Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до ПАТ «Азовзагальмаш», зазначивши, що по 28.09.2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, який не провів із ним повний розрахунок при звільненні. Рішення Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 02.12.2015 р. з вдповідача було стягнуто заборгованість по зарплаті в розмірі 33908,23 грн. за період з жовтня 2014 р. по вересень 2015 р. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 8426,88 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 103,63 грн. за вересень 2015 р., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з дня затримки виплати по день ухвалення рішення, індексацію заробітної плати відповідно до вимог ст.95 КЗпП України, компенсацію заробітної плати у зв'язку із невчасною виплатою в сумі 5372,89 грн. та3% річних за прострочення грошового зобов'язання за цей період. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав і просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася з невідомої суду причини, надавши заперечення, з яких вбачається, що сума компенсації складає 4904,13 грн., заробітна плата позивача не підлягає індексації у зв'язку із перебуванням на простої, підстав для стягнення суми середнього заробітку немає, оскільки він уже стягувався рішенням суду від 02.12.2015 р., норми ст.625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовуються. Відповідно до ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини та основних свобод» від 04.11.1950 року, ратифікованою згідно із Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом. Згідно із статтею 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У зв'язку з повторною неявкою представника відповідача суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах в ПАТ «Азовзагальмаш», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці, і був звільнений 28.09.2015 р. (а.с.11-12). Згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі вбачається з наданого суду рішення Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 02.12.2015 р., яким було стягнуто заборгованість по заробітній платі з період з жовтня 2014 р. по серпень 2015 р. в розмірі 33908,23 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 29.09.2015 р. по 02.12.2015 р. (а.с.5-6). Крім того, в розрахунковому листі за жовтень 2015 р. є відомості про нарахування 103,63 грн. заробітної плати (а.с.7), проте доказів виплати цієї суми відповідачем не надано, отже, ця сума підлягає стягненню на корить позивача. Згідно зі ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст.4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем,в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Відповідно до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» індексація заробітної плати нараховується тільки за оплату праці за виконану роботу. По дату звільнення позивач знаходився на частковому або повному простої, що вбачається з табелів обліку робочого часу. На протязі простою роботи не виконуються, тому оплата періоду простою не є об'єктом індексації. Отже, заробітна плата індексації не підлягає, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, підстав, передбачених ст.625 ЦК України, для нарахування заборгованості 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, суд не вбачає, оскільки ця норма не може бути застосована до трудових відносин. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд вирішує питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з наступного. Рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 02.12.2015 р., яке набрало законної сили, встановлено, що середня заробітна плата позивача за один день складає 263,34 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З моменту ухвалення останнього рішення Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 02.12.2015 р. по день ухвалення даного рішення (з 03 грудня 2015 року по 13 січня 2016 року) відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на грудень 2015 р.- січень 2016 р. минуло 21 робочий день. Отже, сума середнього заробітку за цей період становить 5530,14 грн. (21 день х 263,34 грн. = 5530,14 грн.) і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., від сплати якого, відповідно до закону, звільнений позивач.

Outcome: partial