Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 12.02.2014 року просив визнати нікчемним договір іпотеки від 13 січня 2010 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Бім-Буд». Посилається на те, що даний договір укладено на забезпечення вимог Іпотекодержателя ( [PERSON]), що випливає з договору позики від 13.01.2010 року, при цьому ТОВ "Бім-Буд" договір позики від 13.01.2010 року не підписував, іпотечне майно перебувало під забороною, крім того іпотечний договір не посвідчено нотаріально, що вказує на нікчемність правочину відповідно до ст. 220 ЦК України. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з"явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON]( кредитор) та [PERSON] ( боржник) 13 січня 2010 року укладено договір позики, предметом якого були грошові кошти в сумі 2 110 000,00 грн. З метою забезпечення виконання умов договору позики, 13.01.2010 року між [PERSON] та ТОВ «Бім-Буд» було укладено договір іпотеки, за яким ТОВ «Бім-Буд» зобов»язався відповідати перед кредитором ([PERSON]) за виконання всіх зобов»язань боржника ([PERSON]), що виникли з договору позики від 13.01.2010 року. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам - суспільства та правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно зі ст. 1 та ч. 1 ст. 18 Закону України „Про іпотеку" (далі Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, № 9(далі - Постанови) зазначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Частиною 1 ст. 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтись окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в ньому. Вирішуючи спір, суд приходить до висновку, що при укладенні договору між [PERSON] та ТОВ «Бім-Буд» вимоги діючого законодавства не дотримані, договір іпотеки є нікчемним, оскільки сторони уклали договір з порушенням вимог закону - без нотаріального посвідчення; відповідно до ст.55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження або заставу нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна, проте з витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна отриманого станом на 13.07.2011 року вбачається, що з 28.02.2008 року існувало обтяження нерухомого майна товариства . Оскільки при укладенні договору іпотеки від 13.01.2010 року сторонами не дотримано вимог закону про його нотаріальне посвідчення, суд прийшов до висновку, що спірний договір є нікчемним відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 220, 577, 585 ЦК України. Відтак, відповідно до ст. 215 ЦК України визнання даного договору іпотеки недійсним не вимагається. Нікчемний договір не створює для сторін жодних правових наслідків. На підставі викладеного та

Outcome: approved