Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.12.2014 відповідач по справі отримав кредит. Відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписав анкету-заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на сайті Банку, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Позивач, свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 23.09.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 17412,75 грн., з яких: 11579,22 грн. - заборгованості за тілом кредиту в т.ч. - 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 11579,22 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2521,72 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 3311,81 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія, яку позивач, а також судові витрати в розмірі 2102,00 грн. просить стягнути з відповідача. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2020, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 04.01.2021 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21 травня 2021 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду разом з позовною заявою клопотання з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином. 07.05.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила суд застосувати строк позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.12.2014 № б/н. Крім того 21.05.2021 до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Солодовникова А.В. з проханням слухати справу у його відсутності та підтримав наданий відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Звертаючись до суду, позивач АТ «Приватбанк» зазначає, що між сторонами 29.12.2014 було укладено договір №б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що договір складає сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідка про умови кредитування з використанням кредитної карти "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 23.09.2020 згідно розрахунку позивача має заборгованість перед банком в розмірі 17412,75 грн. Водночас, як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії та наміру відповідача про отримання кредиту. Анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1,2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст. ст. 1054,1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір від 29.12.2014 № б/н, оскільки анкета-заява, що містить підпис відповідача про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, не містить даних, що відповідач мав скористатись кредитною послугою та оформити відповідну картку, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше), вказана анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника. Крім того, наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку не містить підпису відповідача, а тому його не можливо вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача з вказаними Умовами та тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст. ст. 207,1055 ЦК України. З огляду на зазначене, суд не може погодитися з посиланнями позивача на те, що Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" і Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 справа №6-16цс15, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у цивільній справі № 203/5497/13-ц (провадження № 61-1391св18), постанові від 05.03.2018, ухваленій у цивільній справі № 192/156/17 (провадження № 61-2109св18), які відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, у відповідача відсутня заборгованість за «тілом» кредиту та будь-яка заборгованість за нарахованими відсотками. Заборгованість за простроченим тілом кредита вказана у розмірі 11579,22 грн. Проте суд виходить з того, що загальна заборгованості за тілом кредита та заборгованість за простроченим тілом кредита співвідносяться як загальне й окреме. Позивачем не доведено правомірність стягнення простроченого тіла кредиту за відсутності в цілому заборгованості за тілом кредиту. При цьому жодні відсотки, які повинні були нараховуватися за користування кредитними коштами, також відсутні, що теж свідчить про відсутність заборгованості за тілом кредиту. За таких обставин позов в частині стягнення простроченого тіла кредиту за відсутності в цілому заборгованості за тілом кредиту не підлягає задоволенню. З огляду на вищенаведене, для вирішення правомірності стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою, враховуючи відсутність у нього будь-якої заборгованості за основним кредитним зобов`язанням («тілом» кредиту), суд керується положеннями статті 534 ЦК України, нормами якої визначено черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями: у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу (в останнє) сплачується основна сума боргу. Отже, за наведених положень статті 534 ЦК України, наявність у Відповідача заборгованості за пенею і штрафом можлива лише за наявності основної заборгованості за кредитом (поточним тілом кредиту), яка, згідно з позовною заявою складає 0,00 грн. Якщо ж у відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту та відсотками, тож для нарахування неустойки, що розраховується у відсотках до сум невиконаного грошового зобов`язання, відсутні правові підстави, що виключає правомірність нарахування додаткових зобов`язань у вигляді пені та штрафів. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed