Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , у грудні 2016 року, звернулася до суду із позовом до відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якому прохає визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2690 від 17 червня 2014 року, який вчинено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. по іпотечному договору, який укладено 11 квітня 2008 року, між ЗАТ «ОТП банк України» та [PERSON] (а.с. 2-13). В обґрунтування позовних вимог вказала, що 17 червня 2014 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинено виконавчий напис № 2690, за яким запропонувала звернути стягнення на квартиру, яка передана в іпотеку банку, і за рахунок отриманих банком від її реалізації коштів задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 806991 гривні 56 копійок. Строк, за яким проводилося стягнення, становив п`ять років одинадцять місяців та дев`ять днів з 11 квітня 2008 року по 09 квітня 2014 року. Виконавчий напис мав бути пред`явлений стягувачем до виконання протягом року зо дня його вчинення, однак старшим державним виконавцем Григорчук П.В. 10 грудня 2015 року було відкрито виконавче провадження з пропуском цього строку. Про існування вказаного виконавчого напису вона дізналася лише за обставин відкриття виконавчого провадження № 44958109. Вважає виконавчий напис таким, що вчинений без дотримання вимог чинного законодавства, оскільки нотаріус вчинила спірний виконавчий напис на підставі нікчемного правочину через те, що право звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором виникало у відповідача лише за умови державної реєстрації укладеного з ПАТ «ОТП Банк» договору відступлення права вимоги, яка на час звернення відповідача до приватного нотаріуса Бондар І.М. за вчиненням виконавчого напису не відбулась, а відтак ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є іпотекодержателем за договором іпотеки. З цих підстав прохає визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати у справі складають 826 гривень 80 копійок (а.с. 1, 97). В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити у повному обсязі. Пояснення надав аналогічні тексту позову. Наполягав на тому, що нотаріус не мала права вчиняти виконавчий напис, оскільки всупереч нормам чинного законодавства України не було проведено державної реєстрації укладеного між банком та відповідачем договору факторингу, а у відповідача на той час була відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій. Крім того, стягнення проведено за більш ніж п`ять років, тоді як можливе лише у межах трьох років. Більш того, сума стягнення не була безспірною, а на дату вчинення виконавчого напису діяв мораторій на звернення стягнення на майно, яке придбано на підставі валютного кредитного договору. Також додав, що звернення стягнення на майно можливо лише після спливу 30 днів після надіслання кредитором вимоги боржнику, однак такої вимоги його довірителька не отримувала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис у розписці (а.с. 152), у зв`язку із чим суд розглянув справу за відсутності представника відповідача та ухвалив заочне рішення. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., у судове засідання не з`явилася, надала суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 137). Представник третьої особи - Шевченківський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 123, 145), будь-яких письмових заяв та клопотань до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши фактичні обставини справи наданими сторонами письмовими доказами, суд доходить висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 червня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинено виконавчий напис за яким запропоновано звернути стягнення на квартиру, яка передана в іпотеку банку, і за рахунок отриманих банком від її реалізації коштів задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 806991 гривні 56 копійок (а.с. 71). На підставі даного виконавчого напису 06 жовтня 2014 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ Григорчук П.В. винесено постанову ВП № 44958109 про відкриття виконавчого провадження та стягнення з [PERSON] вказаної заборгованості (а.с. 81). 02 грудня 2014 року його ж постановою виконавчий документ повернуто стягувачу з підстав набрання чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с. 83). 10 грудня 2015 року знову відкрито виконавче провадження ВП № 49624092 за вказаним виконавчим написом (а.с. 85), а постановою виконавця від 27 січня 2016 року виконавчий документ також повернуто стягувачеві (а.с. 87). 04 жовтня 2016 втретє відкрито виконавче провадження ВП № 52731540 за оспорюваним написом нотаріуса (а.с. 94) та 27 грудня 2016 року також виконавчий документ повернуто стягувачеві (а.с. 132). Строк, за який проводиться стягнення боргу, становить п`ять років одинадцять місяців та дев`ять днів, тобто з 11 квітня 2008 року по 09 квітня 2014 року. Відповідно до договору факторингу від 29 квітня 2013 року, ПАТ «ОТП Банк» відступив право вимоги, зокрема, за кредитним договором ML-308/084/2008 від 11 квітня 2008 року, укладеним із [PERSON] , ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с. 58-67). Відповідно до договору іпотеки № PML-308/083/2008, що укладений у забезпечення вказаного кредитного договору, іпотекодержателем є банк (а.с. 30). Відповідно до вимог ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з вимогами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як зазначено у п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та у виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. В пункті 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Нормою ч. 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Приватним нотаріусом 17 червня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинено виконавчий напис за яким запропоновано звернути стягнення на квартиру, яка передана в іпотеку банку, і за рахунок отриманих банком від її реалізації коштів задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 806991 гривні 56 копійок. На підставі оспорюваного виконавчого напису державним виконавцем тричі відкривалося виконавче провадження про примусове стягнення із позивачки заборгованості шляхом звернення стягнення на майно, однак за всіма виконавчими провадженнями виконавчий документ повернуто стягувачеві з підстав набрання 07 червня 2014 чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Звернути стягнення пропонувалося на іпотечне майно, яке було постійним місцем проживання позивачки, при тому, що іншого майна вона не мала. Крім того, позивачці не направлено у встановлений законодавством тридцятиденний строк вимогу про усунення порушення. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином у безспірності зобов`язання та безспірності тих сум, що підлягають стягненню за її виконавчим написом, чим не дотрималася вимог норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у лише безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Через це суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки та вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати у сумі 826 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved