Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь майнову шкоду, заподіяну внаслідок кримінального правопорушення в розмірі 61444,70 грн. та моральну шкоду в розмірі 80000,00 грн. В позові посилається на те, що 03.09.2015 приблизного 00 год. 30 хв., [PERSON] , перебуваючи на проїжджій частині дороги, навпроти будинку № 3 по вул. Садова в смт. Гостомель Київської області, в ході словесного конфлікту, на грунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс два удари кулаками в область носа та два удари в область обличчя [PERSON] від яких останній втратив рівновагу та впав на землю. Після цього [PERSON] , усвідомлюючи та передбачаючи наслідки власних дій як суспільно-небезпечні, умисно наніс два удари ногами в область чола та верхніх і нижніх кінцівок [PERSON] , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, забійної рани чола, саден верхніх та нижніх кінцівок, саден та ран обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Зазначає, що вказані обставини були встановлені ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22.10.2018, якою було звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Вказує, що учасником даної події був [PERSON] , який також наносив тілесні ушкодження, здійснив відкрите викрадення майна та незаконне заволодіння транспортним засобом, яким керував [PERSON] . Вказані обставини були встановлені вироком Ірпінського міського суду Київської області від 09.12.2015, яким було затверджено угоду про примирення у кримінальному провадженні №12015110040002048 між [PERSON] та обвинуваченим - [PERSON] , якого було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 289 КК України. Зазначає, що в результаті даної події позивачу були заподіяні тілесні ушкодження та було встановлено діагноз - перелом кісток носу зі зміщенням, рвано - забита рана лоба, садна, рани на обличчі, зокрема, на кінцівках. Висновком експерта № 175/Е від 07.11.2017 Київського обласного бюро судово-медичної експертизи було підтверджено наявність у [PERSON] наступних тілесних ушкоджень: перелому кісток носу, забійної рани чола, саден верхніх та нижніх кінцівок, саден та ран обличчя. Позивач зазначає, що перебував на лікуванні від одержаних тілесних ушкоджень та поніс витрати, пов`язані з лікуванням, а саме: у вересні 2015 - 6 430,92 грн., у квітні 2016 - 7 281,33 грн. Зазначає, що у зв`язку із тим, що позивачу було діагностовано рвано-забиту рану лоба, на яку були накладені шви, в останнього залишився рубець,який має бути усунутий шляхом проведення пластичної операції вартість якої становить 39 500,00 грн.. Проте, у позивача відсутні відповідні кошти на відновлення стану свого здоров"я. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в розмірі 5132,45 грн., оскільки вартість грошових коштів, які були втрачені позивачем у 2015 та 2016 роках була більшою за аналогічну вартість станом на сьогоднішній день. До того ж, вказує, що 14.02.2015 [PERSON] уклав з ТОВ «Спорт-Магія» договір №КДА 1396 про надання спортивно-оздоровчих послуг строком на 13 місяців. На виконання умов договору позивачем було сплачено 6 200,00 грн., однак останній був позбавлений можливості одержувати спортивно-оздоровчі послуги з 03.09.2015 до кінця строку дії договору, тобто більше 6,5 місяців, вартість яких пропорційно складає 3 100,00 грн. Позивач просить також стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 80000,00 грн., що пов"язано з причиненням тілесних ушкоджень та відновленням свого стану здоров"я, яке в свою чергу призвело до порушення звичного способу життя та значних зусиль, які позивач вимушений зробити для відновленням своїх порушених прав. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 30.10.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 30.10.2018 по справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, та як вбачається з матеріалів позовної заяви, останній просить справу слухати у його відсутність та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, виклик за його місцем перебування є неможливим, так-як поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою та повертаються у зворотному напрямку. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22.10.2018 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, та кримінальне провадження, внесене 21.10.2015 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12015110040002492 про обвинуваченню [PERSON] , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито (а.с. 15-16). Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22.10.2018 встановлено, що 03.09.2015 приблизного 00 год. 30 хв., [PERSON] , перебуваючи на проїжджій частині дороги, навпроти будинку № 3 по вул. Садова в смт. Гостомель Київської області, в ході словесного конфлікту, на грунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс два удари кулаками в область носа та два удари в область обличчя [PERSON] від яких останній втратив рівновагу та впав на землю. Після цього [PERSON] , усвідомлюючи та передбачаючи наслідки власних дій як суспільно-небезпечні, умисно наніс два удари ногами в область чола та верхніх і нижніх кінцівок [PERSON] , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, забійної рани чола, саден верхніх та нижніх кінцівок, саден та ран обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Згідно висновку Київського обласного бюро судово-медичної експертизи № 175/Е від 07.11.2017, при проведенні судово-медичної експертизи громадянина [PERSON] виявлені наступні тілесні ушкодження: перелому кісток носу, забійної рани чола, саден верхніх та нижніх кінцівок, саден та ран обличчя (а.с. 24-26). Згідно із ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишенобез розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. За нормою ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За даними виписки ДП «МНПО «Медбуд» ПАТ «ХК «Київміськбуд» із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) № 1925 від 05.09.2015, вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 03.09.2015 по 05.09.2015 із діагнозом: закритий перелом кісток носу зі зміщенням, рвано-забита рана лоба, садна, рани на обличчі, зокрема на кінцівках (а.с. 22-23). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував на лікуванні у наступні періоди з 03.09.2015 по 05.09.2015 - стаціонарне лікування згідно листка непрацездатності серії АГЧ № 715924; з 06.09.2015 по 07.09.2015 - стаціонарне лікування згідно листка непрацездатності серії АГЧ № 715924; з 08.09.2015 по 11.09.2015 - амбулаторне лікування згідно листка непрацездатності серії АГЧ № 715837; з 12.09.2015 по 18.09.2015 - амбулаторне лікування згідно листка непрацездатності серії АГЧ № 715837; з 19.09.2015 по 23.09.2015 - амбулаторне лікування згідно листка непрацездатності серії АГЧ № 715837; з 24.09.2015 по 25.09.2015 - амбулаторне лікування згідно листка непрацездатності серії АГЧ № 715837 (а.с.27). Витрати позивача на лікування внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень діями відповідача за 2015 рік становить 6430, 92 грн. та підтверджуються відповідними чеками,які містяться в матеріалах справи (а.с. 29, 31, 32). За даними виписки ДП «МНПО «Медбуд» ПАТ «ХК «Київміськбуд» із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1059 від 27.04.2016 та довідки ДП «МНПО «Медбуд» ПАТ «ХК «Київміськбуд» № 52 від 27.04.2016 вбачається, що [PERSON] знаходився у хірургічному відділенні та був непрацездатним з 26.04.2016 по 29.04.2016 (а.с. 33- 34, 35). Витрати позивача на лікування внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень діями відповідача за 2016 рік становить 7281,33 грн. та підтверджуються відповідними чеками,які містяться в матеріалах справи (а.с. 37, 38). А всього, позивачем понесено витрат на лікування 13 712,25 грн. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повно виклав обставини вчинення відповідачем кримінального правовопорушення, тілесні ушкодження, які він отримав внаслідок вказаної події, витрати які він поніс на відновлення свого стану здоров"я, а також моральні страждання, які зазнав внаслідок неправомірних дій відповідача. За приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За приписами ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 роз`яснюється про те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 ) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. В абз. 5 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 № 12 роз`яснюється про те, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Слід відмітити, що інститут звільнення від кримінальної відповідальності не здійснює декриміналізацію діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено. Відтак, звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинною. А визначені в КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими. За наведених умов, вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди у розмірі 13712,25 грн., завданої [PERSON] внаслідок вчинення відповідачем відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, є законними та обґрунтованими, оскільки позивачу дійсно завдано шкоду злочинними діями відповідача, що виразились у нанесенні легких тілесних ушкоджень та подальших витратах позивача на лікування, що підтверджені відповідними належними та допустимими доказами у справі. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача на свою користь витрат, понесених на спортивно - оздоровні послуги в розмірі 3100,00 грн., то суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи 14.02.2015 між [PERSON] та ТОВ «Спорт-Магія» було укладено договір № КДА 1396 про надання спортивно-оздоровчих послуг. Згідно з умовами вказаного договору [PERSON] набув право відвідувати спортивні заняття. Строк дії договору складав 13 місяців. Позивач зазначає, що ним на виконання умов договору було сплачено 6 200,00 грн., які за умовами договору (п. 5.4), поверненню не підлягають. У зв`язку з нанесенням тілесних ушкоджень [PERSON] було рекомендовано відмовитись від фізичних навантажень та останній був позбавлений можливості одержувати спортивно-оздоровчі послуги з 03.09.2015 до кінця строку дії договору, тобто більше 6,5 місяців. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до товарного чеку від 14.02.2015 позивачем було сплачено 1000,00 грн. та відповідно до товарного чеку від 12.03.2015 позивачем було сплачено 5200,00 грн. за договором № КДА 1396(а.с.42) З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача збитки, в розумінні ст. 22 ЦК України, в розмірі 3100,00 грн. (6200,00 грн. х 6,5/13 = 3100,00 грн.). Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача кошти на проведення пластичної операції у розмірі 39500,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до плану лікування Клініки лазерної медицини «Мед Сіті» вартість лікування (пластична операція) [PERSON] складає 39 500,00 грн.(а.с.39, 40). Разом з тим, позивачем не надано посилань на докази в підтвердження понесених витрат у розмірі 39500,00 грн. на таке оперативне втручання. Суд звертає увагу позивача на ту обставину, що останній не позбавлений права повторної вимоги до відповідача в цій частині на загальних підставах Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків у розмірі 5132,45 грн., суд також не знаходить підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відносини між [PERSON] та [PERSON] є деліктними, а не такими, що виникли із договору, а тому відповідно дані вимоги не підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить наступного висновку. Відповідно до положень ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що злочинні дії відповідача дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки права позивача були порушені і природньо, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог стосовно розміру шкоди заявленого до відшкодування, як завдання моральної шкоди, шляхом зменшення відповідної суми з 80000,00 грн. до 60000,00 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного, позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 704,80 грн. Крім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Виходячи з вищенаведеного, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial