Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21.01.2020 між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 1 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 11.03.2020 кредитне зобов`язання відповідачем не виконується. Тому АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача за довіреністю подав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення про виклик відповідача до суду на вебпорталі судова влада України, в судове засідання повторно за невідомих суду причин не з`явилася. З огляду на викладене, суд, в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності та співставленні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Правилами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21.01.2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 1 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3договору, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до вказаної статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, передбаченому договором. Відповідач зобов`язався щомісячно до 25 числа сплачувати суму заборгованості. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами . Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /ст. 610 ЦК України/. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом /ст. 525 ЦК України/. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. /ч. 2 ст. 615 ЦК України/. Відповідно до п. 8.6 договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. (в еквіваленті 500,00 грн. за кредитними картками, відкритими у валюті USD) + 5% від суми позову. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 11.03.2020 має заборгованість - 32 075,72 грн., яка складається з наступного: 18 313,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8 550,94 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7 057,53 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.. 625 ЦК України; -4 938,74 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до п.6 Умов та правил надання банківських послуг: -250,00 - штраф (фіксована частина); -1 515,51 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив законні права та інтереси АТ КБ «ПРИВАТБАНК. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного Кодексу України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Сплата відповідачем неустойки (пені) у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання передбачена укладеним сторонами договору. Отже, сплата неустойки (пені) є обов`язком відповідача, визначеним ст.ст. 549, 611 ЦК України та договором від 21.01.2020. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність належними доказами пред`явленої до стягнення суми заборгованості в розмірі 30 310,21 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення штрафу (фіксована частина та процентна складова), то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, відтак, в частині стягнення штрафу слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сплачений ним судовий збір при зверненні до суду із даним позовом в розмірі 2 102,00 гривні 00 копійок, про що свідчить платіжне доручення від 16.03.2020 № BOJ66B2VZH .

Outcome: partial