Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем уклала шлюб 16 липня 2011 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбне життя не склалося, кожен має протилежні погляди на життя. Просить суд розірвати шлюб, визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , стягнути судові витрати.. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 10 липня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 07 листопада 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у підготовчому судовому засіданні за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 16 липня 2011 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києва, актовий запис № 759 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 23). 29 квітня 2015 року позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 11). Шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім`я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім`ї неможливе. У відповідності зі ст.112 ч.2 Сімейного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені саме такі обставини, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню: розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований 16 липня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києва, актовий запис № 759. Крім того, позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування. На підтвердження позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини позивачем надано наказ ФОП [PERSON] від 28 лютого 2019 року про призначення позивача на посаду адміністратора залу з 01 березня 2019 року на повний робочий день (а.с. 13), довідку ФОП [PERSON] від 29 березня 2019 року, відповідно до якої загальна сума доходу позивача за період з 01 по 29 березня 2019 року становить у розмірі 4 200,00 грн. (а.с. 14), позитивну характеристику позивача з місця роботи (а.с. 15), позитивну характеристику з місця проживання від 19 березня 2019 року [PERSON] (а.с. 16), довідку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 14 березня 2019 року про не перебування позивача під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом (а.с. 16-а), довідку Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 13 березня 2019 року про не перебування позивача на обліку лікаря-психіатра (а.с. 16-б), акт обстеження умов проживання дитини, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого умови проживання добрі, в квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка (а.с. 26), психолого-педагогічна характеристика [PERSON] , учениці 1-а класу спеціалізованої школи № 94 «Еллада» (а.с. 24-25). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації в місті Києві про визначення місця проживання дитини № 103/6610/41/3 від 18 липня 2019 року, комісія вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 63-64). Отже, зібрані докази свідчать про те, що позивач має постійну роботу, піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний та духовний розвиток, забезпечує їх харчуванням, одягом тощо. Жодних фактів, що залишення дітей з матір`ю буде суперечити їх інтересам не встановлено. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] ,, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування. За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню повністю: розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований 16 липня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києва, актовий запис № 759. Визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] ,, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 01 квітня 2019 року між позивачем та адвокатом Засуха Галиною Євгенівною було укладено договір про надання правничої допомоги № 01-04/2019, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 29-31). Вартість витрат на професійну правничу допомогу позивач підтверджує актом приймання-здачі виконаних робіт № 01 від 04 квітня 2019 року (а.с. 32), детальним розрахунком витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 35) та квитанцією № 01-04/2019 від 01 квітня 2019 року на суму 4 500,00 (а.с. 34). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: approved