Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Представник позивача 26.10.2020 звернувся до суду з вищеназваним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.12.2019 року по 27.08.2020 року в сумі 67\~084,14 грн та судові витрати, що складаються з витрат на надання правової допомоги в сумі 5000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що наказом №342-к від 06.06.2011 позивач [PERSON] був прийнятий на роботу до відповідача з 07.06.2011 на посаду підземного машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею. Наказом №390-к/тр від 06.12.2019 позивач [PERSON] (т.н.1220) був звільнений з посади машиніста підземних установок підземної дільниці профілактичних робіт з техніки безпеки, з 08.12.2019, згідно п.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, з виплатою компенсації 24 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки та виплатою вихідної допомоги згідно ст.44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку. Позивачу при звільненні з підприємства у день звільнення 08.12.2019 не було виплачено усіх сум, що належали йому від підприємства, відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, а такі виплати були здійсненні тільки 28.08.2020. У термін з 08.12.2019 по 28.08.2020 відповідач не провів розрахунок з позивачем при його звільненні, у зв`язку з чим у позивача [PERSON] з`явились підстави для стягнення із відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, згідно положень ст. 117 КЗпП України. Середньомісячна кількість робочих днів на період затримки становить: грудень \~ \~ \~ \~2019- 17роб./днів; \~ \~ \~ \~січень 2020 - 21 \~ \~ \~ \~роб./днів; лютий \~ \~ \~ \~2020 - 21 роб./днів; \~ \~ \~ \~березень 2020 - 21 \~ \~ \~ \~роб./днів; квітень \~ \~ \~ \~2020-21 роб./днів, \~ \~ \~ \~травень 2020- 21 \~ \~ \~ \~роб./днів; червень \~ \~ \~ \~2020- 21 роб./днів; \~ \~ \~ \~липень 2020 - 21 \~ \~ \~ \~роб./днів; серпень 2020-19 роб./днів. Всього кількість робочих днів - 183. Середньо денна зарплата згідно довідки відповідача складає - 366 грн. 58 коп. Сума заборгованості відповідача з його вини при несвоєчасної виплаті всіх належних позивачу сум при звільнені з роботи складає: 183 (кількість роб.днів) х 366 грн.58 коп.(серед, денна зароб. плата) = 67 084 грн. 14 коп. Таким чином грошова сума в розмірі 67 084 грн.14 коп. за несвоєчасну виплату всіх належних сум при звільненні з роботи підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього позивач поніс витрати на професійну правовничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 26.10.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати судовий розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, розгляд справи починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі - 26.11.2020; відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 23.11.2020 у встановлений судом строк відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав та зазначив, що позивач дійсно знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 07.06.2011 року. Наказом по шахті №390-к/тр від 06.12.2019 позивач був звільнений з 08.12.2019 року згідно п.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, з виплатою вихідної допомоги згідно ст.44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі -19033,74грн. Позивачу у зв`язку зі звільненням здійснювалися такі виплати: 22.01.2020 -1147,85грн. (лікарняний лист); 04.02.2020 -2269,95 грн. (заробітна плата); 10.02.2020- 4893,38 грн.(заробітна плата); 25.08.2020- 19033,74грн.(вихідна допомога). Є загальновідомим фактом, що в 2014 році на території Донецької та Луганської областей проводилась антитерористична операція, яка була розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і безпеки територіальної цілісності України» від 14.04.2014р. №405/2014. Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України-керівника Антитерористичного центру при службі безпеки України від 07.10.2014р. №33/6/а «Про визначення районів проведення АТО та термін її проведення, зокрема Луганська область - з 07.04.2014р. На теперішній час рішення про завершення проведення АТО на території Луганської області не прийнято. Місто Гірське, на території якого розташована підгірська» являється територією Луганської області. Висновком Торгово-промислової палати України від 13 травня 2016 року №6320 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв`язку з цим АТО ) з 18 квітня 2014 року для ВП ш.»Гірська» ДП «Первомайськвугілля» при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів. Отже настання обставин непереборної сили, що встановлені цим висновком, свідчать про відсутність вини підприємства у затриманні виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України. Таким чином немає підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України не проведення розрахунку із працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України (п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р.) В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено,що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Однак, суд керується також правовою позицією Верховного Суду України у цивільній справі №6-259цс17 від 13.03.2017р. згідно якої за змістом п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми на яку працівник має право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством,колективним договором,угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення ) виплати такої заборгованості, а також те,з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи , встановлені судом, зокрема , дії працівника та роботодавця у спірних павовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових витрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум в повному обсязі чи частково (Постанова Верховного Суду від 17.03.2020 у цивільній справі №569/6583/16-ц). Згідно довідки №09/1357 від 25.08.2020 виданої ВП шахта «Гірська» ДП «Первомайськвугілля» середньоденний заробіток позивача складає 366,58 грн. Кількість днів затримки розрахунку за період з 08.12.2019 по 28.08.2020 складає 180 к/дн. Сума компенсації за час затримки розрахунку складає: 336,58грн.(середньоденна заробітна плата) х 180 к/дн =65984,40 грн. Вважають, що сума компенсації за час затримки розрахунку станом на 25.08.2020(день остаточного розрахунку) у сумі 65984,40грн. в понад 3 рази перевищує розмір несвоєчасно виплаченої вихідної допомоги, що становить 19033,74 грн, в чому полягає очевидна не співмірність сум середнього заробітку з сумою несвоєчасно виплаченої вихідної допомоги. Щодо витрат позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00грн., заявлені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру і співмірності. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 26.11.2020 представником позивача було відповідь на відзив, у якому зазначено,що ознайомившись з текстом відзиву вважає його таким, що не відповідає дійсності та при постановленні рішення не може бути прийнятий до уваги. Так відповідач фактично визнає несвоєчасну виплату позивачу заборгованості при його звільненні згідно ч.3 ст.38 КЗпПУ, але посилається на проведення на території Луганської області АТО та висновку Торгово- промислової палати України №6320 та повністю ігнорує вимоги ст.116,117 КУзїїУ та також положень Європейського Суду з прав людини про що вказано в позовної заяві. У день звільнення позивача від відповідача, а саме з 08.12.2019 та в подальшому на території Луганської та Донецької області ні якої Антитерористичної операції не проводиться. Про її завершення Президент України оголосив ще 30.04.2018 року. З цього дня на території Луганської та Донецької області проводиться Операція об`єднаних сил, проведення якої не дає будь-якого права відповідачу умисно порушувати вимоги ст.116,117 КЗпП України при звільнені позивача. Витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн., є співмірними зі складністю справи, повністю відповідають критерію реальності витрат та розумністю їх розміру та підтверджуються договором про надання юридичних послуг, квитанцією про сплату цієї суми та актом про надання юридичних послуг. Просив позовні вимоги позивача [PERSON] задовольнити у повному обсязі. 07.12.2020\~відповідачем були\~надані заперечення\~на відповідь\~на відзив,\~в яких\~зазначено,\~що ствердження позивача, що антитерористична операція ( АТО ) завершена 30.04.2018 року , не відповідає дійсності. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України №1669-У11 зазначено: Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України». Відповідно антитерористична операція діє допоки Указом Президента її не буде завершено (скасовано). Указ президента від 30 квітня 2018 року №116/2018 «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганських областях» не містить жодної інформації про завершення АТО. Наразі відсутній будь-який опублікований нормативно-правовий акт відповідно до якого встановлено завершення АТО. Тому, встановлені у нормативно-правових актах особливості та пільги діють у повному обсязі. Отже настання обставин непереборної сили, що встановлені цим висновком, свідчать про відсутність вини підприємства у затримані виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України. Щодо витрат позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00грн. то вони не підлягають задоволенню, так як до позовної заяви не надано документи, що свідчать про сплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги та які оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, або інший банківський документ,, касові чеки та ін.), які б засвідчили факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 279 ЦПК України\~розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч.13\~ст. 7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі, враховуючи, що відповідних клопотань від сторін не надійшло, судовий розгляд відбувається у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Враховуючи дати отримання заяв по суті, розгляд справи відбувається 21.12.2020 після завершення всіх наданих судом строків. Суд,\~дослідивши письмові\~докази,\~вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Первомайськвугілля» в особі ВП шахта «Гірська» з 06.06.2011 по 08.12.2019, працюючи на посаді підземних машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-11). З копії наказу ДП «Первомайськвугілля» в особі ВП шахта «Гірська» №390-к/тр від 06.12.2019 про звільнення [PERSON] вбачається, що [PERSON] т.н. 1220 машиніста підземних установок підземної дільниці профілактичних робіт з техніки безпеки, 08.12.2019, згідно п.3 ст.38 КЗпП України звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, з виплатою компенсації за 24 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки, та виплатою вихідної допомоги згідно ст.44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку (а.с.13) Згідно розрахункового листа з нарахованої при звільненні заробітної плат за грудень 2019 на ім`я [PERSON] нарахована в сумі 26\~197грн.07 коп.( а.с.15) Відповідно до листа ДП «Первомайськвугілля» в особі ВП шахта «Гірська» №11/991 від 30.06.2020, [PERSON] повідомлено, що йому нарахована вихідна допомога у зв`язку зі звільненням з 08.12.2019 за п.3 ст.38 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку 19\~033грн.74коп. Вказана заборгованість з вихідної допомога буде виплачена у найближчий час (а.с.17) Відповідно до довідки ДП «Первомайськвугілля» в особі ВП шахта «Гірська» №09/1357 від 25.08.2020, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 366,58 грн (а.с.22) Відповідно до довідки ДП «Первомайськвугілля» в особі ВП шахта «Гірська» №09/1358 від 25.08.2020, [PERSON] повідомлено, що йому нарахована вихідна допомога у зв`язку зі звільненням з 08.12.2019 за п.3 ст.38 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку 23 644грн.41коп. (а.с.23) Відповідно до виписки з карткового рахунку, 28.08.2020 [PERSON] було проведено виплату нарахованої при звільненні грошових сум в розмірі 19\~033грн.74 коп.(а.с.24-25) Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України\~встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу,\~при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 08.12.2020 року по 28.08.2020 року, а саме 183 робочих дні. Посилання відповідача у відзиві на те, що остаточний розрахунок проведено 25.08.2020, спростовується випискою з карткового рахунку позивача про отримання розрахунку 28.08.2020 (а.с.24-25). Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р.\~нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до наданої довідки про розмір середнього заробітку за 2019 рік, розмір середньоденного заробітку складає 366грн.58 коп. Отже розмір компенсації складає 67 084 грн. 14 коп. (366,58 гривень середньоденного заробітку х 183 робочих днів затримки розрахунку). Разом з тим, суд вважає очевидно неспівмірними заявлені до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача. Відповідно до частини першої статті 94\~КЗпП України заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, не відповідає цим ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117\~КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до\~статті 117 КЗпП України, суд бере до уваги таке. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1\~статті 9\~ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3\~статті 551 ЦК України\~про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1\~статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у цивільній справі №761/9584/15-ц. Великою Палатою Верховного Суду також наведено критерії, які суд має врахувати, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні\~відповідно до\~статті 117 КЗпП України: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Судом враховується, що затримані до виплати суми не є заробітною платою позивача, а є вихідною допомогою у зв`язку зі звільненням, розмір якої складає 19\~033,74 грн. Період затримки розрахунку складає 183 робочих дні та обумовлено фінансовим становищем відповідача, а також існуванням на території Луганської області збройного конфлікту. Розмір заявленої до відшкодування суми 67\~084,14 грн значно перевищує розмір суми, яка затримана до виплати. Отже,\~суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 19 033,74 грн. Суд вважає посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин у зв`язку із проведенням на території Луганської і Донецької областей антитерористичної операції такими, що не звільняють відповідача від відповідальності за порушення строків виплати розрахунку при звільненні, оскільки відповідач знаходиться на території, підконтрольній органам державної влади України, здійснює господарську діяльність, яка не пов`язана з ООС та не обмежується у зв`язку із конфліктом, а отже має виконувати зобов`язання щодо оплати праці та виплати належних працівникам сум. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно договору про надання юридичних послуг №17/2 від 20.10.2020, укладеного між адвокатом Мозолєвим О.О. та [PERSON] , адвокат зобов`язався надати клієнту за плату юридичну допомогу, захист та представництво інтересів клієнта в усіх органах, установах та організаціях, суді першої та апеляційної інстанції (а.с.26). Повноваження адвоката Мозолєва О.О. підтверджено ордером (а.с.27). Відповідно до акту №1 про надання юридичних послуг за договором про надання юридичних послуг від 20.10.2020, адвокат надав юридичні послуги, які складаються з переліку виконаних робіт, на які витрачено 8 годин, саме вивчення наданих документів для складання цивільного позову та нормативних документів -1,0; надання консультації з питань чинного законодавства -1,0; складання цивільного позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні -5,0; оформлення та подання позову до суду -1,0. Оплата послуг за надання правової допомоги складає: 8год.х4723грн.х0,50 = 18 892грн. За домовленістю сплачено 5000грн.(а.с.29). Згідно квитанції №1 позивачем сплачено адвокату за надані юридичні послуги у цій цивільній справі 5 000 грн (а.с.30). Отже, враховуючи заперечення представника відповідача, суд вважає обґрунтованими витрати на правничу професійну допомогу в сумі 5000 грн. Суд зазначає, що розмір витрат є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, зазначених у розрахунку; з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, який підтверджується обсягом підготованої заяви; з ціною позову та значенням для позивача справи щодо захисту його трудових прав. Витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. Отже, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам складає 1418,65 грн. Позивачем, з посиланням на п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», при поданні позову до суду не сплачено судовий збір. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, який належав до сплати позивачем як фізичною особою у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 840,80 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 238,55 грн. За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Отже, пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16. Отже, з позивача на користь держави підлягає сплаті судовий збір пропорційно відхиленій частині позовних вимог у сумі 602,25 грн. З огляду на викладене,

Outcome: partial