Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на її користь на відшкодування майнової шкоди 11738,12 гривен та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами. Позивачка є власником [ADDRESS] і Петрова м.Одеси. Відповідач [PERSON] по справі є власником [ADDRESS] і Петрова м.Одеси. В цій квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Квартира відповідачів розташована над квартирою позивача. 27 квітня 2015р. з вини відповідачів відбулося залиття її квартири, внаслідок чого в квартирі позивачки були пошкоджені стеля, шпалери та підлога у коридорі, кухні та туалеті. Затоплення сталося внаслідок течі шлангу холодної води у приміщенні кухні, що підтверджується актом КП ЖСК «Чорноморський». Згідно висновку будівельно-технічного дослідження від 7.05.2015р. вартість відновлювально-ремонтних робіт внаслідок залиття квартири складає 11738,12 грн., оплата за його проведення складає 1500 грн., витрати на правову допомогу 3500 грн. та витрати на складання довіреності 358 грн., які позивач просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Представник позивача за довіреністю [PERSON] позов підтримала, не проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] та відповідачі [PERSON] до суду не явилися, повідомлялися належним чином про час та місце слухання справи, заяви про слухання справи у їх відсутність до суду не надходило. Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка є власником квартири, що розташована у місті Одесі по вулиці Ільфі і Петрова [ADDRESS] (а.с.12). Відповідач [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] і Петрова в м.Одесі. Відповідачі [PERSON] зареєстровані в останній квартирі. 27 квітня 2015 року з квартири №79, яка розташована над квартирою позивача №75, відбулося затоплено водою, внаслідок чого залито та пошкоджено: - в коридорі (площа 4кв.м.): стеля обробний матеріал штукатурка, шпатлювання, фарбування, по периметру влаштовано пластиковий багет; в кухні (площа 8,5 кв.м.) стеля обробний матеріал штукатурка, шпатлювання, фарбування, по периметру влаштовано пластиковий багет; стеня оклеєні шпалери; в туалеті, стеля - обробний матеріал штукатурка, шпатлювання, фарбування, стіни оклеєні шпалерами, підлога керамічна плитка, що підтверджується актом обстеження квартири від 27.04.2015р. (а.с.15) та висновком №069/2015 від 7.05.2015р. ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень» (а. с. 6). В акті обстеження від 19 липня 2006 року комісією зазначено, що залиття сталося через протікання шлангу пральної машини з квартири №79 (а. с.15). В акті обстеження від 11 серпня 2006 року комісією зазначено, що залиття сталося 19 липня 2006 року вранці через розрив гнучкого шланга підведення холодного водопостачання до змішувача на кухні (а. с. 6). Відповідно до пункту 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 власники квартир зобовязані забезпечувати збереження технічного обладнання будинків. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридично особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 цієї статті особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідачі не надали суду доказів того, що шкода завдана майну позивачки не з їх вини, а тому з них у солідарному порядку підлягають стягненню 11738,12 грн. Щодо витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3\~ст. 79 ЦПК України\~до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до\~ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, відповідно до п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги\~\~ у цивільних справах передбачений у\~розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~42,\~56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року N 10, роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84,\~88,\~89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. ч. 1,2\~ст. 84 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 88 ЦПК України\~визначено правила розподілу судових витрат між сторонами. Зокрема, у частині першій цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як зазначалось вище, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Згідно\~ст. 1 зазначеного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Так, в матеріалах справи є договір про надання юридичних послуг\~\~від 1 липня 2016 року (а.с33-34) та документ, що підтверджує оплату позивачем послуг за цим договором на суму 3500 грн. (а.с.34), та нотаріально посвідчена довіреність на представництво інтересів позивачки (а.с.38) з документом про сплату цих послух у сумі 358 грн. (а.с.35), однак у справі відсутній розрахунок розміру витрат на правову допомогу. Згідно із\~ст. 56 ЦПК України\~правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки 3500грн. як то витрат на правову допомогу, суд, за нормами ст. ст.\~212,\~214 ЦПК України, враховує, що ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Заяви особи, яка представляла інтереси позивачки у суді на підставі вказаної угоди, про допуск до участі в розгляді справи не подавалося. За таких обставин, у суду не має підстав стягувати з відповідача на користь позивачки 3500 грн. витрат на правову допомогу та 358 грн. витрат на отримання та посвідчення нотаріусом довіреності представника позивача, а отже у цій частині позов задоволення не підлягає. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. та по сплаті висновку експертного дослідження №069/2015 від 7.05.2015р. у сумі 1500 грн. підлягають стягнення з відповідачів на користь позивачки в рівних частках по 683,73 грн. з кожного. На підставі ст. 1166 ЦК України, пункту 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572,

Outcome: partial