Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що позичив [PERSON] 2500 доларів США, які останній зобовязався повернути до 25.01.2017 року. 19.03.2017 року відповідачу у борг було надано грошові кошти в сумі 3000 доларів США, які останній повинен був повернути до 27.03.2017 року. Отже, загалом сума боргу за вказаними договорами позики становить 5500 доларів США , що за курсом НБУ станом на 08.06.2017 року становить 144129 гривень 78 копійок. Враховуючи, що відповідач до теперішнього часу борг не повернув, мирним шляхом спір врегулювати не бажає, тому просить рішенням суду стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 144129 гривень 78 копійок, витрати на правову допомогу в розмірі 6000 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1442 гривні. Сторона позивача письмово повідомила про можливість розгляду справи у її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про отримання судового виклику, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань або заперечень з приводу предявлених вимог не подав. Копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатком отримав 27.07.2017 року. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідно до договорів позики, укладених між сторонами 10.01.2017 року та 19.03.2017 року відповідач отримав у борг грошові кошти від позивача в загальній сумі 5500 доларів США ( 10.01.2017 року в сумі 2500 доларів США, 19.03.2017 року в сумі 3000 доларів США). За розпискою від 10.01.2017 року кошти підлягали поверненню в строк до 25.01.2017 року, а за розпискою від 19.03.2017 року в строк до 27.03.2017 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Укладені між сторонами договори відповідають формі договору позики, передбаченої вказаною нормою закону. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України " Про судові рішення у цивільній справі" №14 від 18.12.2009 року, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Тобто стягнення заборгованості проводиться за курсом НБУ станом на 12.12.2017 року, що згідно інформації з офіційного сайту Національного банку України склав 2713.5720 гривень. Таким чином, заборгованість в сумі 5500 доларів США у перерахунку за вказаним курсом складає 149246 гривень 46 копійок. Отже, враховуючи те, що зобов"язання за договорами позики відповідачем належним чином у визначений строк не виконано, кошти за розписками не повернуто, тому позовні вимоги в частині стягнення боргу є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції від 08.06.2017 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1442 гривні, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Витрати на правову допомогу в розмірі 6000 гривень позивачем не підтверджено, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial