Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулося з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог вказало, що на підприємстві позивача на ім'я відповідального власника [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER], який відповідає квартирі [ADDRESS]. Особовий рахунок відкривається на наймача чи власника або уповноваженого власника квартири (за наявності декількох її співвласників) для здійснення платежів за житлово-комунальні послуги та відповідно до якого нараховується плата за опалення. Таким чином, між позивачем та відповідачами існують фактичні договірні відносини на підставі відкритого особового рахунку та ст. 11 Цивільного кодексу України. Згідно зазначеної статті зобов'язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також з дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідач самовільно (без дотримання встановленого порядку) відключився від мережі централізованого опалення, що підтверджується Актом обстеження квартири, складеного представниками КП "Служба єдиного замовника" 21.10.2004 р. Самовільне відключення приладів опалення не може бути підставою для не нарахування плати за надану теплову енергію так як суперечить чинному законодавству України. Крім того, діючим законодавством не передбачена форма та порядок складання акту про самовільний демонтаж приладів опалення, оскільки самовільне відключення від системи централізованого опалення заборонено. Складені житловими організаціями акти, не являються актами суб'єкта владних повноважень і не зобов'язують позивача до будь-яких дій. Відповідачами по даній справі не доведено, що відокремлення їх квартири від мереж централізованого опалення виконано відповідно до вимог законодавства, затвердженої схеми теплопостачання та не порушують санітарно - технічних вимог і правил експлуатації будинку. Крім того, відповідачами по справі не надано акту про відключення квартири від мереж централізованого опалення, складеного відповідно до вимог Закону та який був би затверджений відповідною комісією, який є єдиною підставою для зняття з обліку та припинення нарахувань за опалення. За нормами ЦПК України передбачено спеціальний порядок звернення до суду про стягнення боргу за комунальні послуги на підставі чого ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у серпні 2013 р. в порядку наказного провадження звернулося до Димитровського міського суду з вимогами про стягнення боргу за теплову енергію за період з 01.04.2010 р. по 01.08.2013 р. з боржників [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Димитровським міським судом Донецької області видано судовий наказ № 2н-226/652/2013 від 23.08.2013 р. про стягнення з боржників заборгованості за теплову енергію в сумі 6 319,86 грн., 3% річних в сумі 231,08 грн., інфляційних в сумі 32,32 грн. та судового збору в сумі 114,70 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Але, не погодившись з рішенням суду, боржник звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу від 23.08.2013 р. Ухвалою Димитровського міського суду від 23.09.2013 р. по справі № 2с-226/39/2013 судовий наказ № 2н-226/652/2013 від 23.08.2013 р. було скасовано. Отримавши ухвалу суду про скасування судового наказу, позивач у листопаді 2013 р. звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за опалення в яких просив стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» сумі 6 319,86 грн., 3% річних в сумі 231,08 грн., інфляційних в сумі 32,32 грн. та судового збору в сумі 229,40 грн. У судовому засіданні представник позивача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» наполягала на задоволені позовних вимог у повному обсязі обґрунтувавши свою позицію доводами викладеними у позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено. На підприємстві позивача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на ім'я відповідального власника [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER], який відповідає квартирі [ADDRESS]. Особовий рахунок відкривається на наймача чи власника або уповноваженого власника квартири (за наявності декількох її співвласників) для здійснення платежів за житлово-комунальні послуги та відповідно до якого нараховується плата за опалення. Таким чином, між позивачем та відповідачами існують фактичні договірні відносини на підставі відкритого особового рахунку та ст. 11 Цивільного кодексу України. Згідно зазначеної статті зобов'язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також з дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. (а. с. 6-9). Відповідач самовільно (без дотримання встановленого порядку) відключився від мережі централізованого опалення, що підтверджується Актом обстеження квартири, складеного представниками КП "Служба єдиного замовника" 21.10.2004 р. (а. с. 42). Згідно розрахунку заборгованість відповідачів перед ОКП «Донецьктеплокомуненерго» за період з 01.04.2010 р. по 01.08.2013 р. склала 6 319,86 грн., 3% річних в сумі 231,08 грн., інфляційних в сумі 32,32 грн. та судового збору в сумі 229,40 грн. (а. с. 7-8). Крім того, судом встановлено, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є теплопостачальним підприємством метою якого є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у вигляді пари та гарячої води споживачам у порядку, встановленому законодавством. З урахуванням того, що на підприємстві ОКП «Донецьктеплокомуненерго» відкрито особовий рахунок № [NUMBER], який відповідає квартирі [ADDRESS], таким чином, між позивачем та відповідачами існують фактичні договірні відносини на підставі відкритого особового рахунку та ст. 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті зобов'язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також з дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Разом з тим судом встановлено, що відповідачі самовільно (без дотримання встановленого порядку) відключилися від мережі централізованого опалення, що підтверджується Актом обстеження квартири, складеного представниками КП «Служба єдиного замовника» 21.10.2004 р. Самовільне відключення приладів опалення не може бути підставою для не нарахування плати за надану теплову енергію так як суперечить чинному законодавству України. Крім того, діючим законодавством не передбачена форма та порядок складання акту про самовільний демонтаж приладів опалення, оскільки самовільне відключення від системи централізованого опалення заборонено. Складені житловими організаціями акти, не являються актами суб'єкта владних повноважень і не зобов'язують позивача до будь-яких дій. Відповідно до «Правил надання послуг по водо -, теплопостачанню та водовідведенню», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30.12.1997 р. та п. 24, п. 25 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, споживач може відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак, відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання проводиться у разі: згоди всіх власників житлового будинку; технічної можливості влаштування індивідуального опалення; якщо проект індивідуального (автономного) теплопостачання відповідає вимогам чинних нормативних документів; затвердженою органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту. Такої схеми в м. Димитров не затверджено. При встановленні індивідуального опалення розробляється проект спеціалізованою організацією. Він погоджується всіма зацікавленими організаціями на підставі попередньо виданих технічних умов. У них зазначається варіант індивідуального опалення, враховуючи і особливості мікрорайону, будинку тощо з максимальним унеможливленням впливу шкідливої дії роботи індивідуального опалення для мешканців будинку. Після погодження проекту комісією, утвореною при органі місцевого самоврядування, видається дозвіл на встановлення індивідуального опалення. Отже, відповідно до положень п. 24, 25,26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630; та пункту 1.44. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій споживачі мають право відмовитися від послуг опалення, але з обов'язковим дотриманням відповідного порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово - комунального господарства, тому самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється, бо це погіршує умови експлуатації внутрішньо будинкової системи і мешкання всіх або окремих громадян у житловому будинку. Разом з цим, згідно з п. 1.4.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій власник (наймач), що припустив самовільне переобладнання, що призводить до порушення конструктивних елементів, зобов'язаний за власний рахунок привести це приміщення до попереднього стану. Тобто, законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що дозволяється відключати вказані мережі теплопостачання за умови дотримання всіх вимог, визначених нормативними документами. Суд не може не брати до уваги доводи представника позивача що будинок є єдиною інженерною системою, право власності, а відповідно, і відповідальність за його належний технічний стан несуть солідарно всі мешканці будинку. До інженерного обладнання в будинку належать інженерні комунікації та технічні пристрої, які забезпечують санітарно гігієнічні умови та безпечну експлуатацію квартир (загальні будинкові мережі тепло-, водо-, газо-, електропостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання противопожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, ліфти, центральні розподільчі щити електропостачання, а також елементи благоустрою прибудинкової території). Переобладнання системи опалення призводить до розбалансування внутрішньо-будинкової системи опалення, яка належить до інженерної системи будинку як цілісного майнового комплексу. Згідно з вимогами будівельних норм при проектуванні будинку, в якому передбачається централізоване теплопостачання, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно ув'язані для забезпечення стабільної роботи внутрішньо будинкової системи загалом. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від'єднання від системи централізованого опалення) погіршує роботу системи в цілому, чим погіршує умови проживання та порушує права інших мешканців житлового будинку, що неприпустимо за ЦК України та суперечуватиме ст. 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Права власника квартири на інженерні системи будівлі визначаються Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України «власники квартир у дво-або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир. Тобто, співвласники зазначеного майна несуть відповідальність за своїми обов'язками щодо ощадливого та сумлінного використання вказаних об'єктів. Крім того, п. 4 ст. 319 ЦК України, передбачено, що власність зобов'язує, орієнтуючи власників на те, що кожен з них не лише має суб'єктивні права, але й несе відповідальність перед громадою та суспільством за належне використання цих прав. Відповідно до п. 5 зазначеної статті власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян. Статтею 383 ЦК України також зазначено, що власник житла повинен використовувати належне йому майно (квартиру, будинок) за цільовим призначенням, тобто для проживання, забезпечувати його схоронність, утримувати у належному санітарному та технічному стані, утримуватись від руйнування або псування , підвищувати благоустрій житла та ін. Ремонт та інші зміни власник має право проводити, якщо вони не призведуть до порушень або обмежень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог та правил експлуатації будинку. Отже, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак, технічна можливість відключення повинна бути передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм та правил з питань опалення, вентиляції та ін. Саме з цих причин, самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється та зазначено п. 34 «Правил надання послуг по водо-, теплопостачанню та водовідведенню», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30.12.1997 р. та п. 25 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Відповідачами не доведено, що відокремлення їх квартири від мереж централізованого опалення виконано відповідно до вимог законодавства, затвердженої схеми теплопостачання та не порушують санітарно - технічних вимог і правил експлуатації будинку. Крім того, відповідачами по справі не надано акту про відключення квартири від мереж централізованого опалення, складеного відповідно до вимог Закону та який був би затверджений відповідною комісією, який є єдиною підставою для зняття з обліку та припинення нарахувань за опалення. Разом з цим, згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний: за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно- технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо зимовий період. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, споживачі (відповідачі у справі) зобов'язані підтримувати систему централізованого опалення в квартирі у належному стані, проте, вони не виконали цих обов'язків. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право викликати представника виконавця для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачеві письмову відмову в задоволенні його претензії. Самовільне відключення радіаторів в квартирі споживача не є підставою для звільнення, або зменшення плати за теплову енергію. Діюче законодавство передбачає виконання перерахунків розміру плати за фактично отриману теплову енергію у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативної - у разі відхилення температури внутрішнього повітря від санітарної норми +18 град С. Оплата зменшується на 5% за кожний градус відхилення від +18 до +12 град С за весь період відхилення. При температурі в квартирі нижче +12 град. С плата за централізоване опалення не нараховується. Тобто перерахунки виконуються лише у той календарний місяць, в якому було неякісне надання вищевказаної послуги та у разі наявності належних доказів. Крім того, судом встановлено, що відповідачі зверталися до позивача 27.10.2004 р. та 29.11.2004 р. щодо припинення нарахувань у зв'язку з відключенням приладів опалення в квартирі, однак претензії, з якими відповідач звертався до позивача, залишено без задоволення, оскільки самовільне відключення квартир від мереж централізованого опалення є порушенням вимог п. 30 ч. 3 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та п.3 ст.20 закону України «Про житлово-комунальні послуги», а посилання відповідача на вимоги нормативно - правових актів щодо ненадання послуг з централізованого опалення є некоректним, оскільки позивач зі своєї сторони надав зазначену послугу, а відповідачка своїми противоправними діями, шляхом внесення змін до інженерних мереж будинку, унеможливила надання виконавцем послуг з теплопостачання та їх отримання. Таким чином, самовільне відключення радіаторів в квартирі споживача не є підставою для звільнення, або зменшення плати за теплову енергію. Суд вважає, оскільки позивач надає послугу відповідачу з теплопостачання (без укладання письмово договору), а відповідач відключився від централізованого опалення без дотримання встановленого порядку, то нарахування за опалення правомірними. Суд критично відноситься до доводів відповідачів щодо відсутності письмового договору про надання послуг між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та відповідачами, що виключає обов'язок останніх сплачувати ці послуги, оскільки відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Мешкаючи в багатоповерховому будинку, в який позивач надає теплову енергію, у відповідачів виникли щомісячні обов'язки по сплаті послуг з теплопостачання. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дійсно передбачено укладання між споживачем та відповідачем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою КМУ від 12 липня 2005 р. № 630 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій. Проте, відповідно до ст. 215 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яке встановлено законом, не є наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Отже, ні ЦК Україні, ні Житловим кодексом України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги» такі випадки не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачами не позбавляє відповідача від обов'язку оплати за опалення його квартири. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за оплату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимоги від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як окремий вид цивільно - правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання. Комунальні платежі, до яких належить послуга з теплопостачання, є щомісячними нарахуваннями, а тому розрахунок індексу інфляції та 3% річних повинен здійснюватися на суму кожного щомісячного платежу за кількість днів прострочення, починаючи відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 07.2005 р. № 3630, а саме з 21 числа, що настає за розрахунковим. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності. Позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого цивільного права чи інтересу шляхом подачі позовної заяви до суду. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки та застосовується до всіх правовідносин за винятком тих, до яких законом встановлені інші, більш короткі, або більш тривалі строки (ст. 258 ЦК України). Статтею 264 ЦК України визначено умови за яких перебіг позовної давності переривається. А саме: вчиненням особою дій, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов'язку; у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. За нормами ЦПК України передбачено спеціальний порядок звернення до суду про стягнення боргу за комунальні послуги. Так, у серпні 2013 р. в порядку наказного провадження позивач звернувся до Димитровського міського суду з вимогами про стягнення боргу за теплову енергію за період з 01.04.2010 р. по 01.08.2013 р. з боржників [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Димитровським міським судом Донецької області видано судовий наказ № 2н-226/652/2013 від 23.08.2013 р. про стягнення з боржників заборгованості за теплову енергію в сумі 6 319,86 грн., 3% річних в сумі 231,08 грн., інфляційних в сумі 32,32 грн. та судового збору в сумі 114,70 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Але, не погодившись з рішенням суду, боржник звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу від 23.08.2013 р. Ухвалою Димитровського міського суду від 23.09.2013 р. по справі № 2с-226/39/2013 судовий наказ №2н-226/652/2013 від 23.08.2013 р. було скасовано. Отримавши ухвалу суду про скасування судового наказу, позивач у листопаді 2013 р. звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за опалення. Таким чином, строки позовної давності необхідно рахувати з часу звернення позивача до суду з первісною заявою про видачу судового наказу. Щодо періоду та суми заборгованості за надану теплову енергію в розмірі 6 319 грн. 86 коп. за період з 01.04.2010 року по 01.08.2013 року. суд вважає, що данні позовні вимоги підлягають задоволенню в період з жовтня 2010 року по липень 2013 року в сумі 6 216 грн. 95 коп. тоб то за виключенням періоду з квітня 2010 року по вересень 2010 року в сумі 102 грн. 91 коп. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних, нарахованих на суму несплачених платежів, суд вважае, що данні позовні вимоги також підлягають задоволенню в солідарному порядку з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки в спірний період відповідачі зареєстровані у вищевказаній квартирі з наступних підстав. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання та пені що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Отже, 3% річних та інфляційних не є санкцією за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, а являються відсотками за користування грошовими коштами (користуванням товарним кредитом) згідно частини п'ятої статті 694 ЦК України та стягуються незалежно від наявності вини боржника. Таким чином, зазначені відсотки за своєю юридичною природою є заборгованістю, тому зменшення їх розміру неможливо та до цих вимог застосовується загальний строк позовної давності, а ні спеціальний (скорочений). Також вважаю за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно- технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до п. 24 Правил надання послуг з централізованого опалення…№630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак, технічна можливість відключення повинна бути передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм та правил з питань опалення, вентиляції та ін., на що вказує п. 26 Правил надання послуг з централізованого опалення № 630, тобто, технічна можливість відключення повинна бути перш за все передбачена органами місцевого самоврядування. На час слухання справи у суді Димитровською міською радою не затверджено оптимизованої схеми теплопостачання. Саме з цих причин, щоб не допустити відключення квартири від централізованого опалення без дотримання схеми теплопостачання будинку, самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється та зазначено п. 25 Правил № 630. Відповідачем по даній справі не доведено, що відокремлення їх квартири від мереж централізованого опалення виконано відповідно до затвердженої схеми теплопостачання та не порушують санітарно - технічних вимог і правл експлуатації будинку. Крім того, згідно з п. 35 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, - відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується органом виконавчої влади з питань житлово - комунального господарства. Відповідачаем по справі не надано акту про відключення квартири від мереж централізованого опалення, складеного відповідно до вимог Закону та який був би затверджений відповідною комісією, який є єдиною підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань. Позивачем надана послуга з теплопостачання до вводу в будинок №13 м-ну «Восточний» в місті Димитров, що підтверджується актами про підключення житлового будинку до системи опалення. Акт про встановлення в будинку теплового лічильника та акти про зняття показів обліку теплової енергії також підтверджує постачання теплової енергії у вищевказаний житловий будинок та надання послуги в квартиру відповідачів, оскільки їх квартира є невід'ємною частиною будинку. Отже, посилання відповідача на вимоги нормативно - правових актів щодо ненадання або неякісного надання послуг з централізованого опалення є некоректним, оскільки позивач зі своєї сторони надав зазначену послугу, а відповідач своїми противоправними діями, шляхом внесення змін до інженерних мереж будинку, унеможливив надання послуг з теплопостачання та їх отримання. Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово -комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 р. із змінами та доповненнями, Законом України «Про теплопостачання» № 2633- IV від 02.06.2005 р. із змінами та доповненнями, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Мінімтрів України № 1198 від 03.10.2007 р. та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 (надалі Правила № 630). Відповідно до п. 2 зазначених Правил № 630 опалювальною площею квартири є загальна площа квартири без урахування площі лоджій, балконів, терас. Згідно п. 18 «Правил..» розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до вимог п. 20 Правил № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм споживання) на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). У житловому будинку № 27 м-ну «Молодіжний» 19.12.2006 р. встановлено прилад обліку теплової енергії, тому по особовому рахунку №4904 плата за спожиту теплову енергію нараховується відповідно показів лічильнику теплової енергії та опалювальної площі квартири. До встановлення приладу обліку теплової енергії оплата плата за опалення нараховувалася відповідно до затверджених норм споживання та опалювальної площі квартири, власником якої є відповідач. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України та п. 7 «Правил користування примiщеннями житлових будинкiв», затверджених Постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 24.01.2006 р. за №45, власник квартири зобов'заний оплачувати житлово-комунальнi послуги у строки, встановленi законом або договором за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування. Рішенням виконавчого комітету Димитровської міської ради від 20.08.2008 р. № 511 затверджено та введено в дію тариф на послуги з теплопостачання для населення в розмірі 8,42 грн. з ПДВ за 1м2 опалювальної площі та 309,59 грн. з ПДВ за 1Гкал, що діяв до 15.04.2011 р. З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово - комунальних послуг постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. Цей порядок визначає механізм формування тарифів та застосовується під час установлення Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг та органами місцевого самоврядування (уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій. Відповідно до Закону України «Про державне регулювання ринку комунальних послуг» Національна комісія забезпечує державне регулювання в сфері комунальних послуг та встановлює тарифи на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках. Відповідно до статті 1 Закону України «Про природні монополії» суб'єкт природної монополії - це суб'єкт господарювання (юридична особа) будь якої форми власності (монопольне утворення), який виробляє (реалізує) товари на ринку, що перебуває у стані природної монополії. Згідно статті 5 вищевказаного Закону, транспортування теплової енергії віднесено до сфери діяльності суб'єктів природних монополій. Відтак, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є суб'єктом природної монополії на ринку транспортування теплової енергії в межах Донецької області, де знаходяться належні йому теплові мережі. Так, відповідно до Законів України «Про електроенергетику», «Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України» Національна комісія регулювання електроенергетики України Постановою від 14 грудня 2010 року за № 1838 затвердила Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» тариф на теплову енергію для населення на рівні 283,79 грн. без ПДВ та 340,55 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал. Отже, в опалювальному сезоні 2010-2013 р.р. відповідачам по даній справі нараховано до сплати за теплову енергію відповідно до діючих тарифів та у позивача не має підстав для звільнення від оплати зазначеної послуги. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за відпущену теплову енергію за період з 01 жовтня 2010 року по 01 липень 2013 року в сумі 6 216 грн. 95 коп. (шість тисяч двісті шістнадцять грн.) 95 коп. Інфляційні збитки - 32 грн. 32 коп. Суму 3% річних - 231 грн. 08 коп. Суму судового збору - 229 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial