Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем, як орендарем, та відповідачем [PERSON], як орендодавцем 09.10.2008 укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,29 га, яка знаходиться на території Волноваської міської ради Волноваського району Донецької області, кадастровий номер 1421510100:05:000:0201 на строк 7 років. Договір зареєстровано 16.12.2009р. тому строк його дії спливає 16.12.2016. Позивач належно виконував свої обов'язки за договором. Маючи намір продовжити подальшу оренду землі, позивач 11.05.2016 направив [PERSON] повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі із проектом додаткової угоди. Відповідач [PERSON] 09.08.2016 року надіслала позивачу повідомлення про небажання поновлювати строк з проханням починаючи з січня 2016 року не обробляти належну їй земельну ділянку. 06.04.2017 року позивачу стало відомо, що з 17.09.2016 року відповідач [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки з відповідачем приватне акціонерне товариство «Екопрод», на підставі якого 18.01.2017 року третьою особою зареєстровано право оренди. Вважає, що відповідачем порушено його переважне право на поновлення договору оренди землі, тому підприємство просило суд визнати недійсним договір оренди землі від 17.09.2016 року, скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та зобовязати відповідача [PERSON] вчинити дії щодо укладення з позивачем додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позовних вимог та зазначила, що через численні порушення умов договору мала намір ще в 2015 році розірвати договір. За шість місяців до закінчення дії договору повідомила позивача про небажання поновлювати строк з проханням, починаючи з січня 2016 року не обробляти належну їй земельну ділянку. Проекту додаткової угоди вона не отримувала. Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Екопрод» заперечив проти задоволення позову у зв'язку з його безпідставністю, вказав, що права оренди земельної ділянки зареєстровано 18.01.2017р., після закінчення строку дії попереднього договору оренди. Крім того, на його думку, позивачем не доведений факт направлення [PERSON] повідомлення про намір поновлення договору оренди землі та додаткової угоди до договору оренди, а тому права позивача не порушені. Представник третьої особи Волноваської районної державної адміністрації Донецької області у судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 09 жовтня 2008 року між [PERSON], як орендодавцем та Агрофірмою «Відродження», як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,29 га, яка знаходиться на території Волноваської міської ради Волноваського району Донецької області, кадастровий номер 1421510100:05:000:0201 на строк 7 років. Пунктом 13.1 передбачено набрання ним чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація договору здійснена 16.12.2009 року у Волноваському районному відділі Донецької регіональної філії Центр Державного земельного кадастру, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 040915000333 та скріплено печаткою вказаного органу (а.с.9). 17 вересня 2016 року між [PERSON] та приватним акціонерним товариством «Екопрод» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки на строк 7 років. Пунктом 43 передбачено набрання ним чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація права оренди земельної ділянки здійснена 18.01.2017 року Волноваською районною державною адміністрацією Донецької області, реєстраційний номер 1153800014215 (а.с.17-21). Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, позивач посилався на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого договором від 09 жовтня 2008 року, статтею 33 Закону України «Про оренду землі», та на незаконність укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем приватним акціонерним товариством «Екопрод». Відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист- повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі", які узгоджуються з нормами статті 777 ЦК України, реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін та за наявності таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди: орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді. За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушеним у разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2027цс15. Як свідчать матеріали справи, строк дії договору оренди землі, укладеного 09 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] - до 16 грудня 2016 року. Представник позивача зазначив у позові, що до закінчення строку, 11.05.2016 року, дії договору оренди земельної ділянки, з метою скористатися своїм переважним правом щодо поновлення договору оренди направляв орендодавцю лист - повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди. До матеріалів справи позивач додав копію повідомлення про намір поновлення договору оренди землі та копію поштового повідомлення про вручення листа [PERSON] (а.с. 15). Проте з вказаних документів не вбачається, що разом в повідомленням відповідачу [PERSON] було також направлено проект додаткової угоди, як того вимагає чине законодавство. Отже, на думку суду, будь - яких доказів направлення з листом повідомлення проекту додаткової угоди позивач не надав. У свою чергу, відповідач [PERSON] надала позивачу лист-повідомлення про те, що не бажає продовжувати орендні відносини після закінчення строку дії договору оренди землі, при цьому такий лист було отримано позивачем 09.08.2016 року (а.с.16). Відповідно до\~ ч.4\~ст.33 Закону України «Про оренду землі» при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін, а у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Отже, думка орендодавця з приводу поновлення договору оренди землі є обов'язковою і суттєвою для подальших взаємовідносин між сторонами договору, а питання щодо підтвердження факту отримання орендодавцем листа-повідомлення з проектом додаткової угоди є суттєвим для вирішення спору про переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк. Враховуючи наведені обставини суд вважає, що позивач не дотримався процедури такого поновлення, встановленого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар не додав проект додаткової угоди. [PERSON] ж до закінчення дії договору надала позивачу лист-повідомлення про те, що не бажає продовжувати орендні відносини після закінчення строку дії договору оренди землі, при цьому відповідь на нього не отримала. Таким чином позивач не використав своє право, передбачене як ст.33 ч.ч.1-5, так і\~ст.33 ч.6 Закону України «Про оренду землі», а тому переважне право орендаря припинилося. Згідно ч.1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Позивач посилається на ч. 1 ст. 203 ЦК України, яка визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Однак, доводи позивача про те, що спірний договір оренди земельної ділянки від 17.09.2016 року, укладений відповідачами до закінчення строку договору оренди від 09.10.2008 року, що є підставою визнання такого договору недійсним суперечать встановленим обставинам справи. Так, частиною 4 статті 124 ЗК України, передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У звязку з наведеним, суд не вбачає, що укладенням спірного договору оренди землі від 17.09.2016р. року між відповідачами порушені права позивача чи суперечить вимогам законодавства, так як право оренди земельної ділянки у відповідача ПАТ «Екопрод» виникло з моменту державної реєстрації цих прав, тобто з 18.01.2017 року, після закінчення дії договору оренди від 09.10.2008 року, [PERSON] мала право укладати договір оренди щодо своєї земельної ділянки з іншими товариствами без будь-яких обмежень, при цьому не повинна була повідомляти позивача про свої наміри та дії. Також суд відзначає, що вважає безпідставними посилання представника позивача на той факт, що державна реєстрація договорів оренди на теперішній час згідно чинного законодавства не проводиться, а тому договір набирає чинності з часу його підписання. До таких висновків суд приходить виходячи з того, що ст. 125 ЗК України повязує виникнення право користування земельною ділянкою не з моментом реєстрації самого договору, а з реєстрацією прав на користування землею, що в даному випадку відповідачами проведено 18.01.2017 року, тобто після закінчення дії попереднього договору. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються. \~\~\~\~\~

Outcome: dismissed