Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , який до смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки: площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , та площею 0,23 га. для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . При проведенні замірів було встановлено, що фактична площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить 0,1669 га.. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом та прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідачі також спадкоємці першої черги за законом, однак спадщину після смерті батька не приймали. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. Розбіжності у написанні прізвища сторін, зокрема [PERSON]/ [PERSON] виникли через неврахування їх українського походження, під впливом російської або польської мови, або під графічним впливом записів російською мовою. Під впливом російської орфоепії та орфографії в українських документальних записах прізвищ поширені випадки сплутування літер «і» та «о» в основах. З урахуванням зазначеного, прізвище [PERSON]/[PERSON] попри розбіжності в документах є ідентичними. Позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права, оскільки на вищевказаний спадковий житловий будинок і земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства відсутні правовстановлюючі документи, які не були виготовлені спадкодавцем, що стало підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточненої позовної заяви, [PERSON] просила визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно, як на спадщину за законом після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] . Судові витрати з відповідачів не стягувати. Позивачка та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю та просять позов задовольнити. Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилися, надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи в їх відсутність та зазначили що повністю визнають позовні вимоги, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: [INFO] помер [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідкою Любимівської сільської ради № 165 від 14.09.2020 (а.с. 6,17). Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки: площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , та площею 0,23 га. для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Житловий будинок [ADDRESS] відповідно до записів в погосподарській книзі № 2 за 1996-2000 роки рахується за померлим [PERSON] , що підтверджується довідкою сільської ради № 210 від 28.10.2020 (а.с. 18, 24-26). Правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні (а.с. 27). Земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. та для ведення особистого селянського господарства площею 0,23 га., які входять до складу спадщини, були передані спадкодавцю у приватну власність рішенням Любимівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 21.02.1995 (а.с. 19,20). При проведенні замірів було встановлено, що фактична площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить 0,1669 га., що підтверджується план-схемою земельної ділянки (а.с. 22). Як вбачається з копії рішення Любимівської сільської ради від 04.11.2015 вулицю Леніна в с. Любимівка було перейменовано на вул. Центральна (а.с. 21). Позивачка, [PERSON] , є дочкою [PERSON] та відповідно спадкоємицею першої черги за законом, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Вона прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном (а.с. 16). Як вбачається з копій свідоцтв про народження відповідачів, [PERSON] та [PERSON] , вони також спадкоємці першої черги за законом після смерті батька, [PERSON] (а.с. 12,15). З довідки Любимівської сільської ради № 166 від 14.09.2020 та повідомлення завідувача Андрушівської державної нотаріальної контори № 535/01-16 від17.12.2020 вбачається, що відповідачі спадщину після смерті батька не приймали (а.с. 16, 40). Своїми заявами [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що не заперечують проти визнання за позивачкою права власності на житловий будинок і земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства (а.с. 49,50). Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] спадкова справа не заводилась (а.с. 40). Позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права, оскільки на вищевказаний спадковий житловий будинок і земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства відсутні правовстановлюючі документи, які не були виготовлені спадкодавцем, що стало підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с. 30). Розбіжності у написанні прізвища сторін, зокрема [PERSON]/ [PERSON] виникли через неврахування їх українського походження, під впливом російської або польської мови, або під графічним впливом записів російською мовою. Під впливом російської орфоепії та орфографії в українських документальних записах прізвищ поширені випадки сплутування літер «і» та «о» в основах. З урахуванням зазначеного, прізвище [PERSON]/[PERSON] попри розбіжності в документах є ідентичними. Зазначені обставини визнані відповідачами, підтверджені дослідженими судом доказами та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України. В пункті 1 роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. Згідно ст.529 ЦК Української РСР від 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР від 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР від 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та враховуючи повне визнання позову відповідачами суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи клопотання позивачки, суд не стягує з відповідачів на її користь судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved