Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся в Сокальський районний суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, свої вимоги мотивує тим, що відповідач неналежним чином проводила слідчі та розшукові дії по кримінальному провадженні №12013150310001135 від 07.12.2013р. за ст. 382 КК України, в яке входить інше провадження №12015140310001470 від 08.12.2015р. за ст.ст. 212, 356 КК України. Зазначає, що з листопада 2015р. по серпень 2016р. слідча проявила навмисну бездіяльність, результатом якої стало винесення постанови від 22.07.2016р. про закриття кримінального провадження №12013150310001135 від 07.12.2013р. З даного приводу ним отримано нервовий стрес і гіпертонічний криз та як результат 22.07.2016р. він був госпіталізованим до Сокальської ЦРЛ, де на протязі тижня отримував лікування у кардіологічному відділі. В підтвердження неналежного виконання слідчою своїх службових обовязків надає копії звернень до керівництва Сокальського ВП та ГУ НП у Львівській області, прокуратури Львівської області, Генеральної прокуратури України. Зазначає, що оскаржуючи бездіяльність відповідача він був змушений неодноразово бути присутнім на прийомі у прокурора Червоноградської місцевої прокуратури, начальника ГУ НП у Львівській області та прокурора Львівської області. Крім цього, позивач був змушений відвідувати засідання у Сокальському районному суді та Апеляційному суді Львівської області. Оцінює моральну шкоду заподіяну йому відповідачем у 6635грн. 71коп., з приводу чого надає розрахунок із врахуванням затрати часу на підготовку та написання звернень, проїзду, придбання ліків, поштових послуг, харчування. Просить стягнути із відповідача в його користь 6635,71грн. моральної шкоди, яка спричинена неправомірними діями у кримінальному провадженні №12013150310001135 від 07.12.2013р. та оскарженням дій відповідача у суді. В запереченні на позовну заяву відповідач зазначила, що згідно ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, шо здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та інпшми актами законодавства. Зазначає, що на підставі наведеного, слід прийти до висновку, що згідно ст. 1 вказаного Закону, не існує жодних підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки [PERSON] не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності та відносно нього не проводилися оперативно-розшукові заходи. Також, згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають; наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Так, згідно із п.8 ч.2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу. Вказує, що рішення про закриття кримінального провадження №12013150310001135 прийнято 22.07.2016 року, тоді як копія постанови заявнику надіслана рекомендованим листом 25.07.2016 року у поштовому відділенні. Звідки слідує, що [PERSON] міг ознайомитися із постановою про закриття кримінального провадження щонайшвидше лише 25.07.2016 року, однак в заяві зазначає, що 22.07.2016 року був госпіталізований в лікарню та вказує витрати на лікування та втрату працездатності на 7 днів. А тому в даному випадку відсутній причино-наслідковий зв'язок. Відсутність хоча б одного із вказаних чинників виключає цивільно-правову відповідальність. Також, згідно ч.2 ст. 122 КПК України витрати повязані із участю потерпілих у кримінальному провадженні здійснюється за рахунок Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, в їх обґрунтування покликався на доводи як і ті, що викладені у позовній заяві. Додатково повідомив, що вважає за цілковито доведеним спричинення відповідачем йому моральної шкоди. Відповідач, слідча Сокальського ВП [PERSON], в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги не визнає та підтримує доводи викладені у письмовому запереченні. Заслухавши позивача та дослідивши докази в справі, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди на підставі ст.ст. 22, 23 ЦК України. Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що постановою слідчої Сокальського ВП [PERSON] від 22.07.2016р. прийнято рішення про закриття кримінального провадження №12013150310001135 від 07.12.2003р. за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 382 та ст. 356 КК України. В цей час, позивач реалізуючи свої права передбачені ст. 303 КПК України, звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, яку отримав згідно тексту ухвали слідчого судді - 28.07.2016р. разом із повідомленням №3379/65/14-2016. Ухвалою слідчого судді від 11.10.2016р. вищевказану постанову слідчої від 22.07.2016р. скасовано. На підтвердження наявності спричинення моральної шкоди позивач зазначає повідомлення його 22.07.2016р. про прийняте рішення слідчою про закриття кримінального провадження та як наслідок його госпіталізацію 22.07.2016р. у Сокальську ЦРЛ, де перебував на лікуванні з 22.07.2016р. по 29.07.2016р., з приводу чого надав листок непрацездатності серії АГС №267060. В той час як у поданій ним скарзі зазначив про отримання постанови слідчої лише 28.07.2016р. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. За правилами ч. 6 зазначеної статті відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, тобто за незаконні дії або бездіяльність цих органів, які не включені до переліку незаконних рішень, дій чи бездіяльності ч 1 ст. 1176 ЦК України. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Як встановлено в ході розгляду справи, підставою звернення до суду із даним позовом позивачем зазначено неправомірні дії слідчої при досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні, в той час із змісту позову встановлено, що дані дії стосуються прийнятого слідчою рішення про закриття кримінального провадження та оскарження його позивачем, що безпосередньо регулюється КПК України, стаття 303 якого передбачає право оскарження до слідчого судді рішення слідчого про закриття кримінального провадження. Дане право позивачем реалізоване, ним оскаржено постанову слідчої від 22.07.2016р., а ухвалою слідчого судді від 11.10.2016р. вказану постанову слідчої скасовано. В свою чергу, згідно приписів ст. 40 КПК України, серед іншого слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження. Від так, неправомірності дій у даному процесуальному рішенні слідчої не встановлено, як і позивачем в ході розгляду справи не надано суду доказів спричинення йому відповідачем моральної шкоди, а суд таких не здобув. Разом з тим, позивач ставить питання щодо відшкодування йому відповідачем немайнової моральної шкоди, а згідно наведеного розрахунку фактично просить відшкодувати майнову шкоду, що складається з затрат часу на підготовку та написання звернень, проїзду, придбання ліків, втрати працездатності, поштових послуг, харчування. Відповідно, у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача в користь позивача 6635,71грн. моральної шкоди, суд відмовляє. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed