Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом з тих підстав, що 25 листопада 2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у виконкомі Тур'є-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 11. У цьому шлюбі в них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Їх сім'я поживала за адресою: [ADDRESS], у будинку його батьків. Однак, на протязі останніх двох років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між ним та відповідачкою. Вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідачка постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про дітей та створення в сім'ї доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери. Як зазначає позивач, влітку 2013 року відповідачка сама зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, однак безпричинно не з'являлася в судові засідання, тому провадження в справі було закрито. Причиною її звернення до суду слугувало те, що він не відпускав їх дітей проживати з нею. Але відпустити дітей до відповідачки він не міг, так як остання часто виїздила на довготривалі терміни невідомо куди, а дітей залишала зі своїми батьками, яким вже більше 70-ти років. Проте, згодом вони дійшли згоди, що діти по-черзі будуть проживати то з ним, то з відповідачкою, коли він виїжджатиме на заробітки. У подальшому, десь у червні 2013 року, коли він знаходився на заробітках у м. Москва, йому на руки випадково потрапив журнал з фотографією дружини, де вона рекламувала надання сексуальних послуг. Тоді він зв'язався з її батьками і дізнався, що відповідачка ще після нового року виїхала у невідомому напрямку й вдома не з'являється, а батьки захворіли і не мають змоги піклуватися про дітей та доглядати за ними. Він відразу виїхав додому й забрав дітей до свого місця проживання. На даний час вирішив питання про оформлення дітей до школи та дитячого садка, знайшов собі роботу й не хоче більше виїжджати на заробітки, бо прагне виховувати своїх дітей, бути з ними поряд. За таких обставин, за глибоким переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Сумісне проживання з відповідачкою та ведення спільного господарства остаточно припинене. Просить шлюб розірвати. - 2 - Крім того, оскільки відповідачка припускається до таких аморальних вчинків, як проституція, рахує, що допустити дітей проживати з нею не можна. Також при розгляді даного питання, просить врахувати те, що відповідачка не має постійної роботи та заробітку, на довгий час може безпричинно зникати, не повідомивши своїх рідних про місце свого перебування й зовсім не турбується про своїх дітей. Разом з тим зазначає, що не має наміру перешкоджати їй в здійсненні її прав та обов'язків щодо їх дітей. Просить визначити місце проживання малолітніх дітей з ним за його адресою: с. Сіль, Великоберезнянсього району Закарпатської області. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що після одруження з відповідачкою вони проживали у будинку його батьків в с. Сіль, Великоберезнянського району, а потім близько 3-4 років у будинку її батьків в с. Тур'я-Поляна, Перечинського району. Вона працювала в м. Ужгород в різних кафе, барах і могла місяць не з'являтися вдома. Це й стало причиною того, що він змушений був покинути сім'ю і перейти жити до своїх батьків. Згодом, знайомі при зустрічі почали розповідати йому про дружину різні непристойні речі, зокрема, що вона займається в м. Ужгород проституцією. Так, її брат навіть просив забрати від неї дітей, бо вона на довгий час залишає їх на своїх батьків, які фізично не мають можливості піклуватися про них через свій похилий вік. Уже як два роки він не проживав з дружиною і коли приходив навідувати дітей, її ніколи не було вдома та й діти були не доглянуті. А в червні, коли він знаходився на заробітках в м. Москва, йому випадково потрапив до рук журнал з фотографією відповідачки, де вона рекламувала надання сексуальних послуг. Згодом, у цьому ж місяці в лікарню потрапила його теща, яка зателефонувала йому і попросила забрати дітей. Тоді він відразу попросив свою матір забрати дітей, і сам приїхав додому. Наразі діти проживають з ним і його батьками в с. Сіль, Великоберезнянського району, старший син відвідує школу, а молодший - дитсадок. Відповідачка повторно в судове засідання не з'явилася без поважних причин, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомила, тому суд розглянув справу без її участі в порядку заочного провадження, на підставі доказів, що є в ній. Свідок [PERSON] показав суду, що відповідачка є його дочкою і вже майже три роки не проживає зі своїм чоловіком (позивачем), з яким у шлюбі народила двох синів. Діти проживали з ним та його дружиною, бо дочка залишила їх і як сказала йому дружина, виїхала на заробітки кудись в Росію. Але коли дружина захворіла, зять забрав дітей до себе, так як вони вже похилого віку, він також часто хворіє, тому вони не в змозі піклуватися про дітей. Раніше його дочка працювала десь в м. Ужгород, але навіть тоді приїздила до дітей один-два рази на місяць. Так, вона була вдома коли дитина йшла в школу, потім в грудні побула десь тиждень і вже майже десять місяців як її не має. Представник Органу опіки та піклування Великоберезнянської РДА Костик Г.В. у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на поданий суду висновок комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області "Про визначення проживання дитини з одним з батьків". Додатково пояснила, що відповідно до ухвали Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11.08.2014 року було здійснено виїзне комісійне обстеження умов проживання позивача. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 18.08.2014 року, в житловому будинку [PERSON] створені всі умови для можливого проживання та виховання дітей. Діти мають свою кімнату, прихильні до батька й бажають проживати саме з ним. [PERSON] любить своїх дітей і належно виконує свої батьківські обов'язки, має позитивну характеристику. Крім того, хлопчики отримують любов і підтримку з боку дідуся й бабусі (батьків позивача), які також проживають з ними. Разом з тим, представник зазначила, що обстежити умови проживання відповідачки не надалось можливим, оскільки за фактичним місцем проживання - в с.Тур'я-Поляна, Перечинського району, остання не проживає. Більше того, на запитання коли востаннє бачили маму, діти не могли пригадати: - 3 - один хлопчик відповів, що коли йшов до школи, а інший - на новий рік. Виходячи з вищенаведеного, Орган опіки та піклування Великоберезнянської РДА вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON], за місцем його проживання, за адресою: [ADDRESS], про що зазначено в вищевказаному висновку комісії. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позов обґрунтованим і підлягаючим до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що 25 листопада 2006 року виконкомом Тур'є-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 11 зареєстровано шлюб між сторонами (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 29.07.2014 року). У шлюбі в них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які вже майже рік перебувають на повному утриманні та вихованні батька. Спільне проживання та сімейні відносини між позивачкою та відповідачем припинилися, шлюб існує лише формально, оскільки майже три роки вони разом не проживають і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примиритися з відповідачкою та поновити сімейні відносини він не бажає через її аморальну поведінку і нехтування сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про дітей, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.2 ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо розірвання шлюбу між ним і відповідачкою є обгрунтованою, оскільки стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім'ї, й подальше їх перебування в шлюбі буде суперечити нормам людської моралі та інтересам позивача, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому шлюб, який існує між ними формально, слід розірвати. Що стосується вимоги позивача про визначення місця проживання малолітніх дітей з ним, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області "Про визначення проживання дитини з одним з батьків", Орган опіки та піклування Великоберезнянської РДА вважає за доцільне - 4 - визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON], за місцем його проживання, за адресою: [ADDRESS]. Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізуючи положення чинного законодавства України та матеріали справи, суд, при вирішенні питання визначення місця проживання малолітніх дітей, надав належну оцінку зазначеному висновку та з'ясував всі обставини, що мають істотне значення при визначенні місця проживання дітей, зокрема характеризуючі дані батька та матері, в тому числі надані батьком останньої, їх матеріальний стан та побутові умови проживання батька, а також ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, їх прихильність до батьків, з'ясував з ким із батьків діти бажають проживати. Тому суд вважає встановленою необхідність визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, у зв'язку з чим позов в цій частині також підлягає задоволенню. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася й не надала суду жодних доказів на спростування доводів позивача, натомість в судовому засіданні було встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що відповідачка ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків щодо виховання своїх дітей і своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові останніх. Разом з тим, відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Визначення місця проживання малолітніх дітей при батькові, не позбавляє відповідачку права на побачення з дітьми, відвідування їх за місцем проживання, надання відповідної матеріальної та моральної підтримки, тощо. Тим більше, позивач не заперечує щодо здійснення відповідачкою своїх прав та обов'язків відносно їх спільних дітей. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved