Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] , яка не приватизована та знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс». В зазначеній квартирі також зареєстрований її син [PERSON] , але більш ніж 10 років її син у зазначеній квартирі не проживає, власні речі не зберігає, за комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться. В користування квартирою йому перешкод ніхто не чинив та не чинить. Через те, що відповідач не сплачує за комунальні послуги, а її прибуток складає лише мінімальну пенсію, вона не має змоги сплачувати за комунальні послуги. Крім того вона важко хворіє та не може отримати субсидію. В зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 23 серпня 2019 року відкрито провадження. Ухвалою суду від 14.11.2019 року за клопотанням представника позивача витребувані докази у справі та долучені докази до матеріалів справи. Ухвалою суду від 02.03.2020 року за клопотанням представника позивача викликані свідки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки суду не повідомила. Відзив на позов не подав. Представник третьої особи Харківської міської ради надав пояснення в яких зазначив, що Харківська міська рада заперечує проти задоволення позову. Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання подана шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з ураху3ванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановлені законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки. Позивач, звертаючись до суду не дала належних, допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання осіб за місцем мешкання протягом певного часу. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Квартира [ADDRESS] знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс» та перебуває у комунальній власності. Управління зазначеним майном здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщення особі від 23.08.2019 року зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Згідно відповіді начальника Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 22.08.2019 року зазначено, що [PERSON] до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області та до Єдиного центру поліції «102» не звертався. Згідно відповіді Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції від 22.10.2019 року зазначено, що [PERSON] [INFO] в установах виконання покарань з питання виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції не утримувався та не утримується на даний час. Згідно відповіді Головного управління ДПС у Харківській області, зазначено, що відповідно до наявних інформаційних ресурсів ГУ ДПС у Харківській області [PERSON] не значиться фізичною особою - підприємцем, директором, засновником суб`єктів господарювання, що знаходяться на обліку в органах державної податкової служби Харківської області. Згідно відповіді КНП ХМР «Обласна клінічна психіатрична лікаря № 3» від 04.12.2019 року зазначено, що [PERSON] 1981 р.н. на теперішній час (02.12.2019 р.) на стаціонарному лікуванні не перебуває. Згідно відповіді Державної прикордонної служби від 01.04.2020 року зазначено, що у межах повноважень наданих Адміністрацією Держприкордонслужби України та результатами перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», що функціонує відповідно до п. 23 Положення про цю базу від 25.06.2007 № 472, зареєстрованим у Мінюсті України 05.07.2007 за № 765/14032, відомостей про перетинання державного кордону зазначеним у запиті громадянином України [PERSON] , [INFO] у період з 24.03.2015 по 23.03.2020 року в базі даних не виявлено. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] , яка пояснила, що знайома з позивачкою 5-6 років, [PERSON] її подруга живе в квартирі [ADDRESS] . Через [PERSON] вона знає позивачу, вони разом заходили до неї у гості. Крім позивачки в квартирі ніхто не проживає, чоловічих речей вона там ніколи не бачила. Позивачка розповідала, що у неї є син, але де він вона не питала. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивачки на проживає в квартирі [ADDRESS] . Йому відомо, що син позивачці не допомагає, останній раз він його бачив десь у 2002 році. В квартирі позивачки дві кімнати, чоловічих речей в них немає. Він приносить продукти для позивачки. Вона йому розповідала, що у 2005 році син одружився та поїхав і вона з тих пір не знає не він. Допитана в судовому засіданні в якості свідка допитана [PERSON] , яка пояснила, що вона знає позивачку, у них сусідські відносини. Відповідача вона бачила останній раз в 2002-2003 році. З 2006 року вона постійно проживає в квартирі [ADDRESS] , за цей час вона відповідача не бачила. Їй відомо, що він одружився та поїхав, де він знаходиться їй невідомо. Відомостей про нього у позивачки немає, чоловічих речей в квартирі немає. Суд приймає показання свідків, оскільки вони послідовні та узгоджуються з письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи, не вірити показанням свідків у суду підстав не має. Крім того свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність відносно до ст. 384, 385 КК України. Відповідно до положень ст. ст.64,65 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За правилами ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У роз`ясненнях, що містяться в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2, зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів. Саме на позивача закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Позовні вимоги позивачки, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Позивачкою надані належні та допустимі докази, які підтверджують факт не проживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин. Крім того в судовому засіданні були допитані свідки, які також підтвердили факт тривалої відсутності відповідача за місцем реєстрації. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає за спірною адресою, тому суд приходить до висновку, що позо [PERSON] підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved