Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем у справі вона перебувала в шлюбі з 25 листопада 2011 року. 22.05.2012 року в них народився син [PERSON]. В жовтні 2013року їх сімя з відповідачем розпалась, а 10 лютого 2014 року шлюб було розірвано в судовому порядку. Вказуючи на те, що після припинення сімейних стосунків відповідач повністю перестав виконувати свої батьківські обовязки, з дитиною не спілкується, про її фізичний і духовний розвиток не дбає, аліменти не сплачує, внаслідок чого сума заборгованості з аліментів станом на 01.06.2016 року становить 49966,31 грн, позивачка просить суд позбавити його батьківських прав відносно сина. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і просили суд позов задовольнити. Представники третіх осіб органу опіки і піклування виконкому Бердянської міської ради та органу опіки і піклування Мирноградської міської ради вимоги позивачки підтримали, зазначаючи на доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, як особу, яка умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, що є підставою для розгляду справи в заочному судовому засіданні відповідно до положень ст.224 ЦПК України на підставі наявних доказів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області (а.с. 8). Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2014року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилась на вихованні позивачки і проживає разом з нею в місті Бердянську Запорізької області, вул. Сєверна (Морозова)[ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця проживання (арк.спр. 62,77). Відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15 травня 2014 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки його доходу до досягнення дитиною повноліття, та на її утримання в розмірі 1/4 частки його доходів до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 11). Як засвідчила в судовому засіданні позивачка та підтверджується довідкою Мирноградського відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Донецькій області, аліменти на утримання дитини відповідач не сплачує, добровільної допомоги ні на утримання сина, ні на її утримання не надає. Станом на 26.08.2016року заборгованість з аліментів становить 35632,44 грн. Відповідно до положень статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідальність батьків за виховання дітей, яка в однаковій мірі покладається як на матір, так і на батька, визначена і в ст. ст.9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 780-Х11 27.02.1991року. Судом встановлено, що дитиною опікується лише позивачка. Відповідач всупереч своєму батьківському обовязку проявляє недбале ставлення до дитини, до участі у її вихованні не прагне, контакт з дитиною тривалий час не підтримує, фактично відокремивши її від себе, про фізичний і психологічний розвиток не турбується. Зазначені обставини були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зазначали, що батько дитини проявляє повну бездіяльність, з дитиною не бачиться, в гості не приїжджає, участі у вихованні, спілкуванні та розвитку сина не приймає, безвідповідально відноситься до потреб сина, його розвитку та стану здоровя. Така ж інформація міститься і в висновку органу опіки і піклування виконкому Бердянської міської ради від 02.02.2017року № 01-0695/46 (арк.спр. 59-61). Згідно цього висновку відповідач дитиною не цікавиться, про її всебічний розвиток і підготовку до самостійного життя не дбає, будь-якої участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає, спілкуватись з дитиною не бажає. При цьому відповідач достовірно знає місце проживання дитини, номер мобільного телефону позивачки, проте від спілкування свідомо уникає. Обставин, які б свідчили про чинення позивачкою перешкод відповідачу у вихованні дитини, органом опіки і піклування не встановлено. Не встановлено таких обставин і в ході судового розгляду. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. При розгляді спору, що виникає з позбавлення батьківства, суд у відповідності до вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, передбачаючої право на повагу до сімейного життя, повинен, зокрема, зясувати, чи є мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (рішення Європейського Суду "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 року). За практикою Європейського суду з прав людини між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, дотримуючись якої особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄС від 24.03.1988року «Олссон против Швеції»). Встановлені судом обставини та особистість відповідача, його поведінка, тривалий і постійний прояв байдужості до життя, здоровя, інтересів і внутрішнього світу дитини свідчать про його умисне ухилення від виконання свого прямого батьківського обовязку з виховання дитини. З огляду на це суд погоджується з доводами позивачки та висновком органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав і вважає, що застосування до відповідача такої найбільш суворої санкції виправдовується інтересами дитини, які мають переважний характер над його інтересами і не суперечитиме гарантіям статті 8 Конвенції. Вирішуючи питання судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 551,20 грн, так як позивачка була звільнена від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved