Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач звернувся із указаним позовом, який мотивував тим, що відповідач звернувся до позивача із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 09.08.2011, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява від 09.08.2011 разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав позивачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість, відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору та продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 02.05.2019 має заборгованість у розмірі 15260,56 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3316,78 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 3556,37 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн., пені за прострочення зобов`язання - 6184,93 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1000,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 702,88 грн. Посилаючись на норми ст.ст.509,525,526,527,530,598,599,610,615,629,1050,1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 15260,56 грн., а також судові витрати, понесені ним при подачі позову в сумі 1921,00 грн. Сторони, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, у судове засідання не викликалися, відзив на позов від відповідача, відповідь на відзив від позивача, заперечення на відповідь від відповідача до суду не надходили. Поштове відправлення (копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із позовом та додатками до нього) повернулося на адресу суду без вручення відповідачеві з відміткою поштаря від 13.08.2019 «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.100). Враховуючи, що відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Тростянецької міської ради Сумської області за №1098 від 03.09.2019 (а.с.54), поштове відправлення направлялося за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідач не повідомляв, тому відповідно до ст.ст.128,131 ЦПК України, суд вважає, поштове відправлення таким, що доставлене 13.08.2019 (а.с.100). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Матеріалами справи установлено, що 09.08.2011 [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернувся до позивача, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву б/н від 09.08.2011 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.69). У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. До кредитного договору позивачем додано довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» таВитяг з Умов та правил надання банківських послуг в "Приватбанку" (а.с.70,76-91). Згідно наданого позивачем розрахунку [PERSON] має заборгованість у розмірі 15260,56 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3316,78 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 3556,37 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн., пені за прострочення зобов`язання - 6184,93 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1000,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 702,88 грн. (а.с.63-65). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Під час укладення кредитного договору сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки. За ухвалою суду від 05.07.2019 (а.с.96), позивачем було надано виписку по кредитній картці [PERSON] у період з 09.08.2011 по 20.07.2019 та інформацію про усі видані [PERSON] кредитні картки, термін їх дії (а.с.103-106). Як убачається із довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК", [PERSON] видавалися такі кредитні картки: -№ [NUMBER] із датою відкриття 09.08.2011, терміном дії до 10/14; -№ [NUMBER] із датою відкриття 24.09.2011, терміном дії до 06/15; -№ [NUMBER] із датою відкриття 30.01.2015, терміном дії до 01/19; -№ [NUMBER] із датою відкриття 03.09.2015, терміном дії до 01/19; -№ [NUMBER] із датою відкриття 25.05.2017, терміном дії до 05/20; -№ [NUMBER] із датою відкриття 07.11.2017, терміном дії до 05/21 (а.с.103). Отже, за кредитним договором від 09.08.2011 кредитна картка перезапускалася неодноразово та є діючою на час звернення позивача до суду позовом та на час розгляду справи. Із розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача убачається, що відповідач користувався кредитними коштами, придбавав товари у магазинах, поповнювала мобільний телефон, вносила кошти на погашення заборгованості, знімала готівку та ін. (а.с.63-65, 104-106). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає з позову, заборгованість за кредитом не погашена. Суд вважає, що факт порушення відповідачем, взятих на себе зобов`язань, щодо своєчасної сплати кредиту у розмірі 6872,75 грн. (3316,38 грн. тіло кредиту + 3556,37 грн. прострочене тілом кредиту)позивачем доведено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення із відповідача пені за прострочення зобов`язання - 6184,93 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1000,00 грн., а також штрафів 500,00 грн. (фіксована частина), 702,88 (процентна складова) суд виходить із наступного. Як на підставу виникнення договірних відносин позивач посилався на ст.634 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, із огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, із якими ознайомлений під підпис у день укладення договору. На підтвердження того, що [PERSON] був повністю проінформований про умови кредитування позивачем надано довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить підпис відповідача у день укладення договору (а.с.70). У вказаній довідці зазначені умови кредитування. У зв`язку із неналежним від копіюванням позивачем даної довідки, установити які саме умови кредитування передбачені, зокрема і відповідальність за порушення зобов`язання, суду не видається за можливе. Відповідно до ст.77 ЦПК України, суд вважає довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», не належним доказом у справі, а тому не може бути покладений у основу рішення. Крім того, судом установлено, що у анкеті-заяві позичальника від 09.08.2011, яку підписав відповідач, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання (а.с.69). Обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення пені та штрафів, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, указаної довідки про умови кредитування посилався на Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua., як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору. Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати неустойок (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторонами у письмовому вигляді була обумовлена відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені у анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки, вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають. Тому суд відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості по пені на загальну суму 7184,93 грн., заборгованості по штрафам у фіксованій частині - 500 грн. та у процентній складовій - 702,88 грн. Таким чином, ураховуючи вищенаведене, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням із відповідача заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту на загальну суму 6872,75 грн. та з відмовою у іншій частині заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у сумі 6872,75 грн., тобто на 45%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 864,45 грн. (1921,00 грн. х 45%) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial