Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул. Обгрунтовує позов тим, що з 2009 року працювала на посаді музейного доглядача картин в Львівській національній галереї мистецтв ім.Бориса Григоровича Возницького. 27 вересня 2017 року вона написала заяву про звільнення її з посади за угодою сторін. Через декілька хвилин після написання заяви вона усвідомила відсутність свого волевиявлення щодо звільнення з роботи з власної ініціативи і намагалась відкликати заяву, однак її усне прохання керівництвом проігноровано. 29 вересня 2017 року позивач подала заяву щодо відкликання своєї попередньої заяви про звільнення з 27 вересня 2017 року, мотивуючи написання такої чиненням психологічного тиску з боку керівництва. 05 жовтня 2017 року отримала поштове повідомлення, згідно якого дізналась, що наказом Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького від 27.09.2017 № 346 її звільнено з займаної посади з 27 вересня 2017 року на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Вважає, що її звільнення з роботи є незаконним та проведено з порушенням норм трудового законодавства, оскільки позивач не бажала звільнятись з роботи за угодою сторін, що підтверджується її заявою про відкликання заяви про звільнення. Просить скасувати наказ про звільнення, поновити її на посаді доглядача картин та стягнути середньомісячну заробітну плату за вимушений прогул. Ухвалою суду від 27.11.2017 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Позивач, будучи допитаною в якості свідка, в судовому засіданні показала, що з 2009 року працювала на посаді доглядача картин в Львівській національній галереї мистецтв ім.Бориса Григоровича Возницького. 24 вересня 2017 року вона залишила своє робоче місце і у ввіреному її залі всі експонати виставки знаходились на місцях. Наступного дня завідувач відділу [PERSON] при відкритті залу виявив нестачу 5 елементів одного із експонатів виставки. Дізнавшись про зникнення деяких елементів виставки вона разом з іншими доглядачами 27.09.2017 намагалась пояснити свою непричетність до зникнення, намагалась відшкодувати вартість втрачених експонатів. Вважає зникнення цих предметів штучним, спрямованим лише на звільнення, в тому числі її. Зазначила, що на неї чинився психологічний тиск і залікування, тому вона погодилась написати заяву про звільнення за згодою сторін. Після написання заяви вона відразу усвідомила про свою помилку, тому того ж дня вона намагалась усно відкликати свою заяву. Не отримавши позитивного результату, вона 28 вересня 2017 року письмово відкликала свою заяву про звільнення. Вважає звільнення незаконним, таким, що відбулось із грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки письмово звернулась до генерального директора із заявою про анулювання даної домовленості, волевиявлення її про припинення трудового договору було відсутнє, а заява написана нею під психологічним тиском з боку завідуючого [PERSON], який створив їй неможливі умови для виконання обов'язків відповідно до трудового договору. Просить врахувати, що була уважною при виконанні своїх функціональних обов'язків музейного доглядача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] ( згідно довіреності від 20.12.2017) позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити, оскільки на позивача протягом 2 днів чинився тиск, в музеї мало місце залякування позивача, існувало упереджене ставлення з боку керівництва до підлеглих, позивач не усвідомлювала значення своїх дій внаслідок тиску і тому написала заяву про звільнення. Вважає, що в музеї мала місце імітація зникнення незначних елементів виставки. Представник відповідача Лесь І.О. (згідно довіреності від 11.08.2017) в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що при демонтажі виставки проекту Спілки митців Данського народного мистецтва "Поміж нами" виявлено нестачу 5 елементів одного із експонатів у виставковому залі. Вказав, що проводилось розслідування зникнення експонатів виставки, про що відбирались пояснення доглядачів, складений акт, проводились перемовини з організатором виставки. Після подібного випадку між [PERSON] та генеральним директором Возняком Т.С. досягнута домовленість про звільнення за згодою сторін. Зазначає, що відсутні підстави для анулювання домовленості, оскільки в даній ситуації є лише відкликання заяви про звільнення з боку позивача і відсутня на це згода з боку керівника. Заперечив здійснення на позивача тиску з боку керівника. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та надуманістю. Заслухавши поянення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що з 2009 року позивачка працювала на посаді доглядача картин Львівської національної галереї мистецтв ім.Бориса Григоровича Возницького. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 27.09.2017 подала генеральному директору Львівської національної галереї мистецтв ім.Бориса Григоровича Возницького Возняку Т.С. заяву, в якій просила звільнити її із займаної посади 27.09.2017 за згодою сторін. (а.с.29). Вказаний текст заяви, резолюція генерального директора Возняка Т.С. від 27.09.2017 свідчать про те, що мова йшла про звільнення позивача саме за п.1 ст.36 КЗпП України. З'ясовано, що наказом № 346 від 27.09.2017 Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г.Возницького [PERSON] звільнена з посади за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Встановлено, що 29 вересня 2017 року позивачка подала заяву щодо відкликання своєї попередньої заяви про звільнення з 27 вересня 2017 року, оскільки така написана під психологічним тиском керівництва. Згідно ч.2 ст.2 КзПП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України). Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу. Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15.10.2003, справа № 6-1637кс02). Така ж правова позиція висловлена в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.10.2008, справа № 6-15298ск08. З урахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 8 Постанови від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", визначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є, по-перше, самостійне волевиявлення працівника про припинення трудового договору, та, по - друге, узгодження сторонами підстав та строку припинення договору. Із тексту написаної [PERSON] заяви про звільнення, вбачається, що вона просить звільнити її з посади 27.09.2017 за угодою сторін, наявна дата 27.09.2017 та підпис позивача. В той же час, враховуючи наявність дати написання заяви [PERSON] 27.09.2017, резолюції про відсутність заперечень [PERSON] 27.09.2017, дату накладеної резолюції генерального директора про підготовку наказу 27.09.2017, суд прийшов до висновку про наявність домовленості сторін щодо припинення трудових відносин саме з 27.09.2017. При цьому, угода на припинення трудових відносин, волевиявлення сторін, їх дій на досягнення цієї мети виражені в заяві позивача на звільнення за угодою сторін та резолюцією керівника юридичної особи, якою погоджена заява. Сукупність цих активних дій сторін спору свідчить про досягнення домовленості між сторонами щодо дати і умов звільнення. Як встановлено, в даному спорі мало місце припинення трудового договору за угодою сторін, що на відміну від звільнення за власним бажанням виключає можливість відкликання працівником своєї заяви (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.02.2004). Доводи представника позивача та позивача на написання заяви під впливом психологічного тиску з боку керівництва, на імітацію зникнення експонатів, причетність до їх зникнення завідувача відділу не заслуговують на увагу суду, є непереконливими, нелогічними, не доведеними, а покликання на неознайомлення з наказом про звільнення, неотримання трудової книжки не є доказом протиправності і відсутності згоди сторін для звільнення за згодою сторін. В силу приписів ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав а обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу № 346 від 27.09.2017 про звільнення позивача за згодою сторін. Що стосується решти позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, такі не підлягають до задоволення, оскільки лише в разі прийняття рішення про поновлення на посаді та скасування оскаржуваного наказу, суд стягує з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Враховуючи наведене, суд в задоволенні позову відмовляє за безпідставністю. На підставі ст.ст. 36, 232, 233, 235 КЗпП України,

Outcome: dismissed