Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсними електронних торгів, скасування протоколу електронних торгів та акта реалізації предмета іпотеки посилаючись на те, що 22.09.2005 року між позивачем та АПП «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений кредитний договір та надано позивачу не відновлювальна кредитна лінія з лімітом 19 300 доларів США до 22.09.2025 року. Згідно договору купівлі-продажу від 22 вересня 2005 року він набув право власності на кв. [ADDRESS] . У цей же день дана квартира згідно договору іпотеки передана для забезпечення позивачем зобов`язань по кредитному договору. Рішенням Зіньківського райсуду Полтавської області з позивача та поручителів стягнута заборгованість по кредитному договору в розмірі 416 979.02 грн. Виконавчий лист знаходиться на виконанні у приватного виконавця Скрипник В.Л., який звернув стягнення на дану квартиру. За результатами проведення електронних торгів, що проводились ДП «Сетам» , переможцем торгів визнано відповідача [PERSON] Продаж предмета іпотеки здійснений всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Дана квартира є єдиним житлом позивача, придбана за кредитні кошти, а тому не підлягала примусовій реалізації. Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та пояснив, що він не підписував погодження вартості реалізації квартири. З цих підстав він звернувся до поліції щодо порушення кримінального провадження. Квартира є його єдиним постійним житлом, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що спірна квартира не є постійним місцем проживання позивача та він в судовому засіданні підтвердив, що зареєструвався у цій квартирі з метою уникнення її реалізації. Дії виконавця у виконавчому провадженні не стосується правил проведення електронних торгів та мають окремий спосіб оскарження. Надала письмовий відзив, який підтримала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з участю в іншому судовому засіданні. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача - державного підприємства «Сетам» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, суду надано заяву про розгляд справи в його відсутність. На адресу надійшов відзив, в якому представник відповідача не визнає позовні вимоги. ДП «Сетам» не уповноважений перевіряти законність дій приватного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації , зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд,заслухавши пояснення позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Карнарук Н.В. від 22 вересня 2005 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Згідно договору іпотеки № 014/0040/74/31293 від 22 вересня 2005 року , який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Карнарук Н.В. , цей договір забезпечує вимогу АППБ «Аваль», що випливає з кредитного договору № 014/0040/74/31293 від 22 вересня 2005 року, укладеного між банком та [PERSON] . Предметом іпотеки є нерухоме майно: кв. [ADDRESS] , заставна вартість визначена в сумі 115 400 грн. 04 вересня 2008 року укладений додатковий договір № 2 до договору іпотеки, відповідно до якого заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 223 702 грн. Зіньківським районним судом Полтавської області виданий виконавчий лист про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» достроково, заборгованість за кредитним договором № 014/0040/74/31293 від 22.09.2005 року в сумі 416 979 грн. 02 коп. Стягувач звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження до приватного виконавця Полтавського виконавчого округу Скрипник В.Л., в якій просив звернутися стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності [PERSON] 21 листопада 2018 року згідно постанов ВП № 57738909 відкрито виконавче провадження, накладено арешт на майно боржника - позивача по справі, постановами від 26.11. 2018 року та від 15.02.2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника. Протягом грудня 2018 року - березня 2019 року приватним виконавцем здійснювались виходи за адресою [ADDRESS] з метою перевірки майнового стану боржника, проте доступу до квартири надано не було, також встановлено, що [PERSON] в даній квартирі не проживає. Згідно довідки виданої КП «ЖЕО №» від 03 січня 2019 року будь-яка особа за адресою [ADDRESS] не зареєстрована. 22 квітня 2019 року приватним виконавцем за участі позивача та понятих складений акт, відповідно до якого встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення. Зі слів боржника встановлено, що кв. [ADDRESS] не використовується ним як постійне місце проживання чи перебування. Крім того, боржник не заперечує проти реалізації вищевказаної квартири в межах виконавчого провадження № 57738909 ( а.с.84). Згідно повідомлення приватного державного виконавця № 2371 від 20.05.2019 року , 17 травня 2019 року надійшов звіт про визначення вартості майна [PERSON] , а саме однокімнатної квартири [ADDRESS] , ринкова вартість без ПДВ - 253 000 грн, де міститься запис про отримання повідомлення 20.05.2019 року [PERSON] та відсутність заперечень проти реалізації квартири за початковою ціною 253 000 грн ( а.с.108). 05 червня 2019 року приватним виконавцем надана до ДП «Сетам» заявка на реалізацію арештованого майна ВП № 57738909, найменування майна : предмет іпотеки : однокімнатна квартира загальною площею 29,6 м2, житловою площею 16,3 м2, розташована за адресою [ADDRESS] , оцінка без ПДВ 253 000 грн. Протоколом № 417730 проведення електронних торгів від 08 липня 2019 року предмет іпотеки: однокімнатна квартира загальною площею 29,5 м2, що розташована за адресою [ADDRESS] продана за 260 000 грн, переможець торгів [PERSON] . Відповідно до акту про реалізацію предмета іпотеки від 29 липня 2019 року , який складений в рамках ВП № 57738909 кошти за придбане нерухоме майно сплачені відповідачем [PERSON] у повному обсязі. Як убачається з довідки, виданої КП «ЖЕО № 2» від 14 серпня 2019 року, позивач зареєстрований в кв. [ADDRESS] з 20 червня 2019 року. Станом на 28 січня 2019 року його місце реєстрації було [ADDRESS] ( а.с.13,104). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна» , який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за № 1301/29431 затверджено порядок реалізації арештованого майна . Проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) - вчинення Оператором заходів щодо реалізації арештованого майна, які полягають у відображенні процедури проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) і виконанні інших функцій, передбачених цим Порядком. Відповідно до розділу 2 «Передача майна на реалізацію» реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статті 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, головна умова, яка повинна бути встановлена судами при розгляді справ про визнання прилюдних торгів недійсними, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. При цьому порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо підлягають оскарженню у порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85). Позивачем при розгляді цієї справи не доведено, що порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна вплинуло на результати торгів, а також, що внаслідок проведення торгів були порушені права і законні інтереси позивача, який оспорює результати торгів, оскільки підставою для пред`явлення позову про визнання електронних торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час проведення цих торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Враховуючи, що дії приватного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, а позивач такі дії не оскаржував, його доводи щодо порушень, допущених приватним виконавцем до початку торгів, не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Твердження позивача, що на час передачі належного йому на праві власності квартири на примусову реалізацію існувала заборона відчуження майна, встановлена Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті», є безпідставними. Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем [PERSON] надано згоду на реалізацію спірної квартири в межах виконавчого провадження № 57738909, яка з його слів не використовується ним як постійне місце проживання чи перебування. Дані обставини зазначені в акті приватного виконавця від 22 квітня 2019 року та який мстить підпис позивача на підтвердження зазначених обставин. У ході судового засідання позивач надавав суперечливі пояснення щодо надання своєї згоди на реалізацію спірної квартири, проявляв сумніви щодо свого підпису та обставин викладених в ньому, проте не заперечував щодо надання згоди на реалізацію даної квартири з метою покрити всю заборгованість по кредиту. Також останнім заперечувався свій підпис та надання згоди на реалізацію квартири за початковою ціною 253 000 грн. Такі заперечення не можуть бути прийняті судом, оскільки на підтвердження зазначених обставин, позивачем суду не надано належних доказів, які б відповідали ст.ст. 77 - 80 ЦПК України. Також заперечення позивача з приводу не отримання ним кореспонденції за адресою [ADDRESS] та за адресою [ADDRESS] не може слугувати підтвердженням порушенням його прав, оскільки останній не був позбавлений права на отримання такої кореспонденції через абонентську скриньку, повідомивши завчасно про це приватного виконавця. У судовому засіданні позивач пояснив, що реєстрація його у даній квартирі була пов`язана з тим, що в нього незаконно забирали квартиру та за порадою адвоката. Проживання у спірній квартирі без реєстрації у зв`язку з отриманням у м. Зіньків медичних препаратів взагалі є безпідставним. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи встановлені судом обставини пр. розгляді справи, підстави для задоволенні позовних вимог відсутні. Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі відмови в позві,судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed