Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право на відчуження у відповідачки [PERSON] частини земельної ділянки площею 0,513 кв.м, на якій розташована її споруда- літня кухня. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги і в обгрунтування їх пояснила, що в 1973 році вона та її чоловік вирішили побудувати на своїй земельній ділянці літню кухню. Суміжна земельна ділянка належала її матері і оскільки земельні ділянки не були розмежовані, літня кухня була побудована на межі земельних ділянок і відповідно одна частина знаходилася на її земельній ділянці , а інша на земельній ділянці матері. В 1995 році були приватизовані земельні ділянки , як її так і матері. При виготовлені державних актів була допущена помилка, а саме частина земельної ділянки на якій була розташована частина її літньої відійшла до земельної діялнки її матері, хоча в технічному паспорті на житловий будинок виданий Генічеським БТІ літні кухні відокремлені. Після смерті матері вона успадкувала майно матері на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та на земельну ділянку. Питання користування земельною ділянкою, на якій була розташована частина її літньої кухні не виникало, оскільки вона являлася єдиним власником як домоволодіння, так і земельної ділянки.В 2005 році вона продала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які належали раніше її матері, а також земельну ділянку відповідачці [PERSON] На час укладення договору купівлі продажу між нею і відповідачкою було досягнуто угоди, що вона буде користуватися частиною земельної ділянки, на якій розташована частина її літньої кухні. Коли вона звернулася до відділу земельних ресурсів, щоб оформити свою земельну ділянку, то вияснилося, що відповідачка [PERSON] вже оформила дану частину земельної ділянки без погодження зовнішніх меж земельної ділянки і не згідно технічної документації, якою відображено розташування будівель, які належать їй.Дане питання вона намагалася вирішити за згодою сторін, однак відповідачка відмовляється це зробити, тому звернулася до суду з позовом для вирішення даного питання в судовому порядку. Відповідача [PERSON] пред"явлені позовні вимоги не визнала, заперечувала у задоволенні позову, свої заперечення обгрунтувала наступним, що за сумісною згодою з позивачкою 29 серпня 2005 року, вона відповідно до договору купівлі продажу придбала у позивачки житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,2351 га за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно державного акту на право приватної власності на землю, який був виданий попередній власниці [PERSON], яка являлася матір"ю позивачки земельна ділянка мала прямокутну форму. Після придбання вона отримала новий державний акт, який має такуж форму.Дійсно на момент укладення договору купівлі-продажу нею з позивачкою обговорювалось питання стосовно надання нею можливості безперешкодного користування літньою кухнею, частина якої знаходиться на земельній ділянці, яку вона придбала, та право користування даною земельною ділянкою, на якій знаходиться літня позивачки . Питання про відчуження даної земельної ділянки на той момент позивачкою [PERSON] не ставилося, хоча на момент продажу земельної ділянки, позивачки могла це зробити і не продати їй цю частину земельної ділянки, на якій знаходиться частина її літньої кухні.Протягом десяти років така домовленність нею виконується, однак після спливу десяти років позивачка стала вимагати від неї, щоб вона віддала у власність цю частину земельної ділянки, шляхом безкоштовного відчуження на її користь.Дані вимоги позивачки вважає незаконними і безпідставними.Відповідно до ст.41 Конституції України, примусове відчуження об"єктів права власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.Дане відчуження з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.Такі умови відсутні. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази надані сторонами вважає встановленими наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності виданого 10.06.1988 року на підставі рішення Генічеської районної ради від 01.09.1987 року. Також вона була власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 2351 кв.м. за адресою [ADDRESS]. Раніше дане домоволодіння і земельна ділянка за даною адресою належала [PERSON], яка являється матір"ю позивачки. 29.08.2005 року позивачка [PERSON] продала відповідачці [PERSON] земельну ділянку площею 0,2351 га, яка розташована в [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідно до умов договору купівлі-продажу, який був укладений між позивачкою і відповідачкою цільове призначення земельної діялнки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка площею 0,2351 га належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Стрілківською сільською радою 23.09.2004 року. Власник даної земельної ділянки, яким після укладення договору купівлі-продажу стала [PERSON] має право самостійно господарювати на земельній ділянці, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, у спадщину, споруджувати будівлі. Проводити добудови і інше. Відчуження земельної ділянки площею 0,2351 га [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] було належним чином оформлено і зареєстровано, що підтверджується витягом із державного реєстру правочинів від 29.08.2005 року. Право власності відповідачки на земельну ділянку площею 0,2351 га, яка розташована в [ADDRESS] підтверджується державним актом серії [NUMBER], копія якого долучена до матеріалів справи відповідачкою [PERSON] Відповідно до плану меж земельної ділянки форма земельної ділянки має примокутну форму і такуж мала відповідно до державного акту на право приватної власності виданого [PERSON] Фактично судом встановлено, що позивачка [PERSON] продала відповідачці частину земельної ділянки на яку вона на даний час претендує добровільно і погодилась, щоб власником цієї частини земельної ділянки була [PERSON] Заперечення позивачки [PERSON], що вона не продавала спірну частину земельної ділянки, на якій розташована частина її літньої кухні, повністю спростовується доказами відповідачки. Дані обставини також підтверджується тим фактом, що на момент укладення договору купівлі-продажу позивачка знала, що продала спірну частину земельної ділянки відповідачки, що підтверджується досягнутою згодою позивачки і відповідачки тільки на користування даною спірною частиною земельної ділянка, на якій розташована частина її літньої кухні. Позивачка [PERSON], ще в 2005 році могла ставити питання відчуження у спосіб передбачений законом частини земельної ділянки, на якій знаходиться її частина літньої кухні, однак цього не зробила. На даний час в позовній заяві до суду позивачка ставить питання про визнання права за нею на відчуження частини земельною ділянки, площею 0,513 кв.м однак не вказує, в якій спосіб. У відповідності до ст.ст.78,79,81 ЗК України право власності на землю-це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Земельна ділянка- це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Згідно ст.140 ЗК України передбачено підстави припинення права власності, одними із яких являється добровільна відмова власника від права на земельну ділянку, віджучення земельної ділянки за рішенням власника.Статтею 152 ЗК України передбачено способи захисту пправ на земельні ділянки.Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання пправ, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів самоврядування та інших ,передбачених законом способів. У відповідності до ст.153 ЗК України передбачено гарантії права власності на земельну ділянку, а саме власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків,передбачених цим Кодексом та іншими законами України. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що позивачка в судовому засіданні не довела ,яким способом слід позбавити право власності [PERSON] на частину земельної ділянки, на якій розташована літня кухні позивачки, та передати у власність [PERSON], тому позовні вимоги позивачки на думку суду є неогрунтованими та незаконними, а тому заявлений позов не підялгає задоволенню

Outcome: dismissed