Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної компенсації вартості частки у праві власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.05.2005р. на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,089 га в с.Бармаки по вул.Рівненська,5 Рівненського району з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На вказаній земельній ділянці розташована 1/2 частина житлового будинку №5 по вул.Рівненська в с.Бармаки Рівненського району, належна позивачу на праві власності на підставі договору дарування від 08.04.2005р. Відповідач [PERSON] є співвласником вказаного будинку (з часткою у праві власності 1/2) та власником суміжної земельної ділянки. Як вбачається із договору дарування від 08.04.2005р. та технічного паспорту на будинок №5 по вул.Рівненська в с.Бармаки Рівненського району, крім житлового будинку у спільній частковій власності перебувають надвірні будівлі, позначені літерами Б-сарай, В-колодязь, №1-огорожа. 03.11.2013р. відповідач [PERSON] перерізав електричний кабель до водяного насосу в колодязі, в результаті чого, припинилося водопостачання до частини будинку позивача. У заяві про уточнення позовних вимог позивач вказує, що 03.12.2013р. за сприяння сільського голови та дільничного інспектора міліції, за погодженням сторін водопостачання до частини житлового будинку позивача із спірного колодязя було відновлено. Однак, 06.01.2014р. відповідачем [PERSON] повторно пошкоджено силовий кабель глибинного насосу, в результаті чого водопостачання частини житлового будинку позивача знову припинилося. За вказаних обставин позивачем на своїй земельній ділянці було встановлено водну свердловину та відновлено водопостачання з власного джерела. Позивач, посилаючись на ст.ст.183, 364 ЦК України, враховуючи, що спільне використання колодязя є малоефективним та існують перешкоди зі сторони відповідачів в доступі до нього, а також неподільний характер об"єкта нерухомості, згідно вимог ч.2 ст.183 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальної компенсації вартості його частки у праві власності на колодязь в сумі 1560,00 грн. Вказана позивачем сума компенсації визначена виходячи з 1/2 частини будівельної вартості колодязя, вказаної в технічному паспорті, виготовленому РОБТІ від 10.09.2012р. та становить 3120,00 грн. Розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] становить 540,76 грн. згідно рахунку - фактури від 10.01.2014р. №СФ-1534. та моральної шкоди 1500 грн. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до відповідача [PERSON] та просить визнати право приватної власності на колодязь «В» та усунути перешкоди, не пов"язані з позбавленням володіння. В обґрунтування позову вказує, що невизнання її права власності відповідачем на вказаний колодязь є підставою звернення до суду, оскільки нею було набуто право власності на ? житлової будівлі за адресою: с.Бармаки, вул.Рівненська,5, та надвірні будівлі сарай «Б», колодязь «В» (бетонні кільця) та огорожа №1 згідно договору купівлі-продажу від 14.04.2005 року. Згідно державного акту на землю від 01.02.2008р. їй належить земельна ділянка площею 0,0895га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в тому числі і колодязь літ. «В», який знаходиться на її земельній ділянці. В суді позивач та його представник за первісним позовом підтримали змінені позовні вимоги, зустрічний позов не визнали. В суді відповідач [PERSON] за первісним позовом та її представник первісний позов не визнали та пояснили, що вказаний спірний обєкт нерухомості колодязь «В» вона купила разом з ? частиною будинку, а тому не має наміру платити за нього ще раз, тобто компенсувати вартість його ? частини його вартості позивачу за первісним позовом [PERSON] Підтримала зустрічний позов. Відповідач за первісним позовом [PERSON] пояснив, що він дійсно перерубав кабель, який належав [PERSON], однак не погоджується з його вартістю, яка вказана в позові. В решті вимог позов не визнає. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено, що позивачу за первісним позовом [PERSON] згідно договору дарування від 08.04.2005 року, зареєстрованого в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.05.2005 року (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.05.2005 року) належить на праві приватної спільної часткової власності ? частина житлового будинку з надвірними будівлями Б-сарай, в-колодязь, №1-огорожа за адресою: с.Бармаки по вул.Рівненська,5. На підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2005 року відповідачу [PERSON] за первісним позовом належить на праві приватної спільної часткової власності ? частина жилого будинку А1 з надвірними будівлями Б-сарай, В-колодязь (бетонні кільця), №1 огорожа (витяг про реєстрацію від 20.04.2005р.). Спірний колодязь В (бетонні кільця) знаходиться на належній відповідачу за первісним позовом земельній ділянці згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 01.02.2008 року, вказана обставина сторонами не заперечується. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Отже, з виділом в натурі частки право спільної часткової власності на колодязь «В» бетонні кільця припиняється і право власності на нього набуває відповідач за первісним позовом [PERSON] Згідно технічного паспорту на житловий будинок №5 по вул. Рівненській в с.Бармаки Рівненського району, виготовленого 10.09.2012 року, вартість колодязя складає 3120 грн., що сторонами не оспорюється. В суді позивач за первісним позовом [PERSON] пояснив, що використання перерубаного відповідачем [PERSON] електропроводу до насоса, який подав воду з колодязя «В» до його будинку, було неможливим, тому він купив нового за 540,76 грн., про що подав до суду рахунок-фактуру від 10.01.2014 року. Крім того, вказаний факт пошкодження майна позивача підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 05.11.2013 року та власне поясненнями самого відповідача за первісним позовом [PERSON] Щодо вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої протиправними пошкодженням його майна відповідачем [PERSON], то суд вважає, що вказана позовна вимога не підлягає до задоволення, оскільки він належними та допустимими доказами не довів обставин, на які вказує як на підставу задоволення його позовних вимог, а саме в чому саме полягало погіршення його здоровя та наявність страждань у звязку з пошкодженням майна. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Судом встановлено, що 06.11.2013 р. між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, а також сплачено позивачем [PERSON] згідно даного договору 2000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №82 від 26.12.2013 року. Адвокат [PERSON] на представництво інтересів позивача у суді витратив майже 2 год., а саме: 1 год. 49 хв. , що підтверджується журналами судових засідань від: 30.12.2013р. (тривалість 10 хв.), 27.01.2014 (тривалість 52 хв.), 25.02.2014р. (тривалість 47 хв.), тобто загальний час роботи адвоката в суді 109 хв. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" N 4191-VI, 20.12.2011р. розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України „Про державний бюджет на 2014 рік" розмір мінімальної зарплати становить 1218 грн., тобто 40 відсотків від цієї суми становить 487 грн.20 коп. Таким чином, сума витрат на правову допомогу 974,40 грн. На думку суду, зустрічний позов позивача [PERSON] не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.04.2005 року, а саме п.3 вказано, що до складу будинковолодіння, ? якого відчужується за даним договором, входить: цегляний будинок А1, та такі надвірні будівлі і споруди: «Б»- сарай, «В» колодязь (бетонні кільця), №1 огорожа. В ЦК України реалізовано концепцію правового звязку між головною і приналежною речами. Відповідно до п.1 ст.186 ЦК України, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (п.2 ст.186 ЦК). В ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено компетенції реєстратора щодо здійснення державної реєстрації приналежної нерухомої речі. Відповідно до п. 1.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно від 07.02.2002 р. №7/5, приналежності нерухомої речі не є обєктами державної реєстрації речових прав. Таким чином, господарські будівлі і споруди, що знаходяться на земельній ділянці з головною річчю житловим будинком і використовуються для його обслуговування, не є окремими обєктами цивільних прав, а тому на них не може бути визнано право власності окремо від головної речі. Крім того, на думку суду, у звязку з перебуванням головної речі житлового будинку в режимі спільної часткової власності, що сторонами не оспорюється, а відповідно такий режим розповсюджується і на приналежну річ колодязь В (бетонні кільця), який не є окремим обєктом цивільного права, тому задоволення зустрічного позову з підстав, вказаних [PERSON] є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: partial