Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], третя особа на стороні позивача без самостійних вимог Національний Банк Українита [PERSON], звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» та Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ», про захист прав споживача та визнання правочину недійсним. В своїй заяві посилався на те, 04.09.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Відповідач, Банк), з однієї сторони та [PERSON] (далі - Позивач, Позичальник) з іншої сторони, уклали кредитний договір № СVG0GА0000000032 (далі - кредитний договір) про надання Позивачу кредиту в сумі 20000 доларів США на споживчі цілі з кінцевим терміном погашення 18.09.2018 р. В п.8.1. кредитного договору сказано: «Банк зобов'язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 04.09.2008 р. по 04.09.2018 р. виключно у вигляді непонолюваної кредитної лінії у розмірі 20000,00 доларів США на наступні споживчі цілі, 600 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, а також в розмірі 154,15 доларів США на сплату страхових платежів по страхуванню майна на 1-й рік. 2569,20 дол. США на сплату страхових платежів у випадках передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, та 102,77 дол. США на сплату страхових платежів особистого страхування ...». На думку позивача, використання на території України іноземної валюти як засобу платежу, в разі, якщо ця валюта отримана за рахунок кредиту, є незаконним в будь-якому випадку. Надання кредитів в іноземній валюті одному резиденту України заздалегідь для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України, як в даному випадку, є дією, направленою на створення умов для правопорушення. Така дія суперечить ст. 68 Конституції України, яка зобов'язує кожного дотримуватися законів України, через що вона не може бути визнана законною. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: «Цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року N1023- XII "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року N 3161-ІУ). Законом України від 6 жовтня 1998 року N 161-ХІУ "Про оренду землі" (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року N 1211-IV) та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи». При аналізі наведених нижче фактів, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково слід взяти до у ваги, що відносини між Позивачем та Відповідачем регулюються, в тому числі ЗУ «Про захист прав споживачів». Тому розглядаючи даний спір, обов'язково слід враховувати, що у випадку колізії з іншими нормативно-правовими актами даний Закон має перевагу (ч.2 Прикінцевих положень ЗУ «Про захист прав споживачів»). Згідно даного договору Позичальник мав би отримати кредит згідно п.8.1. Кредитного договору загальний розмір кредиту складає 26083,73 доларів США зі сплатою 10,56 % річних. Коли виникли проблеми в правовідносинах з Банком, то він звернувся з вимогою повернути саме 73426,12 дол. США, але 3426,12 доларів США Позичальник не отримувала. Позичальник стверджує, що право власності на 23426,12 дол. США від Банку до нього не перейшло, валютний рахунок на який ці 23426,12 дол. США поступали на ім'я Позичальника не відкривався, заявки на конвертацію 23426,12 дол. США в грошову одиницю України Позичальник не подавав, заяви про перерахування цих коштів в оплату страхових платежів не подавалась. При оформленні кредитного договору Заявнику не надано примірники договору особистого страхування та договору страхування заставного майна, а тому Позичальнику стало не зрозуміло на яких підставах використано 2823,92 доларів США саме на сплату страхових платежів. Банк стверджує, що дані кошти використав саме на оплату страхових платежів ЗАТ «ІНГОССТРАХ», з яким укладено правочини особистого страхування та страхування майна, однак Позичальник не давав заявку на конвертацію валюти та не підписував платіжного доручення на перерахування коштів на особисте страхування та страхування предмету застави. По кредитному договору відповідач не надав копію письмового повідомлення про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Стаття 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить в собі перелік кредитних умов, які обов'язково повинно містити в собі письмове повідомлення спожива кредитодавцем перед укладанням договору про надання споживчого кредиту і не надає прав самостійно вибирати, про які кредитні умови попереджати споживача, а про які ні. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Така інформація позивачу до укладення ним спірних договорів не надавалась, примірник кредитного договору позивач отримав лише в день укладення договору та не мав змоги належним чином ознайомитись з його умовами. В порушення вказаних норм, відповідачем не надана позивачу інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту по спірним кредитним договорам, яка була необхідна позивачу, як споживачу, для прийняття ним виваженого та обґрунтованого рішення, що призвело до порушення його прав як споживача фінансових послуг. Відповідно до ч. 6 п. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», нечесною підприємницькою практикою вважається підприємницька практика, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно з ч. 6 п. 5 ст. 19 цього Закону, правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Позивач також посилався на п. 3.1, п. 3.3 Постанови НБУ № 168 та вважає, що в судовому засіданні слід дослідити факт переходу права власності валюти від Банку до Позичальника, оскільки такої передачі права власності на валюту не відбулось. У Позивача немає жодного документу (меморіального ордеру, заяви про видачу готівки, платіжного доручення), які б вказували про перехід права власності на 23426,12 дол. США від відповідача до Позивача. Позивач зверталась до Відповідача про надання інформації щодо отримання кредиту та розшифровки заборгованості, однак відповідь Відповідач не надав. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Для проведення операцій з кредитування банк повинен відкрити позичальнику один із наступних позичкових рахунків: простий (окремий) позичковий рахунок, спеціальний позичковий рахунок і поточний рахунок з правом на овердрафт. В даному випадку згідно п. 8.2. відкрито простий позичковий рахунок 29094059393250 Простий позичковий рахунок використовується в банківській практиці для відображення кредитних операцій як при видачі разової позики на цільову потребу, так і при наданні позик траншами в межах кредитної лінії. Кожна позика може бути видана лише за наявності документа, який містить дозвіл на її видачу. Операції з видачі кредиту здійснюються шляхом сплати грошово-розрахункових документів в даному випадку на оплату реконструкції нерухомості та сплату страхових платежів. Згідно п.1. 6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 N 22 Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. Також з п. 1.7. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Позивач ніяких розпоряджень, щодо оплати розмірі 20000,00 доларів США на наступні споживчі цілі, 600 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, а також у розмірі 154,15 доларів США на сплату страхових платежів по страхуванню майна на 1-й рік, 2569,20 дол. США на сплату страхових платежів у випадках передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, та 102,77 дол.США на сплату страхових платежів особистого страхування ... не давав. Щодо, нібито, отриманої готівки 28800,00 доларів США то цей факт отримання слід перевірити не тільки видатковим документом, але й проведенням його по бухгалтерському обліку. Спірний договір кредиту надає право Банку в односторонньому порядку змінити, розірвати або відмовитися від нього. Зокрема: Пункт 2.3.3 Договору, у передбачених ним випадках, надає Банку право а) вимагати дострокового проведення кредиту, б) розірвати договір в судовому порядку, в) здійснити одностороннє розірвання з надісланням Позичальнику повідомлення. При цьому в останній дії Договору, визначений Банком, Позичальник зобов'язаний повністю погасити кредит. Пункт 2.3.11 надає Банку право відмовити Позичальнику у видачі кредиту чи будь його частини у випадку відсутності вільних коштів. Пункт 2.3.12 надає Банку право зупинити видачу кредиту у випадку невиконання Позичальником будь-яких зобов'язань, передбачених договором (тобто, навіть найдрібніших порушень, оскільки мова про істотне порушення Договору тут не йдеться). Пункт 2.3.13 надає Банку право відмовитися від Договору у випадку будь-якого порушення Позичальником умов договору. На думку позивача, дані умови договору порушують чинне законодавство в наступному. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч. З ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими визнаються умови договору, які надають продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із спожива на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається (п.6). Пункти 2.3.9, 2.3.10 та 6.1 Договору містять дискримінаційні умови. За ними Банк отримує можливість передавати інформацію про Позичальника та розголошувати його заборгованість третім особам. Згідно ст. 1 ЗУ «Про захист від недобросовісної конкуренції», недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності. Згідно ст. 15-1 ЗУ «Про захист від недобросовісної конкуренції» поширені інформації, що вводить в оману, є повідомлення одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули зможуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання. Введення чи намагання ввести споживача в оману також є недобросовісною конкуренцією, оскільки ведення клієнта в оману та укладання з ним договору на умовах, що суперечать чинному законодавству, не відповідає жодним правилам та не є чесним звичаєм у підприємницькій практиці. Таким чином, укладання спірного Договору стало наслідком нечесної підприємницької практики зі сторони Банку, яка полягала також у вчиненні дій, які є проявом недобросовісної конкуренції (ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Крім того, в судовому засіданні Позивач була допитана як свідок по даній справі. При допиті [PERSON] вказала, що договір особистого страхування та договір страхування майна від 04.09.2008 р. нею не укладався, підписи в графі «Страхувальник» на договорах страхування не її. Позивач дізналася, що з її кредитного рахунку банк використав на страхові платежі 2823,92 доларів США, однак жодного документу, який би підтверджував конвертацію цих коштів в грошову одиницю гривню немає. На договорах страхування міститься лише ксерокопія печатки СК «Інгосстрах» та нерозбірлива ксерокопія підпису. Ніякої письмової згоди сторін з ним та СК «Ігосстрах» або ПАТ «ПриватБанк» на використання факсимільного відтворення підпису та печатки на договорах страхування немає. Згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України особа, яка укладає договір, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який зчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. При укладанні вище вказаних договорів Відповідач-2 не підтвердив повноваження голови правління більше того підпис факсимільна, печатка сканована. Просила ухвалити рішення, яким визнати дії Відповідача протиправними щодо надання кредиту Позивачу як резиденту України в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України. Визнати бездіяльність Відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, в даному випадку - за тим, щоб Позичальник використав отриману в нього валюту саме на розрахунки з іншими резидентами України. Визнати недійсним кредитний договір № СVG0GА0000000032 від 04 вересня 2008 року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] з моменту його підписання. Визнати недійсним договір особистого страхування між [PERSON] та ЗАТ СК «Інгосстрах» від 04 вересня 2008 року. Визнати недійсним договір страхування майна між [PERSON] та ЗАТ СК «Інгосстрах» від 04 вересня 2008 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві та будучи допитаною в якості свідка пояснила, що у 2008 році їй був потрібен кредит. Вона взяла його в доларах США тому, що нижчий відсоток 15%, а в гривні - 19-20%. Повертала кредит і відсотки в гривні. Договір страхування вона не підписувала. Страхові платежі, передбачені договором, не сплачувала. Перед укладенням кредитного договору інфляційний лист не отримувала. Заявку-анкету можливо заповнювала, але не пам'ятає. Договір особистого страхування та долучені до нього документи вона не підписувала. Документи «Інгострах» не підписувала. Чи підписувала графік погашення кредиту з Банком на момент укладення, не пам'ятає. По графіку було 394 дол. США з відсотковою ставкою 15%. Графік погашення існував. Про фінансовий інструмент їй нічого не відомо, також не відомо, що вона сплачувала крім 15% ще 4,2%. Вона виплатила 21 тис. дол. США з них тіла кредиту біля 2 тис. дол. США і залишок боргу становить приблизно 20 тис. дол. США. Якби їй з початку було відомо, що відсоток 19,2% і вона отримує в кредит не 20 тис. дол. США, а 36 тис. США, то кредитний договір не підписала би. Вона визнає, що у 2012 р. підписувала з Банком договір реструктуризації. Представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали пояснення позивача і просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, заявах про збільшення позовних вимог, зміну підстав позовних вимог та письмовому виступі у дебатах (Т. 1 а.с. 2-10, 95-104, 187-189; Т. 2 а.с. 32-50, 129-130, 139-140). Крім того, представник пояснив, що дійсно, [PERSON] зверталася за отриманням кредиту. Договір був наданий в день його підписання. В заяві-анкеті вказано про отримання лише 20 тис. дол. США і ніякі інструменти в сумі 600 дол. та 4,2% на обслуговування не зазначалися. Це є недобросовісною конкуренцією і введенням в оману. Договір страхування позивач не підписувала, а зобов'язана Банку відправити частину коштів на страхування. Згоди сторони щороку на пролонгацію договору страхування не було, навіть якби він і підписувався, то дійсний лише 1 рік, а платежі змінилися протягом часу дії кредитного договору. 21264 дол. - сплачено позичальником. 2874 дол. - сплачено тіло кредиту за період майже 6 років. Не було складено графік погашення, що є грубим порушенням укладення договору і лише при підписанні договору реструктуризації було складено графік погашення. В договорі мали бути вказані ануітентні платежі при умові 15% за 10 років. Позивач кожен місяць мала сплачувати 322, 68 дол. США або 1561,73 грн. Не було надано інформацію про сукупну вартість кредиту. Є явним обман споживача. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засіданні підтримав позицію позивача. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі (Т. 1 а.с. 150). Представник третьої особи на стороні позивача - Національного Банку України, в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, про поважність причин неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутності. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача не визнала і просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях на позов (Т. 1 а.с. 59-60, 87-88, 122-123; Т. 2 а.с. 79-86, 108-111), а також подала заяву (Т. 1 а.с. 91) про застосування строків позовної давності. На думку представника відповідачів вимоги ґрунтуються на помилкових судженнях позивача та є безпідставними, виходячи з наступного. Спірний Договір № CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 р., укладено в письмовій формі. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В кредитному договорі передбачено всі істотні умови, а саме: валюта кредиту, відсоткова ставка, комісія, щомісячний платіж, номер рахунку для зарахування коштів спрямованих на погашення кредитної заборгованості. [PERSON] підписала вказаний кредитний договір, а отже погодилася з усіма його умовами. Як вбачається зі змісту позовної заяви, Позивач до укладення договору була ознайомлена з умовами даного споживчого кредиту та всією необхідною інформацією про порядок його отримання, використання та обслуговування. Більше того, дана інформація в повному об'ємі викладена в тексті кредитного договору, з чим Позивач в повній мірі погодилася, особисто підписавши вказаний кредитний договір і на момент укладення даного договору не існувало ніяких інших умов, які б примусили Позивача підписати даний кредитний договір на вкрай невигідних для неї умовах. А отже, стверджувати про дискримінаційність пунктів кредитного договору є неможливим, оскільки позичальник погодилася з ними під час укладення. Позичальником [PERSON] отримано нарочно в касі банку суму кредиту в розмірі 20 000 дол., що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 04.09.2008 р. Що стосується суми в розмірі 3 426,12 дол. США, то вона розрахована на наступні цілі: 600,00 дол. США - сплата винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 154,15 дол. США - сплата страхового платежу страхування майна за договором страхування; 102,77 дол. США - сплата особистого страхування за договором особистого страхування; 2569,20 дол США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору. Нарахування відсотків здійснюється з суми 20856,92 дол. США, яка складається з наступного: - 20 000 дол. США. - на споживчі цілі; 154,15 дол. США - оплата страхового платежу за договором страхування майна; 102,77 дол. США - оплата страхового платежу за договором особистого страхування; 600,00 дол. США - винагорода за надання фінансового інструменту в момент видачі кредиту. П. 8.2 кредитного договору (абзац 2) передбачено, що позичальник доручає, без додаткового узгодження перераховує кредитні кошти: винагороду за надання фінансового інструменту Банку у розмірі 600,00 дол. США, на оплату страхових платежів у розмірі 256,92 дол. США на поточний рахунок СК «ІНГОССТРАХ». Вищевказані перерахування банком були здійснені. Сума коштів в розмірі 2 569,20 дол. США на руки позичальнику не видавалася, а розрахована на сплату чергових страхових платежів в порядку передбаченому п. 2.1.3., 2.2.7 кредитного договору. П.2.1.3. передбачено - позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Крім того, договором передбачено - перерахування кредитних коштів банк зобов'язується провадити у випадку не пред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. На виконання умов кредитного договору, банк у 2008 році перерахував суму страхових платежів на страхову компанію «ІНГОССТРАХ». У 2009, 2010-2013 р.р. перерахування необхідних сум страхових платежів здійснено також банком на страхову компанію «ІНГОССТАХ», оскільки позичальником не було надано платіжних документів про самостійну сплату страхових платежів на страхову компанію (докази перерахування банком страхових платежів надаються). Договори страхування, укладені з СК «ІНГОССТРАХ» діючі по теперішній час, оскільки після перерахунку ПриватБанком щорічно страхових платежів на страхову компанію, договори лонгуються ще на рік, що передбачено п. 10 договору страхуваня майна та п. 11 договору особистого страхування. Згідно п. 12.1 договорів страхування щорічна сума особистого страхування становить 485,07 грн. по особистій страховці і 727,61 грн. по страхуванню майна. У п. 12.5 договорів страхування вказано, що він набуває чинності з моменту надходження повної суми відповідної частки страхового платежу, зазначеного в п. 12.1 цього Договору за вказаними в п. 12.2. реквізитами. Відповідно до п.п. 2.1.3, 2.2.7, 8.1. кредитного договору [PERSON] не надаючи до Банку підтверджуючих документів про сплату чергового страхового платежу після першого року користування кредитом, автоматично відповідно до вказаних пунктів договору надала Банку право на здійснення сплати чергових страхових платежів самостійно (за позичальника). Такі операції проводяться один раз в рік (оскільки договір страхування діє один рік з пролонгацією на такий же термін). Зарезервована сума для сплати чергових страхових платежів розрахована на увесь строк дії кредитного договору, тобто до 04.09.2018р. Договори страхування між позивачем та ПАТ СК «ІНГОССТРАХ» укладено 04.09.2008 р. (з 04.09.2008р. по 04.09.2018р. включно) з щорічною подальшою лонгацією на один рік до повного погашення кредитної заборгованості (п.11 договорів страхування), при сплаті наступних страхових платежів даний договір пролонгується на такий же строк - до повного погашення кредитної заборгованості. Представник також пояснила, що згідно анкети позичальника сума кредиту визначена в доларах США. Заява на видачу готівки №1 підтверджує факт отримання [PERSON] грошей в касі банку. Фінансовий інструмент - це комісія банку за видачу кредиту. Перерахунок коштів підтверджується меморіальними ордерами, про яких сплачувались суми по страхуванню, попередньо конвертовані в гривню. Документів, які підтверджують конвертацію немає. 2800 - це рахунок з якого перераховувалися кошти «Інгостраху». Графік погашення кредиту міг не укладатися, оскільки п 8.1 передбачає конкретну суму 394,06 дол. США. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що 04.09.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, укладено кредитний договір № СVG0GА0000000032 про надання Банком кредиту в сумі 20000 доларів США на споживчі цілі з кінцевим терміном погашення 18.09.2018 р. (Т. 1 а.с. 11-13). В п. 8.1. кредитного договору сторони домовилися про те, що Банк зобов'язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 04.09.2008 р. по 04.09.2018 р. виключно у вигляді непонолюваної кредитної лінії у розмірі 20000,00 доларів США на наступні споживчі цілі, 600 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, а також в розмірі 154,15 доларів США на сплату страхових платежів по страхуванню майна на 1-й рік. 2569,20 дол. США на сплату страхових платежів у випадках передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, та 102,77 дол. США на сплату страхових платежів особистого страхування ...». 04.09.2008 р. [PERSON] в касі ПАТ КБ «ПриватБанк» отримала суму кредиту в розмірі 20000 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 04.09.2008 р. (Т. 1 а.с. 89). Право ПАТ КБ «ПриватБанк» на здійснення банківських операцій, в тому числі і операцій з валютними цінностями, підтверджується копіями банківської ліцензії, дозволу та додатку до дозволу, виданих Національним Банком України (Т. 1 а.с. 61-63). 13.12.2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, укладено Додаткову угоду до кредитного договору № СVG0GА0000000032 від 04.09.2008 р. (Т. 2 а.с. 102-103), невід'ємною частиною якого є Додаток 1 до додаткової угоди із встановленням графіку погашення кредиту (Т. 2 а.с. 104-105). Додатковою угодою від 13.12.2012 р. Сторони внесли зміни в існуючий кредитний договір № СVG0GА0000000032 від 04.09.2008 р., а саме виклали п. 8.1. в новій редакції (реструктуризація заборгованості), встановили новий графік погашення боргу (Додаток №1 до додаткової угоди), новий щомісячний платіж в розмірі - 449,89 дол. США, списано суму пені в розмірі 460,62 дол. США. Судом також досліджено договір особистого страхування CVG0LK0000000032 між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ» від 04 вересня 2008 року (Т. 1 а.с. 128, 155) і договір страхування майна CVG0LK0000000032 між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ» від 04 вересня 2008 року (Т. 1 а.с. 129, 158). Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 2563/2564/14-32 від 11.07.2014р., експертом встановлено наступне: 1. Підпис від імені [PERSON] в графах: «Страхувальник» з лицьової сторони та зворотної сторін в договорі особистого страхування CVG0LK0000000032 від 04.09.2008 року; «Страхувальник» в заяві про укладення договору особистого страхування (Додаток № 1 до договору особистого страхування CVG0LK0000000032 від 04.09.2008 року); підписи від імені [PERSON], що містяться нижче реквізитів страхувальника з лицьової сторони та в гарфі: «Страхувальник» зі зворотної сторони в договорі страхування майна CVG0LK0000000032 від 04.09.2008 року та в графі: «Страхувальник» в заяві про укладення договору страхування нерухомості (Додаток № 1 до договору страхування майна CVG0LK0000000032 від 04.09.2008 року); «Отримувач» в заяві на видачу готівки № 1 на загальну суму 20 000 долатів від 04.09.2008, виконані рукописним способом пишучими засобами, без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. 2. Підпис від імені [PERSON] в графах: «Страхувальник» з лицьової сторони та зворотної сторін в договорі особистого страхування CVG0LK0000000032 від 04.09.2008 року; «Страхувальник» в заяві про укладення договору особистого страхування (Додаток № 1 до договору особистого страхування CVG0LK0000000032 від 04.09.2008 року); підписи від імені [PERSON], що містяться нижче реквізитів страхувальника з лицьової сторони та в гарфі: «Страхувальник» зі зворотної сторони в договорі страхування майна CVG0LK0000000032 від 04.09.2008 року та в графі: «Страхувальник» в заяві про укладення договору страхування нерухомості (Додаток № 1 до договору страхування майна CVG0LK0000000032 від 04.09.2008 року), виконані не [PERSON], а іншою особою, з наслідуванням якомусь справжньому підпису [PERSON] 3. Встановити чи виконано підпис від імені [PERSON] в графі: «Отримувач» в заяві на видачу готівки № 1 на загальну суму 20 000 долатів від 04.09.2008, [PERSON] або іншою особою, не виявилось можливим з причин, наведених в п. 3 дослідницької частини Висновку (Т.1 а.с. 234-240). Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що «… не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача Статтею 203 ЦК України визначено, що « 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. … 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом». У відповідності до вимог ст. 205 ЦК України, яка регламентує форму правочину та способи волевиявлення, « 1. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом». Статтею 207 ЦК України визначено вимоги до письмової форми правочину, згідно яких « 2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою». Згідно вимог ст. 215 ЦК України, « 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)». Статтею 651 ЦК України, визначено наступні підстави для зміни або розірвання договору « 1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, « 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 3. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом». У відповідності до ст. 1057 ЦК України, « 1. Договором, виконання якого пов'язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом. 2. До комерційного кредиту застосовуються положення статей 1054-1056 цього Кодексу, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов'язання, і не суперечить суті такого зобов'язання». Згідно ст. 218 ЦК України, «Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків». Тобто, твердження позивача [PERSON] про те, що вона не отримувала суму кредиту, а сам договір укладений з порушенням вимог закону, не знайшли свого об'єктивного підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 59 ЦПК України, « 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування». У відповідності до ст. 60 ЦПК України, « 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. … 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». В той же час, представник відповідачів не довела суду належними доказами факт обізнаності позивача про наявність оспорюваних Договорів страхування починаючи з 04.09.2009 р., коли Банком вперше було проведено страхові відрахування на користь «ІНГОСТРАХ». Суд вважає, що про порушення свого права позивач дізналася після звернення з позовом до Банку про визнання правочину недійсним, тобто після 23.09.2013 р. (Т. 1 а.с. 2), оскільки таке твердження позивача об'єктивно підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи . Згідно ст. 257 ЦК України, « 1. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки». Відповідно до ст. 261 ЦК України, «Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила». Суд вважає встановлені обставини справи доведеними належними та допустимими доказами. З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що оспорюваний позивачем кредитний договір № СVG0GА0000000032 від 04.09.2008 р. вчинений у формі, встановленій законом. За своїм змістом не суперечать Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. В результаті укладення договору настали реальні правові наслідки. Разом з тим, оспорювані Договори особистого страхування CVG0LK0000000032 від 04.09.2008 р. і страхування майна CVG0LK0000000032 від 04.09.2008 р. між [PERSON] та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ», вчинені з порушенням вимог до письмової форми правочину, встановленої законом, оскільки не були підписані [PERSON], а відтак не відображали волевиявлення позивача та не відповідали її внутрішній волі. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Висновок суду ґрунтується на усних поясненнях сторін та всіх наявних в справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка. Таким чином, суд вважає за необхідне позов [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], задовольнити частково. Визнати недійсним договір особистого страхування CVG0LK0000000032 між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ» від 04 вересня 2008 року. Визнати недійсним договір страхування майна CVG0LK0000000032 між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ» від 04 вересня 2008 року. В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ» на користь Держави 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial