Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до Херсонської міської ради про зобовязання вчинити певні дії, а саме зняття з реєстраційного обліку за адресою: м. Херсон, провул. 7-й Верьовчин, 2/142, [PERSON], 15.02.1929р.н., яка померла, в якому вказують, що вони є власником тп дружиною власника вказаного будинку, в якому залишилася зареєстрованою [PERSON], яка померла 28.01.1993року. Що створює перешкоди у здійсненні їх прав власності й суперечить їх майновим інтересам, як власників вказаного вище будинку. Однак після звернення до Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради їм було відмовлено, у звязку із тим, що слід додати оригінал свідоцтва про смерть, а оскільки позивачі не є родичами померлої, тому отримати свідоцтво про смерть не має можливості. У звязку з наведеним просили зобовязати Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради зняти з реєстрації місця проживання [PERSON], 15.02.1929р.н., за адресою м. Херсон, провул. 7-й Верьовчин, 2/142. Сторони в судове засідання не зявились, однак надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON]. власником будинку за адресою: м. Херсон, провул. 7-й Верьовчин,2/142 є [PERSON], який зареєстроване в державному реєстру речових прав на нерухоме про реєстрації прав та їх обтяжень за реєстровим №8422948 від 19.01.2015 року. Позивачі перебувають в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, долученим до матеріалів справи. Відповідно до направленої до суду, Херсонським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Херсонській області, належним чином завіреної копії актового запису №410 про смерть [PERSON], складеного 29.01.1993р., підтверджено, що померла вказана особа 28.01.1993року. Відповідно до домової книги для прописки громадян мешкаючих в будинку №2/142 за адресою провул. 7-й Верьовчин в м. Херсоні від 21.12.1962р. [PERSON], 15.02.1929р.н. зареєстрована за вказаною адресою. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У суду не викликає сумніву те, що реєстрація [PERSON] у будинку позивачів створює позивачам перешкоди у здійсненні ними права користування. Таким чином, [PERSON] підлягає подальшому зняттю з реєстраційного обліку. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачі є власниками спірного будинку, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд.

Outcome: approved