Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ТОВ «Панацея», третя особа без самостійних вимог, щодо предмету спору Центральний відділ ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій обл. про зняття арешту з нерухомого майна. Позов мотивований тим, що позивачу стало відомо, що на належне йому нерухоме майно розташоване за адресою [ADDRESS], зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. З метою з'ясування обставин наявності вказаного обтяження, позивачем через свого представника було направлено адвокатські запити до ТОВ «Панацея», Першої вінницької державної нотаріальної контори, Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області. За результатами вказаних адвокатських запитів з'ясувати інформацію, щодо обставин накладення арешту нерухомого майна позивачу не вдалось. Наявність арешту та заборони на відчуження нерухомого майна яке належить на праві приватної власності перешкоджає [PERSON] реалізувати своє право власності. Враховуючи викладене позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна загальною площею: 980,20 кв.м. розташованого за адресою [ADDRESS], а також припинити обтяження зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 3501628 від 24.07.2006 року 11:21:36. Крім того стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на загальну суму 6057,20 грн. В судовому засіданні призначеному на 01.03.2018 року на 09:30 год. представником позивача було заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Фіто-Лек» ( стягувача ТОВ " Панацея"), у виконавчому провадженні що до яких яких було накладено арешт на майно. Суд, відповілдно до ч.4 ст. 259 ЦПК України постановив ухвалу , не виходячи до нарадчої кімнати, - ухвалив: залучити до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Фіто-Лек». Постановляючи дану ухвалу суду, суд керувався тим, що ТОВ «Фіто-Лек» являлось стягувачем у справі №13/215-06 про стягнення коштів з ТОВ «Панацея», якому раніше належало нерухоме майно, на яке на даний час накладено арешт. 24.03.2018 року від представника ТОВ «Фіто-Лек» до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує, щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову з огляду на таке. Предметом позову [PERSON] є зняття арешту та припинення обтяження з майна, накладеного в рамках виконавчого провадження від 11.07.2006 року Державною виконавчою службою Ленінського району м. Вінниця. Представник відповідача заперечує проти зняття арешту з майна з тої підстави, що було знищено матеріали виконавчого провадження. Крім того він зазначає про необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи Першої вінницької державної нотаріальної контори та зміну процесуального статусу Центральний відділ ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій обл. з третьої особи на відповідача. Також ТОВ «Фіто-Лек» заперечує проти визнання його відповідачем, та вказує на те, що 23.03.2007 року борг ТОВ «Панацея» до ТОВ «Фіто-Лек» був погашений, а отже зняття арешту зі спірного майна та припинення обтяження де суб'єктом обтяження зазначено ТОВ «Панацея» ніяким чином не впливає на права ТОВ «Фіто-Лек». 02.04.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача заперечує проти аргументів представника ТОВ «Фіто-Лек» про відмову в задоволенні позову, з тої причини, що було знищено матеріали виконавчого провадження, оскільки як вбачається з позовної заяви це не являється підставою позову. Також він зазначає, що ТОВ «Фіто-Лек» протягом тривалого часу не цікавилось ходом виконавчого провадження про стягнення з ТОВ «Панацея» заборгованості та не орієнтується за рахунок якого майна у виконавчому провадженні мало б бути здійснено погашення заборгованості. До того ж необґрунтованими є посилання представника ТОВ «Фіто-Лек», що останній не може бути відповідачем по справі, так як позивач не являвся учасником чи стороною виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно позивача. У зв'язку з чим він не був наділений правами та обов'язками учасника виконавчого провадження, що на даний час позбавляє його можливості захистити його права. Також посилаючись на Постанову Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року, [PERSON] зазначає, що ним було вірно зазначено відповідачів та залучено всіх третіх осіб на права та обов'язки яких може вплинути рішення у справі. 16.04.2018 року від представника ТОВ «Фіто-Лек» до суду надійшли заперечення в яких представник відповідача заперечує проти визнання ТОВ «Фіто-Лек» відповідачем по справі, оскільки права та обов'язки які виникли в рамках виконавчого провадження про стягнення коштів з ТОВ «Панацея» на користь ТОВ «Фіто-Лек» ніяким чином не стосуються предмету розгляду даної справи. Також [PERSON] наполягав на пред'явленні позову до Державної виконавчої служби Ленінського району м. Вінниці та Першої вінницької державної нотаріальної контори так як саме їхні дії стали наслідком порушення прав позивача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача ТОВ «Панацея» до судового засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відзиву на позов від ТОВ «Панацея» до суду не надходило. Представник відповідача ТОВ «Фіто-Лек» до судового засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник третьої особи до судового засідання також не з'явився про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Пояснень третьої особи щодо позову або відзиву до суду не надходило. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить нерухоме майно загальною площею 980,2 кв.м. розташоване за адресою [ADDRESS]. (на 12 а.с.). Підставою виникнення права власності стало рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.05.2005 року по справі №2-2269/05 за позовом [PERSON] до Вінницької міської ради про визнання права власності (на 82-83 а.с.). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 110290204 від 11.01.2018 року на нерухоме майно аптеку «Старе місто» розташовану у [ADDRESS], накладено обтяження в вигляді арешту нерухомого майна. Підставою виникнення обтяження стала постанова ДВС Ленінського району м. Вінниці б/н від 11.07.2006 року. Особа майно якої обтяжується зазначено ТОВ «Панацея» (на 12 а.с. з.с.). Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 102559891 від 03.11.2017 року на нежиле приміщення Аптека «Старе місто», адреса: [ADDRESS], власником якого зазначено ТОВ «Панацея» накладено обтяження у виді арешту нерухомого майна, на підставі постанови ДВС Ленінського району м. Вінниці від 11.07.2006 року (на 13 а.с.). Постановою державного виконавця Маліновського А.А. Державної виконавчої служби Ленінського району м. Вінниці відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Вінницької області виданого 16.06.2006 року по справі №13/215-06 про стягнення з ТОВ «Панацея» на користь ТОВ «Фіто-Лек» коштів в сумі 91356,30 грн та накладено арешт на майно боржника ТОВ «Панацея» та оголошено заборону на його відчуження. Один із об'єктів на який було накладено арешт розташований за адресою [ADDRESS] (Аптека «Старе місто») (на 69 а.с.). За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Суд констатує, що ТОВ «Фіто-Лек» обґрунтовано залучений до участі в справі як відповідач. Доводи представника ТОВ «Фіто-Лек» про те, що він є неналежним відповідачем, суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що ТОВ «Фіто-Лек» являвся стягувачем у виконавчому провадженні в межах якого було накладено обтяження на нерухоме майно позивача. Згідно останнього відзиву ( на 133-135а.с.) 23.03.2007 року борг ТОВ "Фіто-лек" був погашений, а, отже, підстав для подальшого арешту майна не було. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 319 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою. Таким чином, ЄСПЛ у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 07 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року). Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Суд вважає, що існування на час розгляду справи арешту на майно [PERSON] є безпідставним та таким, що порушує його права оскільки арешт який був накладений державним виконавцем в межах виконавчого провадження, учасником якого позивач не являвся. Його права як власника, щодо здійснення права володіння, користування та розпоряджання своїм майном підлягають захисту шляхом зняття арешту з його майна та припинення відповідних обтяжень. Суд розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи вважає, що позов підлягає до задоволення. При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України відповідно до якої у разі задоволення позову судові витрати стягуються з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру позовних вимог. Таким чином оскільки позов задоволено повністю з відповідачів на користь позивача в рівних частинах підлягають стягнення судові витрати у розмірі 6057,20 грн які складаються з 1057,20 грн витрат на оплату судового збору та 5000 грн витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved