Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом посилаючись на те, що він з 01.07.2011року прийнятий на підприємство охоронником 31.07..2013 року він був звільнений за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, та 01.08.2013р. знову прийнятий на посаду охоронця та 31.03.2014 року був звільнений за угодою сторін. За вказаний період йому нараховувалась але виплачувалась заробітна плата. Адміністрація ПП "Топаз ЛТД" відмовилась добровільно виплатити заборгованість. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, з цього приводу він попередньо звертався до директора підприємства з цього питання однак провести виплату заборгованості по заробітній платі йому здійснено не було. Позивач посилається на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводиться в день його звільнення. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в розмірі 4901,70грн. Позивач доводи заяви підтримав. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач не з'явився, причини неявки не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову, за таких обставин суд вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які у порядку ст. 11 ЦПК України для суду вбачаються підстави для ухвалення рішення щодо задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з записом в трудовій книжці позивач з 01.07.2011року прийнятий на підприємство охоронником. 31.07..2013 року він був звільнений за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, та 01.08.2013р. прийнятий на посаду охоронця та 31.03.2014 року був звільнений з займаної посади згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць. Судом встановлено, що відповідач не виконував вимоги закону у частині обов'язку дотримання строків та періодичності виплати заробітної плати, що призвело до утворення заборгованості по виплаті заробітної плати (станом на 31.03.2014року розмір заборгованості по заробітній платі відповідно до наданої позивачем довідки /а.с.6 / складає 4901,70грн. та не провів розрахунок із позивачем при звільненні відповідно до ст. 116 КЗпП України, яка передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, оскільки в позасудовому порядку сторони не досягли згоди з означеного питання зазначена вище заборгованість повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача в зазначеному ним розмірі. Виконуючи обов'язок доказування, позивач, на переконання суду, довів слушність доводів, надав докази відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України; відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання заперечень проти позову, через що суд мав би змогу дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася, тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved