичною різницею від отриманих кредитних коштів та уже сплаченої суми заборгованості з розстрочкою платежів на 120 місяців, за таких умов, що місячний платіж буде складати 315 (триста п'ятнадцять) гривень 96 копійок; Зобов'язання ВАТ КБ «Надра» прийняти у [PERSON] згідно кредитного договору № ОД19/04/2008/840-К/39 від 10 квітня 2008 року суму у розмірі 15 691 (п'ятнадцять тисяч шістсот дев'яносто одна)гривень 56 копійок, що є фактичною різницею від отриманих кредитних коштів та уже сплаченої суми заборгованості з розстрочкою платежів на 120 місяців, за таких умов, що місячний платіж буде складати 130 (сто тридцять) гривень 76 копійок, суд відмовляє у їх задоволенні так як вони є похідними від вимог щодо визнання договорів кредиту недійсними, як наслідок. Таким чином, враховуючи наведені фактичні та документально підтверджені висновки, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні його позову. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed