Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який змінював та уточнював /а.с.27-31,162/, та в якому просить скасувати накази: № 22/09-2014 від 22.09.2014 року, №14/11-2014 від 14.11.2014 року; № 19-2/11-2014 від 19.11.2014 року, № 2-22/12-2014 від 22.12.2014 року; поновити його на роботі на посаді диспетчера з посадовим окладом, який був до видачі наказу:№ 22/09-2014 від 22.09.2014 року; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивує тим, що він працював на посаді диспетчера в ПП «ВВП Сервіс». 22.09.2014 року директором вищевказаного підприємства видано наказ № 22/09-2014 про зміну умов праці-розміру заробітної плати із змісту якого вбачається, що у зв'язку із змінами договірних відносин від 01.09.2014 року та зменшенням об'ємів робіт, з метою запобігання скорочення чисельності та звільнення працівників підприємства було прийнято рішення про внесення змін у штатний розпис, щодо змін посадових окладів диспетчера. У зв'язку з цим згідно п.1 Наказу з 22 листопада 2014 року зменшується розмір посадових окладів диспетчерів ПП «ВВП Сервіс». 28.10.2014 року він звернувся на адресу відповідача зі заявою, в якій просив повідомити, які зміни в організації виробництва та праці запроваджено, як запроваджені зміни торкаються посади диспетчера, чи зменшується об'єм роботи для посади диспетчера та чому в тексті наказу № 22/09-2014 від 22.09.2014 року нічого не сказано про такі зміни. Відповідачем йому було надано письмову відповідь, в якій, так і не було зазначено, які зміни відбулися в організації виробництва і праці, які стали підставою для зменшення розміру посадового окладу. Не погоджуючись з такими наказами відповідача, та у відповідності до приписів ст. 4 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» згідно якого вимоги найманих працівників на виробничому рівні формуються і затверджуються загальними зборами (конференцією) найманих працівників або формуються шляхом збору підписів і вважаються чинними за наявності не менше половини членів трудового колективу підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу, 21.11.2014 року працівниками ПП «ВВП Сервіс» було проведено збори, оформлені протоколом, на яких ухвалили направити роботодавцю сформовані вимоги щодо проведення оплати роботи у нічний час відповідно до вимог ст.108 КЗпП України, припинення безпідставного та незаконного зменшення розміру заробітної плати, скасування незаконних наказів: № 22/09-2014 від 22.09.2014, №14/11-2014 від 14.11.2014 року, № 19-1/11-2014 від 19.11.2014 року, № 19-2/11-2014 від 19.11.2014 року, як такими, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Проте з 23.11.2014 року наказом № 19-2/11-2014 від 19.11.2014 року його звільняють з посади диспетчера. Вважає таке звільнення незаконним. В зв'язку з наведеним просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що йому нічого не було відомо про те, що 22.12.2014 року наказом № 2-22/12-2014 ПП «ВВП Сервіс» наказ № 19-2/11-2014 від 19.11.2014 року, яким його було звільнено з посади диспетчера, був скасований. Про факт того, що дата звільнення позивача була змінена на 22.12.2014 року, він лише дізнався в судовому засіданні, він не звертався на підприємство, щоб йому оплатили різницю за вимушений прогул з 23.11.2014 року по 22.12.2014 року. На даний час йому так і не видали трудову книжку, він не забирає її з підприємства, оскільки на його думку в трудову книжку слід внести зміни щодо його дати звільнення. Вважає всі дії відповідача незаконними, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представники відповідача та третя особа проти позову заперечили, подали до суду письмові заперечення /а.с.50-53,66-69/, додатково пояснивши, що наказом № 19-2/11-2014 від 19.11.2014 року позивача було звільнено з посади диспетчера з 23.11.2014 року на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України, оскільки позивач власноручно написав заяву, що не погоджується працювати при зміні істотних умов праці, проте зазначений наказ був скасований 22.12.2014 року наказом № 2-22/12-2014 ПП «ВВП Сервіс», а дата звільнення позивача була змінена на 22.12.2014 року , тобто на дату вступу в дію нових істотних умов праці на підприємстві. ПП «ВВП Сервіс» повідомило про це позивача, вони не одноразово просило позивача прийти до них, щоб забрати трудову книжку та виплатити йому різницю за вимушений прогул з 23.11.2014 року по 22.12.2014 року, проте позивач так і не прийшов до них, письмової згоди на відправлення трудової книжки по пошті їм не подав, просять в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді диспетчера диспетчерської служби ПП «ВВП Сервіс» з 24.12.2012 року, з посадовим щомісячним окладом у розмірі 3700 грн. /а.с.119/. У посадові обов'язки позивача входило забезпечувати виконання диспетчеризації об'єкту за адресою: м. Львів, вул. Городоцька,226, що підтверджується посадової інструкцією диспетчера ПП «ВВП Сервіс» /а.с.61-63/. У зв'язку зі зменшенням обсягу об'єму виконаних робіт, а також порядку їх оплати директором ПП «ВВП Сервіс» Курильцівим В.С. був виданий наказ № 01/09-2014 від 01.09.2014 року про зміни в організації виробництва та праці на підприємстві /а.с.118/. Відповідно до п. 1 зазначеного наказу було вирішено перерозподілити виконання обов'язків працівниками, забезпечити рівномірне навантаження щодо об'ємів виконуваної роботи та затрат робочого часу в границях 40-годинного робочого часу. Факт зменшення об'єму виконаних робіт на ПП "ВВП Сервіс" підтверджується аналізом цивільних договорів, укладеними між відповідачем та ТОВ "Будстар Груп" у 2014 році /а.с.71-80,148-153/, а також фінансовою звітністю відповідача станом на 30 вересня 2014 року, з якої вбачається, що чистий дохід підприємства за 9 місяців 2014 року склав 27128000,00 грн., що в двічі менше в порівнянні за той же період 2013 року, коли дохід підприємства складав 5750000,00 грн. /а.с.39/. На виконання вищевказаного наказу № 01/09-2014 від 01.09.2014 року був виданий наказ №22/09-2014 від 22.09.2014 року «Про зміну умов праці», яким було зменшено з 22.11.2014 року посадові оклади диспетчерам ПП «ВВП Сервіс» /а.с.117/, з аналізу штатних розписів підприємства на 2014 рік вбачається, що посадовий оклад диспетчера був зменшений з 3700 грн. до 2800 грн. /а.с.81,113/. Крім того, був виданий наказ № 29/09-2014 від 29.09.2014 року «Про зміну істотних умов працівників та становлення неповного робочого дня із погодинною оплатою праці» /а.с.82/. Зазначеним наказом з 02.12.2014 року на підприємстві була введена погодинна плата праці, а також встановлений неповний робочий день 5 годин за графіком з 10.00 год. до 16.00 год. з перервою на обід з 12.00 год. до 13.00 год. для наступних категорій працівників: директора, бухгалтера, головного інженера, інженера-електрика. Крім того, були змінені істотні умови праці працівникам відділу енергетичного забезпечення з відрядної на погодинно-преміальну систему оплати праці. Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. З метою раціоналізації робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці в 13.11.2014 року ПП «ВВП Сервіс» запроваджено зміни в організації виробництва, перерозподілені функціональні обов'язки, а саме до посадових обов'язків монтажника систем вентиляції, кондиціювання повітря додано обов'язок забезпечувати виконання диспетчеризації об'єкту за адресою: м. Львів, вул. Городоцька,226 /а.с.86-90/. Аналогічний перерозподіл посадових обов'язків відбувся щодо посади інженера - електрика /а.с. 99-102/, виконавця робіт з телекомунікаційних систем та мереж /а.с.103-104/, монтажника зв'язку - кабельника /а.с.91-94/, головного інженера /а.с.95-98/. ПП «ВВП Сервіс» у попередженні № 1 від 22.09.2014 року попередило позивача про зміну істотних умов праці, зменшення окладу диспетчера до 2800 грн. та запропонувало подати письмову згоду або відмову від продовження роботи на підприємстві /а.с.116/. 13.11.2014 року позивач подав заяву до ПП «ВВП Сервіс», в якій повідомив про свою відмову від продовження роботи при зміні істотних умов праці /а.с.40/. Крім того, аналогічні заяви були подані всіма диспетчерами, що визнається всіма учасниками судового процесу, а відтак не підлягає доказуванню відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України. У зв'язку з поданням всіма диспетчерами заяв про відмову від продовження роботи директором ПП «ВВП Сервіс» був виданий наказ № 13/11-2014/1 від 13.11.2014 року про підготовку наказів на звільнення зазначених працівників, а також наказу про продовження строку введення в дію наказу № 22/09-2014 від 22.09.2014 року та наказу про введення в дію нового штатного розпису /а.с.114/. Наказом № 14/11-2014 від 14.11.2014 року строк вступу в дію змін умов праці був перенесений на один місяць до 22.12.2014 року /а.с.115/. Наказом № 19-2/11-2014 від 19.11.2014 року позивача було звільнено з посади диспетчера з 23.11.2014 року на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України /а.с.15/. 22.12.2014 року наказом № 6-22/12-2014 ПП «ВВП Сервіс» зазначений наказ був скасований, а дата звільнення позивача була змінена на 22.12.2014 року /а.с.141/, тобто на дату вступу в дію нових істотних умов праці на підприємстві. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). У тих випадках, коли підстави для зміни зазначених умов було, але працівник, який відмовився від продовження роботи, не був попереджений за два місяці про їх зміну або звільнений до закінчення цього строку після попередження, суд відповідно змінює дату звільнення. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що зміна істотних умов праці, про яку позивач був повідомлений більше ніж за два місяці, та від яких він відмовився, відбулася за безспірної наявності змін в організації виробництва і праці, які направлені на раціоналізацію робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці, а відтак відповідачем не було порушено трудових прав позивача при його звільненні. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що до звільнення позивача з роботи на підприємстві працювало 10 диспетчерів на умовах безстрокового трудового договору. У період грудня 2014 року - січня 2015 року на вакантні посади було прийнято 7 диспетчерів за цивільно-правовими угодами /а.с.205-218/. На даний час посад диспетчерів у штатному розкладі ПП «ВВП Сервіс» немає, що підтверджується штатним розписом, який був введений в дію з 05.01.2015 року /а.с.70/. Тобто, при меншій кількості диспетчерів підприємство змогло забезпечити виплату винагороди диспетчерам на попередньому рівні. До того ж, розмір такої винагороди забезпечувався виконанням диспетчерами додаткових видів робіт, що підтверджується, окрім пояснень представників відповідача, документальними даними і податковим розрахунком форми №1 Д. За таких обставин, виконання обов'язків диспетчерів на умовах цивільно-правових договорів також безумовно підтверджує наявність змін в організації виробництва і праці на ПП «ВВП Сервіс». Суд не бере до уваги твердження позивача, що його має бути поновлено на роботі в зв'язку з тим, що йому в день звільнення не було видано трудової книжки, з огляду на наступне. Як убачається з акту ПП «ВВП Сервіс» від 21.11.2014 року позивач відмовився отримувати трудову книжку /а.с.147/, що у судовому засіданні підтвердила свідок - бухгалтер відповідача [PERSON], позивач у судовому засіданні пояснив, що 21.11.2014 року йому ніхто не пропонував отримувати трудову книжку, а запропонували йому її отримати значно пізніше, що підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON], який також працював на посаді диспетчера. Разом з тим, сам по собі факт не видачі або неотримання працівником трудової книжки в день його звільнення не може слугувати підставою для поновлення на роботі. Проте, якщо позивач вважає, що відповідачем були порушені його трудові права в зв'язку з несвоєчасним видачею трудової книжки, це не позбавлений його можливості звернутися до суду з окремим позовом. Враховуючи наведене, суд дослідивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed