Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 28 лютого 2017 року в Жовківському районному відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівської області між позивачкою та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 21. За час спільного проживання дітей у позивачки та відповідача немає. У позивачки є на вихованні троє дітей від попереднього шлюбу, а саме: син [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За короткий час їхнього шлюбу сімейні відносини так і не склалися. У позивачки та відповідача різні погляди на сім"ю і відносини в ній. Зараз позивачка і відповідач спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Від чоловіка позивачка не отримує жодної матеріальної підтримки. Чоловік не бере участі у вихованні дійтей. Наміру примирюватись у позивачки та відповідача немає. Спільного майна за час перебування у шлюбі не набули, спорів про поділ майна немає. Чоловікові позивачка повідомляла про її намір розірвати шлюб, проте він відмовляється його розривати у органах РАЦС. У зв"язку із чим позивачка звернулася до суду та просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задоволити. Терміну для примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від відповідача на адресу суду не надходило жодних клопотань. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так як відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання , не з'явився в судове засідання повторно без повідомлення причин , крім того не подав відзив , а також враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що позивачка та відповідач зареєстрували шлюб 28.02.2017 року у Жовківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (актовий запис № 21). Із копій свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], вбачається, що матір"ю дітей є позивачка . Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є те, що за час спільного проживання дітей у позивачки та відповідача немає. У позивачки є на вихованні троє дітей від попереднього шлюбу. За короткий час їхнього шлюбу сімейні відносини так і не склалися. У позивачки та відповідача різні погляди на сім"ю і відносини в ній. Зараз позивачка і відповідач спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Від чоловіка позивачка не отримує жодної матеріальної підтримки. Чоловік не бере участі у вихованні дійтей. Наміру примирюватись у позивачки та відповідача немає. Чоловікові позивачка повідомляла про її намір розірвати шлюб, проте він відмовляється його розривати у органах РАЦС. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім'ї носить стійкий характер, сім'я розпалась остаточно, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові та поваги, сім'я фактично не існує. Суд враховує, що відповідач проявив байдужість до збереження сім'ї. А тому позов [PERSON] слід задоволити. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позивач при поданні до суду позовної заяви сплатила 704 грн. 80 коп. судового збору, що вбачається з квитанції, яка знаходиться в матеріалах справи, судом задоволено її позовні вимоги, тому суд приходить до висновку, що дану суму потрібно стягнути в користь позивача із відповідача.

Outcome: approved