Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про скасування усиновлення. Під час розгляду справи судом було прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав, збереження права на житло та стягнення аліментів. Також у якості третіх осіб якості 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору до участі у справі було залучено Комунальний заклад «Харківській дитячий будинок «Родина» Харківської міської ради», службу у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та службу у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації, а також прокуратуру Комінтернівського району м. Харкова. Позивачі за первісним позовом у своїй позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що згідно до рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 31.05.2010 року ними було усиновлено малолітню [PERSON]. Після чого було внесено відповідні зміни до свідоцтва про народження дитини про них як про батьків усиновленої дівчинки. Під час усиновлення їм було надано медичну документацію у якій було вказано, що дитина має захворювання, а саме: затримку психічного розладу, дизартрія (F 88.881) та ГМН-ІІ ступеню (Н 520). Однак, позивачі на час усиновлення, у зв'язку з відсутністю спеціальних знань, не знали що означає такий діагноз. Усиновлена дитина страждає на захворювання, коли не має вольової можливості протистояти бажанню взяти чужу річ без дозволу її господаря. Коли вони зіткнулися з такою проблемою, то намагалися прийняти належні заходи щодо лікування дитини, але такі заходи необхідно здійснювати постійно, без перерв, при цьому, задля його забезпечення, у періоди коли дитина не перебуває під наглядом лікарів, необхідний нагляд осіб, які мають відповідні навички та освіту. Забезпечити такий нагляд ні позивачі, в силу відсутності у них таких знань, ні педагоги за місцем її навчання, не мають можливості. Внаслідок чого страждає сама дитина, яка після чергових крадіжок, скаржиться, що вона нічого не може з собою вдіяти і бажає повернутися до дитячого будинку. Посилаючись на в казані обставини, просили позовні вимоги задовольнити та скасувати усиновлення ними [PERSON] Позивач за зустрічною позовною заявою Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в обґрунтування позовних вимог про позбавлення батьківських прав, збереження права на житло та стягнення аліментів посилався на ухилення позивачами [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили задовольнити їх у повному обсязі. Також позивачі пояснили, що між ними та дитиною, незалежно від їх волі, склалися стосунки, що унеможливлюють їхнє спільне проживання та виконання батьківських обов'язків. Пояснили, що взаємовідносини з дитиною у них не склалися, та вони не відчувають зв'язок з дитиною. До дитини вони відносилися як до власної доньки, однак, з часом, віддалилися один від одного, та в подальшому не бажають виховувати [PERSON]. Також пояснили, що з батьком дитина спілкується краще, йде з ним на контакт, а з матір'ю у дитини відсутнє взаєморозуміння, вона не слухає її та не виконує її розпорядження, замикається в собі та не йде на контакт. Також батьки помітили у дитини прояви агресії по відношенні до тварин, зокрема до собак. Окрім того, позивачі посилалися на те, що після повторного обстеження дитини у спеціалізованій медичній установі, у неї було виявлено інше захворювання, ніж те що їм було повідомлено при усиновленні дитини, та було встановлено діагноз змішані порушення поведінки та емоцій (F 92.8). Зустрічну позовну заяву позивачі просили залишити без задоволення, посилаючись на те, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки, обладнали для неї дві кімнати у будинку, повністю забезпечили дитину всіма необхідними речами, одягом, та приладдям для навчання, кожного року виїжджають з дитиною на відпочинок до моря, водять її до логопеда, і взагалі забезпечують її всім необхідним. В подальшому надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності та підтримали свої позовні вимоги (а.с. 193, 194). Представник позивача [PERSON] - [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в позові, просила задовольнити первісну позовну заяву позивачів та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Представник Управління служб у справах дітей Комінтернівського району м.Харкова Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Келчевська І.С. в судовому засіданні в обґрунтування своїх позовних вимог просила відмовити у задоволенні первісної позовної заяви про скасування усиновлення та задовольнити позовні вимоги за зустрічною позовною заявою. При цьому посилалася на те, що на момент усиновлення усиновлювачам було відомо про стан здоров'я дитини, та вони усвідомлено, знаючи що дитина є проблемною та має ряд захворювань, прийняли рішення та висловили своє бажання усиновити дитину. Дитина більш ніж три роки жила у їх родині та сприймала їх як батьків, звикла до життя у цій родині, однак батьки на даний час свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків та заявляють про відсутність бажання надалі виховувати дитину, постійно на тривалий час залишають дитину у лікувальних та санаторних закладах, а також навіть не зареєстрували дитину за місцем свого проживання. Також зазначила, що об'єктивних перешкод для виконання батьківських обов'язків вони не мають, а просто не мають бажання виховувати дитину. Також посилалася на те, що дитина втекла з дому і звернулася до класного керівника та повідомила останній, що вона не хоче повертатися додому, та на даний час перебуває у Комунальному закладі «Харківський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей», що також свідчить про неналежне виконання батьками батьківських обов'язків. Та зазначила, що подання позивачами позову про скасування усиновлення саме по собі свідчить про небажання батьків виховувати усиновлену ними дитину, та є підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно [PERSON]. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Намясенко Є.А. пояснила, що позивачами до їх служби було подано заяву про те, що вони бажають стати на облік як кандидати в усиновлювачі, при цьому надали всі необхідні документи. Після чого з ними було проведено бесіду та роз'яснено їм всі питання, що стосувалися усиновлення, та вони були взяті на облік як кандидати в усиновлювачі. Після чого їм було надані всі документи для знайомства з дитиною. У 2010 році ними було усиновлено дитину [PERSON] у 2011 році родина з дитиною виїхала на постійне місце проживання до м. Дергачі, однак про свій переїзд вони службу не повідомили, про переїзд службі стало відомо в телефонному режимі, після чого було направлено лист щодо вибуття родини та матеріали до Дергачівської служби у справах дітей. Будь - яких заяв чи звернень про проблеми у родині з вихованням дитини до служби не надходило. Просила прийняти рішення у справі в інтересах дитини на розсуд суду. В подальшому направила до суду лист, в якому просила розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи - Комунального закладу «Харківський дитячий будинок «Родина» Харківської міської ради» - Полухіна Ю.В. в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] за направленням Служби у справах дітей прибула 11.08.2009 року до дитячого будинку. За направленням у Служби у справах дітей Комінтернівського району були направлені кандидати в усиновлювачі - позивачі [PERSON] для знайомства з двома дітьми. Про знайомство з дітьми було складено акти. Останніми було виявлено бажання для спілкування з дитиною [PERSON] та складено акт про встановлення контакту з дитиною [PERSON]. Перед усиновленням, позивачі були ознайомлені з документами на дитину та медичним висновком про стан її здоров'я, і було складено акт про вибуття дитину у сім'ю. У вирішенні справи представник третьої особи покладалася на розсуд суду. Представник Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації - Гасс Т.В., в судовому засіданні пояснила, що на території їх району дійсно проживає родина [PERSON] з усиновленою дитиною [PERSON]. Про вибуття до м. Дергачі вказаної родини службі стало відомо з листа Служби у справах дітей Дзержинського району. До часу звернення батьків до суду з позовом про скасування усиновлення про будь-які проблеми в родині службі відомо не було. Батьки до служби з заявами про труднощі у вихованні дитини не зверталися. Після звернення до суду батьки усно зверталися до служби та посилалися на наявності у дитини проявів психічного захворювання, на що їм були дані роз'яснення. Під час обстеження побутових умов зазначеної родини було встановлено, що батьками були створені всі побутові умови для проживання та навчання усиновленої дитини. Є всі необхідні речі та одяг. З бесіди з батьками було встановлено, що у дівчинки з матір'ю відсутній контакт. Дівчинка більше тягнеться до батька, який проводить з нею більше часу, допомагає їй у підготовці домашніх завдань, одягає її до школи, тощо. На запитання про відносини у сім'ї, дівчинка не відповіла. З характеристики, наданої шкільним закладом стало відомо про факт