Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконними та скасувати п. 19 ч. ІІ рішення Новомосковської міської ради № 717 від 24 квітня 2009 року, щодо надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] під жилий будинок за адресою: [ADDRESS] з розширенням її частини за рахунок суміжного землекористувача по [ADDRESS]; визнати незаконним та скасувати п.1. ч. 1 рішення Новомосковської міської ради № 921 від 21 травня 2010 року щодо затвердження технічної документації із землеустрою та передачі у приватну власність земельної ділянки відповідачу [PERSON] зa адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0593 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0593 га. виданий на ім'я [PERSON]. Позов обґрунтовано тим, що приблизно у березні 2013 року позивачі дізналися про факт приватизації відповідачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] із захопленням частини земельної ділянки, що належить позивачам та що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За даним фактом позивачі звернулися до комісії з розгляду земельних спорів виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області. 04 квітня 2013 року комісія винесла рішення у якому зазначено, що 24 квітня 2009 року сесія Новомосковської міської ради винесла рішення №717 за яким [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під жилий будинок по [ADDRESS] з розширенням її частини за рахунок суміжного землекористувача по [ADDRESS]. Згодом, рішенням сесії Новомосковської міської ради від 21 травня 2010 року № 921 відповідачу [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,0593 га. Вказаним рішенням комісії з розгляду земельних спорів було також встановлено, що рішення сесії Новомосковської міської ради від 24 квітня 2009 року № 717 та рішення від 21 лютого 2010 року № 921 не відповідають нормам закону, а саме: у рішенні від 24 квітня 2009 року № 717 вказано, що гр. [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під жилий будинок за адресою: [ADDRESS] з розширенням її частини за рахунок суміжного землекористувача по [ADDRESS], з посиланням на ст.ст. 123, 151 Земельного Кодексу України. Рішенням від 21 лютого 2010 року № 921 відповідачу [PERSON] було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у приватну власність, земельну ділянку по [ADDRESS], з посиланням зокрема на ст. 198 ЗК України згідно якої Кадастрові зйомки - де комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Слід зазначити, що при виготовленні відповідачем [PERSON] технічної документації на земельну ділянку позивачі, як суміжні землекористувачі відмовилися від підписання акту погодження меж про що зазначено у цьому акті та відмова від підпису завірена депутатом міської ради. Таким чином, при виготовленні технічної документації із землеустрою відповідачем не було погоджено межі своєї земельної ділянки із суміжними землекористувачами, оскільки останні були не згодні із вилученням частини земельної ділянки без будь-яких на те підстав. Внаслідок того, що межі суміжних ділянок не були погоджені, відповідачами порушено порядок складання технічної документації із землеустрою а отже порушено норми ст.ст. 184, 198 Земельного Кодексу України. В судовому засіданні позивач-1 та її представник просили позов задовольнити, посилаючись на викладені в заяві обставини. Відповідач-1 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказуючи не та, що обставини на які посилаються позивачі є надуманими та необґрунтованими, досліджувались Новомосковською міжрайонною прокуратурою і окружним Адміністративним судом. Підстав для відмови в приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] не виявлено. Вказує, що позивачі не є суміжними користувачами земельних ділянок, здійснили самозахоплення земельної ділянки, яка є суміжною до відповідача. Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, підстави неявки не повідомив, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позову. Вказала на те, що державний акт про право власності на землю видано з урахуванням постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд доходить наступного. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтв про право власності на спадщину після смерті [PERSON], позивачам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 830 кв.м. держфонду, який належав померлій [PERSON] на підставі Договору про надання у безстрокове використання земельної ділянки /а.с.11-12,14-15/. У відповідності до п. 19 ч. ІІ рішення Новомосковської міської ради № 717 від 24 квітня 2009 року "Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою та матеріалів погодження вибору земельних ділянок" надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] під жилий будинок за адресою: [ADDRESS] з розширенням її частини за рахунок суміжного землекористувача по [ADDRESS]. Згідно акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 18 січня 2010 року, погодженого Секретарем міської ради, Начальником відділу Держкомзему у м. Новомосковську, Інженером землевпорядником, землекористувачем, суміжними землевласниками та землекористувачами по [ADDRESS], [ADDRESS] засвідчено факт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, що передається у власність [PERSON], місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS]. Загальна площа - 0,0593 га. В акті мається приписка, що землекористувач за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] від підпису відмовилась. У відповідності до п.1.ч. І рішення Новомосковської міської ради № 921 від 21 травня 2010 року "Про оформлення земельних ділянок у приватну власність", затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у приватну власність земельну ділянку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0593 га. Згідно Постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року у справі № 2а/0470/11505/11 зобов`язано Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області видати позивачу акт на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS]. 10 лютого 2012 року відповідачу видано державний акт серія ЯЛ № 061800 на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0593 га. Рішенням засідання комісії з розгляду земельних спорів від 04 квітня 2013 року встановлено, що згідно технічного паспорту гр. [PERSON] / [PERSON] на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS], площа складала 600 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів від 26 березня 1997 року № 271 змінено обриси земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та закріплено їх по фактичному обміру громадян, площа земельної ділянки становить 830 кв.м. Рішенням сесії Новомосковської міської ради від 24 квітня 2009 року №717 [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під жилий будинок по [ADDRESS] з розширенням її частини за рахунок суміжного землекористувача по [ADDRESS]. Рішенням сесії Новомосковської міської ради від 21 травня 2010 року № 921 відповідачу [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,0593 га. Розглядаючи позовні вимоги, суд враховує наступне. Стаття 123 Земельного кодексу України в редакції від 03 лютого 2009 року, що діяла станом на дату прийняття рішення № 717, передбачає порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. Так, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. Ч.1, 6 ст.118 ЗК України в редакції від 03 лютого 2009 року передбачали, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Статтею 151 ЗК України в редакції від 03 лютого 2009 року визначався, порядок погодження питань, пов'язаних з вилученням (викупом) та вибором земельних ділянок. Ч.ч.2, 3 ст. 116 ЗК України в редакції від 30 квітня 2010 року, станом на момент прийняття рішення № 921, визначалося, що набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Ч.ч.1, 2, 6, 7 - 9 ст.118 ЗК України в редакції від 30 квітня 2010 року визначалося, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. За змістом ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища належать, зокрема делеговані повноваження з питань вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом. За змістом ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. За змістом ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. У відповідності до ч.10 ст.123 ЗК України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Як вбачається з протоколу № 15 Депутатської комісії з проблем містобудування, землекористування та реформування житлово-комунального господарства Новомосковської міської ради, задоволено заяву [PERSON], у зв`язку з тим, що земля у його межах є державним фондом та надано йому додатково земельну ділянку для забудови. [PERSON] зобов`язано надати можливість встановити межі згідно прийнятого рішення. Крім того, згідно відповіді Новомосковського міжрайонного прокурора № 98с від 21 квітня 2011 року при вирішенні питання надання земельної ділянки у користування комісією з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації та Новомосковською міською радою не встановлено підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд враховує, що підставою для звернення до суду з позовом є непогодження технічної документації відповідача із суміжним землекористувачем та помилки, допущені в мотивувальній частині рішення відповідача-2 № 717 від 24 квітня 2009 року. Враховуючи наявність протоколу № 15 Депутатської комісії з проблем містобудування, землекористування та реформування житлово-комунального господарства Новомосковської міської ради, наявності у відповідача-2 відповіді прокуратури щодо правомірності дій земельної комісії, постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року та наявності у відповідача-2 повноважень у сфері регулювання земельних відносин суд вважає, що з підстав, визначених позивачем позов задоволенню не підлягає та в задоволенні позовних вимог належить відмовити. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що способи захисту права на земельну ділянку визначені положеннями ст.152 ЦК України. Підстави припинення права користування та володіння громадянами земельними ділянками передбачені главою 22 ЗК України, внаслідок чого позивачі не позбавлені права звернутися до суду з позовом про захист порушеного права, визначивши належний спосіб захисту порушеного права з підстав, визначених Земельним кодексом України, належним чином обґрунтувавши позовні вимоги з дотриманням положень ст.10, 60 ЦПК України.

Outcome: dismissed