Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 03.05.2014 року зареєструвала із ним шлюб від якого 22.09.2014 року народилась дочка [PERSON], котра проживає разом із нею. Спільне життя із відповідачем не склалось, вона зрозуміла, що у них різні погляди на життя, виховання дитини, що мало наслідком те, що із вересня 2015 року сторони спільно не проживають та за цей час відповідач не вживав будь-яких заходів для відновлення сімейних стосунків. Відповідач перебуває на роботі в Італії і сім"єю не цікавиться. За вказаних обставин, позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, просила шлюб розірвати. У судовому засіданні, після закінчення наданого судом строку на примирення, позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, вказавши, що протягом часу, наданого сторонам для примирення ніхто із них не вживав заходів для примирення, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з"явився, подав заяву про неможливість явки за викликом суду у зв"язку з знаходженням за межами держави та визнання позову. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серія І-СГ №225774, яке видано 03.05.2014 року виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, вбачається, що цього дня зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.4). Свідоцтвом про народження серія І-СГ №430109, яке видано 22.09.2014 року виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області стверджено, що у сторін у справі народилась 15.09.2014 року дочка [PERSON]. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, із вересня 2015 року не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка в уточненій позовній заяві просила залишити набуте нею у шлюбі прізвище [PERSON], тому вона вправі надалі іменуватись цим прізвищем. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Дочка сторін, яка є малолітньою, проживає разом із позивачкою за адресою: м.Ходорів, вул.Гончара,11 Жидачівського району Львівської області. Оскільки відповідач у заяві про визнання позову, висловив свою позицію щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу фактично не заперечував, щоб малолітня дитина проживала після розірвання шлюбу із позивачкою, тому суд приходить до висновку, що місце проживання малолітньої [PERSON],15.09.2014 року слід визначити разом із матір"ю.

Outcome: approved