Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, третьої особи, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , укладений 02.12.1996 року на ТОВ "Південна Товарна Біржа" між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що всі умови договору сторонами були повністю виконані, його мати [PERSON] сплатила гроші у розмірі вартості квартири, досягнуті умови договору купівлі-продажу сторонами не змінювалися і не оспорювалися. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за його матір`ю [PERSON] КП ММ БТІ 04.12.1996 року за реєстровим №16435. Його матір [PERSON] померла [INFO] . Позивач, як єдиний спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки договір купівлі-продажу не було посвідчений нотаріально. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.01.2020 року клопотання [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано з КП ММ БТІ належним чином засвідчену копію Свідоцтва на право власності на житло від 17.01.1994 року за р. №94/К, а саме: квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації від 23.03.1994 року за реєстровим №16435. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.04.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі та третя особа до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 02.12.1996 року між [PERSON] - покупцем та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - продавцями,Південній товарній біржі укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.01.1994 року за р. №94/к, зареєстрованого бюро технічної інвентаризації 23.03.1994 року за р. №16435. Вказаний Договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований 02.12.1996 року на Південній товарній біржі в "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю" за №5849 та зареєстрований Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.12.1996 за р. №16435. На час укладання договору купівлі-продажу квартири, сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на теперішній час, визнання такого договору дійсним можливе лише у судовому порядку. Позивач вказує на те, що після укладання договору купівлі-продажу квартири, сторонами виконані всі умови договору. Згідно довідки з Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 22.01.2020 року за вих. № 2/417, станом на 28.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 02.12.1996 року, зареєстрованого КП ММБТІ 04.12.1996 за р. №16435. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. від 22.01.2020 року №22/02-14/52/2019 позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 18.12.2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.12.2019 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки договір купівлі-продажу квартири №5849 зареєстрований на біржі з порушенням законодавства, внаслідок чого позивачу рекомендовано звернутися до суду. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За приписами ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у грудні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права як власника квартири, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню.

Outcome: approved