Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, зазначаючи, що він проходив військову службу в Збройних силах з 16.09.1980 року по 22.09.1995 року, в тому числі проходив військову службу в складі діючої Армії в період бойових дій, приймаючи участь у бойових діях, виконуючи інтернаціональний обов`язок в Демократичній республіці Афганістан в складі в/ч п.п. - 33608 з 11.08.1986 року по 03.09.1987 року. У травні місяці 1987 року під час проходження служби в Демократичній республіці Афганістан, в результаті вибуху міни отримав осколкові поранення в область голови та спини. При первинному огляду МСЕК йому була встановлена 3 група інвалідності від 16.03.2016 року, причина котрої є поранення (контузія), захворювання пов`язане з участю у бойових діях та перебуванні на території іншої держави. Військово-лікарською комісією також зазначено, що в подальшому отримані ним ушкодження здоров`я призвели до розвитку захворювань, як наслідку перенесеної контузії: стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (контузії головного мозку 1987 року) у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії 2-3 ст., перебіг прогресуючий з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, ТІА (10.08.2009 \~ \~ \~ \~року), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворно-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією 2 ст., стійко-вираженим цефалгічним синдромом, ангіопатія сітківки обох очей, розповсюджений остеохондроз хребта. Окрім того, йому було встановлено обмеження щодо характеру та умов праці, а саме протипоказана робота, пов`язана зі значними фізичними та нервово-психічними навантаженнями. Рекомендовано лікування у невропатолога, терапевта, психіатра, стаціонарне лікування у 16 відділенні ОКПБ, санаторно-курортне лікування. Після встановлення групи інвалідності він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема: з 12.08.2009 року по 26.08.2009 року - транзиторна ішемічна атака у лівому каротидному басейні 10.08.2009 року, обумовлений ИБС з порушенням ритму серця по типу фібриляції передсердь, гіпертонічна хвороба 3 ст., атеросклероз з двосторонньою пірамідною недостатністю на фоні остеохондроза, спондилоартроза, спондильоза шийного, грудного та пояснично-кресцового відділів хребта; з 10.06.2014 року по 26.06.2014 року дифузний кардіосклероз, трепетання передсердь, Гіпертонічна хвороба 2 ст., гіпертензивне серце, ризик високий; з 23.08.2015 року по 10.09.2015 року лікування у неврологічному відділенні КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни»; з 08.02.2016 року по 25.02.2016 року хронічна енцефалопатія (посттравматична та дисциркуляторна) з двосторонньою координаторною недостатністю, вираженим астено-невротичним синдромом, перенесений ТІА в анамнезі 10.08.2009 року на фоні перенесеної ЧМТ (1987 року осколкове поранення голови) атеросклероз, фібриляція передсердь, хронічна вертеброгенна радикулопатія Л5 праворуч, помірний больовий, мішечно-тонічний синдром на фоні остеохондроза, деформіруючого спондильоза; з 14.03.2017 року по 30.03.2017 року вертеброгенна радикулопатія Л5-С1 ліворуч з больовим м`язово-тонічним синдромом на фоні остеохондроза пояснично - кресцового відділу хребта, ДЄП 2 ст., складного генезу (посттравматична 1987 року, дисциркуляторна) зі стійкою цефалгією, з розсіяною органічною симптоматикою, вираженим антено - невротичним синдромом, ТІА в анамнезі 10.08.2008 року на фоні атеросклерозу. У зв`язку з інвалідністю він відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням його здоров`я. Його звичні життєві зв`язки порушені, адже відтепер він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. Негативні наслідки травми (контузії) та пов`язаних з ними захворювань, він буде відчувати усе своє подальше життя. Він постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичному для нього режимі спілкуватися з родиною та друзями, він вимушений займатися реабілітацією тоді як бажав би приділяти свій час близьким людям, як наслідок, рівень взаєморозуміння між членами його сім`ї значно знизився. У зв`язку зі зниженням його працездатності та встановленням обмежень щодо умов і характеру праці, він не може продовжувати трудову діяльність на раніше встановленому рівні. У колі повністю працездатних чоловіків у нього загострюється почуття власної неповноцінності, що в свою чергу позначається на відносинах з оточуючими людьми, колегами. Через свою інвалідність він вже не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сім`ю матеріальними та нематеріальними благами на гідному рівні. Тому позивач просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь 100 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем та має військове звання старшого прапорщика у відставці. Позивач проходив військову службу в Збройних силах з 16.09.1980 року по 22.09.1995 року, в тому числі проходив військову службу в складі діючої Армії в період бойових дій, приймаючи участь у бойових діях, виконуючи інтернаціональний обов`язок в Демократичній республіці Афганістан в складі в/ч п.п. - 33608 з 11.08.1986 року по 03.09.1987 року (а.с. 11-13). У період з 11.08.1986 року по 03.09.1987 року, під час проходження служби в Демократичній республіці Афганістан, в результаті вибуху міни отримав осколкові поранення в область голови та спини, що підтверджується актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 69і від 21.09.2015 року (а.с. 16-17). Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 430277 [PERSON] протипоказана робота, пов`язана зі значними фізичними та нервово -психічними навантаженнями (а.с. 18). Судом встановлено, що позивач є інвалідом війни та має 3 групу інвалідності (а.с. 10). Після встановлення групи інвалідності він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема: з 12.08.2009 року по 26.08.2009 року - транзиторна ішемічна атака у лівому каротидному басейні 10.08.2009 року, обумовлений ИБС з порушенням ритму серця по типу фібриляції передсердь, гіпертонічна хвороба 3 ст., атеросклероз з двосторонньою пірамідною недостатністю на фоні остеохондроза, спондилоартроза, спондильоза шийного, грудного та пояснично-кресцового відділів хребта; з 10.06.2014 року по 26.06.2014 року дифузний кардіосклероз, трепетання передсердь, Гіпертонічна хвороба 2 ст., гіпертензивне серце, ризик високий; з 23.08.2015 року по 10.09.2015 року лікування у неврологічному відділенні КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни»; з 08.02.2016 року по 25.02.2016 року хронічна енцефалопатія (посттравматична та дисциркуляторна) з двосторонньою координаторною недостатністю, вираженим антено - невротичним синдромом, перенесений ТІА в анамнезі 10.08.2009 року на фоні перенесеної ЧМТ (1987 року осколкове поранення голови) атеросклероз, фібриляція передсердь, хронічна вертеброгенна радикулопатія Л5 праворуч, помірний больовий, мішечно-тонічний синдром на фоні остеохондроза, деформіруючого спондильоза; з 14.03.2017 року по 30.03.2017 року вертеброгенна радикулопатія Л5-С1 ліворуч з больовим м`язово-тонічним синдромом на фоні остеохондроза пояснично-кресцового відділу хребта, ДЄП 2 ст., складного генезу (посттравматична 1987 року, дисциркуляторна) зі стійкою цефалгією, з розсіяною органічною симптоматикою, вираженим антено - невротичним синдромом, ТІА в анамнезі 10.08.2008 року на фоні атеросклерозу (а.с. 19, 20-21, 22, 23, 24,). Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 892 від 01.03.2016 року мінно-вибухова травма [PERSON] пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та призвела до розвитку захворювань, як наслідку контузії, а саме: стійких залишкових стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (контузії головного мозку 1987 року) у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії 2-3 ст., перебіг прогресуючий з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, ТІА (10.08.2009 \~ \~ \~ \~року), мнестичними зниженнями, емоційно-вольовою нестійкістю, післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворно - гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією 2 ст., стійко-вираженим цефалгічним синдромом, ГХ 3 ст. ІХС, дифузний кардіосклероз, порушення ритму по типу миготливої аритмії, СНІІ-А, ангіопатія сітківки обох очей, розповсюджений остеохондроз хребта, хронічна цервікалгія (а.с. 15). Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). При вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов`язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів га обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Вказане твердження зазначено у пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України»\~ передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. До повноважень Міністерства оборони України підпунктами 81, 82 пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 віднесено здійснення заходів, спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки. Здійснення відповідно до законодавства правовий і соціальний захист військовослужбовців, резервістів Збройних Сил. військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил. Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Судом достовірно встановлено, що позивач отримав ушкодження здоров`я при виконанні своїх військових обов`язків на території, де велися бойові дії, зазначене підтверджується наданими письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінюючи пояснення позивача у сукупності із дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що внаслідок низки захворювань, що виникли в період проходження військової служби та безпосередньо з нею пов`язані, здоров`я [PERSON] було пошкоджено та він безумовно зазнав та зазнає моральних страждань, пов`язаних з певними обмеженнями свого життєвого укладу, необхідністю проходження лікування та повинен докладати додаткових зусиль для ведення повноцінного способу життя. Враховуючи викладене, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 25000,00 гривень. Відповідно до\~ ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640,00 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial