Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам та нейстойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування свої вимог зазначила, що 15 липня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси, було винесене рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дочок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 березня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, за ним утворилась заборгованість по сплаті аліментів. У ході розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути з [PERSON], [INFO], заборгованість по аліментах у сумі 14057,84 грн., суму неутойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 5626,36 грн., суму інфляційне збільшення заборгованості 1751,16. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутність або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. У відповідності до розрахунку заборгованості, наданого Другим Малиновського відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції за період з 18.03.2013 року по 01.08.2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складала 14057, 84 гривень. Згідно зі ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до зазначеного, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р., неустойка (пеня) сплачується за весь час прострочення сплати аліментів. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Згідно із ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу, а відтак на правовідносини, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія норм ЦК України про позовну давність. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 5626,36 грн., наданий позивачем, судом встановлено, що позивачка зробила вказаний розрахунок з урахуванням формули - сума аліментів * на кількість днів прострочення :100. Стосовно суму інфляційного збільшення заборгованості у сумі 1751,16 грн. суд не може погодитися з доводами позивачки. Так, відповідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Разом з тим, позивачем не надано жодного підтвердження такого розрахунку індексу інфляції. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial