Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, компенсації та індексації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди, в якому зазначив, що він працював на ТОВ «Донецько-Курахівський машинобудівний завод» з 25.11.2009 р. по 03.03.2015 р. Починаючи з серпня 2014 року до моменту його звільнення, заробітна плата (окрім заробітної плати за березень 2015 року) йому не сплачена. У зв»язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 4440,81 грн. Крім цього, вважає, що відповідач зобов»язаний нарахувати йому та сплатити компенсацію втрати частини доходів за порушення встановлених строків їх виплати та провести індексацію належної йому суми заробітної плати. Крім того, вважає, що відповідачем йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що він і його сім»я були позбавлені нормального життєвого спілкування з оточуючими них близькими людьми. Неотримання заробітної плати вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя сім»ї. Він позбавлений можливості забезпечувати себе і свою сім»ю належним харчуванням, лікуванням танеобхідними побутовими речами, враховуючи також інфляційні процеси, що відбуваються в країні та суттєві підвищення цін на ліки, продукти харчування, одяг та предмети першої необхідності. У зв»язку з чим, він постійно знаходиться в психологічно напруженому стані, що негативно впливає на стан його здоров»я. Моральну шкоду він оцінює у 6600,00 грн. Просить суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4440,81 грн.; суму компенсації та індексації на суму несвоєчасно сплаченої заробітної плати; компенсацію за затримку розрахунку середнього заробітку по день фактичного розрахунку, а також моральну шкоду в розмірі 6600,00 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на ТОВ «Донецько-Курахівський машинобудівний завод» з 25.11.2009 р. по 03.03.2015 р., що підтверджується копією трудової книжки БТ І № 3405679(а.с. 11-13), довідкою, виданою ТОВ «Донецько-Курахівський машинобудівний завод»(а.с.3). Згідно довідки ТОВ «Донецько-Курахівський машинобудівний завод», розмір заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за серпень 2014 р.- березень 2015 р. станом на 03 березня 2015 року складає 4461,11 грн., в тому числі: серпень 2014 р. 1510,66 грн., вересень 2014 р. 1051,15 грн., жовтень 2014 р. 845,48 грн., листопад 2014 р. 828,08 грн., грудень 2014 р. 48,51 грн., березень 2015 р. 176,93 грн.(а.с.14). Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При звільнені працівника виплата усіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. 03.03.2015 р. [PERSON] звільнений з ТОВ «Донецько-Курахівський машинобудівний завод» за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію, згідно з наказом № 15-к від 05.03.2015 р. До теперішнього часу заборгованість по заробітній платні за період з серпня 2014 р.- березень 2015 р. позивачеві не виплачена. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі в сумі 4461грн. 11 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку, суд вважає в цій частині позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Зазначена норма передбачає вину як умову відповідальності підприємства. При цьому обовязок по доказуванню наявності чи відсутності вини в затримці розрахунку при звільненні лежить на власнику чи уповноваженому ним органові. Але відповідачем на підтвердження цього, не надано суду жодного переконливого доказу, не представлено відповідних фінансових документів, даних банків, податкових органів. Не доведено відповідачем, що у ході здійснення фінансово-господарської діяльності, відповідальні особи підприємства застосовували всі необхідні, передбачені законодавством дії з метою усунення негативних наслідків у вигляді відсутності коштів. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до вимог абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до абз. 1 п.8 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (години), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата =48,51 грн. (грудень 2014р.)+176,93грн. (березень 2015р.): 44 (кількість робочих днів за грудень 2014р. та березень 2015р.)=225,44\\44=5,12 грн. Середня заробітна плата=5,12грн.*129 (кількість робочих днів до видачі довідки про заробітну плату)=660,48 грн. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку в сумі 660,48 грн. Розрахунки судом виконані на підставі даних, які надав позивач. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Зокрема, ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 15 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Стаття 1 КЗпП України\~передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього\~Закону. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~(набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст.\~3,\~4,\~11,\~31 ЦПК України). Враховуючи, те що\~Кодекс законів про працю України\~не містить\~будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а\~ст.237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом виплати заборгованості, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника\~у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі\~ст. 237-1 КЗпП України\~здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Відповідач ТОВ «Донецько-Курахівський машинобудівний завод» порушив права позивача, як працівника на отримання\~заробітної плати, що призвело до завдання останньому моральної шкоди. За таких обставин, суд, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем моральних страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили,\~враховуючи принципи розумності, достатності та справедливості, вважає необхідним стягнути з ТОВ «Донецько-Курахівський машинобудівний завод» - 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення суми компенсації та індексації на суму несвоєчасно сплаченої заробітної плати, по день фактичного розрахунку. Згідно зі\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці»\~в разі затримки виплати заробітної плати роботодавці зобов'язані нарахувати та виплатити робітникам компенсацію витрати частини заробітної плати. Оскільки позивачем не надано розрахунку компенсації, індексу інфляції, суд вважає, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Судовий збір у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в доход держави. На підставі ст. ст. 1,115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, 1,\~2,\~33 Закону України "Про оплату праці", та

Outcome: partial