Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Бориславської міської ради Львівської області, Державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору міський голова м.Борислава Львівської області Фірман Володимир Стахович про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови м. Борислава Львівської області від 31жовтня 2014 року № 251-р «Про звільнення [PERSON] з посади начальника державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 1»; поновити його на роботі на посаді начальника державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 1» з 03 листопада2014 року; рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання. Свої вимоги мотивує тим, що 05 листопада2014 року його було ознайомлено під розписку із розпорядженням міського голови м. Борислава Фірмана В.С. від 31жовтня 2014 року № 251-р, згідно з яким його звільнено з посади начальника ДКП «Житлово-експлуатаційна контора № 1» 03 листопада 2014 року з підстав, передбачених п.1 ст. 41 КЗпП України. Підстава видачі розпорядження - доручення міського голови від 31 жовтня 2014 року № 51. Вважає, що будь-які причини для його звільнення з роботи на підставі п.1 ст.41 КЗпП України є відсутні, оскільки ніякого одноразового грубого порушення трудових обов'язків він не допускав, до дисциплінарної відповідальності він не притягався; зміст вищезазначеного доручення міського голови від 31жовтня 2014 року № 51 та фактичні підстави звільнення йому не відомі; всупереч вимог ст. 149 КЗпП України міський голова м. Борислава не зажадав від нього до застосування дисциплінарного стягнення письмові пояснення з приводу обставин, з яким пов'язується звільнення, а з розпорядженням про звільнення його ознайомлено лише 05 листопада2014 року, тоді як датою звільнення вказано 03 листопада 2014 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 5 листопада 2014 року, позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Додатково пояснила, що позивача [PERSON] було звільнено з роботи в період його тимчасової непрацездатності, який з 31.10.2014 року перебував на лікарняному листку, крім того, позивачу не видано належно оформлену трудову книжку. Представник відповідача Бориславської міської ради - Мельничок В.М., який діє на підставі від 27 березня 2013 року у судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Пояснив, що позивача звільнено з посади начальника ДКП «ЖЕК № 1» на підставі п.1 ч. 1 ст.41 КЗпП України за порушення вимог п. 10 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та пункту 5.3 укладеного з позивачем контракту № 5 від 08 липня 2009 року, а саме - ненадання депутату міської ради документів ДКП «ЖЕК № 1» для перевірки, як це вбачається з доручення міського голови від 31 жовтня 2014 року № 51. При цьому, не зміг пояснити, з якими конкретними фактичними обставинами пов'язується факт звільнення позивача, який проступок допустив позивач, обставини, за яких його вчинено, яку завдано (могло бути завдано) шкоду. Пояснив, що відомостями щодо звільнення позивача з роботи в період тимчасової непрацездатності не володіє. Вважає, що зі сторони відповідача при звільненні позивача дотримано всіх норм законодавства, а тому заявлений [PERSON] позов є безпідставним та просить в ньому відмовити. Представник відповідача ДКП «Житлово-експлуатаційна контора № 1» Гвоздецький М.М., який діє на підставі довіреності від 18 листопада 2014 року, пояснив в судовому засіданні, що розпорядження міського голови м. Борислава Фірмана В.С. від 31 жовтня 2014 року № 251-р у ДКП «ЖЕК № 1» з міської ради не надходило; трудову книжку позивача, яка зберігається на підприємстві, відповідач - міська рада для внесення у неї запису про звільнення [PERSON] не витребовував; на момент звільнення [PERSON] перебував на листку тимчасової непрацездатності. Вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору міський голова м.Борислава Львівської області Фірман В.С. в судове засідання не з'явився, надавши в суд клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, та виходячи із встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Згідно із ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, згідно з п.1,1 Статуту Державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №1» (надалі - ДКП ЖЕК №1), зареєстрованого рішенням Бориславського міськвиконкому №230 від 20 грудня 1994 року, підприємство засноване Бориславською міською радою, яка є єдиним його засновником. Позивача [PERSON] 05 січня 1998 року було призначено на посаду начальника ДКП ЖЕК №1 на умовах контракту від того ж числа за № 1, який надалі неодноразово переукладався на аналогічних умовах. На момент звільнення позивача, з останнім був укладений контракт від 08 липня 2009 року № 5 ( укладений з відділом житлово-комунального господарства та будівництва Бориславської міської ради). Судом встановлено, що після закінчення строку дії трудового контракту - 7 липня 2010 року позивач продовжував працювати на посаді директора ДКП ЖЕК №1, а відповідач не вимагав припинення трудових відносин з ним. Розпорядженням міського голови м. Борислава від 31 жовтня 2014 року № 251-р позивача звільнено з посади начальника ДКП ЖЕК № 1» 03 листопада 2014 року згідно п.1 ст. 41 КЗпП України, пункту 5.3 контракту від 08.07.2009 року № 5, беручи до уваги порушення вимог п. 10 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; підстава видачі розпорядження - доручення міського голови від 31 жовтня 2014 року № 51, що стверджується копіями розпорядження від 31 жовтня 2014 року № 251-р та доручення міського голови від 31 жовтня 2014 року № 51. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП УСРС крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Пунктом 5.3 укладеного з позивачем контракту від 08 липня 2009року № 5 визначено підстави звільнення з посади керівника ДКП ЖЕК№ 1 з ініціативи міського голови, у тому числі - у випадку одноразового грубого порушення законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (нанесені збитки, виплачені штрафи, постраждало добре ім'я підприємства та вищестоящої організації і т.д.). За умовами ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачений ст.149 КЗпП України, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" з подальшими змінами та доповненнями у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Представником відповідача всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано суду доказів про відібрання від позивача письмового пояснення при накладенні 31 жовтня 2014 року дисциплінарного стягнення - звільнення і такі в матеріалах справи відсутні. Таким чином, відповідачем всупереч вимогам ст.149 КЗпП України порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення, а саме не відібрано від [PERSON] письмового пояснення. Крім того, згідно оспорюваним розпорядженням, позивача звільнено з роботи на підставі доручення міського голови від 31 жовтня 2014 року №51. Однак, таке не може бути належним та допустимим доказом одноразового грубого порушення трудової дисципліни позивачем, як цього вимагає п.1 ст.41 КЗпП України, оскільки вищезгадані розпорядження та доручення міського голови м. Борислава не містить обґрунтувань одноразового грубого порушення трудових обов'язків допущених позивачем. Суд не приймає до уваги як грубе порушення трудових обов'язків, посилання представника відповідача на порушення позивачем вимог до п. 10 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема, що депутат місцевої ради має право на ознайомлення з будь-якими офіційними документами, які зберігаються у відповідних органах місцевого самоврядування, а також - право робити виписки, копіювання цих документів, оскільки ДПК ЖЕК №1, керівником якого працював позивач, є комунальним підприємством - суб'єктом господарюванням, учасником господарських відносин, яке здійснює господарську діяльність, реалізовує господарську компетенцію (ст.55 ГК України), а відтак визначена п. 10 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правова норма на дані правовідносини не поширюється. Крім того, судом встановлено, що позивач на момент звільнення з роботи перебував на листку непрацездатності, що стверджується копією листка непрацездатності серії АГЛ № 242016, виданого 31жовтня 2014 року ЦМЛ м. Борислава. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Таким чином, враховуючи те, що судом не встановлено допущення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов'язків, покладених на нього законодавством чи трудовим договором, а відтак, зважаючи також на те, що припинення трудового договору з позивачем відбулося без дотримання усіх необхідних процедур, що стосуються звільнення працівника (отримання від нього пояснення з приводу вчинених дій, звільнення у період тимчасової непрацездатності, тощо), суд вважає, що звільнення позивача з роботи проведено відповідачем без дотриманням вимог чинного законодавства про працю, а тому позов позивача підлягає до задоволення в частині визнання незаконним розпорядження міського голови м. Борислава від 31жовтня 2014 року № 252-р. та поновлення [PERSON] на роботі на посаді начальника ДКПЖЕК №2. Позовні вимоги в частині скасування розпорядження міського голови від 31жовтня 2014 року № 251-р. та поновлення [PERSON] на роботі із зазначенням конкретної дати, а саме - 03листопада 2014 року, слід відхилити оскільки відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові № 9 від 6 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу (п. 34). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Виходячи із позовних вимог немайнового характеру, підлягає стягненню із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: partial