Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що з 29.08.2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачкою. Сімейні стосунки з відповідачем припинені з червня 2014 року, у зв'язку із розбіжностями на побутовому підґрунті, різними поглядами на сімейні стосунки, сімейні цінності. Вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Спорів про поділ майна та місце мешкання дитини не виникає. Просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище повернути дошлюбне "[PERSON]". Судові витрати покласти на неї. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог. Шлюб просила розірвати, прізвище повернути дошлюбне "[PERSON]", не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату та час слухання справи, до суду не з'явився, тому суд за згодою позивачки ухвалив здійснити заочний розгляд справи. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29.08.2007 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 504, свідоцтво серії [NUMBER]. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], свідоцтво серії [NUMBER]. Сімейні стосунки припинені з червня 2014 року. Спорів про поділ майна та місце мешкання дитини не виникає. Між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання . У зв'язку з цим суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. ст. 24, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved