Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її матері [PERSON], яка померла 09.03.2005року належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 31 по вул.Сонячній в с.Малі Новосілки, Мостиського району Львівської області, оскільки зазначений будинок відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а матір, станом на 15.04.1991року, була одноосібним його членом. Вказує, що її матір [PERSON] за життя склала заповіт, яким усе своє майно заповів їй (позивачці). Спадщину після смерті матері вона (позивачка) прийняла, так як\~постійно проживала\~разом із\~нею на\~час смерті. Також, на її (позивачки) імя було видано свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 1,1575 га. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на зазначений житловий будинок, позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 31 по вул.Сонячній в с.Малі Новосілки Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] В підготовче засідання позивачка не зявилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області у підготовче засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123\~ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України\~«Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №31 по вул.Сонячна в с.Малі Новосілки Мостиського району Львівської області належав колгоспному двору, головою якого та одноосібним членом, який станом на 15.04.1991року не втратив та зберіг право на частку в майні такого, була [PERSON] (матір позивачки). Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, [PERSON] набула право власності на майно зазначеного колгоспного двору в цілому. 09.03.2005року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 29.03.1999 року, яким усе своє майно заповіла дочці [PERSON] (позивачці у справі), яка у відповідності до ч.3\~ст.1268 ЦК України\~вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім позивачки, немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією свідоцтва про народження позивачки [PERSON]; копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON]; копією будинкової книги для прописки громадян у спірному житловому будинку; довідками, виданими [PERSON] сільською радою Мостиського району Львівської області №02.18-4 та №02.18-3 від 01.02.2017року; копією заповіту [PERSON] від 29.03.1999 року; копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №570117; копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №320830; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №20839295 від 30.07.2009 року; повідомленням Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області вих. №02-14/73 від 06.02.2017року; копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №31 по вул.Сонячна в с.Малі Новосілки Мостиського району Львівської області; копією спадкової справи №315/09, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті [PERSON]; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця [PERSON] Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу\~(спадкоємці за законом). У відповідності до\~статті 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами\~ст.1268 ЦК України\~встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1\~ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23\~Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В\~статті 55 Конституції України\~закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно\~ст. 16 цього Кодексу\~може бути, зокрема, визнання права. Згідно\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved