Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , шляхом знесення самовільно збудованого паркану. В обгрунтування позову зазначила, що у 2016 році відповідачі, які проживають по сусідству по [ADDRESS] , демонтували дерев"яну огорожу, яка була встановлена на межі з її земельною ділянкою, встановили бетонний фундамент та металевий паркан. Вона звернулась до землевпорядної організації, що до встановлення меж в натурі, яка їй повідомила, що встановити межовий знак в точці 1(А) не є можливим із-за встановлення паркану відповідачами. Вважає, що відповідачі самовільно захопили частину її земельної ділянки розміром 123,715 м кв., що позбавляє її право вільно користуватися своєю власністю. Просила усунути їй перешкоди шляхом знесення самовільно збудованого паркану. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення по обставинах справи. Представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що межа між земельними ділянками сторін встановлені з дотриманням земельного законодавства. ДП "ЦДЗК" не встановлено наявність накладень земельної ділянки по [ADDRESS] на земельну [ADDRESS] . Позивач не вірно вибрав спосіб захисту своїх прав. Крім того, позивач просить знести самовільно збудований паркан в с.Созонівка, хоча земельні ділянки знаходяться в с. Соколівське. Допитаний в якості спеціаліста [PERSON] пояснив, що виконуючи роботи на замовлення [PERSON] по встановленню межових знаків було з"ясовано, що фактичний розмір земельної ділянки позивача не відповідає розміру зазначеному в технічній документації. Три точки межових знаків на місцевості співпадають з документацією, а четверта точка знаходиться за парканом на території відповідача. Розмір земельної ділянки позивача зменшений приблизно на 1 сотку. Винними в даній ситуації вважає геодезиста, інженера-землевпорядника та сільську раду. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2012 року належить земельна ділянка розміром 1203,15 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу (а.с.7). На замовлення позивача, ФОП інженером-землевпорядником [PERSON] була розроблена технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (а.с.45). Згідно повідомлення Кіровоградської регіональної філії Центру ДЗК, за результатами виконаних робіт не встановлено наявність накладення земельної ділянки по [ADDRESS] на земельну ділянку по [ADDRESS] ( а.с.90). В матеріалах справи є також технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] та [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] площею 0,13 га (а.с.126). В документації є акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 25.07.2016 року, в якому зазначено, що власники (користувачі) суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявили. В даному акті є також підпис позивача власника земельної ділянки по [ADDRESS] а.с.138). Згідно висновку судового-експерта Хомутенко Д.Г. від 30.01.2019 року № 199, який був складений на замовлення позивача, зроблений висновок про те, що фактичні межі земельної ділянки по [ADDRESS] не відповідають межам згідно технічної документації, а саме: вздовж правої бокової межі частина земельної ділянки, площею 110,19 кв.м, знаходиться в користуванні суміжного землекористувача та є накладання площею 102,23 кв. м земельних ділянок по [ADDRESS] (а.с.161). Згідно ст.107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За положеннями ЗК України, власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобовязані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 Земельного кодексу України). Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В якості доказу по справі представником позивача був наданий висновок судового експерта Хомутенко Д.Г., в якому зазначено, що фактичні межі земельної ділянки по [ADDRESS] не відповідають межам згідно технічної документації, а саме: вздовж правої бокової межі частина земельної ділянки, площею 110,19 кв. м, знаходиться в користуванні суміжного землекористувача та є накладання площею 102,23 кв. м земельних ділянок по [ADDRESS] . При проведенні даного дослідження судовим експертом не використовувалася поземельна книга, а була використана тільки технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) і тому к даному експертному висновку суд відноситься критично. Експертиза підтверджує тільки те, що є накладення двох земельних ділянок одна на одну. Дана обставина не свідчить, що саме відповідачі порушили право позивача на користування своєю земельною ділянкою. В технічній документації відповідачів наявний акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 25.07.2016 року, в якому зазначено, що позивач як власник суміжної земельної ділянки претензій до існуючих меж не заявила. В матеріалах справи в наявності повідомлення Кіровоградської регіональної філії Центру ДЗК про те, що за результатами виконаних робіт не встановлено наявність накладення земельної ділянки по [ADDRESS] на земельну ділянку по [ADDRESS] . Крім того, на думку суду позивачем невірно вибраний спосіб захисту порушеного права. Позивач просить суд усунути перешкоди шляхом знесення самовільно збудованого паркану, що в разі задоволення позову не відновить право позивача користуватись своєю власністю. Також, позивачем заявлена вимога про знесення самовільно збудованого паркану в [ADDRESS] , і тому суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться в с. Соколівське Кропивницького району Кіровоградської області. За наведеного суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки він є безпідставним та недоведеним.

Outcome: dismissed