Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про захист прав споживача та стягнення пені. До початку розгляду справи по суті позивачем змінено предмет та підстави позову. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що між ним та ТОВ Лізингова компанія Автофінанс 16.06.2014 року за №010536 укладено договір лізингу(оренди). Умови даного договору, а саме п.1.4 та п.10.11 є недійсними, оскільки вони суперечать ст.808 ЦК України, так як не визначають солідарної відповідальності продавця та лізингодавця та ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки є несправедливими по відношенню до споживача, відображають лише односторонню відповідальність лізингоодержувача (споживача) за невиконання умов договору, тобто суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Згідно п. 1.7 договору фінансового лізингу, лізингоодержувач до моменту отримання предмету лізингу сплачує Лізингодавцю 50 відсотків вартості самого предмету лізингу, що вказує на отримання Відповідачем від лізингоодержувача фактично коштів на придбання самого предмету лізингу, тобто здійснюється залучення фінансових актів від позивача. Здійснення дій із залучення фінансових активів фізичних осіб Відповідач може здійснювати лише при наявності відповідної ліцензії, якої у відповідача немає. Укладений договір фінансового лізингу між [PERSON] та ТОВ ЛК «ЛК Автофінанс» від 16 червня 2014 року за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України і укладений у простій письмовій формі, що також є порушенням. Також позивач зазначив, що предметом договору було майно - трактор, який мав бути наданий в строк не більше 120 днів, що не було відповідачем виконано. У зв'язку із цим просить застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 39100,00 гривень, сплачених за вказаним договором. Представник позивача позов підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Також до суду наданописьмове заперечення на позов. Заслухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами 16.06.2014 року за №010536 укладено договір лізингу(оренди), за яким відповідач бере на себе зобов'язання передати предмет лізингу (трактор [PERSON] 244). На виконання умов договору позивач сплатив 16.06.2014 року 5100 гривень комісії за органцізацію договору, 17.06.2014 року 25500 гривень авансового платежу, 09.07.2014 року, 08.08.2014 року, 01.10.2014 року по 2125 гривень щомісячних платежів за вартість предмету лізингу. Загалом 39100 гривень. Пунктом 1.4 вказаного договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, спарвності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За цими зобов'язаннями відповідає продавець. Пунктом 10.11 вказаного договору передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію договору не повертається лізингоодержувачу. Судом встановлено , що положення п.1.4 договору суперечать ч.1 ст.808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця та лізингодавця. Положення п.10.11 встановлюють жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості та розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно вимог ст.18 Закону України "Про захсит прав споживачів". Зокрема, в договорі відсутні посилання на продавця товару, його найменування, місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.Загалом спірний договір виключає відповідальність лізингодавця за невиконання чи неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі його належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 16.06.2014 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ЛК «Автофінанс», нотаріально посвідчено не було. Тому посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору є обгрунтованими. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що спірний договір слід визнати недійсним, застосувавши наслідки недійсності правочину - повернувши позивачеві сплачені ним кошти на виконання договору. На підставі викладеного,

Outcome: approved