Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 20.07.2012 року відповідач [PERSON] уклала кредитний договір № PLRZRG46380055 з позивачем та отримала кредит у розмірі 4387,95 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Далі, в позові зазначено, що станом на 27.07.2016 року в результаті не виконання зобов'язань за договором кредиту за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 11 576,30 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3 109,43 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2,40 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 1 180,80 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 214,63 грн., а тому позивач прохає стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також понесені ним судові витрати в розмірі 1 378,00 грн. 26.10.2016 року представник відповідача до суду направив уточнюючу позовну заяву згідно якої прохав стягнути з відповідач на користь позивача заборгованість, яка виникла станом на 27.07.2016 року в розмірі 11 576,30 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3 109,43 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2,40 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 1 180,80 грн., заборгованість за пенею в розмірі 5 780,04 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 214,63 грн. Також, судові витрати в розмірі 1 378,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Згідно поштового повідомлення вбачається, що судовий документ (повістка), яка була направлена відповідачу за її місце реєстрації, а саме: [ADDRESS] - повернутий до суду, у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області вбачається, що відповідач [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS]. Згідно до ст. 74 ЦПК України вбачається, що оголошення в пресі опубліковується тоді коли невідоме місце реєстрації відповідача. Фізичній особі - відповідачу направляється судова повістка за адресою їх місця проживання перебування зареєстрованою у встановленому законному порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, суд вважає, що відповідач за місцем реєстрації була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За письмовою заявою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 20.07.2012 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № PLRZRG46380055 згідно до якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 4387,95 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до розрахунку суми заборгованості, яка була надана банком вбачається, що станом на 27.07.2016 року за відповідачем лічиться заборгованість за кредитом у розмірі 3 109,43 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2,40 грн., заборгованість за пенею в розмірі 5 780,04 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 1 180,80 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 214,63 грн., а всього 11 576,30 грн. Відповідно до ст. 623 ЦК України вбачається, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови договору № PLRZRG46380055 від 20.07.2012 року та має станом на 27.07.2016 року заборгованістьза кредитом у розмірі 3 109,43 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 2,40 грн., а всього в розмірі 3 111,83 грн., а тому вимога позивача в цій частині підлягає до задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Далі, судом встановлено, що позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" застосовано до відповідача два види відповідальності за порушення зобов'язань у вигляді пені у розмірі 5 780,04 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 214,63 грн. За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, суд вважає, що вказані санкції фактично є неустойкою, а тому приходить до висновку, що позивачем неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору. Вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення із відповідача штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 214,63 грн. не підлягає задоволенню, у зв'язку з її безпідставністю. Така ж правова позиція, висвітлена і в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Відповідно до ст. 623 ЦК України вбачається, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України вбачається, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне. Згідно до ст. 623 ЦК України вбачається, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, вбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Далі, судом встановлено, що позивач в позовній заяві, прохає стягнути з відповідача заборгованість за пенею в розмірі 5 780,04 грн. Суд, звертає увагу на те, що ч.3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язань (ч.1 ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобов'язання (ст.611 ЦК України). Отже, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 5 780,04 грн. не доведена, а тому не підлягає до задоволенню, оскільки позивачем жодним чином не обгрунтовано стягнення пені в розмірі 100 грн. щомісячно відповідно до конкретного пункту Умов та правил надання банківських послуг на час укладання з відповідачем кредитного договору. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 387,08 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial