Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинацентр» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві приватної власності належить автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 416 GDI» - спеціалізований вантажний фургон рефрижератор-В, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 31.05.2016 року о 14 год. 30 хв. на 75 км. автодороги «Житомир-Могилів-Подільський», водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], перед початком перестроювання та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення із причепом д.н.з. [NUMBER], автомобіля марки «Маn» д.н.зАВ8114АК, а також з автомобілем [NUMBER], та автомобілем [NUMBER], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 18.07.2016 року, яка набрала законної сили 29.07.2016 року, [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. У вказаному ДТП отримав пошкодження належний йому автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №272/6-16 від 08.07.2016 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», реєстраційний номер [NUMBER], становить 247 952,96 грн. На час скоєння [PERSON] вказаного ДТП, останній перебував у трудових відносинах з ТОВ «Долина-Центр», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі полісу, серія № АЕ/5560972 від 21.08.2015 року, виданого ПрАТ СК «Арсенал страхування». Тому він звернувся до ПрАТ СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування за заподіяну йому матеріальну шкоду завдану ДТП, яка сталася 31.05.2016 року. Листом від 09.08.2016 року ПрАТ СК «Арсенал Страхування» повідомило його, що ними було розглянута заява про виплату страхового відшкодування та уважно вивчені всі обставини страхового випадку, а саме ДТП яка сталася 31.05.2016 року, та прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування в сумі 49 000 грн. Проте, таким страховим відшкодуванням йому було відшкодовано лише частину завданої матеріальної шкоди. Розмір невідшкодованої шкоди становить 198 952 грн. 96 коп. Враховуючи, що [PERSON] на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з TOB «Долина-Центр» та виконував трудові обовязки на належному останньому автомобілі, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України звернувся в суд з даним позовом. 23.01.2017 року від представника позивача-адвоката [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з ТОВ «Долина-Центр» на користь [PERSON] 198952,96 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДПТ, 2000 грн. на відшкодування завданих матеріальних збитків у вигляді оплати вартості висновку експерта щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу та судовий збір. Позивач та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак від адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності [PERSON] Заяву про збільшення позовних вимог підтримує у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Долина-Центр»-[PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилась, згідно заяви просить справу розглянути за її відсутності в порядку письмового провадження, заперечує проти задоволення позовних вимог з мотивів, наведених у запереченні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача-Пелих І.Я., в судове засідання не зявився. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до вимогч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалав справи вбачається, що постановою Калинівського районного суду Вінницької області в справі №132/1842/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП, останнього було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) грн., в доход держави, за те, що 31.05.2016 року о 14 год. 30 хв. на 75 км. автодороги «Житомир- Могилів-Подільський», водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Фіат Добло» д.н.з. ВВ 6491СМ, перед початком перестроювання та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення із причепом д.н.з. [NUMBER], автомобіля [NUMBER], а також з автомобілем [NUMBER] та з автомобілем [NUMBER], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Дана постанова суду набрала законної сили 29.07.2016 року, тому зазначені обставини не потребують доказування. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 586905 [PERSON] є власником транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №272/6-16 від 08.07.2016 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», реєстраційний номер [NUMBER], становить 247 952,96 грн. На час скоєння [PERSON] вказаного ДТП, останній перебував у трудових відносинах з ТОВ «Долина-Центр», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі полісу, серія № АЕ/5560972 від 21.08.2015 року, виданого ПрАТ СК «Арсенал страхування». ПрАТ СК «Арсенал Страхування» виплатило [PERSON] страхове відшкодування страхового випадку, а саме ДТП, яка сталася 31.05.2016 року в сумі 49 000 грн. Проте, таким страховим відшкодуванням [PERSON] було відшкодовано лише частину завданої матеріальної шкоди. Розмір невідшкодованої шкоди становить 198 952 грн. 96 коп. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно договору оренди автомобіля від 30.01.2015 року, укладеного між ТОВ «Долина» ТД» та ТОВ «Долина центр», ТОВ «Долина» ТД» надала, а ТОВ «Долина центр» прийняло у платне користування автомобіль марки «Фіат Добло» д.н.з. ВВ 6491СМ. Термін оренди з 01.02.2015 року по 31.01.2018 року. Наказом ТОВ «Долина центр» №2 від 02.02.2015 року «Про призначення відповідальної особи» за менеджером з питань регіонального розвитку [PERSON] було закріплено автомобіль «Фіат Добло» д.н.з. ВВ 6491СМ та призначено його відповідальним за експлуатацію цього автомобіля виключно в робочий час. Наказом ТОВ «Долина центр» №2 від 19.01.2015 року «Про внесення змін до штатного розпису» у звязку з виробничою необхідністю та створення нових робочих місць було внесено зміни до штатного розпису з 01.02.2015 року та встановлено ненормований робочий час з встановленням доплати 7 (сім) відсотків від посадового окладу співробітникам, зокрема, менеджеру з питань регіонального розвитку. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними субєктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості субєктного складу відповідальних осіб (коли обовязок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого субєкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким субєктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким субєктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обовязок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Так, [PERSON] на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з TOB «Долина-Центр» та виконував трудові обовязки на належному останньому автомобілі марки «Фіат Добло» д.н.з. ВВ 6491СМ . Заперечення представника відповідача [PERSON] суд вважає безпідставними, оскільки останньою не було доведено факт використання [PERSON] автомобіля марки «Фіат Добло» д.н.з. ВВ 6491СМ у власних цілях та перебування останнього у відпустці без збереження заробітної плати, оскільки дані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: заявою [PERSON]Я про надання відпустки без збереження заробітної плати та наказом по підприємству. Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. Тобто, за змістом цієї норми, обовязок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них. Така правова позиція викладена у постанові Верховною суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108ЦС13. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до вимог ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, повязані із проведенням судових експертиз. Тому, враховуючи обставини справи та прийняте судом рішення, суд приходить до висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинацентр» на користь позивача [PERSON] понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору в розмірі 2009,53 грн. та 2000 грн. витрат, повязаних із проведенням судової експертизи. Крім того, представник позивача на момент подачі заяви про збільшення позовних вимог не оплатив їх судовим збором у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» . Тобто, представником позивача мав бути сплачений судовий збір за кожну з позовних вимог майнового характеру окремо, ставка якого відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 року за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640 грн. За таких обставин, при подачі заяви про збільшення позовних вимог, представник позивача повинен був сплатити судовий збір в розмірі 640 грн. Враховуючи, що сума недоплаченого судового збору становить 620 грн., суд вважає необхідним стягнути дану суму з [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved