Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки. Свої вимоги мотивує тим, що 01.04.2011 року [PERSON] відповідно до договору б/н, отримала кредит, наданий позивачем в сумі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", «Правилами користування платіжною карткою» та "Тарифами Банку" складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору, позичальник зобов»язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим Договором. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, не повернула отримані кошти та не сплатила нараховані відсотки за користування кредитом, в зв'язку із чим виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, яку позивач просить стягнути з відповідачки. Представник позивача у судове засідання не з'явився, не заперечує щодо проведення слухання даної справи без його присутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася до суду надала відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи без її участі, вимоги визнала частково , лише в частині заборгованості по кредиту. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проводився без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] отримала кредит в сумі 4500, 00 грн., наданий позивачем , у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг «,« Правилами користування платіжною карткою » та « Тарифами Банку « складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору, позичальник зобов»язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах , передбаченим Договором. Станом на 30.09.2017 року позивачем визначена заборгованість 51846,85 грн., яка складається: 4493,38 грн.-заборгованість за кредитом; 41208,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. штраф ( фіксована частина ); 2445,09 грн. штраф (процентна складова). В відзиві на позов відповідачка зазначила, що до 21.12.2014 року добросовісно виконувала умови договору та заборгованості не мала, але банком у грудні 2014 року було зупинено розрахунки з використання картки і у неї виник борг перед банком, який вона не змогла повернути по причині невиконання своїх обов'язків самим банком. Тому позивачка вважає вимогу позивача щодо стягнення з неї 41208,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500, 00 грн. штраф ( фіксована частина ); 2445,09 грн. штраф (процентна складова) незаконною. Просить застосувати строки позовної давності передбачені ч. 2 ст. 258 ЦК України. Пунктами 2.1.1.2.3,2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено , що позичальник дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбаченим договором більш ніж на 30 днів , позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Згідно умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом та проводити погашення кредиту щомісячним платежем до 25 числа кожного місяця . Як встановлено судом, [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 21.12.2014 року, тобто з моменту закінчення дії картки, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 31.10.2017 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму, включючи пеню, проценти, штрафні санкції. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним відповідає строку дії картки. Згідно умов кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом та проводити погашення кредиту . Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повні мірі. Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника вимагати повернення всієї суми кредиту. Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 536 ЦК України., за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами ст. 536 ЦК України. Відповідно до матеріалів справи строк дії картки закінчився 21.12.2014 року , а 19.02.2015 року картка відповідачки була заблокована , заблокована вона і станом на 18.01.2018 року , отже клієнт понад три роки не користується карткою , отже не користується коштами банку. Проценти сплачуються за користування чужими грошима. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає заборгованість станом на 30.09.2017 в сумі 4493,38 грн. - заборгованість за кредитом. Так як позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), то в цій частині позову необхідно відмовити. Так як позов задоволено частково , то і судові витрати підлягають поверненню пропорційно задоволеним вимогам . На підставі наведеного та

Outcome: partial