Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з договором позики від 01 грудня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського територіального округу [PERSON] за р № 2707, [PERSON] були отримані кошти від [PERSON] в сумі 1040 500 (один мільйон сорок тисяч) гривень у борг, на що була надана письмова згода дружини [PERSON], оскільки [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з останньою. З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики від 01 грудня 2014 року був укладений Договір Іпотеки квартири, де позивач виступає як Іпотекодержатель, а Іпотекодавцем виступає - [PERSON] як майновий поручитель [PERSON]. Предметом Договору Іпотеки квартири, згідно з п. 5 Договору Іпотеки, є передання в іпотеку Іпотекодержателю (Позивачу) нерухоме майно, а саме квартира за № 115 у будинку № 221 по вул. Гоголя в м. Черкаси, на що була надана письмова згода [PERSON]. Згідно з п.2 Договору Іпотеки квартири, зазначена квартира передається в Іпотеку, як забезпечення виконання зобов'язання щодо повернення грошей, переданих за Договором Позики від «01» грудня 2014 року, укладеного між позивачем та [PERSON], в сумі 1 040 500 гривень, зі сплатою відсотків, неустойки та інших можливих витрат. Відповідно до пп. «д», п.2 договору позики від «01» грудня 2014 року позика, а також проценти позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 01.03.2015 року. При цьому повернення грошей на вибір позичальника може здійснюватися як частинами, так і однією сумою, яка може бути передана позикодавцеві не пізніше вказаної вище дати; виконання зобов'язання за договором має здійснюватися готівкою у межах міста Черкаси шляхом вручення грошей особисто позикодавцеві, якщо інше не буде визначено письмовим рішенням позикодавця, яке має бути нотаріально засвідчено. В порушення умов договору позики від «01» грудня 2014 року, станом на «05» вересня 2016 року [PERSON] не розпочав виплату позики та процентів по договору позики, згідно встановлених графіків, чим порушив пп. «д», п. 2 Договору позики від «01» грудня 2014 року, та у звязку з чим згідно пп. «б», «є» п.2 договору позики, враховуючи інфляції за весь час прострочення, штраф у розмірі 10% від суми позики та 24% річних, станом на 05.09.2016 року утворилася наступна заборгованість: інфляційні у розмірі: 569 777,80 грн.; 24% річних у розмірі: 440601,86 грн.; штраф у розмірі: 104 050 грн.; власне борг у розмірі: 1 040 500 грн.. У зв'язку з порушенням вимог договору та закону, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свої майнових прав, просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики у розмірі : 2 154 929 (два мільйона сто п'ятдесят чотири тисячі дев'ятсот двадцять дев'ять) гривень, шістдесят шість копійок, - звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], 17.09.2003 року № 3631 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - 119638271101 шляхом передачі її позивачу. Винести рішення про виселення мешканців з квартири яка є предметом іпотеки. Стягнути з Відповідачів витрати по сплаті судового збору. Позивачем 20 січня 2017 року подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить в рахунок погашення заборгованості за договором позики у розмірі 2 154 929 (два мільйони сто п'ятдесят чотири тисячі дев'ятсот двадцять дев'ять) гривень 66 копійок (з яких 1 040 500 гривень - власне борг, 440 601, 86 - 24% річних відповідно до п.2 "б", 104 050 грн. штраф відповідно до п. 2 "є" Договору позики від 01.12.2014 року, інфляційні нарахування в розмірі 569 777, 80 грн.) - звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 17.09.2003 року № 3631, шляхом передачі позивачу (як іпотекодержателю) права продати її від свого імені, будь-якій особі на власний розсуд. Винести рішення про виселення мешканців з квартири, яка є предметом іпотеки, а саме: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], та [PERSON] Анатолійовича1989 р.н.. Стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково лише в частині існування боргу [PERSON] перед позивачем, щодо зверення стягнення та виселення заперечувала, мотивуючи тим, що їх родина позбавляється житла. Суд заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором позики від 01 грудня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського територіального округу [PERSON]С, за р № 2707, [PERSON] були отримані кошти від [PERSON] на загальну суму 1040 500 (один мільйон сорок тисяч) гривень у борг, на що була надана письмова згода дружини [PERSON], оскільки [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з останньою. З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики від 01 грудня 2014 року, було укладено договір іпотеки квартири, де позивач виступає як іпотекодержатель, а іпотекодавцем виступає - [PERSON] як майновий поручитель [PERSON] Предметом договору іпотеки квартири, згідно з п. 5 Договору Іпотеки, є передання в іпотеку іпотекодержателю (позивачу) нерухоме майно, а саме: квартири за № 115 у будинку № 221 по вул. Гоголя в м. Черкаси, на що була надана письмова згода [PERSON]. Згідно з п.2 Договору Іпотеки квартири, зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення виконання зобов'язання щодо повернення грошей, переданих за договором позики від 01 грудня 2014 року, укладеного між позивачем та [PERSON], в сумі 1 040 500 гривень, зі сплатою відсотків, неустойки та інших можливих витрат. Відповідно до пп. «д» п.2 договору позики від 01 грудня 2014 року позика, а також проценти позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 01.03.2015. В порушення умов договору позики від 01 грудня 2014 року станом на 05 вересня 2016 року [PERSON] не розпочав виплату позики та процентів по договору позики, згідно з встановлених графіків, чим порушив пп. «д» п. 2 договору позики та у звязку з чим згідно з пп. «б», «є» п.2 договору позики, враховуючи інфляції за весь час прострочення, штраф у розмірі 10% від суми позики та 24% річних, станом на 05.09.2016 року утворилася наступна заборгованість: інфляційні у розмірі - 569 777,80 грн.; 24% річних у розмірі - 440601,86 грн.; штраф у розмірі - 104 050 грн.; власне борг у розмірі - 1 040 500 грн. Позивачем [PERSON] направлялися досудові претензії від 06.06.2016, 23.07.2016 про повернення позики з вимогою протягом тридцяти днів з дати отримання даної вимоги сплатити на користь [PERSON] грошові кошти. Відповідач ухиляється від добровільної сплати заборгованості, не реагує на звернення позивача до нього щодо проведення розрахунків за заборгованістю. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він обізнаний про обставини надання грошових коштів в борг відповідачу та те, що останній, в порушення умов договору, гроші не повернув. Відповідно до положень ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та ЦК України. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з п.2 договором іпотеки забезпечуються виконання зобов'язання за основним договором позики від 01 грудня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського територіального округу [PERSON]С, за р № 2707, укладеним між [PERSON] та [PERSON], із всіма додатковими угодами, змінами і доповненнями до нього а саме: повернення позики у розмірі 1 040 500 (один мільйон сорок тисяч) в строк до 01.03.2015 року, зі сплатою відсотків, неустойки та інших можливих витрат іпотекодержателя. Відповідно до п.4 Договору іпотеки, за рахунок майна, що передається в іпотеку, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення вимог. Згідно з ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п.25 Договору іпотеки «Задоволення вимог», у разі порушення Іпотекодавцем боргових зобов'язань за основним договором та/або умов цього Договору іпотеки, Іпотекодержатель направляє/надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 37 Закону України «Про Іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. У ч. 2 ст. 40 цього Закону законодавець встановлює певний порядок дій іпотекодержателя: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст. 109 ЖК України. Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Закон України «Про іпотеку» містить в собі позиції щодо процедури проведення виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, оскільки передбачає можливість їх виселення в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Оцінивши зібрані у справі докази суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково, оскільки відповідач заборгованість не погасив, тому іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється із способом звернення стягнення. Проте, суд вважає за необхідне відмовити у виселенні відповідачів з спірного приміщення, оскільки позивач [PERSON] не звертався у встановленому законом порядку до відповідачів з претензією про виселення, тому суд вважає що позовна вимога про виселення заявлена позивачем предчасно.

Outcome: partial