Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 61256,58 грн., мотивуючи порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором б/н від 25.08.2011 р. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідачем надано письмову заяву, в якій вона просить застосувати строк позовної давності, відмовивши позивачу у задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено,\~що 25.08.2011 р. між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 5300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом щомісячно. Станом на 30.06.2017 р. відповідачем зобовязання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем у сумі 54463,41 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 5070,72 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 49392,69 грн. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. 1.Сплив строків позовної давності. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ч. 1 і ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто перебіг позовної давності починається незалежно від закінчення дії договору саме з того моменту, з якого боржник перестав виконувати свої зобовязання за договором. Такий висновок повністю кореспондується з позицією ВСУ щодо застосування позовної давності при стягненні заборгованості за кредитними договорами з графіками погашення (тобто з визначеним строком виконання кожного окремого зобовязання) окремо для кожного платежу згідно графіку, та відповідає практиці Верховного Суду (постанова від 14 березня 2018 р. у провадженні №61-1792св18). Ст.257 ЦК України встановлює загальну позовну давність в три роки. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість у відповідача виникла з 28 лютого 2013 р. (колонка «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» - а.с.4 зв), останній платіж відповідачем був здійснений 17 червня 2014 р. (колонка "сума погашення за наданим кредитом" - а.с.5), після чого сплив строку позовної давності не переривався. Таким чином, позовна давність сплила 17 червня 2017 р. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності (а.с.79). Позивач звернувся до суду з позовом 18 вересня 2017 р. (а.с.2), тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин. У звязку з цим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5070,72 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 49392,69 грн. на підставі спливу строку позовної давності. 2.Безпідставність вимог. Згідно ст.\~2\~Закону України\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції"\~від 02.09.2014\~№ 1669\~на час\~проведення антитерористичної\~операції забороняється\~нарахування пені\~та/або\~штрафів на\~основну суму\~заборгованості із\~зобовязань за\~кредитними договорами\~та договорами\~позики з\~14\~квітня 2014\~р.\~громадянам України,\~які зареєстровані\~та постійно\~проживають або\~переселилися у\~період з\~14\~квітня 2014\~р.\~з населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція,\~а також\~юридичним особам\~та фізичним\~особам -\~підприємцям,\~що провадять\~(провадили)\~свою господарську\~діяльність на\~території населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Такий перелік був затверджений розпорядженнями КМУ №1053-р від 30.10.2014 р., яке не було зупинене на час нарахування заборгованості, і №1275-р від 02.12.2015 р., яке підлягає на час розгляду справи судом в частині скасування нарахованих сум пені і штрафів, та включає м. Лисичанськ, в якому зареєстрований відповідач (а.с. 32,53). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня нарахована відповідачу з 01 вересня 2014 р., а суми штрафів під час подачі позову до суду. Тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією 3400 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн. і штрафу (процентна складова) 2893,17 грн. за безпідставністю вимог.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed