Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила надати їй дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], 1998 року народження, та дочки [PERSON], 2000 року народження, за кордон без дозволу (згоди) батька [PERSON] [PERSON] до їх повноліття, дозволити їй без згоди батька [PERSON] [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], 1998 року народження, та дочки [PERSON], 2000 року народження, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ними повноліття, рішення допустити до негайного виконання. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона разом з відповідачем з 12.08.1992 року по 24.12.2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося троє дітей: син [PERSON], 1992 року народження, дочка [PERSON], 1998 року народження, та дочка [PERSON], 2000 року народження, син вже осяг повноліття і навчається на денній формі навчання в ТОВ «Комп'ютерна академія КРОК», а дочки ще не досягли повноліття, навчаються в загальноосвітній школі, з часу розлучення з відповідачем вона самостійно виховує дітей, матеріально утримує їх, піклується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток, відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на утримання не надає, ніяким чином про них не піклується, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний їх розвиток, з ними не спілкується в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, заперечує та не надає згоди на виїзд доньок за кордон для оздоровлення та відпочинку, чим створює умови, що шкодять інтересам дітей та не сприяють їх всебічному і гармонійному розвитку. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримує та вказала, що її неповнолітні діти їздять на відпочинок за кордон в Іспанію в період літніх канікул з 01 червня по 01 вересня кожного року через організацію «Чорнобиль Елькартеа», відповідач в даний час перебуває за межами України і йому відомо про розгляд цієї справи Ірпінським міським судом; проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» № 72 від 18.04.2014 року, причини неявки суду не повідомив, в зв'язку із чим суд, враховуючи письмову заяву позивача, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12.08.1992 року по 24.12.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося троє дітей: син [PERSON], 1992 року народження, дочка [PERSON], 1998 року народження, та дочка [PERSON], 2000 року народження; син вже досяг повноліття і навчається на денній формі навчання в ТОВ «Комп'ютерна академія КРОК», а дочки ще не досягли повноліття, навчаються в загальноосвітній школі, з часу розлучення позивач самостійно виховує дітей, матеріально утримує їх, піклується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток, відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на утримання не надає, ніяким чином про них не піклується, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний їх розвиток, з ними не спілкується в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, заперечує та не надає згоди на виїзд доньок за кордон для оздоровлення та відпочинку, чим створює умови, що шкодять інтересам дітей та не сприяють їх всебічному і гармонійному розвитку. Встановлені судом обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб; копією рішення Ірпінського міського суду від 24.12.2010 року; копіями свідоцтв про народження; копією рішення Ірпінського міського суду від 18.01.2013 року; довідкою про неотримання аліментів; копією акта про обстеження матеріально-побутових умов дитини від 15.11.2013 року; довідками Ірпінської спеціалізованої ЗОШ №12; копією ухвали про оголошення розшуку [PERSON] від 28.10.2013 року; іншими матеріалами справи. Дані правовідносини регулюються: - ч. ч. 1,2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. - ст. 150 СК України, відповідно до якої, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; - ч. 2 ст. 155 СК України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; - абз.2 ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України", за яким за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду; - п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р., за яким виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку; - п. п. 17, 18 затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, за якими проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Оскільки позивач самостійно утримує дітей [PERSON] та [PERSON], піклується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток в межах своїх здібностей і фінансових можливостей та умов життя, відповідач своїми діями перешкоджає позивачу забезпечити належний рівень життя і відпочинок, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, то приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає, що слід надати дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька - [PERSON] на період літніх канікул з 01.06.2014 року по 01.09.2014 року та дозволити позивачу без згоди батька - [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] за межі України на період літніх канікул з 01.06.2014 року по 01.09.2014 року. В задоволенні решти вимог позову суд визнає за необхідне відмовити, оскільки їх задоволення призведе до порушення батьківських прав відповідача, а допуск до негайного виконання цього рішення ст. 367 ЦПК України не передбачено. На підставі ст.27 Європейської Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України", ст.ст. 150, 155 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial