Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням викладених вимог просить зобов`язати відповідача відшкодувати у її користь моральну шкоду у розмірі 28 167 грн., а також судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.04.2017 №456/2941/15-ц за її позовом до ВАТ «Стрийський завод ковальсько- пресового обладнання», третя особа ДП «Добробут» ВАТ «Стрийський завод ковальсько- пресового обладнання» було визнано протиправним та скасовано акт ВАТ «Стрийський завод ковальсько- пресового обладнання» у частині передачі гуртожитку за адресою [ADDRESS] на баланс ДП`Добробут». 15.11.2017 у порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян» вона звернулась до Стрийської міської ради (далі - Стрийська МР) зі зверненням з метою з`ясування стану справ з передачі гуртожитку у власність територіальної громади, однак жодної відповіді не отримала. 10.01.2018 вона повторно звернулась з вказаною заявою, та не отримавши відповіді нею було подано скаргу до Уповноваженого ВРУ з прав людини. 13.03.2018 нею у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» було скеровано до Стрийської МР запит на отримання публічної інформації з метою отримання копії розпорядчого документу (рішення виконавчого комітету) Стрийської МР про затвердження Порядку видачі довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб. Однак, станом на 29.03.2018 відповідь була відсутня, у зв`язку з чим вона знову ж таки звернулась до Уповноваженого ВРУ з прав людини зі скаргою. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 у справі № 456/2877/18 її позовні вимоги було задоволено повністю, а саме визнано протиправною бездіяльність Стрийської МР Львівської області щодо ненадання відповідей на її звернення від 15.11.2017 та 10.01.2018, а також щодо ненадання відповіді на запит про отримання публічної інформаціє від 13.03.2018. Зобов`язано Стрийську МР повідомити її про результати перевірки її звернень та суть прийнятих рішень, а також надати інформації за її запитом від 13.03.2018. Постановою колегією суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019 апеляційну скаргу Стрийської МР вирішено залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного суду від 27.11.2018 без змін. Тобто, судами встановлено факт бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Вважає що вказані порушення завдали їй моральної шкоди, яка полягає у тому, що їй впродовж більш як 12 місяців довелось відстоювати свої права у судах різних інстанцій, що спричиняло відчуття образи, зневаги, приниження, страждань та тривоги тобто нею пережито негативні емоції. Розмір завданої моральної шкоди вона оцінює у розмір 28 167 грн., яка розрахована згідно методики [PERSON] , що пройшла апробацію у науково - дослідних установах судових експертиз Міністерства юстиції України та рекомендована до застосування. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду, однак надіслала до суду заяву в якій просила розгляд справи здійснювати у їхню відсутність. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала в повному обсязі та настоювала на їхньому задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву в якій просили розгляд справи проводити у їхню відсутність. В попередніх судових засіданнях, позовні вимоги заперечила з підстав викладених у поданому письмовому відзиві на позов, зокрема вказавши, що відповідь на звернення [PERSON] від 16.11.2017 про надання інформації була відправлена позивачу 15.12.2017 за вих. № Б-590/3.22, відповідь на звернення від 10.01.2018 надіслано 07.02.2018 за вих. Б-8/3.22, а відповідь на запит [PERSON] про надання публічної інформації від 14.03.2018 було надано 19.03.2018 за вих. № Б15/3.22. Вказані відповіді були надіслані [PERSON] простою кореспонденцією. Окрім цього, позивач вправі була безперешкодно ознайомитись з вказаними відповідями у приміщені міської ради, та повторно одержати копії таких відповідей. Під час розгляду справи у Львівському окружному адміністративному суді позивачу повторно надсилались копії листів - відповідей на її звернення. У зв`язку з цим вважає що Стрийською міською радою не було допущено порушення Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому просила у задоволені позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Так, в судовому засіданні встановлено, що питання щодо порушення Стрийською міською радою Львівської області вимог Закону України «Про звернення громадян», а також Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме з приводу не надання відповіді на звернення та запит [PERSON] від 15.11.2017, 10.01.2018, та 13.03.2018 були предметом судового розгляду. Зокрема у відповідності до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 (справа № 456/2877/18) позов [PERSON] до Стрийської міської ради Львівської області задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Стрийської міської ради Львівської області щодо ненадання відповідей на звернення [PERSON] від 15.11.2017, 10.01.2018 та щодо ненадання відповіді на запит на отримання публічної інформації від 13.03.2018. Також, зобов`язано Стрийську міську раду Львівської області письмово повідомити [PERSON] про результати перевірки її звернень від 15.11.2017 та 10.01.2018 і суть прийнятих рішень у порядку та терміни встановлені Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996, та надати такій, інформацію за її запитом від 13.03.2018 у порядку та строки, встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Стрийська міська рада Львівської області оскаржила його в апеляційному порядку. Однак у відповідності до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу Стрийської міської ради Львівської області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 у справі № 456/2877/18 - без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 у даному випадку має преюдиціальне значення, факт незаконної бездіяльності органу місцевого самоврядування підтверджений рішенням суду і не підлягає доведеню, а тому посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що посадовими особами Стрийської міської ради не допущено порушень Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» під час розгляду звернень та запиту позивача, є голослівними та судом до уваги не беруться. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Ст.1172 ЦК України вказує, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У відповідності до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті які не потребують додаткового вивчення невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Позивачем доведено факт порушення органом місцевого самоврядування- Стрийською міською радою Львівської області, строків надання відповіді на її звернення та запит. Відповідно до вимог ст.25 Закону «Про звернення громадян», ст.31 Закону України «Про інформацію», ст.24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» при порушенні передбачених вказаними законами прав громадянина останній має право на відшкодування моральної шкоди (моральних збитків). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як зазначила позивач у позовній заяві, їй була спричинена моральна шкода, яка полягає у стражданнях, відчуття образи, зневаги та тривоги, тобто негативних емоціях, яких вона зазнала здійснюючи захист свого порушеного права у судах різних інстанцій, а також шляхом звернення до різних установ та закладів, зокрема до офісу Уповноваженого ВРУ з прав людини, тим самим витрачаючи значні зусилля та свій час для його відновлення. Згідно зі ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди судом враховуються положення п. 3, 5, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду на положення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. В поданому до суду позові, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що його моральні страждання стали наслідком несвоєчасного надання відповіді на звернення та запит, в порушення вимог чинного законодавства. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 28 167 грн., яка розрахована нею згідно методики [PERSON] Разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 28167гривень, є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. На підставі вищенаведеного, враховуючи зокрема тривалість періоду незаконної бездіяльності, тобто ненадання відповідей на звернення та запити позивача відповідачем, при тому, що такі не спричинили негативних наслідків, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 2500 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду. Що стосується заявленої у відповіді на відзив вимоги про стягнення судових витрат, понесених позивачем, що підтверджуються актами надання юридичної допомоги, то такі задоволенню не підлягають виходячи з наступного. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом; факт оплати правової допомоги. Згідно частини першої статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом. (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року). За частиною першою статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України). Згідно ч.1-2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді регламентовано в пункті 1 ч.3 ст. 133, ст.ст. 134, 137, 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу. Сторона по справі самостійно вирішує питання про вибір свого представника у суді. Процесуальне законодавство під час розгляду справ певних категорій не забороняє стороні користуватися в суді послугами представника, який не є адвокатом, однак передбачає відшкодування витрат саме на професійну правничу допомогу адвоката. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.03.2020 у справі № 759/17921/17, яку суд у відповідності до ч.3 ст.263 ЦПК України враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин. Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача у даній справі здійснює представник за довіреністю Баб`як О.М.. Згідно наданих актів про надання юридичної допомоги вбачається, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем, однак у справі відсутні будь- які докази, що така має статус адвоката. У зв`язку з чим суд не вбачає правових підстав для відшкодування відповідачу судових витрат, а саме понесених витрат на правову допомогу. (підготовка цивільно - процесуальних документів, представництво інтересів у суді). Що стосується стягнення судового збору сплаченого позивачем за поданий позов у сумі 768,40 грн., то такий у відповідності до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial