Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в період з 20.06.2013р. по 11.07.2013р. в сумі 2 220 грн. 10 коп., середнього заробітку за час затримки розрахункув період з 11.07.2013р. по 31.01.2014р. в сумі 17 500 грн., та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3 681 грн. 2 коп. в загальній сумі 23 401 грн.12 коп.. Позивач у позовній заяві вказує на те, що відповідно до наказу №1 від 12.02.2010р. він був призначений на посаду генерального директора ПП «Здорова людина плюс». Згідно наказу №1307113-Н від 11.07.2013р. [PERSON] було звільнено за власним бажанням з вищевказаної посади. На день звільнення з роботи ПП «Здорова людина плюс» нарахувало позивачу заробітну плату в період з 20.06.2013р. по 11.07.2013р. в розмірі 2 220грн. 10 коп., а також компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3 681 грн. 2 коп., але виплатити кошти відмовились. Загальна сума заборгованості по вищевказаним виплатам становить 5 901 грн. 12 коп. Позивач наголошує на тому, що він неодноразово звертався до відповідача про виплату заборгованості, однак всі його вимоги відповідачем були проігноровані та нарахована заробітна плата і компенсація виплачені не були. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 23 401 грн. 12 коп. заборгованості, з яких 2 220 грн. 10 коп. - невиплачена заробітна плата в період з 20.06.2013р. по 11.07.2013р., 17 500 грн. 00 коп. - середній заробіток в період затримки розрахунку в період з 11.07.2013р. по 31.01.2014р. та компенсація за невикористану відпустку - 3 681 грн. 02 коп. В подальшому позивач подав дві заяви про уточнення позовних вимог, в першій просив суд збільшити позовні вимоги до розміру 32 500 грн., у зв'язку із збільшенням періоду затримки виплати заробітної плати за період з 11.07.2013р. по 01.08.2014р. та у другій -збільшити позовні вимоги до розміру 44 976 грн., у зв'язку із збільшенням періоду затримки виплати заробітної плати за період з 11.07.2013р. по 01.11.2014р. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Судові повістки відповідачу надсилалися на адресу, вказану позивачем у позовній заяві, а сааме: [ADDRESS] та на адресу, вказану у Витязі з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 06.11.2014р. (а.с. 70) , а саме: м. Київ, б-вар Івана Лепсе, буд.1/28, оф.3. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. В данному випадку, враховуючи вищенаведе, можна ствердити, що судова повістка здійснена належним чином. Окрім цього, представник позивача ухвалу про витребування доказів від 05.12.2014р. не виконав, зокрема не надав суду документи, які витребовувались цією ухвалою, а саме не було надано довідку про середньомісячну заробітну плату, довідку про середньоденний заробіток [PERSON], за періоди, вказані у цій ухвалі, також не було надано графіку роботи підприємства із зазаначенням кількості робочих днів за період з 11.07.2013р. по 03.02.2014р. Однак, представник відповідача - Шпек Василь Володимирович, 16.05.2014р. був присутній на судовому засіданні, а отже відповідач знав про розгляд даної справи в суді. У зв'язку з тим, що позивачем була подана заява про розгляду справи за його відсутності, те що представник відповідача не з'явився в судове засідання з неповажних причин, враховуючи положення ч.4 ст. 169 ЦПК України, суд вирішує розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення представників сторін у попередніх судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.7 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення. На підставі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" та ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на посаду генерального директора ПП «Здорова родина плюс», згідно наказу №1 від 12.02.2010р. (а.с. 27), пізніше, відповідно до наказу №1307113-Н від 11.07.2013р.(а.с. 28) позивача було звільнено за власним бажанням з вищевказаної посади. Станом на день звільнення ПП «Здорова людина плюс» нарахувало позивачу заробітну плату з 20.06.2013р. по 11.07.2013р. та компенсацію за невикористану відпустку, але вказані кошти виплачені позивачу не були. Пізніше позивачем був збільшений розмір позовних вимог у зв'язку із збільшенням періоду затримки виплати заробітної плати за період з 11.07.2013р. по 01.11.2014р., відтак він просить стягнути з відповідача 44 976 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку - з 11.07.2013р. по 01.11.2014р. Відповідач, у свою чергу, подав заперечення на позовну заяву, в якому вказує на те, що позивач відмовлявся отримувати зарплату, що підтверджується актом про відмову від її отримання від 12.07.2013р.. Однак після настирливого наполягання генерального директора підприємства, [PERSON] все-таки з'явився 03.02.2014р. та отримав заробітну плату за липень 2013р. і компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 5 901, 12 грн.. Здійснення такої виплати підтверджується довідкою про виплату зарплати та компенсації за невикористану відпустку (а.с. 18), приватним підприємством «Здорова родина плюс» від 08.04.2014р.. Відтак, враховуючи виплачену заборгованість, яка виникла з 11.07.2013р. по 03.02.2014р. та положення листів Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012р. №9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2013р.», від 04.09.2013р. №9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014р.» «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100, встановлюється наступний розрахунок робочих днів. Зокрема, в період з 11.07.2013р. по 31.12.2013р. - 123 робочих дні, в період з 01.01.2014р. по 03.02.2014р. - 21 роб. день + 1 роб. день = 22 роб. дні, відповідно 123 роб. днів + 22 роб. дні = 145 роб. днів. Враховуючи те, що ні позивачем, ні відповідачем не було надано довідки про середньомісячний заробіток [PERSON], суд виходить із інформації вказаної позивачем у позовній заяві, а саме що його середньомісячний заробіток становить 2 500 грн. Згідно з п.8 Поставнови КМУ від 08.02.1995р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Враховуючи останні два місяці роботи [PERSON], зокрема у травні 2013р. було 19 роб. днів та у червні - 18 роб. днів, відповідно: 19 роб. дні + 18 роб. дні = 37 роб. днів : 2 = 18,5 (середньомісячне число роб.днів) 2 500 грн.(середньомісячний заробіток) : 18,5 (середньомісячне число роб.днів) = 135, 14 грн. - середньоденний заробіток позивача; Враховучи вищенаведене, середньомісячний заробіток за період затримання зарплати з 11.07.2013р. по 03.02.2014р. становить: 135,14 грн. х 145 роб. днів = 19 595,3 грн. Отже, з відповідача слід стягнути в користь позивача 19595,3 грн. середньомісячного заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. На підставі вищевказаного,

Outcome: partial