Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] У підтвердження позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого у них є син. У 2009 р. шлюб між ними було розірвано, син залишився проживати з нею та перебуває на повному її забезпеченні. Зазначає, що батько не бере ніякої участі у вихованні дитини, не спілкується з дитиною, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, за час перебування дитини в навчальному закладі він жодного разу не провідував його, не з'являвся на батьківські збори та не цікавився матеріальними потребами сина, [PERSON] не знає свого батька. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час розгляду справи, до суду не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Прокурор та представник служби у справах дітей у судовому засіданні не заперечили проти задоволення позову. Заслухавши позивача, представника служби у справах дітей, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кам'янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області від 30 квітня 2009 року актовий запис №45, шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Законом України "Про охорону дитинства" встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно п. 15 вищезазначеної постанови позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Згідно довідки наданої Кам'янка-Бузького РВ ГУ МВС України у Львівській області від 20.01.2015 року №305, вбачається що [PERSON] не займається вихованням свого сина [PERSON] починаючи з 2007 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа №2-1361/2010 від 07.09.2010 року виданим відділом державної виконавчої Пустомитівського управління юстиції Львівської області, вбачається, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів, станом на 01.01.2015 року у сумі 54 666,67 грн. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Великоколоднівської сільської ради від 05.02.2015 р. №10, виконком сільської ради рекомендує позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дитини-інваліда, сина [PERSON], [INFO]. Також з висновку комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 13.03.2015 р., вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини райдержадміністрації вирішила вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] Таким чином, судом встановлено, що батько не бере участі у вихованні, утриманні сина, підвищенні рівня її знань та оздоровлення дитини, що також підтверджується заявами [PERSON] та [PERSON], які додані до матеріалів справи. Суд вважає, що, не дивлячись на те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] є крайнім заходом, проте при вищевикладених обставинах він повинен бути застосований, оскільки відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved