Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що він, [PERSON], є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS]. Згідно договору дарування 1/3 частина даної квартири належить [PERSON]. Відповідно до Акту депутата у даній квартирі [ADDRESS] проживає він. Однак, відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично з дня реєстрації та по даний час в зазначеній квартирі не проживав та не з'являвся. Відповідач, який не проживає за адресою [INFO] втратив право на користування квартирою внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Позивач вказує, що оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються його права, тому він змушений звернутися за захистом до суду. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку в його квартирі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, також пояснив, що відповідачка ніколи не проживала у квартирі, прописка їй потрібна була для медичного обслуговування , просив позов задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. В зв'язку із цим суд, заслухавши думку позивача та третьої особи, які не заперечували проти розгляду справи у відсутності відповідача та не заперечувала проти заочного розгляду справи, вважав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], третьої особи - [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 01 лютого 1994 року, виданого органом приватизації ЮА-45/П-66 згідно з розпорядженням від 01 лютого 1994 року № 5 квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Встановлено, що [INFO] року [PERSON] померла. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 2016 року, виданого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавель А.М., реєстровий № 2-2846, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла [INFO] року є її син [PERSON]; спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] Згідно Договору дарування 1/3 частки квартири від 29 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копиловою В.В., зареєстровано в реєстрі за № 1330 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 1/3 частину квартири [ADDRESS] Встановлено, що заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2014 року у справі № 367/3419/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням та вселення позов задоволено, встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] виділено [PERSON] в користування жилу кімнату площею 12,1 кв. м. з лоджією 2,0 кв. м., а [PERSON] виділено в користування жилі кімнати № 3 площею 18,2 кв. м. та № 5 площею 11,7 кв. м., залишено підсобні приміщення № 1 коридор площею 9,5 кв. м., № 2 кухню площею 14,1 кв. м., № 7 ванну площею 2,8 кв. м., № 6 туалет площею 1,6 кв. м. в загальному спільному користуванні [PERSON] та [PERSON]; зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні 1/3 частиною квартири [ADDRESS]; вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Дане рішення набрало законної сили. Цим рішенням суду встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] іншим співвласником 2/3 частин даної квартири є [PERSON] Встановлено, що згідно довідки форми 3, виданої 23.01.2017 року за № 121 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Згідно Акту перевірки житлових умов від 10 січня 2017 року, складеного депутатом Коцюбинської селищної ради [PERSON] комісія встановила, що заявник [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS], зі слів заявника [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивача [PERSON], третьої особи - [PERSON], матеріалами справи. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі з моменту реєстрації та по даний час, доказів того, що позивачем чиняться перешкоди відповідачу у проживанні в даній квартирі суду не надано, тому суд вважає, що з підстав ст. 405 ЦК України можливо визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] і позовні вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку в спірній квартирі, суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Разом із цим, частиною 2 ст. 7 даного закону визначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження тих обставин, що він з дотриманням вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" звертався до відповідного органу реєстрації із заявою про зняття [PERSON] з реєстрації у квартирі [ADDRESS] та йому було у цьому відмовлено, суд не вбачає підстав для задоволення даних позовних вимог. Таким чином, суд задовольняє заявлений позов частково. На підставі ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial