Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивачі свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] працювала у Департаменті містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на посаді діловода загального відділу. Рішення комісії з ліквідації Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, оформленого протоколом засідання №2 від 06.05.2016 року, [PERSON] з 06.05.2016 року звільнено з вказаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначили, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням вимог закону. Так, [PERSON] було звільнено час перебування на лікарняному. Також, фактично Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради не ліквідувався, а відбувалася його реорганізація на два відокремлених структурних підрозділу. При цьому, міська рада жодним чином не обґрунтувала необхідності ліквідації департаменту. Вважають, що оскільки фактично відбувалася реорганізація Департаменту, а не його ліквідація, [PERSON] мав право на переведення до новоутвореної установи, а не звільнення із займаної посади. Однак, з боку роботодавця не надходило жодних пропозицій позивачу про продовження роботи в новостворених управліннях та не було вжито будь-яких інших заходів для її працевлаштування. Крім того, зазначають, що всупереч ст. 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», роботодавець завчасно за три місяці до намічуваних звільнень не надав первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів і не звертався за згодою про можливе звільнення позивача з роботи. Зазначили, що при звільненні з роботи відповідачі не провели своєчасно остаточний розрахунок при звільненні та не провели оплату праці та лікарняних з 07.05.2016 року по 30.05.2016 року. Тому просять: визнати незаконним та скасувати рішення комісії з ліквідації Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради від 06.05.2016 року про звільнення [PERSON] з роботи, поновити [PERSON] на роботі на посаді діловода загального відділу в Департаменті містобудування та земельних відносин Сумської міської ради; стягнути з відповідача на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 138,95 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 416,85 грн. та заборгованість з оплати праці та лікарняні за період з 07.05.2016 року по 30.05.2016 року. В судовому засіданні представники позивачі позов підтримали . Представник відповідачів та третьої особи позов заперечив та пояснив, що звільнення позивача з 06.05.2016 року роботи відбулося з дотриманням вимог закону. Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради перебуває у процесі ліквідації, а тому [PERSON] не може були поновлена на роботі на старій посаді, а може бути поновлена на роботі в новоствореній юридичній особі реорганізації. Зазначив, що [PERSON] пропонувалася посада в новоствореному Управлінні архітектури та містобудування, але [PERSON] відмовилася від працевлаштування на цю посаду. Звільнення працівників Департаменту відбулося на підставі Рішення СМР №735-МР від 04.05.2016 року, яке і на даний час не скасовано і не змінено, а тому у ліквідаційної комісії були відсутні перешкоди для здійснення дій по вивільненню працівників юридичної особи, що ліквідувалася. Просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. За змістом ч. 2, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно; водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного орган) (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Судом встановлено, що [PERSON] працювала в управлінні містобудування та земельних відносин Сумської міської ради та наказом № 1к від 08.20.2014 року була пере6ведена посаду діловода загального відділу Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон) виконавчими органами сільських, селищних, міських рад є їх виконавчі комітети, а також відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Відповідна рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, міському голові. Керівники відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради призначаються на посаду і звільняються з посади міським головою одноособово, а у випадках, передбачених законом, - за погодженням з відповідними органами виконавчої влади. Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою. Судом встановлено, що 27.01.2016 року Сумською міською радою було прийнято рішення №254-МР «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради, їх загальної штатної чисельності», відповідно до якого: вирішено припинити шляхом ліквідації департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (що мало статус юридичної особи), у звязку з чим утворено нові виконавчі органи Сумської міської ради, в тому числі: управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (з правом юридичної особи) та департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з 19.02.2016 року перебуває у стані припинення та працює комісія з ліквідації (реорганізації), яку очолює [PERSON]. Також встановлено, що Постановою Сумського районного суду Сумської області від 29.04.2016 року по справі №587/769/16-а за адміністративним позовом [PERSON], [PERSON], Незалежної професійної спілки Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради в інтересах своїх членів до Сумської міської ради, Сумського міського голови [PERSON], третя особа Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради про визнання протиправними рішень субєктів владних повноважень та їх скасування частково задоволенні вимоги позивачів: визнано протиправним та скасувано рішення Сумської міської ради від 27.01.2016 року № 254МР «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради, їх загальної штатної чисельності» в частині, що стосується департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, а саме: ч.1 рішення, щодо затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради згідно з додатком 1 до рішення та уведення її в дію з 05 травня 2016 року;- п.п., п.п. 3.1.1, 3.1.2. п. 3.1. ч. 3 рішення;- п.п. 3.2.1. п.3.2. ч. 3 рішення;- ч. 4 рішення щодо утворення комісії з ліквідації виконавчих органів Сумської міської ради, зазначених у п.п. 3.2.1. п. 3.2. ч. 3 цього рішення у складі згідно з додатком 2 до даного рішення, здійснення комісією з ліквідації департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради організаційно правових заходів щодо ліквідації даного департаменту;- ч. 5 рішення;- ч. 6 рішення що стосується проведення організаційно правових заходів по переведенню, вивільненню працівників департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, внесення відповідних змін до положень, приведення штатної чисельності;- ч. 7 рішення, щодо втратити чинності з 05 травня 2016 року рішення Сумської міської ради від 27 лютого 2013 року № 2176-МР «Про затвердження структури виконавчих органів, загальної чисельності апарату та виконавчих органів Сумської міської ради у новій редакції (зі змінами), що стосується департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради;- ч.1 розділу «Виконавчі органи Сумської міської ради» додатку № 1 до рішення;- ч.7 розділу «Виконавчі органи Сумської міської ради» додатку № 1 до рішення;- Додаток № 2 «Склад комісії з ліквідації департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради» до рішення.\~\~ Також, визнано протиправним та скасовано рішення Сумської міської ради від 30.03.2016 року № 531МР «Про затвердження Положення про департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради». З Ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року, яким залишено без змін наведене вище рішення Сумського районного суду, зокрема вбачається, що фактично припинення департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради відбувалося у зв'язку з реорганізацією та поділу його на дві юридичні особи: департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської рада, яке набуло частину власних і делегованих повноважень, що належать вказаному департаменту у сфері земельних відносин, та управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, яке набуло частину власних і делегованих повноважень, що належать вказаному департаменту у сфері архітектури та містобудування; відповідачами допущено порушення норм ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України, оскільки відповідачами не вжито заходів, які передбачені цими нормами права. Судом встановлено, що 04.05.2016 року Сумською міською радою було прийнято рішення №735-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 27.01.2016 року №254-МР «Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради, їх загальної штатної чисельності» (як зазначено у Преамбулі рішення - з метою забезпечення трудових прав [PERSON] та [PERSON], враховуючи необхідність підвищення ефективності роботи виконавчого комітету та структурних підрозділів міської ради), яким викладено в новій редакції рішення №254-МР від 27.01.2016 року. Як вбачається з протоколу №2 засідання комісії з ліквідації департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради від 06.05.2016 року звільнення працівників Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, в тому числі [PERSON], відбувалося на підставі рішенням №735-МР від 04.05.2016 року. Відповідно до Конституції України засади місцевого самоврядування, питання формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування, зокрема статус виконавчих органів ради та їх повноваження, порядок утворення, реорганізації, ліквідації, визначаються законом. Як вже зазначалося раніше ради у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів міських рад. Відповідно до вимог ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розклад. В той же час, слід зазначити, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 27.05.2014 року (справа №21-108а14), яка є обовязковою для застосування, на суди покладено обовязок не тільки перевірки процедури звільнення працівника, а й обовязок по перевірці законності правового акту, що став підставою для ліквідації та наступного звільнення працівника, оскільки ці підстави взаємоповязані. Як вже встановлено раніше судом звільнення позивача відбулося фактично на підставі рішення №254-МР, яка фактично скасоване судом, та рішення №735-МР, яким внесені зміни до скасованого судом рішення 254-МР. При цьому, як встановлено судом з порівняльного аналізу вказаних рішень, вони є фактично ідентичними за змістом. Будь-яких зрозумілих пояснень щодо необхідності і терміновості прийняття рішення №735-МР суду не надано та в самому рішенні не міститься. З преамбул рішень №254-МР та №735-МР вбачається, що метою їх прийняття є оптимізація роботи виконавчого комітету та структурних підрозділів міської ради, необхідність підвищення ефективності роботи виконавчого комітету та структурних підрозділів міської ради, а також раціонального використання матеріальних, фінансових та людських ресурсів. У той же час, в судовому засіданні зясовано, що прийняття вказаних рішень фактично потягло за собою попередження та звільнення 33 працівників Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, ліквідацію вказаного департаменту, але ані в самому рішенні, ані в поданих доказах, ні в поясненнях представником відповідача не обгрунтовано, в чому саме полягає оптимізація роботи виконавчих органів, яка досягнута ефективність в роботі виконавчих органів та в чому полягала раціональність у використанні людських ресурсів. Відповідно до правової позиції Верховним Судом України зазначеної у постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 16 жовтня 2012 року (справа № 21-267а12) та від 27.05.2014 року (справа №21-108а14), які є остаточними та обовязковими для застосування судом: при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, зясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган. Верховний суд України у зазначених постановах розяснив, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. Судом встановлено, що згідно Додатку №1 до рішення СМР від 04.05.2016 року №735- МР (який повністю дублює Додаток №1 до рішення від 27.01.2016 року №254-МР), Сумською міською радою було створене Управління архітектури та містобудування діє у складі: відділу бухгалтерського обліку та звітності; відділу генерального плану та архітектурного планування; відділу з питань дизайну міського середовища; відділу «Служби містобудівного кадастру»; загального відділу; а Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради з управління промисловості і підприємництва (відділ виробничої сфери та відділ підприємництва), управління майна (відділ обліку комунального майна, відділ орендних відносин, відділ приватизації комунального майна), управління земельних відносин (відділ земельних ресурсів, відділ договорів та контролю платежів, відділ врегулювання земельних відносин та спорів), відділ бухгалтерського обліку та звітності, відділ правового, кадрового забезпечення та загальних питань, сектор планування ресурсних платежів. Аналізуючи основні завдання та функції, які покладалися на ліквідований Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради згідно Положення та на новоутворені управління архітектури та містобудування і департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, судом встановлено, що фактично відбулося розмежування повноважень раніше існуючого департаменту як структури міської ради на утворені нові департамент забезпечення ресурсних платежів та управління архітектури та містобудування. Тобто, Сумська міська рада не відмовилась від функцій і завдань, які виконував Департамент містобудування та земельних відносин, а фактично передала їх новоствореним виконавчим органам. При цьому, як вбачається з рішень №254-МР та №735-МР до новоутвореного Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради було приєднано управління майна комунальної власності Сумської міської ради. Таким чином, в даному випадку Сумська міська рада вважала за доцільне реорганізувати управління майна комунальної власності шляхом його приєднання до новоутвореного виконавчого органу. В той же час, створивши управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (з правом юридичної особи), відповідачі вказали у рішеннях №254-МР та №735-МР про ліквідацію Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, не відмовившись від завдань і функцій, які виконував цей орган, та перевівши частину працівників на відповідні рівнозначні посади в новостворене управління, що підтверджується рішенням комісії з ліквідації від 06.05.2016 року, яке оформлене протоколом №2. Пунктом 7 рішення №735-МР (яке є тотожним п.5 рішення №254-МР) передбачено, що управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, з моменту його державної реєстрації, в порядку зміни сторони у зобовязанні, є стороною за усіма договорами, які укладені департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, та продовжують діяти на момент такої реєстрації. Суд вважає, що вищенаведені обставини вказують на те, що Сумська міська рада у такий спосіб провела у своїх виконавчих органах зміни в організації виробництва і праці шляхом реорганізації. Тобто, не дивлячись на те, що у рішеннях Сумської міської ради від 27.01.2016 року №254-МР та від 04.05.2016 року №735-МР йдеться про ліквідацію Департаменту містобудування та земельних відносин, фактично у цьому випадку мала місце реорганізація. Аналогічний висновок викладений в наведеній вище Ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду у справі 587/769/16-а. Відповідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 16 жовтня 2012 року (справа № 21-267а12): встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобовязання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою і третьою статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобовязані не тільки зясувати: чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а й - чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Але, аналізуючи надані суду документи, суд дійшов висновку, що вищезазначені зобов'язання відповідачі не виконали та порушили трудові гарантії позивача. Судом встановлено, що у березні 2016 року [PERSON] була попереджена про наступне звільнення у звязку з ліквідацією та 04.03.2016 року їй було вручено пропозицію від міського голови [PERSON] про вакантну посаду діловода загального відділу управління архітектури та містобудування Сумської міської ради. Але, [PERSON] було запропоновано працевлаштування після звільнення з роботи в Департаменті. В той же час, як встановлено судом фактично ліквідація Департаменту не проводилася, а відбувалася реорганізації, що у свою чергу тягло для власника чи уповноваженого власником органу обовязку запропонувати працівнику саме переведення на іншу вакантну посаду. При цьому, як вбачається з листа за підписом начальника новоствореного Управління архітектури та містобудування, останні ініціювалося звільнення наведених у листі працівників ( в тому числі й [PERSON]Ф.) з Департаменту для подальшої роботи в управлінні архітектури та містобудування. Суд не може погодитись із позицією відповідачів про те, що [PERSON] відмовилася від запропонованої посади, оскільки будь яких доказів на підтвердження того що [PERSON] було запропоновано переведення на іншу посаду суду не надано. Також судом встановлено, що у період з 27.04.2016 року по 06.05.2016 року, включно, а також з 10.05.2016 року по 20.05.2016 року, включно, позивач хворіла та у звязку з тимчасовою непрацездатністю перебувала на лікарняному. Після звершення лікування, позивач була допущена до роботи та відпрацювала на своєму робочому місці 21 травня 2016 року. Ліквідаційною комісією Департаменту були проведені обрахування заробітної плати за час тимчасової непрацездатності позивача (як за рахунок роботодавця , так й за рахунок відповідно фонду страхування) та за робочий день 21.05.2016 року, та проведені відповідні виплати працівнику, що підтверджується наданими відповідачами табелем обліку робочого часу та відомостями про розмір нарахованих до виплати позивачу коштів. Крім того, суд вважає, що комісія з ліквідації при прийнятті рішення про звільнення [PERSON] вийшла за межі своїх повноважень та порушила порядок прийняття рішення. Як встановлено судом та визнав представник відповідачів, рішення про звільнення позивача було прийнято 06.05.2016 року на засіданні комісії з ліквідації Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради та оформлено протоколом №2 від 06.05.2016 року. Натомість, такий порядок не відповідає вимогам чинного законодавства. Суд вважає за необхідне зазначити, що за положеннями ЦК України до повноважень ліквідаційної комісії віднесено прийняття рішення про вивільнення працівників, а не про розірвання трудового договору з конкретним працівником. Порядок розірвання трудового договору визначається Кодексом законів про працю України, якім визначено необхідність видання в цьому випадку наказу (розпорядження) власником чи уповноваженим ним органу про звільнення. Як вже зазначалося вище, особою, яка уповноважена представляти Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, як юридичної особи, що ліквідується, було визначено голову комісії з ліквідації [PERSON] В той же час, на реалізацію рішення ліквідаційної комісії голова ліквідаційної комісії, якій в даному випадку був уповноваженої власником особою в розумінні положень КЗпП України, відповідний наказ про звільнення позивача не видав, в той же час трудові правовідносини з позивачем були припинені та позивач був фактично звільнений з роботи. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі 6-33цс14: відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобовязаний поновити працівника на попередній роботі. Враховуючи наведені вище обставини та тієї обставини, що фактично відбулася реорганізації, а не ліквідація Департаменту, суд вважає, що при звільненні позивача були допущені вимоги закону, а відтак вимоги щодо визнання протиправним такого рішення комісії з ліквідації і його скасування, а також вимоги про поновлення позивача на роботі підлягають задоволенню. При цьому, згідно ч.2 ст.235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Також, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню й вимоги позивача [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до вимог ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Судом встановлено, що на час звільнення [PERSON] з роботи її середньоденна заробітна плата складала 138,95 грн.. Позивачем заявлена вимога про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Період вимушеного прогулу позивача у звязку з її незаконним звільненням з роботи : з 22.05.2016 року по 05.08.2016 року (час постановлення рішення у даній справі). У вказаний період з урахуванням рекомендації КМУ було 70 робочих дні. Тому заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 9726,50 грн., якій підлягає стягненню з юридичної особи з якою позивач перебувала у трудових стосунках ( Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської). При цьому, на виконання вимог ст. 235 КЗпП України необхідно допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць. Стосовно вимог [PERSON] про стягнення з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та заборгованості з оплати праці за період з 07.05.2016 року по 30.05.2016 року, суд зазначає. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Як вже встановлено судом, [PERSON] було звільнено 06.05.2016 року, але Департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради проведено оплату періоду тимчасовою непрацездатності позивача згідно наданих нею листків непрацездатності по 20.05.2016 року включно та проведено оплату за 1 робочий день 21.05.2016 року, фактичний розрахунок з позивачем проведено - 02.06.2016 року. Період з 22.05.2016 року по 30.05.2016 року є періодом незаконного звільнення за якій роботодавець має сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Визнання судом незаконним звільнення позивача на підставі оспорюваного рішення комісії з ліквідації від 06.05.2016 року, а також поновлення позивача на роботі, яке відповідно до приписів закону відбувається з часу звільнення, свідчить про безпідставність посилання позивача про необхідність застосування в даному випадку ще й положень ст. 117 КЗпП України. Будь-якою заборгованості з виплати саме заробітної плати та оплати періоду тимчасової непрацездатності перед позивачем відповідачі не мають. У звязку з чим, суд приходить до висновку про необґрунтованість даної вимоги позивача. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь держави підлягає стягненню судовий збір (від сплати якого звільнено позивача) в розмірі 1102,40 грн.

Outcome: partial