Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 30 010 грн. 44 коп. 15 вересня 2015 року представником позивача подано суду заяву про зменшення позовних вимог, за змістом якої позивач просить стягнути в солідарному порядку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 10 076 грн. 68 коп. за період з 01 травня 2010 року по 01 червня 2015 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення в мотивів викладених в позовній заяві та письмових поясненнях. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково в межах строку позовної давності, надав суду письмові заперечення та письмові пояснення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача та доводи представника відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачами-відповідачами зобовязання по оплаті наданих послуг теплопостачання. Як вбачається із довідки № 02-02/6032 про склад сімї, що була витребувана у КП «ЄРЦ», в квартирі № 102 будинку № 44, корпус № 4, по вулиці Г. Хоткевича в м. Івано-Франківську зареєстровано троє чоловік: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зареєстрований (а.с.91). Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, позивач надавав послуги теплопостачання відповідачам-споживачам, які проживають в квартирі № 102 будинку № 44, корпус № 4 по вулиці Г. Хоткевича в м. Івано-Франківську. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. В силу дії п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" власники квартир багатоквартирних будинків зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Нарахування по оплаті наданих послуг позивачем проводились у відповідності до п. 17 вище зазначених правил, за змістом якого вартість послуг опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження вартості теплової енергії за 1 м. кв. квартири на її загальну площу, гарячого водопостачання - згідно кількості осіб зареєстрованих у квартирі та вартості 1 м. куб. гарячої води, а при наявності приладу обліку згідно з його показниками. Представник відповідачки у своїх запереченнях вказує, що нарахування по гарячій воді проводилось неправильно, бо [PERSON] не зареєстрований у квартирі. Однак, про те, що [PERSON] не був зареєстрований у квартирі позивача було повідомлено аж 18 лютого 2016 року, що підтверджується копією заяви відповідачки [PERSON] (а.с.92). [PERSON] хоч і не зареєстрований у квартирі, однак до цього часу є уповноваженим власником квартири та основним квартиронаймачем. Про зняття з реєстрації [PERSON] позивач не був повідомлений. Щодо тверджень представника відповідача про те, що з квітня 2012 року послуги теплопостачання в будинок відповідачів надає Станіславська теплоенергетична компанія, а не позивач, тому відповідач фактично сплатив суму в розмірі 50 грн. в серпні 2013 року СТЕК є безпідставними, оскільки доказів того, що 50 грн. було сплачено на рахунок СТЕК представником відповідача суду не надано. Представник відповідача вказує, що квартира № 102 будинку № 44, корпус № 4, по вулиці Г. Хоткевича в м. Івано-Франківську була відключена від системи теплопостачання, що на його думку є підставою для припинення нарахування та сплати заборгованості. Однак суд вважає дані твердження помилковими та такими, що не ґрунтуються на законі, так як нарахування за послуги теплопостачання у такому разі припиняються не з моменту фактичного відключення, згідно актів, а з моменту рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Такого рішення відповідачами суду не надано. Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року №1268, в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Відповідно до п. 25 зазначених Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 6 листопада 2007 року № 169), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 26 вересня 2012 року у справі №6-96 цс12. Також відповідачами заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Загальна позовна давність, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оплата за послуги теплопостачання повинна проводитись щомісяця, тобто у випадку не проведення опдати хоча б за один місяць позивач вже міг знати, що його право порушено. За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі предявлення особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. 25 червня 2010 року позивач звертався із позовом до суду про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 19 933 грн. 76 коп. (а.с.17). Рішенням суду від лютого 2011 року позов задоволено стягнуто заборгованість в розмірі 19 933 грн. 76 коп. станом на 01 травня 2010 року (а.с.19). На даний час заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Також в лютому 2015 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання. Ухвалою суду від 15 травня 2015 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу відмовлено (а.с.3). Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Отже, в межах строку позовної давності знаходиться період за який позивач просить стягнути заборгованість з 01 лютого 2012 року по 01 червня 2015 року. Але, відповідачем в серпні 2013 року було сплачено 50 грн. за гарячу воду, хоча позивачем в цей час вже не надавались відповідачам послуги з гарячого водопостачання та нарахування не проводились. Суд вважає сплату відповідачем 50 грн. визнанням боргу та перериванням строку позовної давності враховуючи ч. 1 ст. 264 ЦК України, відповідно до якої: перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Отже, в межах строку позовної давності знаходиться період з 01 серпня 2010 року по 01 червня 2015 року та розмір заборгованості відповідно до розрахунку позивача, який надано до пояснень від 12 квітня 2016 року 9 827 грн. 29 коп. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону, в даному випадку - Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005 року, Закону України "Про житлово-комунальні послуги". З огляду на викладене, суд приходить до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №-630 від 21.07.2005 року, ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 261, 264, 526 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial