Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

\~ Позивач звернувся до відповідача з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним, що 23 жовтня 2017 року між ним та ТОВ «Єврокар Україна» укладено договір фінансового лізингу №3514. 28 жовтня 2017 року між [PERSON], і Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» було укладено договір Фінансового лізингу № 4341.Спірні договори укладалися позивачем з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, тому на правовідносини між сторонами поширюються вимоги Закону України "Про захист прав споживачів". В мережі інтернет позивач знайшов оголошення про продаж авто [PERSON], 2012 р.в., зателефонував за телефоном вказаним в оголошенні, йому розяснили, що дійсно такий транспортний засіб є в наявності за ціною вказаною в оголошенні. Він приїхав до офісу компанії в м. Дніпро і менеджер компанії пояснила, що він повинен спочатку сплатити передплату (аванс) за транспортний засіб в сумі 15 404 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого буде укладено договір лізингу. Того ж дня позивачем було сплачено рахунок на суму 15404 грн., з квитанцією він повернувся до офісу компанії, де йому надали договір з іншими надрукованими документами на підписання, мотивуючи, що без підписання всіх заяв неможлива передача транспортного засобу. Одразу після підписання зазначеного договору № 3514 він помітив, що в договорі інший транспортний засіб, вартість транспортного засобу значно вища, ніж та, на яку він розраховував, на що менеджер компанії повідомив, що це їх внутрішні справи, для перекриття вартості авто в договір вказується транспортний засіб 2017 року, та пообіцяв доставити транспортний засіб вказаний в заяві на отримання транспортного засобу. Через 2 дні автомобіль так і не прибув, йому зателефонували та пояснили, що автомобіль не пройшов передпродажну підготовку і треба підїхати в офіс і вибрати інше авто. 28.10.2017 року позивач знову приїхав до офісу компанії у м.Дніпро, менеджер сказала, що треба укласти інший договір на інше авто. 28.10.2017 року було укладено договір № 4341 та сплачено квитанції на суму 138 500 грн.. Через декілька днів позивач зателефонував до менеджера, але телефон вимкнений. Він поїхав до офісу, де укладав договір, але там нікого нема. Представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу в розмірі 10% від вартості предмета лізингу вказаного в договорі, який виявився Комісією за організацію Договору, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Позивач вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії та призначення платежу в рахунку на оплату). В договорі це передбачено, але у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору він пояснив та спонукав його підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на нього чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу та обіцяв надати автомобіль вказаний в заяві на отримання транспортного засобу. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено позивача в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням прав позивача як споживача. Відповідно до умов, викладених у п.12.1 Договору фінансового лізингу № 3514 від року та Договору фінансового лізингу № 4341 від 28.10.2017 року- лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в 1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає. Отже, Позивач сплатив за договором № 3514 від 23.10.2017 року платіж в розмірі 15404 грн. -10% від вартості предмета лізингу - поверненню не підлягає. Позивач сплатив за договором № 4341 від 28.10.2017 року платіж в розмірі 138500 грн. з яких: 15 404 грн.(10% від вартості предмета лізингу) - комісія за організацію Договору - поверненню не підлягає, а з залишку: 138500 грн. - 15 404 грн. = 123 096 грн. утримується 20% = 98 476 грн. 80 коп. - підлягає поверненню, але і цих коштів відповідач не повернув. Вказана умова Договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п.4 ч.3 ст.18 цього Закону, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору. Таким чином, аналіз змісту спірних договорів фінансового лізингу укладених між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця. які передбачені в Законі України "Про Фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. які суперечать вимогам чинного законодавства. Отже, несправедливими є сплата Комісії за організацію Договору, так як в графі «Визначення термінів» договору визначено, ш;о комісії за організацію договору - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Отже, відповідачем отримано 15404 грн. за одним договором та 15404 грн. за іншим, тобто кошти лише за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору та при розірванні договору в будь-якому випадку, навіть за невиконання зобов'язання відповідачем, цей платіж не повертається (п. 12.1 ст.12 Договору). Таким чином, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п. 17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобов'язувати споживача їх оплатити. Таким чином, підсумовуючи вишенаведене. враховуючи несправедливі умови спірних Договорів фінансового лізингу № 3514 від 23.10.2017 року та № 4341 від 28.10.2017 року відсутність нотаріального посвідчення спірних договорів, можна прийти до висновку, що дані договори слід визнати недійсними. Враховуючи вищевказане, вважаю, що доведеним є факт того, що невідповідність обставин дійсності виникла через умисні дії відповідача, щодо бажання ввести позивача в оману, а факти (обставини), що не відповідають дійсності, є істотними для вчиненню ними правочину. Після детального ознайомлення з даним договором, зрозумівши що позивач підписав його собі на шкоду, він вважав за необхідним розірвати його. Однак, згідно умов даного договору, при його розірванні він не зможе повернути вкладені кошти, що є порушенням законодавства та прав споживача. Позивач неодноразово звертався до відповідача про повернення коштів, але відповідач ігнорує повернення коштів, телефон вимкнений, офіс відсутній. Просить визнати договір Фінансового лізингу № 3514 від 23.10.2017 року та договір Фінансового лізингу № 4341 від 28.10.2017 року недійсним; Стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» ( ЄДРПОУ 40481805) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) сплачені кошти в розмірі 153904 гривень; Судові витрати покласти на відповідача. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши в повній мірі представлені до справи докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 23 жовтня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» як лізингодавцем та [PERSON] як лізингоодержувачем, було укладено договір фінансового лізингу № 3514, предметом якого є транспортний засіб «Jinma» модифікація 264Е, обєм двигуна 1523, тип КПП МТ, привід 4х4. Лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет Лізингу у власність та передати у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором (п. 1.3 Договору). Пунктом1.4 Договору фінансовоголізингу визначено, що незалежно від наявності у продавця предметалізингу, вказаного лізингоодержувачем в Договорі та лише за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути змінений на інший предмет лізингу до моменту купівліпредмета лізингу. Згідно п. 1.7, предмет лізингу передається у користування Лізингоодержувачеві не пізніше 90 календарних днів з моменту сплати на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5 ст.9 Договору. З аналізу змісту розділу Договору «Визначення термінів» слідує, що комісія за організацію Договору - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обов'язкових платежів, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію Договору, для його оформлення незалежно від назви платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням Договору, в тому числі витрати, що пов'язані з пошуком предмету лізингу лізингоодержувачу. Розмір комісії попередньо погоджений сторонами та відображується у доданому Договорі та становить 10 % від вартості предмета лізингу. На виконання вимог Договору 23 жовтня 2017 року позивачем було сплачено\~на рахунок ТОВ «Єврокар Україна» авансовий платіж за автомобіль «Renault Megane», 2012 року, синього кольору комплектація Life у сумі 15404 грн. 00 коп. Стаття 807 ЦК України\~зазначає, що предметом лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена законодавством до основних фондів. Відповідно до\~статті 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Індивідуальними ознаками транспортного засобу, які дають можливість його ідентифікувати як об'єкт цивільних прав та обов'язків, є: марка, модель, тип, об'єм двигуна, тип пального, колір, дата випуску, вартість тощо. Зі змісту договору №3514 від 23 жовтня 2017 року встановлено, що предмет фінансового лізингу у даному випадку чітко не визначений, оскільки відсутні його технічні й індивідуальні характеристики. Отже, укладений сторонами договір фінансового лізингу не містить обов'язкових істотних умов договору, оскільки він не містить таких індивідуальних ознак транспортного засобу, які б вирізняли цей транспортний засіб з-поміж інших. Згідно з пунктом 4.1 договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - комісія за організацію Договору; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного Договору, з урахування умов викладених у п.1.7 ст.1 даного Договору. З матеріалів справи слідує, що позивачем було сплачено 15404 грн. 00 коп. за договором, які відповідачем було зараховано в рахунок сплати авансу у відповідності до умов п. 9.2 договору. Крім того, 28 жовтня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» як лізингодавцем та [PERSON] як лізингоодержувачем, було укладено договір фінансового лізингу № 4341, предметом якого є не зазначений жодний транспортний засіб. Лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет Лізингу у власність та передати у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором (п. 1.3 Договору). Пунктом1.4 Договору фінансовоголізингу визначено, що незалежно від наявності у продавця предметалізингу, вказаного лізингоодержувачем в Договорі та лише за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути змінений на інший предмет лізингу до моменту купівліпредмета лізингу. Згідно п. 1.7, предмет лізингу передається у користування Лізингоодержувачеві не пізніше 90 календарних днів з моменту сплати на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5 ст.9 Договору. З аналізу змісту розділу Договору «Визначення термінів» слідує, що комісія за організацію Договору - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обов'язкових платежів, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію Договору, для його оформлення незалежно від назви платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням Договору, в тому числі витрати, що пов'язані з пошуком предмету лізингу лізингоодержувачу. Розмір комісії попередньо погоджений сторонами та відображується у доданому Договорі та становить 10 % від вартості предмета лізингу. На виконання вимог Договору 28 жовтня 2017 року позивачем було сплачено\~на рахунок ТОВ «Єврокар Україна» авансовий платіж за автомобіль «Skoda SuperB», оливкового кольору, комплектація Comfort у сумі 138500 грн. 00 коп. Стаття 807 ЦК України\~зазначає, що предметом лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена законодавством до основних фондів. Відповідно до\~статті 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Індивідуальними ознаками транспортного засобу, які дають можливість його ідентифікувати як об'єкт цивільних прав та обов'язків, є: марка, модель, тип, об'єм двигуна, тип пального, колір, дата випуску, вартість тощо. Зі змісту договору №4341 від 28 жовтня 2017 року встановлено, що предмет фінансового лізингу у даному випадку чітко не визначений, оскільки відсутні його технічні й індивідуальні характеристики. Отже, укладений сторонами договір фінансового лізингу не містить обов'язкових істотних умов договору, оскільки він не містить таких індивідуальних ознак транспортного засобу, які б вирізняли цей транспортний засіб з-поміж інших. Згідно з пунктом 4.1 договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - комісія за організацію Договору; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного Договору, з урахування умов викладених у п.1.7 ст.1 даного Договору. З матеріалів справи слідує, що позивачем було сплачено 138500 грн. 00 коп. за договором, які відповідачем було зараховано в рахунок сплати авансу у відповідності до умов п. 9.2 договору. За правилами ч. 1\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не має права включати в договір умови, які є несправедливими. Однак в укладеному договорі наявні несправедливі умови в розумінні\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. За змістом ч. 5 цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6\~ст. 18 цього Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено вч. 2\~ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи цю норму, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509 ЦК України);по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючиумови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених в договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.(пункт 13). Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 11 травня 2016 року № 6-3020цс15, яка є обов'язковою для врахування при розгляді справи судами. Положеннями укладеного договору передбачено, що лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 1.3 статті 1 договору). Повернення чи зарахування внесених платежів в разі зменшення вартості предметі лізингу договір не передбачає. Пунктом 4.2 Договору визначено, що лізингодавець не несе відповідальності за будь-яке пошкодження та /або втрату предмета лізингу, які можуть виникнути прямо або опосередковано в результаті невиконання лізингоодержувачем будь-яких умов Договору. Згідно з пунктом 3.4.5 дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акту приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем, за умови сплати не лише лізингових платежів, але й пені, штрафу, тощо. Отже, аналіз змісту спірного договору, укладеного між сторонами, дає підстави вважати, що вдоговорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом; звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема виконання зобов'язань забезпечено лишевідповідальністю лізингоодержувача; договором передбачена сплата або утримання з внесених лізингоодержувачем платежів штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають. \~\~\~\~ Таким чином суд констатує, що оспорюваний договір є несправедливим, порушує принципи добросовісності, його умови призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві, а тому є підстави для застосування реституції та повернення сторін договору до попереднього становища шляхом зобов'язання відповідача повернути позивачеві передані за недійсним договором кошти (ст. 216 ЦК України). Крім того, в силу положень ч.2\~ст. 806 ЦК України\~оскаржуваний договір підлягав нотаріальному посвідченню. За змістом\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини 1\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Відтак, договір фінансового лізингу від 23 жовтня 2017 року, укладений між ТОВ «Єврокар Україна» та [PERSON] та договір фінансового лізингу від 28 жовтня 2017 року, укладений між ТОВ «Єврокар Україна» та [PERSON], потребував нотаріального посвідчення, однак цього зроблено не було. Таким чином, враховуючи те, що договори фінансового лізингу нотаріально не посвідчені, ці договори в силу вимог\~ст. 799 ЦК України\~та положення ч. 1\~ст. 220 ЦК України\~є нікчемним, тому загальна сума у розмірі 153904 грн. 00 коп. підлягає поверненню позивачу за положенням\~ст. 216 ЦК України, відповідно до якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Судові витрати з підстав положень\~ст. 141 ЦПК України\~покладаються на відповідача.

Outcome: approved