Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, який в подальшому уточнила. Обґрунтовуючи позов, було зазначено, що позивач є інвалідом другої групи та звернувшись до лікара-терапевта КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 22» [PERSON]. з проханням надати медичну довідку для одержання путівка на санаторно-курортне лікування, однак їй було відмовлено у видачі довідки, у зв'язку з відмовою надати письмову згоду на обробку персональних даних. З даного приводу позивач звернулась до головного лікаря, яка їй повідомила, що для отримання довідки на санаторно-курортне лікування їй необхідно надати письмову згоду на обробку персональних даних. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2014 року зобов'язано КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 22№ вирішити питання щодо необхідності санаторно-курортного лікування позивача. Позивачка зазначає, що у зв'язку з відмовою довідки для санаторно-курортного лікування вона була позбавлена права на санаторно-курортне лікування, що в свою чергу завдало їй моральної шкоди, яка полягала в приниженні її, як особистості, людини, громадянина, перебуванні у тривожному стані, що призвело до підвищення артеріального тиску та загострення захворювань пов'язаних з органами дихання, які вона сама лікувала, оскільки відповідачі відмовлялись надати їй медичну допомогу, а також відмовляли у прийомі. Вважає вказані дії відповідачів неправомірними, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідачів морально шкоду у розмірі 30000,00 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідачів у судове засідання не заявився, надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, а також були надані заперечення, відповідно до яких було вказано, що позов є необґрунтованим, оскільки позивачем не надано належних доказів факту протиправних дій відповідачів. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, позивач є з 15.09.2003 року є інвалідом другої групи загального захворювання (а.с. 3) та, як встановлено постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2014 року, знаходиться на диспансерному обліку в КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 22» з діагнозом - бронхіальна астма, IV ступінь, персистуюча. ЛН ІІ ст. Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. Аортальний стеноз ІІ ст. СН ІІ А ст. Гіпертонична хвороба ІІ ступеню, 2 стадія, ризик помірний (а.с. 4-6). Як було встановлено постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.20144 року, що була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 року, 16.10.2013 року [PERSON] звернулась до лікара-терапевта дільничного першого терапевтичного відділення КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 22» [PERSON], з проханням видати довідку за формою № 070/о для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, однак у видачі вказаної довідки було відмовлено, у зв'язку з тим, що [PERSON] не надала письмової згоди на обробку її персональних даних за запропонованою формою (а.с. 4-6, 66-71). Вказаною постановою також встановлено, що згідно п.п. 2, 3 «Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 088/о "Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України № 110 від 14.02.2012 року, форма № 003-6/о заповнюється пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров'я та дає згоду на проведення йому діагностики та лікування, у разі необхідності на оперативне втручання та знеболення. Це здійснюється у присутності лікуючого лікаря даного закладу охорони здоров'я. Власноручно пацієнтом вказуються його прізвище, ім'я, по-батькові. Проведення лікарем діагностики пацієнта без надання згоди за формою первинної облікової документації є порушенням вимог ст. 43 З.У. «Основи законодавства України про охорону здоров'я» та наказу Міністерства охорони здоров'я України № 110 від 14.02.2012 року. А від так, в даному видку лікарі КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 22» діяли у відповідності до приписів чинного законодавства (а.с. 4-6). Відповідно до виписки із амбулаторної картки [PERSON], 04.02.2014 року останньою була надана згода на використання її персональних даних тільки для ведення амбулаторної кратки Ф № 025 (а.с. 43-46). Згідно вказаної виписки, 18.12.2014 року [PERSON] видана довідка для санаторно-курортного лікування. Як було зазначено позивачем, у зв'язку з відмовою у видачі довідки за формою № 070/о вона була позбавлена права на отримання путівок на санаторно-курортне лікування до санаторіїв «Токарі» строком заїзду з 05.12.2013 року та санаторію «Ветеран» у лютому 2014 році. Разом з тим, згідно листа Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Червонозаводського району Харківської міської ради від 25.03.2015 року, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні з 23.12.2008 року на забезпечення санаторно-курортного лікування захворювань органів дихання (а.с. 58-59). 15.11.2013 року управлінням було надіслано [PERSON] виклик щодо забезпечення її санаторно-курортною путівкою в санаторії «Токарі» в Сумській області строком заїзду з 05.12.2013 року, від якої [PERSON] відмовилась за сімейними обставинами, про що 03.12.2013 року надала письмові пояснення. 21.02.2014 року [PERSON] відмовилась від запропонованої путівки «Ветеран» у м. Алушта за станом здоров'я. Також, в зазначених письмових поясненнях [PERSON] повідомляла, що вона займається оформленням медичної довідки за формою 070/о, що необхідна для одержання путівки, так як термін попередньої довідки закінчився ще в 2009 році. Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідачі діяли у відповідності до діючого законодавства, а також встановлено, що [PERSON] не отримала путівки на санаторно-курортне лікування 15.11.2013 року за сімейними обставинами, а 21.02.2014 року за станом здоров'я. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, оскільки дії відповідача були правомірними, позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору та відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed