Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ [PERSON]» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Крім того, 15.06.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Тобто, відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №2301/0708/71-1061 від 29.07.2008р., що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк». 29.07.2008р. ВАТ (ПАТ) «Сведбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №2301/0708/71-1061, за умовами якого банк надав відповідачеві кредит в сумі 40300 доларів США, а остання зобов»язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. В порушенні умов кредитного договору, відповідач свої зобов»язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 27.01.2015р. має непогашену заборгованість за кредитом 32673,78 доларів США, що за курсом НБУ на 27.01.15р. складає 519499,74грн., за відсотками - 1000,56 доларів США, що складає 15908,49грн. У зв»язку з систематичними порушеннями боржником своїх зобов»язань зі сплати кредиту, відсотків до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору, йому була нарахована неустойка пеня в розмірі 89,30 доларів США, що складає 1419грн. 83коп. Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов»язків, встановлених договором, в т.ч. у разі затримання сплати частин кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов»язання з повернення кредиту та кредитним договором. На виконання умов кредитного договору відповідачеві була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви , вимога не виконана. Отже, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість: за кредитом 519499,74грн., за відсотками 15908,49грн., по пені 1419,83грн., а всього 536828,06грн., а також судовий збір в розмірі 3654грн. 00коп. В судове засідання представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, а також пояснення по суті вимог, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заперечували проти позову і просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 29.07.2008р. ВАТ (правонаступник ПАТ «Сведбанк») «Сведбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №2301/0708/71-1061, за умовами якого банк надав відповідачеві кредит в сумі 40300 доларів США, а остання зобов»язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки з 29.07.2008р. по 28.07.2038р. та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. При цьому, п.1.1 договору передбачено, що кредит у зазначеному розмірі надається позичальнику лише після: надання документу, що підтверджує здійснення оплати не менше ніж 10% вартості об»єкта нерухомості відповідно до укладеного позичальником договору купівлі-продажу, зазначеного у п.1.4 цього договору; виконання позичальником умов п.3.11 цього договору; укладення іпотечного договору про іпотеку об»єкта нерухомості, зазначеного в п.1.4 цього договору. Позивач не оспорює здійснення таких дій відповідачем. Кредит надається банком у готівковій формі через касу банку або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів в національній валюті України на користь [PERSON] в сплату за договором купівлі-продажу, зазначеним у п.1.4 цього договору (п.1.2 договору). Передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом )п.1.3 договору). Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] з метою придбання квартири №58, що по вул.. Г.Сталінграда, 18 в м. Черкаси (п.1.4 договору). Договір купівлі-продажу квартири відбувся 29.07.2008р., що посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] є власником вказаної квартири. Крім того, нерухоме майно є предметом іпотеки за договором іпотеки від 29.07.2008р. (іпотеко держатель ВАТ «Сведбанк»). Умови щодо забезпечення зобов»язання визначені ст. 2 договору. Відповідно до п.3.1 договору, позичальник зобов»ячався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок №22331062822801 щомісяця через касу банку згідно з додатком №1, що є невід»ємною частиною цього договору. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення (п.3.2. договору). Проценти сплачуються відповідно до умов, визначених статтею 3 договору, в т.ч. п.3.3. Кошти, що спрямовуються позичальником на виконання зобов»язань за цим договором, вносяться з додержанням черговості: в першу чергу на сплату процентів та комісій, потім на погашення (повернення) кредиту, потім на сплату нарахованої неустойки, потім на відшкодування збитків у зв»язку з порушенням умов цього договору. При наявності простроченої заборгованості за цим договором кошти, що спрямовуються позичальником на виконання зобов»язання за цим договором, зараховуються з додержанням черговості на погашення простроченої заборгованості за процентами, на погашення простроченої заборгованості за комісіями, на погашення простроченої заборгованості за кредитом (п.3.5 договору). Пунктом 3.9 договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов»язаний виконати зазначені зобов»язання в порядку, передбаченому цим договором. Вимога підлягає до виконання позичальником протягом 30ти календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного 30тиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв»язку при відправленні листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане позичальником особисто в банку (п.3.10 договору). За перевірку документів згідно цього договору, позичальник сплачує банку в дань фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1% від розміру кредиту без ПДВ, шляхом сплати суми комісії на рахунок №373940062822801 через касу банку або безготівковим шляхом в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день такої сплати (п.3.11 договору). Статтею 5 кредитного договору визначені обов»язки позичальника, в т.ч. забезпечити своєчасне повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, сплату комісій у порядку та строки, встановлені цим договором, а також сплату неустойки та відшкодування банку збитків у випадках неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань, передбачених цим договором. Відповідно до п.8.1 договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році. Крім того, за умовами п.8.4 договору, у випадках, передбачених цим договором, оплата пені та/або штрафів здійснюється в національній валюті України по встановленому НБУ офіційному курсу гривні до відповідної іноземної валюти, в якій надається кредит, на день сплати пені/штрафів. Укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких банк здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов»язані з підприємницькою діяльністю (у т.ч. з умовами типових кредитних договорів банку) та загальною сукупною вартістю усіх витрат, пов»язаних з отриманням кредиту у ВАТ «Сведбанк» та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Позичальник свідчить, що під час кладання та виконання цього договору, позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин (п.10.1 договору). Сторони підтверджують, що текст договору відображає дійсні наміри сторін (п.10.2 договору). Відповідно до п.10.5 договору, банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов»язання по цьому договору, а також по угодам, пов»язаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника. При виконанні цього договору, разом з його умовами, сторони керуються чинним законодавством України і нормативними документами НБУ (п.10.7 договору). Сторони домовились, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю десять років (п.10.11 договору). Підписанням цього договору, позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування (п.10.13 договору). Невід»мною частиною договору є Графік погашення кредиту (додаток №1 до кредитного договору). Слід звернути увагу, що сума платежів та суми залишку кредиту визначені у іноземній валюті долари США. Крім того, 27.10.2009р. між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 щодо кредитного договору від 28.07.2008р., за умовами якої викладено п.3.1 кредитного договору в такій редакції: позичальник зобов»язується здійснювати погашення за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок №22331062822801 щомісяця, через касу банку згідно додатку №2, що є невід»ємною частиною даного договору, якщо інше не передбачено цим договором. Графік погашення викладено в редакції згідно Додатку №2. Всі інші умови кредитного договору залишені без змін. Також, за графіком погашення кредиту та сплати відсотків (додаток №2) визначено суми платежів та суми залишку кредиту у доларах США. 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ [PERSON]» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Крім того, 15.06.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Тобто, відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №2301/0708/71-1061 від 29.07.2008р., що був укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], - на користь ПАТ «Альфа-Банк». За даними акту приймання-передачі кредитних файлів №2 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.12р. до ПАТ «Альфа-Банк» кредитний файл, в т.ч. щодо кредитного договору [PERSON] №2301/0708/71-1061. Також Додатком №1 визначено розмір боргу по кредиту та процентам. ПАТ «Альфа-Банк» зареєстроване як юридична особа 19.08.2009р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію та має Статут. Судом встановлено, що 18.02.2015р. позивач ПАТ «Альфа-Банк» направив [PERSON] за адресою, що зазначена у кредитному договорі повідомлення-вимогу щодо наявних порушень щодо виконання умов кредитного договору та необхідності у строк протягом 30ти календарних днів з моменту надіслання цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції. Відповідно до реєстру №113 та списку №629 поштове відправлення направлено відповідачеві рекомендованим листом і відповідає вище зазначеним умовам кредитного договору. Між тим, вимога відповідачем не була виконана і позивач подав до суду позовну заяву, яка розглядається судом. Крім того, позивачем надано до позову та під час розгляду справи до суду виписки з рахунку позичальника за період з 29.07.2008р. по 27.01.2015р., а також з врахуванням розміру заборгованості, який було придбано ПАТ «Альфа-Банк» за договором від 15.06.2012р. (додаток №1), - вбачається, що відповідач [PERSON] порушувала умови кредитного договору не в повному обсязі сплачувала грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором від 28.07.2008р., що призвело до виникнення заборгованості: за кредитом 32673,78 доларів США, що за курсом НБУ на 27.01.15р. складає 519499,74грн., за відсотками - 1000,56 доларів США, що складає 15908,49грн., по пені 1419,83грн. (нарахована за рік). Також судом встановлено, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.01.2015р. 1 долар США становив 15908,49грн. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ст.549 ч.1 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст.549, 550 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України). Крім того, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч.1 ст.624 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України Про Національний банк України офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється НБУ. Валютні курси встановлюються Нацбанком за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Згідно із Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердж. постановою НБУ від 12.11.2003р. №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про коригування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав уважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Крім того, кредитний договір між сторонами по даній справі про отримання позичальником кредиту в іноземній валюті не суперечить положенням ст. 524 ЦК України та умовам зазначеного договору від 29.07.2008 року, з якими під час укладання погодилася [PERSON] Даний договір не визнано недійсним, не розірвано і не припинено, що підтвердив сам відповідач під час судового засідання по даній справі. Відповідно до положень п.10 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин передбачено, що згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 192 ЦК, законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземною валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч.1,3 ст. 533ЦК). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"\~від 19.02.1993 № 15-93 установлено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 цього Декрету. Судом встановлено, що зобов»язання сторін у спірному кредитному договорі виражені в іноземній валюті доларах США. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Стаття 2 Закону визначає терміни «кошти» - як гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно із ч.1 ст. 49 ч.1 цього Закону, як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені у п.3 ч.1 та у п.п.3-7 ч.2 ст. 47 цього Закону. Тобто уповноважені банки на підставі виданої НБУ ліцензії та письмового дозволу нга здійснення операцій з валютними цінностями мають право використовувати іноземну валюту на території України при здійсненні розрахунків, в т.ч. і здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Згідно з ч.ч.2,4 ст. 5 вказаного Декрету (на час виниклих правовідносин) генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв»язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Як випливає з п.в) ч.4 ст.5 Декрету КМУ надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті потребує індивідуальної ліцензії,якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Між тим, на час розгляду справи законодавством не встановлено термінів і сум кредитів в іноземній валюті, як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Загальновідомими за даними НБУ є обставини про те, що ВАТ (ПАТ) «Сведбанк» на час укладання кредитного договору 29.07.2008р. - володів банківською ліцензією №38, яка зареєстрована 30.11.1991р. за №69 на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями, Дозволом №38-2 від 11.10.2001р. з додатком, в якому наведено перелік операцій, які мають право здійснювати ПАТ «Сведбанк» з валютними цінностями. Згідно із п.8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердж. Правлінням НБУ від 30.05.2007р. №200 (на час виниклих правовідносин), фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв»язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій НБ на здійснення валютних операцій. Відповідно до п.5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердж. Постановою Правління НБУ від 17.07.2001р. №275 (на час виниклих правовідносин), письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ від 19.02.1993р. №15-93. Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"\~від 19.02.1993 № 15-93\~валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобовязань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Отже, у ВАТ (ПАТ) «Сведбанк» були всі правові підстави для здійснення кредитування в іноземній валюті і, відповідно для укладення з [PERSON] кредитного договору від 29.07.2008р., враховуючи умови договору. Доводи відповідача про відсутність індивідуальної ліцензії у банку, - є безпідставними. Крім того, як вбачається з письмових матеріалів справи, в т.ч. платіжних документів (квитанцій, чеків), наданих відповідачем в судовому засіданні, протягом часу з 01 серпня 2008р. по 05 лютого 2015р. включно, ним вносились грошові кошти на погашення боргу за кредитним договором від 29.07.2008р., зокрема, - і в іноземній валюті доларах США із визначеним еквівалентом в національній валюті гривня. Такі обставини дають підстави суду вважати, що [PERSON] не лише знала про умови кредитного договору щодо валюти, погодилась з ними і виконувала їх. При цьому, суд звертає увагу на положення п.п.1.2, 8.1, 8.4 кредитного договору. Доводи відповідача щодо неможливості стягнення з неї заборгованості в іноземній валюті доларах США, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки позивач просить стягнути виниклу, станом на 27.01.2015р., заборгованість за кредитним договором виключно у національній валюті гривня. Отже, помилковим є його посилання на правові позиції ВСУ, викладені по справі №6-190цс15, оскільки вони регулюють інші правовідносини. Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про невірність визначеного позивачем розміру заборгованості, оскільки за доказами, наданими позивачем, в т.ч. виписками з рахунку позичальника та Додатку №1 до договору від 15.06.2012р., платіжними документами, наданими відповідачем, які не суперечать інформації по виписках щодо руху коштів, - не встановлено неправильності здійснених розрахунків заборгованості по кредиту, процентам та пені, або зарахування їх на погашення кредиту чи процентів. При цьому, інформація про облікову ставку НБУ за період, за який нарахована пеня, - з квітня 2014р. по січень 2015р., міститься на офіційному сайті НБУ і є загальновідомою. Судом встановлено, що загальний розмір заборгованості за кредитом, процентами та пені визначено позивачем з врахуванням розміру боргу, який мав місце на час зміни кредитора та після зміни кредитора станом на 27.01.2015р. Суд критично відноситься до доводів [PERSON] про те, що вона загубила екземпляри кредитного договору та додаткової угоди, а також не може пояснити суду, чи вона підписувала кредитний договір від 29.07.2008р., графік погашення до нього, а також додаткову угоду від 27.10.2009р. та відповідний графік погашення заборгованості, - чи ні, оскільки, як сама ж відповідач зазначила в судовому засіданні, що кредитні кошти на придбання квартири №58, що по вул. Г.Сталінграда №18 в м. Черкаси вона в ВАТ «Сведбанк» отримувала, інших кредитних договорів не укладала. Крім того, саме за цим кредитним договором від 29.07.08р. укладено договір іпотеки, предметом якого є вказана квартира. Виходячи із положень ст.ст. 57-61 ЦПК України, відповідачем не надано до суду належних, допустимих та переконливих доказів про те, що між банком та [PERSON] не укладено договір, що датований 29.07.08р. або ж укладено інший кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у національній валюті гривні. Крім того, слід зазначити, що заперечуючи проти позову, в т.ч. не погоджуючись з наявною заборгованістю, що визначена позивачем, - відповідач фактично не погоджується з умовами договору щодо валюти грошового зобов»язання, але такі доводи спростовуються обставинами, які встановлені в судовому засіданні та перевірені доказами по даній цивільній справі. Отже, суд вважає, що за результатами розгляду справи, позовні вимоги підлягають до задоволення, саме, слід стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість: за кредитом 519499,74грн., за відсотками 15908,49грн., по пені 1419,83грн., а всього 536828,06грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3654грн. 00коп., сплачений при подачі позову за меморіальним ордером від 26.02.2015р. №21328. На підставі викладеного та,

Outcome: approved