Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання посилаючись на те, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS] що підтверджується договором дарування. Згідно договору найму житлового приміщення від 02.03.2012 року в даному будинку був зареєстрований відповідач. Договір укладено на один рік і його дія закінчилася 02.03.2013 року. Відповідач ще до закінчення строку дії договору виїхав з даного будинку але з реєстрації не знявся. На даний час місце його перебування невідомо і це призводить до неможливості в добровільному порядку зняти з реєстрації відповідача. Тому позивач змушена звернутися до суду за захистом свого права. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги щодо посилання на норми закону які передбаченні ЦК України і суду пояснила, що договір з відповідачами було укладено на один рік. Однак відповідач після закінчення дії договору не виписується з даного будинку, не проживає у ньому і місце його перебування їй невідоме. Такі дії відповідача призводять до порушення її прав, як власника будинку. Вона хоче повною мірою користуватися та розпоряджатись своєю власністю і це є її законне право. Просить суд позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач повторно не з'явився про день і час слухання справи повідомлений вчасно і належним чином, що підтверджується повідомленням в пресі. Представник третьої особи подали заяву про слухання справи у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази по справі суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню. Так судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності 17/25 частини житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується договором дарування від 01.02.2001 року посвідченого Савчук Т.П. державим нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі №190. В спірному будинку зареєстровано на постійній основі позивачка. Відповідно до Договору найму житлового приміщення від 02.03.2012 року укладеного між позивачкою та відповідачем [PERSON], останній приняв в піднайм вищевказану частину житлового будинку. Договір діє з 02.03.2012 року до 02.03.2013 року. На підставі вказаного договору крім позивача в будинку тимчасово прописаний відповідач. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.168 ЖК УРСР передбачено, що укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Як вбачається з матеріалів справи позивачка проживає в даному житловому будинкуі має необхідність здійснювати розпорядження щодо вищевказаного будинку та повноцінному його користуванні. Договір найму житлового будинку припинив свою дію ще 02.03.2013 року, наміру продовжити строк дії договору позивачка не виявила. Відповідач не проживає в даному будинку і ще до закінчення дії договору виїхав з нього, місце проживання невідоме, але зареєстрований в даному будинку, що призводить до порушення прав позивача на належне володіння, користування та розпорядження власністю. Відповідно до ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до ст.169 ЖК УРСР, наймач та особи які з ним проживають, зобов"язані, в разі припинення договору найму, звільнити житлове приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Що стосується позовних вимог про зобов"язання Фастівський МВ ГУМВС України в Київській області зняти з реєстрації відповідача з реєстраційного обліку то відповідно до ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, приведена норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для зняття даної особи з реєстрації.

Outcome: partial