Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому позовні вимоги викладені наступним чином: визнати бездіяльність СВ Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області щодо видачі постанови про відшкодування шкоди заробітку та інші грошові доходи, які [PERSON] втратив внаслідок незаконних дій органів досудового слідства; зобовязати СВ Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області видалити з архівів та електронно-інформаційних обліків (ЕІО) всю особисту інформацію та дані, які було зібрано відносно позивача та зафіксовано в ЕІО під час проведення незаконних дій органів досудового слідства, а саме: всі матеріали слідчих дій (постанови, протоколи, експертизи тощо), матеріали судово-наркологічної експертизи та відбитки пальців; стягнути з Державної казначейської служби України в Кіровоградській області відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 20056,40 грн. та моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом списання в безспірному порядку на корись [PERSON] з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.06.2012 року слідчим відділом Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області порушено кримінальну справу відносно [PERSON], за ч. 1 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України. Позивачу 09.07.2012 року предявлено обвинувачення та застосовано відносно нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою суду 21.05.2013 року дану кримінальну справу повернуто прокурору для організації додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу залишено без змін. Проте, 04.11.2013 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Копію постанови слідчого позивачу не направлено. Про закриття провадження [PERSON] стало відомо тільки після особистого письмового звернення. В період з 09.07.2012 року по 04.11.2013 року позивач зазнав також моральних страждань, що відобразилось на його суспільному та особистому житті. Крім того, незаконними діями слідчого СВ Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] завдано майнової шкоди в розмірі 20056,40 грн., так як він втратив заробіток. Позивач в судовому засіданні 21.05.2015 року, 23.06.2015 року, 17.08.2015 року та 19.10.2015 року позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача, Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області в судове засідання, призначене на 23.06.2015 року не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи. В судовому засіданні 21.05.2015 року, 17.08.2015 року та 19.10.2015 року проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволенні позову, про що надав суду відповідні письмові заперечення (вх. № 14541 від 27.04.2015 року, а.с. 28-33). В обґрунтування заперечень зазначено, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшуку діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначені види шкоди, які підлягають відшкодуванню. Відповідно до матеріалів справи, позивач не підпадає під жоден, оскільки, передумовою притягнення особи до відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення є здійснення досудового розслідування та судового розгляду. Тому притягнення до кримінальної відповідальності передує кримінальній відповідальності та має стадійний характер. Поняття "притягнення до кримінальної відповідальності" не тотожне поняттю "кримінальна відповідальність". Особа вважається притягненою до кримінальної відповідальності тільки після постановлення судом обвинувального вироку, який набрав законної сили. Таким чином, послання позивача на незаконність притягнення до кримінальної відповідальності не відповідає дійсності оскільки відносно нього, судом обвинувальний вирок не ухвалено, провадження в кримінальній справі закрито, а отже особа вважається такою, що не притягалася до кримінальної відповідальності. Крім того, безумовною підставою для відшкодування шкоди є саме наявне рішення суду в якому встановлено незаконність слідчих дій. Також, вимоги не підлягають задоволенню оскільки єдиним заходом реагування на трудові відносини робітника та роботодавця в даному випадку є - відсторонення від роботи (посади). Зазначений захід не застосовувався, відповідна постанова слідчого про відсторонення від роботи не виносилася. До позивача арешт чи тримання під вартою не застосовувалося, в зв'язку з чим останній мав можливість влаштування на роботу. Позивачем не надано доказів на підтвердження моральної шкоди. Представник відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області в судовому засіданні 21.05.2015 року, 23.06.2015 року, 17.08.2015 року та 19.10.2015 року проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні та надав до суду письмові заперечення (а.с. 76-78), в обґрунтування яких зазначено, що Управління не є учасником спірних правовідносин, виконуючи свої повноваження не здійснювало будь-яких протиправних або незаконних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало. З огляду на обставини справи та обґрунтування позовних вимог, не вбачається, що Управління своїми діями чи бездіяльністю порушило права та інтереси позивача, а приймає участь, як орган який виконує судові рішення згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабміну від 03.08.11року № 845. Відповідно до п. 24 вищевказаного порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають документи до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник. Таким чином позивач, дійшов хибних висновків щодо залучення у якості відповідача у даній справі, Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області. Представник прокуратури Кіровоградської області проти задоволення позовних вимог також заперечив, в звязку з їх безпідставністю, оскільки досудове слідство у кримінальних провадженнях начальником СВ Кіровоградського РВ МВС України в області 28.04.2015 року відновлено (а.с. 45-47). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, думку прокурора, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Слідчим відділом Кіровоградського РВ УМВС України в області 22.06.2012 року порушено кримінальну справу № 10-1528 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 310 Кримінального кодексу України, про що свідчить постанова про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 22.06.2012 року (а.с. 7, 48). В подальшому слідчим СВ Кіровоградського РВ УМВС України в області 23.06.2012 року порушено стосовно [PERSON] кримінальну справу за ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (а.с. 8, 49). Постановою старшого слідчого СВ Кіровоградського РВ УМВС України в області від 09.07.2012 року [PERSON] притягнуто, як обвинуваченого в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (а.с. 9, 52-53) та запобіжною мірою уникнення від слідства та суду позивачу обрано підписку про невиїзд (а.с. 50), про що повідомлено [PERSON] (а.с. 51). Постановою слідчого СВ Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області від 16.08.2012 року призначено по кримінальній справі стаціонарну судово-наркологічну експертизу (а.с. 54). За висновком спеціальної медичної комісії по наркологічним оглядам № 685 у позивача наркологічної залежності не виявлено, лікування не потребує (а.с. 55-56). Згідно постанови від 18.09.2012 року [PERSON] притягнуто як обвинуваченого в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (а.с. 57-58), прокурором Кіровоградського району Кіровоградської області затверджено обвинувальний висновок (а.с. 59-64). Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2013 року кримінальну справу повернуто прокурору Кіровоградського району для організації додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу підсудному, [PERSON] залишено без змін, у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 10-13, 65-68). В подальшому, у зв'язку з набранням чинності новим Кримінальним процесуальним кодексом України, Кіровоградським РВ МВС України в області 03.06.2013 року внесено відомості до ЄРДР за № 12013120170001068 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (по факту незаконного зберігання [PERSON] особливо небезпечного наркотичного засобу) та 15.08.2013 року до ЄРДР за № 12013120170001446 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 310 Кримінального кодексу України (по факту незаконного вирощування [PERSON] конопель). Вищезазначені кримінальні провадження 04.11.2013 року слідчим СВ Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (а.с. 69-70). Проте, 28.04.2015 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013120170001446 та кримінальному провадженні № 12013120170001068 відновлено для проведення слідчих дій (а.с. 71-72). Матеріали вищевказаних кримінальних проваджень постановою від 28.04.2015 року на підставі ч. 1 ст. 217 Кримінального процесуального кодексу України об'єднано в одне провадження за № 12013120170001068 (а.с. 73). Частинами 1 та 2 статті 1176 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч. 6 ст. 1176 Цивільного кодексу України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. За приписом ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону, зокрема визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п.п. 1, 4, 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення (ст. 4 вищевказаного Закону). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Генерального прокурора України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року розмір майнової шкоди визначають орган, що здійснював досудове розслідування, прокуратура або суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду. Таким чином зазначеними нормами визначено спосіб захисту права позивача у виниклих правовідносинах. [PERSON] звернувся до Кіровоградського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області з запитом про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду по кримінальній справі № 10-1528, на що йому повідомлено, що 21.05.2013 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області винесена постанова, згідно якої кримінальну справу повернуто прокурору Кіровоградського району для організації додаткового розслідування, а міру запобіжного заходу позивачу залишено без змін, у вигляді підписки про невиїзд. Також в постанові розяснено, що [PERSON] має право оскаржити дану постанову протягом 7 діб з дня її винесення до Апеляційного суду Кіровоградської області, що позивачем зроблено не було, а тому слідчий не виніс постанову про відшкодування заробітку та інших грошових доходів (а.с. 6). В матеріалах справи відсутній документ, яким визнано дії досудового органу неправомірними, також не надано доказів отримання позивачем платною юридичної допомоги. Єдиним заходом реагування на трудові відносини робітника та роботодавця є -відсторонення від роботи (посади). Зазначений захід не застосовувався, відповідна постанова слідчого про відсторонення від роботи не виносилася. Позивачем не надано суду будь-яких доказів звільнення з основного місця роботи та втрати заробітку. А також позивачем не доведено намагання влаштуватися на роботу та чинення йому перешкод у працевлаштуванні у звязку із застосуванням до нього міри запобіжного заходу. Таким чином, наявність та розмір матеріальної шкоди позивачем не доведено також. Щодо заявленої моральної шкоди слід зазначити, що постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31.03.1995 року в пункті 5 розяснено, що обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Згідно частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Всупереч зазначеним нормам позивачем не надано суду доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що досудове слідство відносно [PERSON] відновлено 28.04.2015 року (а.с. 71-72), а тому вимоги позивача на даний час є передчасними. Крім того, не заслуговують на увагу посилання Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області на те, що Управління не є відповідачем у справі, оскільки не здійснювала будь-яких протиправних дій відносно позивача з огляду на таке. Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки саме органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про міліцію», який втратив чинність 07.11.2015 року, міліція - державний озброєний орган виконавчої влади, Згідно ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Частиною 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган державної влади. Тобто питання про зобов'язання вчинити дії суб'єкта владних повноважень, визнання його бездіяльності пов'язаної із виконанням владних, управлінських функцій вирішується виключно в порядку адміністративного судочинства. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed