Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користуванням житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок в с. Кунин по вул. Б.Хмельницького який набула в порядку спадкування після смерті [PERSON] за заповітом на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.10.2013 року виданого Жовківською державною нотаріальною конторою. Право власності на будинок зареєстровано на ім'я позивача, що стверджено витягом з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності. Зазначає, що проживає та зареєстрована в будинку разом з своїм неповнолітнім сином [PERSON], 2007 р.н. В будинку також значаться зареєстрованими [PERSON] та її син [PERSON], [PERSON], [PERSON], але не проживають в будинку понад сім років. Вказує, що відповідачі жодного договору найму з нею не укладали. Більше того, відповідачі не є і членами її сім'ї, а тому вважає, що втратили право користування житлом. Просить позов задоволити. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, позов просить задоволити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомили і від них не надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок в с. Кунин по вул. Б.Хмельницького який вона набула в порядку спадкування після смерті [PERSON] за заповітом на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.10.2013 року виданого Жовківською державною нотаріальною конторою. Право власності на будинок зареєстровано на ім'я позивача, що стверджено витягом з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності. З матеріалів справи вбачається, що позивач проживає та зареєстрована в будинку разом з своїм неповнолітнім сином [PERSON], 2007 р.н. В будинку також значаться зареєстрованими [PERSON] та її син [PERSON], [PERSON], [PERSON], але не проживають в будинку понад сім років. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі по справі, зареєстровані в будинку, але фактично не проживають у вказаному будинку з 2007 року і по теперішній час. Ці факти підтверджуються відповідними актами обстеження матеріально-побутових умов. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи із змісту норм ст. 71,72 ЖК України, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. А від так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації понад 1 рік. Отже, судом встановлено факт відсутності відповідачі у будинку понад 1 рік без поважних причин. Враховуючи вищенаведені обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] є підставними і підлягають до задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved