Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому за уточненими вимогами просить: поновити строк визнання неправомірними дій при складанні наказу № 214 від 24.11.2014р. про скорочення чисельності і штату працівників, визнати неправомірним наказ № 214 від 24.11.2014р. про скорочення чисельності і штату працівників; визнати неправомірними дії РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ППО РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», директора РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» [PERSON], голови ППО РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» [PERSON],, старшого інспектора з кадрів [PERSON], начальника юридичного відділу [PERSON] при складанні наказу №214 від 24.11.2014р. про скорочення чисельності і штату працівників; визнати неправомірним наказ РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» № 214 від 24.11.2014 р. про скорочення чисельності і штату працівників та стягнути у відшкодування завданої йому моральної шкоди з РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» у розмірі 5 000 000 грн., з ППО РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» у розмірі 5 000 000 грн., з [PERSON] - 2 000 000 грн., з [PERSON] - 2 000 000 грн., із [PERSON] - 1 000 000 грн. та із [PERSON] - 1 000 000 грн. (а.с. 76-81, т. 1). Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно наказу № 16-п від 15.02.2011р. його було прийнято на посаду помічника директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування». Згідно наказу № 17-п від 17.02.2011р. було переведено на посаду першого заступника директора РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.12р. у справі № 2-5358/11, провадження № 2/2604/331/2012, затверджено мирову угоду від 27.02.12р., яка є виконавчим документом, між ним та РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування». Згідно п. 2 Ухвали та Мирової угоди РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» зобов'язувався поновити його на посаді першого заступника директора з 22.02.2011р. та виплатити йому різницю в окладах. РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» зазначені зобов'язання виконав частково, видав наказ про поновлення його на посаді першого заступника директора, але всупереч ст. 29 КЗпП України не забезпечили його необхідними для роботи засобами, лише частково виплатив йому різницю в окладах. 16.05.2012р. колишній директор РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» [PERSON] із застосуванням морального та психологічного тиску, з погрозами щодо його звільнення видав наказ № 110-п, яким перевів його на посаду помічника директора, умисно не ознайомивши його із зазначеним наказом. 14.01.2013р. колишній директор РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» [PERSON] знав про незаконні дії вчинені попереднім директором [PERSON], але не повернув його на попередню посаду першого заступника директора, натомість перевів з посади помічника директора на посаду начальника Центрального розподільчого складу видавши наказ № 08-п, а 23.01.2014р. згідно наказу №17-к перевів на посаду начальника Відділу постачання. Він не був ознайомленій з вище зазначеними наказами під підпис про ознайомлення. 23.01.2014 року колишній директор комунального підприємства відповідача [PERSON] із застосуванням морального та психологічного тиску, з погрозами його звільнення видав незаконний наказ № 17-к, яким перевів його на посаду начальника відділу постачання, не ознайомивши з цим наказом. 16.06.2015р. директор РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» [PERSON] із застосуванням морального та психологічного тиску видав незаконний наказ № 151-к, яким звільнив його з посади начальника відділу постачання, ознайомивши із зазначеним наказом в цей же день. В місячний строк він оскаржив своє звільнення та наказ РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» № 151-к від 16.06.2015р. до Дніпровського районного суду м. Києва. Лише 19.11.2015р. він ознайомився із запереченнями відповідача у справі № 755/12970/15-ц, у тому числі з оскаржуваним наказом № 214 від 24.11.2014р. про скорочення чисельності і штату працівників. Позивач вважає дії відповідачів та спірний наказ неправомірними з тих підстав, що була порушена процедура при видачі наказу. Так, роботодавцем не було складене техніко-економічне обґрунтування причин проведення скорочення чисельності і штату працівників. Робочою групою, яка була створена згідно наказу № 172 від 01.10.2014 року по підприємству не були напрацьовані документи, висновки, накази щодо проведення реорганізації структурних підрозділів, не був виданий наказ про зміни та доповнення до штатного розпису підприємства, інші накази, відсутні протоколи засідань робочої групи. До первинної профспілкової організації підприємства не було надано подання техніко-економічного обґрунтування причин проведення змін, аналізу фінансово-господарської діяльності за 2014 рік, між роботодавцем і членами профкому не проводились консультації та не обговорювались заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму, протокол засідання зборів профкому від 14.11.2014 року № 24 сфальсифіковано. Він не був ознайомлений із наказом по підприємству № 214 від 24.11.2014 року. Відомості по спірному наказу не подавалися до державного центру зайнятості. Через неправомірні дії відповідачів щодо складання наказу № 214 від 24.11.2014 року у нього загострилася хвороба псоріаз, у зв'язку з чим він вимушений проходити стаціонарне лікування, що призвело до втрати сталих життєвих зв'язків, потребувало додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Представники відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства (надалі по тексту - РССКП) «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» Калюжний О.О. та Чехоєва Н.М. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на безпідставність вимог. Представник відповідача Первинної профспілкової організації РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися та своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Судом встановлено, що 01.10.2014 р. РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» прийнято наказ № 172 «Про створення робочої групи для проведення реорганізації структурних підрозділів» (т. 1, а.с. 188). Директором РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» [PERSON] на ім'я голови Первинної профспілкової організації працівників Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» [PERSON] було подане подання від 05.11.2014 р. за № 1460 з проханням на підставі ст. ст. 40, 42, 43 КЗпП України розглянути подання, погодити наказ та дати згоду на звільнення працівників за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з доданим проектом наказу про скорочення чисельності і штату працівників та довідки відділу кадрів про наявність вакантних посад (т. 1, а.с. 189). Відповідно протоколу № 24 засідання зборів профспілкового комітету ППО РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» від 14.11.2014 року погоджено проект наказу «Про скорочення чисельності і штату працівників» та надано згоду на скорочення чисельності та штату працівників з дотриманням з боку адміністрації всіх вимог чинного законодавства (т. 1, а.с. 190, 190 зв.). 24.11.2014 р. РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» прийнято наказ № 214 «Про скорочення чисельності і штату працівників», додатками № 1 та № 2 до якого є відповідно Перелік структурних підрозділів, що розформовуються, та посад, які скорочуються та виводяться з штатного розпису підприємства з 11.02.2015 року та Перелік структурних підрозділів та посад, що утворюються та вводяться до штатного розпису підприємства з 11.02.2015 року (т. 1, а.с. 176-180). Позивач просить визнати неправомірними дії відповідачів при складанні спірного наказу № 214 від 24.11.2014 року про скорочення чисельності і штату працівників, посилаючись на порушення процедури видачі наказу та фальшивість наданих суду доказів. Як визначено ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Отже, з урахуванням заявлених вимог про визнання дій відповідачів неправомірними позивач обрав неналежний спосіб захисту порушених цивільних прав, оскільки вказані відповідачі не являються органом державної влади або органом місцевого самоврядування та їхніми посадовими особами. 17.03.2015 р. [PERSON] отримав попередження про звільнення з роботи по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу № 214 від 24.11.2014 р. (т. 1, а.с. 83). 16.06.2015 р. РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» прийнято наказ № 151-к про звільнення [PERSON], начальника відділу постачання, з 16.06.2015 р. у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 84). Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у 2013 році змінювалось керівництво спецкомбінату, він був звільнений осінню 2013 року за власним бажанням, у подальшому в кінці вересня 2014 року був прийнятий на посаду заступника начальника виробничого відділу. Тоді піднімалась тема, що необхідно робити реорганізацію - нову структуру спецкомбінату, йому запропонували бути членом комісії щодо реорганізації підприємства на початку жовтня 2014 року. Був доведений наказ про створення робочої групи для проведення реорганізації. На першій нараді на початку жовтня 2014 року присутніми були 6-8 осіб, з яких лише дві особи з членів робочої групи, тому нарада була закрита. Після цього на інші засідання він не запрошувався. Звільнили його у грудні 2014 року. Реєстрацією наказів займалась секретар приймальні директора, до цього накази реєструвались у відділі кадрів. Були окремі книги наказів по особовому складу та по організаційним наказам. За клопотанням позивача він був допитаній у якості свідка, при цьому пояснив, що на роботу після лікарняного він вийшов у березні 2015 року. Про скорочення чув в січні 2015 року, проте на його вимогу наказ № 214 для ознайомлення йому не надавали. Після його звільнення він подав до суду позов, оскільки його звільнили без урахування переважного права, також його понизили на посаді. В проекті про скорочення були відсутні строки виконання, на той час в додатку були вільні посади. Також не було аналізу фінансово-економічної діяльності на підприємстві, тому скорочення не було обґрунтоване, мають місце факти фальсифікації штатних розписів. Згідно вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За нормою п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Відповідно до положень ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно ст. 49-4 КЗпП України зайнятість суспільно корисною працею осіб, які припинили трудові відносини з підстав, передбачених цим Кодексом, при неможливості їх самостійного працевлаштування, забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення". Ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Аналогічні вимоги вбачаються і в положеннях ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист свого права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідачем надано Аналіз фінансово-господарської діяльності спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» у якому зазначається оцінка ефективності управління підприємством за період з 01.10.2010 року по 01.10.2014 рік, визначення якої передувала видачі спірного наказу (т. 1, а.с. 224-245). Посилання представника позивача на те, що вказаний аналіз є незаконний та складений аудитором [PERSON], яка не мала повноважень на його складання, суд до уваги прийняти не може, оскільки правомірність складання аналізу не є предметом даного спору. Звітність з інформацією про заплановане звільнення працівників у зв'язку зі скороченням штату та доповнення до звіту подавались РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» до Шевченківського районного центру зайнятості м. Києва, що підтверджується відмітками про прийняття звітності районним центром зайнятості від 11.12.2014 р., від 19.12.2014 р. та супровідним листом підприємства відповідача від 19.12.2014 року (т. 2, а.с. 16-18). [PERSON], який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка, надав ті ж пояснення, які ним були надані в якості позивача у справі, а тому суд оцінює їх критично. Також судом встановлено, що 24.11.2014 року директором РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» [PERSON] було видано наказ № 214 «Про створення робочої групи для проведення інвентаризації поховань на території кладовищ Ритуальної служби СКП «Спецкомбанат ПКПО» (т. 1, а.с. 186). Проте наявність різних найменувань наказів за одним і тим же номером також не є підставою для задоволення позову, оскільки обов'язок стосовно ведення діловодства на підприємстві лежить на його посадових особах, правильність ведення діловодства перевіряється контролюючими органами та до компетенції суду не входить. КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників. Так, КЗпП України визначає можливість працівника оскарження наказу про його звільнення. Разом з тим, чинним законодавством не передбачено оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою частиною права на управління діяльністю підприємством чи установою. Право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату та саме в рамках розгляду спору про поновлення на роботі й вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника. Відповідно, скасування рішення про скорочення штату працівників підприємства чи установи є втручанням у здійснення внутрішньої діяльності такої юридичної особи. Позивач пояснив, що його звільнили наказом № 151-к від 18.06.2015 року з посади начальника відділу постачання, який був скорочений, при цьому був створений підрозділ загального забезпечення, ці підрозділи були ідентичними та виконували однакові функції, також у додатку № 2 до наказу були нововведені посади, яких раніше не було та на яких він міг працювати, оскільки займав керівні посади. Проте з'ясування щодо правомірності звільнення позивача з підприємства відповідача, дотримання визначеної законом процедури такого звільнення не є предметом розгляду даного спору. Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу предмету позову, суд вважає, що у межах даного спору відповідачами не порушено жодних прав, законних інтересів позивача та вимог чинного законодавства України, а тому правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Вимога позову про стягнення моральної шкоди заявлена позивачем з підстав заподіяння такої шкоди внаслідок неправомірності дій відповідачів щодо складання наказу № 214 від 24.11.2014р. про скорочення чисельності і штату працівників, тому суд виходячи з наведених вище вимог законодавства, не вбачає підстав для її задоволення, оскільки вона є похідною від першої позовної вимоги. Також позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачами та наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів щодо складання наказу № 214 від 24.11.2014р. про скорочення чисельності і штату працівників та захворюванням позивача, у зв'язку з чим суд вважає вимогу позову про стягнення моральної шкоди необґрунтованою та надуманою. Виходячи з наведеного, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Outcome: dismissed