Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.10.2012 року між ним та TOB «Богдан-Авто Київ» було укладено договір купівлі - продажу автомобіля Хюндай Акцент вартістю 131 400 гривень. Вказує, що 16.10.2012 року між ним та ПАТ «СК «Країна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (страхування КАСКО), а саме автомобіля Хюндай Акцент д.н.з. [NUMBER], страхова сума якого складає 131 400 гривень. Зазначає, що 17.10.2012 року між ним та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір №142/2012, згідно якого банк надав йому кредит у сумі 118 260 гривень на придбання вищезазначеного автомобіля та договір застави. Крім того, зазначає, що 17.03.2013 року близько 01 години ночі [PERSON] в м. Українка Київської області незаконно заволодів вищезазначеним автомобілем та, керуючи ним не справився з керуванням, допустив з'їзд в кювет і перекидання, внаслідок чого автомобіль відновленню не підлягає. Вказує, що за даним фактом Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області було відкрито кримінальне провадження та 17.05.2013 року [PERSON] Обухівським районним судом Київської області було засуджено до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, 02.07.2013 року вироком Апеляційного суду Київської області останнього засуджено до 5 років позбавлення волі, 04.02.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вирок Апеляційного суду Київської області від 02.07.2013 року змінено і [PERSON] засуджено до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. Цивільний позов до [PERSON] під час досудового розслідування та судового провадження ним не заявлявся, оскільки з настанням страхового випадку заподіяні збитки в межах страхової суми, за виключенням франшизи повинна відшкодувати страхова компанія. Звертає увагу суду на те, що у зв'язку з настанням страхового випадку він у строк, передбачений п. 18 договору страхування повідомив про це страховика та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, однак 19.04.2013 року ПАТ «СК«Країна» відмовило йому у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи тим, що згідно вироку суду збитки було відшкодовано у повному обсязі. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки відповідач, відповідно до умов договору зобов'язаний відшкодувати збитки понесені ним в результаті пошкодження застрахованого автомобілю змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 130 086 гривень (страхова сума складає 131 400 гривень - 1 314 гривень - розмір безумовної франшизи у разі конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу (згідно договору страхування - 1% страхової суми), моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень та судовий збір. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити повністю, мотивуючи тим, що позивач надав неправдиві дані про причини та обставини вищезазначеної ДТП, внаслідок якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб, та свідомо не надав (замовчав) всіх достовірних відомостей, які могли вплинути на розмір страхового платежу або на розмір страхового відшкодування, зокрема позивачем не було повідомлено про те, що [PERSON] з ним примирився та відшкодував заподіяну шкоду. Представник третьої особи ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Лівобережного відділення №53 у м.Києві у судовому засіданні позов не підтримав та просив у його задоволенні відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як встановлено в судовому засіданні, 12.10.2012 року між позивачем та TOB «Богдан-Авто Київ» було укладено договір купівлі - продажу автомобіля Хюндай Акцент вартістю 131 400 гривень (а.с.15-18). Крім того, 16.10.2012 року між позивачем та ПАТ «СК «Країна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (страхування КАСКО), а саме вищезазначеного автомобіля Хюндай Акцент д.н.з. [NUMBER], страхова сума за яким складає 131 400 гривень (а.с.19-26). Зазначає, що 17.10.2012 року між ним та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір №142/2012, згідно якого банк надав йому кредит у сумі 118 260 гривень на придбання вищезазначеного автомобіля (а.с.27-29) та договір застави (а.с.30-33). Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 11.2. страхового договору сторони погодили, що страховими випадками за цим договором, є подія, що передбачена з переліку страхових ризиків, яка відбулась, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику, зокрема, відповідно до п.11.3.3. - протиправне вилучення застрахованого ТЗ, яке вчинене умисно з будь-якою метою всупереч волі його власника чи користувача (ризик "Незаконне заволодіння (НЗ)"); п.11.3.4. - протиправні дії третіх осіб, не пов'язані з незаконним заволодінням застрахованим ТЗ, а саме: умисне або з необережності пошкодження чи знищення застрахованого ТЗ, його підпал, знищення або викрадення окремих його частин, деталей, вузлів, механізмів, що входять в заводську комплектацію, а також пошкодження, знищення або викрадення застрахованого ДО (ризик "Протиправні дії третіх осіб (ПДТО)"). Крім того, 17.03.2013 року близько 01 години ночі [PERSON] в м. Українка Київської області незаконно заволодів вищезазначеним автомобілем позивача та, керуючи ним не справився з керуванням, допустив з'їзд в кювет і перекидання, внаслідок чого автомобіль відновленню не підлягає. У зв'язку з вищевикладеним, за даним фактом Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області було відкрито кримінальне провадження та 17.05.2013 року [PERSON] Обухівським районним судом Київської області було засуджено до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки (а.с.11-12), 02.07.2013 року вироком Апеляційного суду Київської області останнього засуджено до 5 років позбавлення волі (а.с.13-14), 04.02.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вирок Апеляційного суду Київської області від 02.07.2013 року змінено і [PERSON] засуджено до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки (а.с.8-10). Як вбачається з вищезазначених судових рішень, цивільний позов до [PERSON] під час досудового розслідування та судового провадження позивачем не заявлявся. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про страхування», страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Даний обов'язок страхувальника також передбачений умовами договору страхування. Судом встановлено, що позивач, у відповідності до вимог п.14.2.4., 16.3, 16.3.1., 16.3.2. страхового договору, вчасно повідомив страховика про настання страхового випадку, що підтверджується наданими суду Заявами про подію на транспорті, що має ознаки страхової (а.с.80-81, 82-83, 84, 85-86). Стаття 988 ЦК України визначає, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором. Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Судом встановлено, а відповідачем в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що незважаючи на вимоги вищезазначених норм законів та умов договору, останній свого обов'язку за договором, який стосується виплати страхового відшкодування, не виконав. Також, слід зазначити, що посилання відповідача на ту обставину, що відмова позивачу у виплаті страхового відшкодування обґрунтована тим, що позивач надав неправдиві дані (замовчав) про причини та обставини вищезазначеної ДТП, внаслідок якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб, та свідомо не надав (замовчав) всіх достовірних відомостей, які могли вплинути на розмір страхового платежу або на розмір страхового відшкодування, зокрема позивачем не було повідомлено про те, що [PERSON] з ним примирився та відшкодував заподіяну шкоду, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи. Так, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.02.2014 року (а.с.8-10), під час розгляду справи та призначення покарання судами попередніх інстанцій було враховано лише те, що засудженим [PERSON] потерпілому [PERSON] було відшкодовано лише моральну шкоду та має вирішити дане питання в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зі змісту статті 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи ту обставину, що в судовому засіданні встановлено факт не виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, що стосується виплати страхового відшкодування, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з вимог вищезазначених норм законів. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Слід зазначити, що позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що внаслідок невиплати йому відповідачем страхового відшкодування відбулись зміни у його життєвих та виробничих стосунках, що призвело до душевних страждань, зумовлених втратою коштів, неможливістю користування автомобілем, що у свою чергу вплинуло на його відносини в родині, однак, суд не може прийняти дані посилання позивача, як належний та допустимий в розумінні ст.ст. 10, 22, 60 ЦПК України як доказ спричинення останньому моральної шкоди, в зв'язку з чим в задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв'язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 130 086 гривень знайшли своє доведення в судовому засіданні, ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню, в решті позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача моральної шкоди, не знайшли свого доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Крім того, у відповідності до ст.ст. 79-89 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - в сумі 1 302 гривні 86 копійок (а.с.1). На підставі викладеного ст. 11, 15, 16, 525, 526, 610-612, 979, 988-992 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування» та

Outcome: approved