Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 03.08.2011 року було укладено договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці з умовою - сплати процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік від суми залишку заборгованості. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 31.07.2017 року становить 41205,91 гривень, із яких: 2907,82 гривень - заборгованість за кредитом, 32459,71 гривень - заборгованість по сплаті процентів, 3400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. фіксованого штрафу та 1938,38 грн. - процентної складової штрафу. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні підтвердив отримання кредиту, вказав, що в 2014 році вже не користувався кредитною карткою та через погіршення матеріального становища припинив оплати за кредитом, до вимог позивача просив застосувати позовну давність. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали (анкету-заяву від 03.08.2011 року; розрахунок заборгованості; копію витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов і правил надання банківських послуг), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 03.08.2011 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] було укладено договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту по платіжній картці з умовою - сплати процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік від суми залишку заборгованості. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом, що є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом. Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача станом на 31.07.2017 року становить 41205,91 гривень, із яких: 2907,82 гривень - заборгованість за кредитом, 32459,71 гривень - заборгованість по сплаті процентів, 3400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. фіксованого штрафу та 1938,38 грн. - процентної складової штрафу. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором. З розрахунку та тексту позову слідує, що позивач в односторонньому порядку на підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг збільшував процентну ставку за договором з 01.09.2014 року до 34,80%, з 01.04.2015 року до 43,20%. Проте відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. За такого, збільшення процентної ставки позивачем в супереч положенням ч.3 ст. 1056-1 ЦК України є нікчемним. Крім того, з витягу з Тарифів обслуговування слідує, що збільшена процентна ставка підлягає нарахування за тратами здійсненними після визначених дат. При цьому, позивач має відповідними доказами довести понесення після 01.09.2014 року та 01.04.2015 року відповідних трат, на які б нараховувалась збільшена процентна ставка. В протилежному випадку - не вбачається підстав для розрахунку процентів на тіло кредиту (які і є тими тратами, тобто витратами банком власних коштів) за збільшеними ставками. Крім того, останній платіж відповідач здійснив 17.07.2014 року та станом на 01.09.2014 року, коли позивач почав збільшувати процентну ставку - відповідач вже тривалий час не збільшував розмір свого кредиту, а отже і трат, на які б банк нараховував збільшену процентну ставку не було здійснено (оскільки доказів щодо цього позивач суду не надав), тому з 01.09.2014 року позивач мав продовжувати нараховувати відповідачу проценти в розмірі 30% річних і за 1065 днів (з 01.09.2014 року по 31.07.2017 року) проценти мають становить 2580,70 грн. (2907,82 грн. х 30% : 360 днів х 1065 днів). Серед іншого позивач просить стягнути з відповідача 3400 грн. пені та комісії, проте позивачем не доведено можливість об'єднання таких нарахувань, які різняться за своєю сутністю та підставами нарахування, оскільки комісія є винагородою, а пеня неустойкою за порушення зобов'язання стороною. Крім того долучений до позову витяг з Тарифів взагалі не передбачає нарахування комісії в сумі 100 грн. щомісяця, натомість передбачає нарахування пені в розмірі 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом, та з розрахунку слідує, що такі нарахування відбувались саме в розмірі 100 грн. щомісячно. Тому суд приходить до висновку, що 3400 грн. є саме пенею, а не комісією. Відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача позовної давності, при цьому, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а за ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік та позивачем не надано суду доказів, що сторони відповідним письмовим договором, підписаним обома сторонами, збільшили строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, в тому числі і неустойки, на що вказує правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року в справі № 6-757цс15, яка є обов'язковою для суду. За такого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та процентами, нарахована за три роки до звернення позивача з позовом до суду, а пеня, - нарахована за останній календарний рік до звернення до суду. Позивач звернувся до суду 04.09.2017 року, тому підлягають стягненню тіло кредиту та проценти, нараховані з вересня 2014 року та пеня, нарахована з вересня 2016 року. Відповідно до розрахунку позивача станом на кінець серпня 2014 року відповідачу було нараховано 2745,82 грн. заборгованості за тілом кредиту та 153,44 грн. процентів, які не підлягають стягненню через пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, крім того, станом на кінець серпня 2016 року існувала заборгованість відповідача по пені в сумі 2300 грн., яка не підлягає стягненню через пропуск річного строку позовної давності. За такого розмір тіла кредиту, що підлягає стягненню становить 162 грн. (2907,82 грн. - 2745,82 грн.), розмір процентів, розрахованих вище за період 01.09.2014 року по 31.07.2017 року - 2580,70 грн., пені - 1100 грн. (3400 грн. - 2300 грн.). З розрахунків позивача слідує, що процентна складова штрафу в розмірі 5% розрахована позивачем з суми боргу за тілом кредиту, процентами та пенею, при цьому, оскільки судом вище зазначено, що до стягнення підлягають менші розміри тіла кредиту, процентів та пені, то має бути перерахований і розмір процентної складової штрафу. Таким чином, відповідно до запропонованих банком принципів розрахунку процентної складової штрафу її розмір становить (162 + 2580,70 + 1100) = 3842,70 х5 % = 192,14 грн. У зв'язку з цим, позов підлягає частковому задоволенню - з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 04.08.2011 року станом на 31.07.2017 року в сумі 4534,84 грн., з яких: 162 гривень - заборгованість за кредитом, 2580,70 гривень - заборгованість по сплаті процентів, 1100 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. фіксованого штрафу та 192,14 грн. - процентної складової штрафу. Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов'язання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов'язання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі ст.ст. 257, 261, 267, 526, 530 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України та

Outcome: partial