Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 19.01.2007р. помер їх з відповідачем батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/6 частини квартири [ADDRESS]. Вони з відповідачем є єдиними спадкоємцями першої черги, їх мати дружина померлого - [PERSON] померла 02.06.2002р. Вони в установлений строк звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті батька і відповідно прийняли спадщину у вигляді 1/6 частини вказаної квартири в рівних частках, тобто по 1/12 кожний. Але в нотаріальному порядку вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правоустановчі документи на спадкове майно. У звязку з цим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Крім того, вказує, що спірна квартира є трикімнатною, загальна площа 54,36кв.м., житлова 39,4кв.м. Квартира є неподільною, частка відповідача 1/12 з урахуванням загальної та житлової площі квартири становить відповідно 4,53кв.м. та 3,28кв.м. і є незначною, не може бути виділена в натурі. Відповідач вказаною квартирою не користується, мешкає в іншому житловому приміщенні, спільне користування цією квартирою між ними неможливе. Вважає, що право власності відповідача на 1\\12 частку спірної квартири може бути припинено на її користь за рахунок присудження грошової компенсації вартості цієї частки, яка становить 37500,00грн., і яку вона має можливість сплатити відповідачу негайно. Просить визнати за нею право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 19.01.2007р., припинити право власності [PERSON] на 1/12 частину квартири [ADDRESS], яка належить йому в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 19.01.2007р., і стягнути з неї на його користь в рахунок компенсації вартості 1/12 частки вказаної квартири грошові кошти в сумі 37 500,00грн., визнати за нею право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] в порядку припинення права власності на неї [PERSON] Позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, подав письмову заяву про визнання позову повністю та розгляд справи у його відсутність, з якої вбачається, що позов він визнає повністю, погоджується з припиненням його права власності на вказану частку, до розгляду справи по суті отримав від позивачки грошову компенсацію вартості цієї частки в сумі 37500,00грн., претензій до неї не має. Представник третьої особи - Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти позову не заперечують. Суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність вказаних осіб за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст..197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами. Суд встановив, що 19.01.2007р. помер [PERSON], який є батьком позивачки та відповідача. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/6 частини квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6836 від 05.04.1999р. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 04.07.2016р. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на частку вказаної квартири за [PERSON] не зареєстровано. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти сторони по справі. 16.05.2007р. відповідач [PERSON] та 04.07.2007р. позивач [PERSON] як спадкоємці померлого першої черги звернулись до Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 16.05.2007р. нотаріусом заведена спадкова справа №316, реєстраційний номер в Спадковому реєстрі 42424593, яка на час розгляду справи є чинною. 16.06.2016р. позивачка [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Постановою державного нотаріуса Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори відповідно від 16.06.2016р. відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем не надано нотаріусу правоустановчих документів на спадкове майно. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, зокрема, шляхом визнання права власності. Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ч.2,3 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Оцінивши обставини справи, надані суду докази, суд приходить до висновку, що позивачка правомірно набула право власності на 1/12 частину нерухомого майна квартири [ADDRESS], оскільки після смерті свого батька [PERSON], який помер 19.01.2007р., в установлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але не може оформити спадщину в нотаріальному порядку у звязку з відсутністю правоустановчих документів на вказане спадкове нерухоме майно, що підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Однак, на думку суду, відсутність правоустановчих документів не позбавляє спадкоємця права на спадщину, оскільки вона належить йому з моменту відкриття спадщини. При цьому, суд виходить з того, що з заявами про прийняття спадщини звернулись обидва спадкоємця позивачка та відповідач, відповідно спадщина належить їм у рівних частках - по 1/12 кожному. Таким чином, суд вважає, що позивачка позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину після смерті батька у вигляді вказаного нерухомого майна, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно, яке підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на це майно, у звязку з чим позов в цій частині слід задовольнити. Вирішуючи позовні вимоги про припинення права власності [PERSON] на 1/12 частину спірного нерухомого майна за рахунок стягнення з позивачки грошової компенсації вартості цієї частки і визнання права власності на неї за позивачкою, суд виходить з такого. Ст.41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Аналогічні положення закріплені в ст. 319,321 ЦК України. Ст.346 ЦК України передбачає такі підстави припинення права власності: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника, а також інші випадки, встановлені законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст.356 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, вони можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст.358 ЦК України). Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також суд виходить з того, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених п.13 ч.1 ст.365 ЦК України, з обовязковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сімї. Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 02.07.2014р. у справі № 6-68цс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосуваннями усіма судами. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6836 від 05.04.1999р. належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. [PERSON] померла 02.06.2002р. і спадщину у вигляді 1/6 частини вказаної квартири після її смерті прийняла позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.01.2003р. державним нотаріусом Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори. Право власності зареєстровано в установленому порядку. 19.01.2007р. помер [PERSON] і після його смерті спадщину у вигляді 1/6 частини вказаної квартири прийняли позивачка та відповідач в рівних частках - кожний на 1/12 частину спірної квартири. Таким чином, на даний час вказана квартира належить на праві спільної часткової власності позивачці (5/12 частин), відповідачу (1/12 частина), третім особам - [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/6 частини кожному. При цьому, суд зясував, що спірна квартира є трикімнатною, загальною площею 54,36кв.м., житлова 39,4кв.м., а тому неподільною, частка відповідача [PERSON], по зрівнянню з часткою позивачки та інших співвласників, є меншою та незначною і в силу технічних характеристик квартири не може бути виділена в натурі, сторони є особами різного віку та статі, згоди щодо спільного володіння та користування спільним майном не дійшли. Крім того, суд вважає, що припинення права власності відповідача на частку в спірному майні не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідача [PERSON], оскільки він в спірній квартирі ніколи не мешкав, має інше постійне зареєстроване місце мешкання, де фактично і проживає тривалий час, даний позов визнав повністю, згоден на припинення його права власності на належну йому частку, розмір грошової компенсації в сумі 37 500,00грн. не оспорює і згоден на її отримання. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ч.1 ст.365 ЦК України, для припинення права власності відповідача [PERSON] на частку в спільному майні і визнання за позивачкою права власності на цю частку, у звязку з чим позов в цій частині слід також задовольнити. Але судом встановлено, що до моменту розгляду даної справи відповідач [PERSON] отримав від позивачки грошову компенсацію вартості належної йому частки в розмірі 37 500,00грн.. Вказані обставини підтверджуються наданою суду власноруч написаною відповідачем розпискою та його письмовою заявою про визнання позову. У звязку з цим суд вважає недоцільним стягнення з позивачки на користь відповідача вказаної суми, оскільки це може призвести до подвійного стягнення і порушення прав сторін, тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. На підставі вищевикладеного позовні вимоги слід задовольнити частково.

Outcome: partial