Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому був уточнений, по якому просить суд обов`язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю « ОБРІЙ ХХІ» квартирою [ADDRESS] , шляхом надання постійного безперешкодного доступу Товариству з обмеженою відповідальністю « ОБРІЙ ХХІ» до цього майна; судові витрати покласти на відповідачів. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте від нього надходило до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі до судового засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.05.2012 року [PERSON] набув право власності на нежитлові приміщення № [NUMBER] в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.05.2012 року та [PERSON] набув право власності на нежитлові приміщення № [NUMBER] в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.05.2012 року, що вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 22.12.2018 року між ПАТ «МТБ БАНК» та ТОВ «ОБРІЙ XXI» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., а саме однокімнатної квартири загальною площею 25,3 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала продавцю на підставі Свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. 18.10.2018 року за реєстровим № 2287. З листа № 01-8/684 вх від 21.10.2019 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради вбачається, що адреса об`єкта нерухомості [ADDRESS] не відповідає дійсності, фактична адреса - [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що[PERSON] та [PERSON] здійснили реконструкцію зазначеної квартири, перевівши її із житлового фонду у нежитловий, у зв`язку з чим порушили права ТОВ «ОБРІЙ XXI» як власника відповідної квартири. 26.12.2018 року ТОВ «ОБРІЙ XXI» подало запит до КП «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТЕРАЗАЦІЇ» ОМР з метою отримання копії технічних паспортів поверхового плану будинку [ADDRESS] паспорт кв.5 за вказаною адресою. У своїй відповіді КП «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТЕРАЗАЦІЇ» ОМР надало ТОВ «ОБРІЙ XXI» ксерокопії генерального плану та поверхових планів за вказаною адресою. 05.02.2019 року представника ТОВ «ОБРІЙ XXI» не було допущено до відповідної квартири, про що було складено відповідний Акт. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч.1-2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Верховний суд роз`яснив, що тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6- 92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Між TOB «ОБРІЙ XXI» та [PERSON] та [PERSON] не існує договірних відносин. Як роз`яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»,судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 382 ЦК України ("Квартира як об`єкт права власності"): Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче- огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 386 ЦК України ("Засади захисту права власності"): Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Тобто дії [PERSON] та [PERSON] є незаконними по відношенню до ТОВ «ОБРІЙ XXI», як власника квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Аналогічної позиції дотримується ВС/КЦС у своїй Постанові від 29.08.2018 року по справі № 583/3745/16-ц, де задовольняючи касаційну скаргу ВС вказує на те, що: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена іірава власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням на зазначену суму . Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved