Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до державного акту на право власності на землю він є власником земельної ділянки площею 5,96 га, що розташована на території Микільської сільської ради Олександрівського району Донецької області. На цей час земельною ділянкою користується відповідач на підставі договору оренди. Примірник договору оренди позивач отримав лише влітку 2012 року. Позивач просить визнати договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами 5 березня 2008 року недійсним та зобов'язати відділ Держземагенства в Олександрівському районі скасувати державну реєстрацію договору землі, посилаючись на те, що договір містить умови, з якими він не погоджується . Сам договір та акти до нього позивач не підписував. Крім того, договір оренди не відповідає діючому законодавству, а саме: -в договорі, в порушення ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» не визначено розмір орендної плати (виправлено), - не зазначено сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, - не визначено умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки , - акт визначення меж земельної ділянки не містить інформації щодо самої ділянки та не зазначена дата складання акта. Під час судового розгляду справи позивач звернувся з уточненою позовною заявою, в якій просить визнати договір оренди недійсним на підставах, що і у попередньому позові та зобов'язати ПАТ «Екопрод» повернути земельну ділянку позивачеві. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, просить розглянути позов за участі його представника. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала , вважаючи укладений договір оренди недійсним через невідповідність вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі» на викладених у позові підставах. Представник зазначила, що за висновком експерта під час проведення судово-почеркознавчої експертизи щодо належності позивачеві підпису у графі «арендодатель» у спірному договорі оренди, встановлено, що підпис виконаний не [PERSON], а іншою особою .Зазначене свідчить про відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на укладення договору оренди та підставою для визнання правочину недійсним. Представник відділу Держкомземагенства в Олександрівському районі заперечень проти позову не надав. Проаналізувавши зібрані докази, суд встановив наступне. Відповідно до п. 1.2. статуту, Приватне акціонерне товариство «Екопрод» є правонаступником за всіма правами та обов'язками Акціонерного товариства закритого типу з іноземними інвестиціями «Екопрод А.Т.». а.с.73 Суду наданий договір від 5 березня 2008 року, укладений між позивачем та Акціонерним товариством закритого типу з іноземними інвестиціями «Екопрод А.Т.», за яким [PERSON] передав в оренду земельну ділянку ,площею 5,96 га, що розташована на території Микільської сільської ради. Відповідно до п. 8 строк дії договору визначений у 15 років. Укладений договір оренди був зареєстрований у відділі Держкомзему Олександрівського району 9 квітня 2012 року за № 142038664000689. а.с. 8-9 Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За вимогами ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом, вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. За висновком експерта під час проведення судово-почеркознавчої експертизи № 454 від 4 березня 2015 року, підпис в договорі оренди землі від 5 березня 2008 року між [PERSON] та АТЗТ «Екопрод А.Т.» в особі директора Мельник В.І., виконаний не [PERSON]. а.с. 57-60 Отже, позивач, який не брав участі в укладенні договору, що підтверджено висновком судової експертизи, не мав змоги виявити своє волевиявлення на укладення договору. Таким чином, зазначений договір оренди земельної ділянки не відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім того, укладений договір суперечить ст. 627 ЦК України , відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору. Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України . Що стосується умов спірного договору оренди, які, на думку позивача, не відповідають діючому законодавству і є самостійними підставами визнання договору недійсним, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції на час укладання договору, одними з істотних умов договору оренди є: - орендна плата із визначенням її розміру, - визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини. Відсутність однієї з істотних умов є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також визнання договору недійсним відповідно до Закону (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції на час укладання угоди). Пунктом 9 договору оренди земельної ділянки зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки. Будь-які виправлення в цьому пункті відсутні. а.с. 8 Суд приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що розрахунок орендної плати провадиться в розмірі 3% від грошової оцінки землі, розрахованої з використанням коефіцієнтів, доведених відділом Держкомзему в Олександрівському районі. За бажанням та вибором орендодавця орендна плата виплачується продукцією або грошима. Позивач з 2008 року по 2014 рік щорічно отримував орендну плату продукцією, яку визначав на свій розсуд та за власними потребами. Заперечень щодо вищенаведеного до суду не надано. Представник позивачки не заперечує факт отримання позивачем орендної плати та відсутність спору щодо розміру та форми її виплати. На підставі викладеного, суд вважає, що доводи позивачки щодо невизначеності у договорі розміру орендної плати не знайшли свого підтвердження. Щодо ризику випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини, встановлено наступне. Пунктом 32 договору зазначено, що ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини несе саме орендодавець. Варіант покладання ризику на орендаря зазначений в дужках як альтернативний і сторонами не застосовувався. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)»від 12 лютого 2015 року, що набрав чинності з 5 квітня 2015 року, ризик випадкового знищення об'єкта оренди взагалі виключений з переліку істотних умов договору оренди. Відповідно до положень закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву » від 16 вересня 2008 року, що набрав чинності 14 жовтня 2008 року, ч.1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" було доповнено обов'язком зазначення умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Таким чином, на момент укладення спірного договору - 5 березня 2008 року, не було законодавчо визначено такого обов`язку, тому відсутність вищенаведених умов не може бути підставою для визнання недійсним договору оренди землі, оскільки у відповідності до положень ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності та не мають зворотної дії у часі. Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", що діяв на час укладання договору, невід`ємною частиною договору було, зокрема, акт визначення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Межі земельної ділянки [PERSON] визначені під час виготовлення та видачі власнику державного акта на право приватної власності на земельну ділянку 3 вересня 2002 року ( серія [NUMBER]). Державний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №145.У державному акті визначений план меж земельної ділянки. а.с 10 Пунктом 18 укладеного між сторонами договору оренди також передбачено передання земельної ділянки в оренду без розроблення проекту її відведення. Таким чином, копія державного акту, при виготовленні, видачі та реєстрації якого було складено план та схему земельної ділянки, є складовою договору оренди землі і достатнім документом, який ідентифікує земельну ділянку. Суд приймає до уваги, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12 лютого 2015 року обов'язок зазначення в договорі оренди умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки взагалі виключений як і акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості),як невід`ємна частина договору оренди. Під час реєстрації договору оренди земельної ділянки, відповідному органу, що проводить державну реєстрацію було надано всі документи, які надають змогу індивідуалізувати об'єкт оренди. Суд вважає, що підставою визнання договору оренди земельної ділянки від 5 березня 2008 року недійсним є невідповідність вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України. На підставі викладеного, позов в частині зобов'язання орендаря повернути земельну ділянку власнику підлягає задоволенню відповідно до ст. 216 ЦК України.

Outcome: approved