крадіжки [PERSON] мобільного телефону, однак про всі обставини вказаного факту службі нічого не відомо. З інших характеристик навчального закладу про факти інших крадіжок не вбачається. Також представник повідомила, що від Служби у справах дітей Комінтернівського району після звернення батьків до суду до них надійшов лист про вилучення дитини від батьків, однак підстав для такого вилучення не було та пояснила, що, мабуть, факт звернення батьків до суду з цим позовом свідчить про їх небажання в подальшому займатися вихованням дитини. Також представник зазначила, що вона особисто, як представник органу опіки та піклування, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог як первісної позовної заяви, так і зустрічної, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо неналежного виконання батьками чи ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків. Представник прокуратури Комінтернівського району м.Харкова - Рукас Д.І. в судовому засіданні зазначила, що не вбачає підстав для задоволення зустрічної позовної заяви, та вважала що вимоги позивачів з первісною позовною заявою про скасування усиновлення підлягають задоволенню. Представник прокуратури Комінтернівського району м.Харкова - Колодчина Р.В. в судовому засіданні 23.06.2014 року просила відмовити в задоволенні позовних вимог первісної та зустрічної позовної заяви, у зв'язку з відсутністю законних підстав для їх задоволення. До судового засідання 23.06.2014 року позивачі, представник позивача [PERSON] та представники третіх осіб, не з'явилися, про час та місце розгляд справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивачів, представника позивача [PERSON], представника відповідача та третіх осіб, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про скасування усиновлення та позовні вимоги зустрічної позовної заяви не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 31.05.2010 року було задоволено заяву [PERSON] та [PERSON] про усиновлення [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим було внесено зміни до актового запису про народження (а.с.4-6 ). Відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] батьками [PERSON] вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до вищезазначеного рішення суду під час усиновлення у дитини були наявні захворювання та встановлено діагноз: затримка психічного розвитку, дизартрія (F 88, 88.1) та ГМН -ІІ ст. (Н 52.0) (а.с. 4-6). Згідно до довідки КЗОЗ «Харківська обласна психіатрична лікарня №3» (далі - КЗОЗ ХОКПЛ №3) № 28/5747 від 31.05.2013 року [PERSON] знаходилася на лікуванні в КЗОЗ ХОКПЛ №3 з 30.04.2013 по 31.05.2013 року, встановлено діагноз F 92.8 та рекомендовано спостереження в районній поліклініці, психолого - педагогічна корекція та повторний курс лікування через 6-8 міс. (а.с. 11). Відповідно до характеристики учениці 3-В класу Пересічанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Готвянської Анастасії від 28.05.2013 року, остання навчається у вказаному закладі з 2 класу. Має хороший фізичний та розумовий розвиток, навчається в міру можливостей на середньому рівні. На уроках уважна, але матеріал сприймає повільно. Має хорошу пам'ять, але запам'ятовує механічно, захоплюється малюванням та танцями. До навчання ставиться позитивно на уроках активна, заняття відвідує постійно, виконує домашні завдання. Дотримується шкільного розпорядку, виконує доручення вчителя, вміє самостійно працювати, реагує на похвалу чи осуд. Чемна, доброзичлива, не завжди чесна, траплялись крадіжки чужих речей у класі. Після скоєного вибачалася, але все повторювалося знову. Серед однокласників має друзів, охоче спілкується у колективі (а.с. 12). Відповідно до листа Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області № 01-11/1272 від 07.10.2013 року щодо вилучення усиновленої дитини [PERSON] та влаштування її до центру соціально- психологічної реабілітації, вбачається, що підстав для термінового вилучення дитини з сім'ї усиновлювачі [PERSON] та [PERSON] не має (а.с. 95-96). Згідно до акту обстеження умов проживання від 24.09.2013 року для виховання та розвитку дитини створені такі умови: для дівчинки виділено дві окремі кімнати. У кімнатах досить прибрано, є два дивани, килими, шафа, два письмові столи, телевізор, комп'ютер, місце для навчання, відпочинку та ігор, місце для зберігання особистих речей, постільна білизна, одяг, взуття для дитини. На момент обстеження дитина знаходиться у школі, вдома знаходиться [PERSON], за її словами стосунки між нею та усиновленою дитиною не склалися. Усиновлювачі не завжди знаходять спільну мову з дитиною. За словами [PERSON] дівчинка не виявляє бажання розмовляти з нею, усамітнюється, часто не виконує її доручення, та прохання дорослих. Тато [PERSON] спілкується з дитиною частіше, до нього дівчинка є більш прихильною. Взагалі мати [PERSON] не виявляє бажання виховувати дівчинку (а.с. 97-98). Відповідно до інформації наданої Пересічанською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Дергачівської районної ради Харківської області від 25.09.2013 року [PERSON] навчається у 4-В класі вказаного навчального закладу. Навчається у вказаній школі з 2 класу. Має хороший фізичний та розумовий розвиток, характеризується добре. Вказано, що у 3 класі стався випадок крадіжки мобільного телефону. Після проведеної бесіди з дитиною та батьками подібне не повторювалося (а.с. 100). Згідно до висновку Управління служби у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради № 570 від 30.10.2013 року щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] (а.с. 249-250). Згідно до листа Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області № 01-11/1634 від 16.12.2013 року, про проблемну ситуацію у сім'ї [PERSON] службі у справах дітей Дергачівської держадміністрації стало відомо з листа служби у справах дітей Комінтернівського району від 16.09.2013 року. Представниками вказаної служби було обстежено умови проживання родини [PERSON], в ході якого було встановлено, що для дитини у помешканні родини створені всі необхідні умови для навчання та відповичку, ігор та зберігання особистих речей. Та, за словами [PERSON], встановлено, що стосунки між нею і усиновленою дитиною з моменту усиновлення не склались. Вона не знаходить спільної мови з донькою. Дівчинка не виявляє бажання розмовляти з матір'ю, усамітнюється, часто не виконує доручення та прохання дорослих. Тато, [PERSON], спілкується з дитиною частіше, ніж мати, до нього дівчинка більш прихильна. Він відправляє дитину до школи, приводить в порядок її зачіску, допомагає їй у виконанні домашніх завдань. Окрім того дитину було відвідано у школі, при цьому було встановлено, що за місцем навчання неповнолітня [PERSON] характеризується добре. Після уроків дитина перебуває у групі продовженого дня, а вдома не отримує батьківської турботи та належної допомоги. Мати не має бажання виховувати дитину, хоча дівчинка потребує батьківської уваги. Батько, за словами матері, також не виявляє особливого бажання виховувати доньку. Враховуючи викладене, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с. 122-123). Також, відповідно до листа Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області № 01-11/31 від 14.01.2014 року, до служби у справах дітей 14.01.2014 року надійшло повідомлення від Пересічанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Дергачівської районної ради про неналежне виконання громадянами [PERSON] та [PERSON], батьківських обов'язків у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у зв'язку з чим службою готується пакет документів для взяття дитини на облік як такої, що опинилася в складних життєвих обставинах (а.с. 133). Відповідно до листа № 01 від 13.01.2014 року, Пересічанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Дергачівської районної ради звернулася з проханням до начальника Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області вжити заходів щодо [PERSON] та [PERSON] батьків учениці 4-в класу [PERSON], що мешкають за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з тим, що батьки не приділяють належної уваги своїй дитині, та зазначили, що дівчинці не вистачає родинного тепла, родинного спілкування, а батьки неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки (а.с. 134). Згодом, відповідно до листа Пересічанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Дергачівської районної ради № 03 від 21.01.2014 року на адресу Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області було повідомлено, що 20.01.2014 року [PERSON] та [PERSON], батьки учениці 4-в класу [PERSON], з'явились до школи і з ними було проведено відповідну бесіду. Під час бесіди з вказаними батьками було з'ясовано і всі непорозуміння та проблемні запитання, викладені у раніше викладеному зверненні від 13.01.2014 року (а.с. 156). Згідно до інформації Комунального закладу «Харківський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» № 12-04/303 від 24.03.2014 року, [PERSON] з 22.03.2014 року перебуває у вказаному закладі. До закладу дитина доставлена співробітниками ВКМСД Солоницівського ВМ ГУМВС України в Харківській області (а.с. 211). Відповідно до наданої КЗОЗ ХОКПЛ №3 копії медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] №7096, [PERSON] знаходилася на лікуванні у вказаному закладі з 18.10.2013 року по 11.11.2013 року. В результаті проведеного лікування дитині встановлено заключний діагноз - змішані розлади поведінки та емоцій (F 92.8). рекомендовано спостереження райпсихіатра, психолого - педадагогічна корекція та раціональна сімейна психотерапія (а.с. 158-170). З пояснень в судовому засіданні лікаря КЗОЗ ХОКПЛ №3 [PERSON], допитаної в якості спеціаліста, вбачається, що після звернення батьків дитини, [PERSON] була прийнята на обстеження та лікуванні в КЗОЗ ХОКПЛ №3. Після проведеного обстеження та курсу лікування дитині було встановлено діагноз - інші змішані розлади поведінки та емоцій (F 92.8). Вказаний діагноз дитині було встановлено на підставі скарг та пояснень батьків та спостереженнями за дитиною в умовах знаходження на стаціонарному лікуванні. Також пояснила, що вказаний розлад є проміжним між нормальними показниками і відхиленнями від норми та не відноситься до психічних розладів, і по суті є переважанням емоцій над розумом дитини, свідчить про недостатній самоконтроль. Інтелект дитини є нормальним, затримка психічного розвитку відсутня. До причин розвитку такого захворювання можна віднести особисті якості дитини, вплив педагогів, батьків та оточуючого середовища. За наявності такого захворювання дитина потребує посилення самоконтролю, корекції з боку батьків та педагогів у навчальних закладах. При цьому діагнозі показання для поміщення дитини до спеціалізованих закладів освіти відсутні. Дитина не несе загрози у спілкуванні іншим дітям, а тому може продовжувати навчання в загальноосвітніх закладах. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON], пояснила, що вона проживає разом з батьками, які взяли її деякий час тому у дитячому будинку. На даний час вона знаходиться в інтернаті через те, що пішла з дому до класного керівника [PERSON], якій сказала, що не хоче і боїться повертатися додому, тому що на неї накричала мама. Напередодні вона без відому батьків взяла гроші, які витратила на шкільне приладдя та солодощі. Мати дізналася про цю крадіжку та дуже на неї накричила, вдарила її та сказала що не хоче її більше бачити, у зв'язку з чим вона пішла до школи і боялася повернутися додому. Після чого її привезли до інтернату. Також [PERSON] пояснила, що після того як батьки забрали її з дитячого будинку, вони дуже добре до неї ставилися, та вона також звикла до них. Однак, після їх переїзду за місто, ставлення матері до неї змінилося, вона постійно сварить її, сердито з нею спілкується, та перестала її любити. З батьком у дівчинки відносини добрі, він добре до неї ставиться та любить її, разом з нею проводить багато часу, робить домашні завдання та врегульовує конфлікти з мамою, жаліє її. Дівчинка пояснила, що мама її досить часто сварить, інколи б'є, коли вона виходить погуляти з дому без дозволу батьків, а також коли брала без дозволю чужі речі. На запитання чому вона бере чужі речі без дозволу дівчинка відповіла: « На зло мамі, бо вона мене не любить». Також дівчинка пояснила, що для неї батьки облаштували кімнату та у неї є всі необхідні для навчання речі, і пояснила, що вона любить своїх батьків та бажає жити з ними та, незважаючи на все, дуже хоче повернутися додому, щоб все було як раніше. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Частина 3, 4 ст. 232 СК України визначає, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена та усиновлювачем і їх родичами. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновленому надаються права і накладаються обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Статтею 150 СК України та ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено обов'язок батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, при цьому батьки зобов'язані поважати дитину. Судом встановлено, що ініціаторами усиновлення дитини були [PERSON] та [PERSON], про що вони вказували у судовому засіданні та що підтверджується вищезазначеним рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 31.05.2010 року. А отже, усиновивши неповнолітню [PERSON] позивачі отримали відносно неї права батьків, а також взяли на себе зобов'язання по виконанню батьківських обов'язків. Відповідно до п.12. Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст.238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Даний вид цивільних правовідносин (усиновлення) відноситься до сфери сімейних правовідносин між батьками та дітьми, яка дуже тонка і водночас глибока, а тому при винесенні даного рішення суд враховує передусім інтереси дитини, неповнолітньої [PERSON], оскільки регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, що передбачено ч.8 ст. 7 СК України. При вирішенні справи суд має врахувати, що після скасування усиновлення [PERSON] має бути повернута на виховання до відповідної установи для дітей позбавлених батьківського піклування та втратить можливість виховуватись в повноцінній сім'ї, отримувати важливе для неї сімейне виховання, а також втратить всі майнові та немайнові права, які у неї є на даний момент. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятою 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року і ратифікованою 27.02.1991 року (далі - Конвенція) закріплено, що "У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини». Під час розгляду справи, позивачі неодноразово наголошували на наявність у неповнолітньої дитини діагнозу: змішані розлади поведінки та емоцій (F 92.8), про який їм не було відомо на момент усиновлення дитини, та посилалися на цю обставину як на одну з підстав для скасування усиновлення, а саме: п. 2 ч. 1 ст. 238 СК України - дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення. Однак зі слів лікаря КЗОЗ ХОКПЛ №3, який проводив обстеження та лікування дитини, код «F92.8» означає змішані розлади поведінки та емоцій. З пояснень лікаря, допитаного під час розгляду справи, вказане захворювання не є недоумством та не відноситься до психічних чи інших тяжких невиліковних хвороб, а є розладом поведінки, переважанням емоцій над розумом дитини. При цьому інтелектуально дитина має нормальний розвиток та може продовжувати навчання в загальноосвітньому закладах разом з іншими дітьми. За наявності такого діагнозу дитина потребує корекції та більшого контролю з боку батьків та педагогів, посиленої уваги з боку дорослих. Заявники вказують на те, що з часу появи дитини у їх родині вони зрозуміли, що дитина дуже складна і їм буде нелегко впоратися з нею. Вони самотужки намагалися вирішити внутрішні проблеми, які виникли через це, зверталися до лікарів. Під часі розгляду справи позивач [PERSON] посилалась на те, що не відчуває почуття любові до усиновленої дитини, та не знаходить з дитиною спільної мови, незважаючи на те, що в рішенні суду від 31.05.2010 року вказано, що свою позовну заяву про усиновлення малолітньої підтримувала та просила задовольнити, оскільки рішення прийняли обдумано та виважено. Також, як на підставу своїх позовних вимог, позивачі посилалися на те, що між ними та дитиною склалися, незалежно від їх волі, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Однак, доказів наявності між усиновлювачами та дитиною стосунків, які роблять неможливим їх проживання, суду не надано, натомість встановлено, що у сім'ї наявні певні проблеми які, зводяться до особливостей характеру неповнолітньої, її діагнозу, та її поведінки, яка підлягає корекції шляхом психологічної та педагогічної реабілітації, а не шляхом скасування усиновлення. Посилання ж позивачів на відсутність можливості встановлення з дитиною взаємопорозуміння з мотиву, що дитина їх не слухає, відмовляється виконувати елементарні сімейні обов'язки не є підставами, які передбачені законом для скасування усиновлення і носять характер припущень, оскільки з одного боку, позивачі вказують на відсутність порозуміння, а з іншого боку батько усиновленої зазначає, що буде продовжувати турбуватися про дитину в подальшому. Також, суд приходить до висновку, що позивачі не прийняли в повній мірі заходів до покращення відносин з дитиною, для встановлення сімейних стосунків та повернення дитини в сім'ю. У зв'язку з наведеним, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку має місце небажання позивачів зберегти відносини усиновлення та небажання батьків виконувати свої обов'язки відносно усиновленої. На думку суду, у даній родині склалася ситуація, коли батьки не можуть визначити методи виховання дитини, у зв'язку з чим усиновлювачам необхідно звернутися по допомогою до відповідних соціальних служб і вжити вичерпних заходів щодо налагодження стосунків з усиновленою дитиною. Суд погоджується з висновками, викладеними у літературі з теорії сімейного права, що усиновлення дитини завжди пов'язане з певним ризиком. Дійсність є такою, що найчастіше на усиновлення передаються діти з неблагополучних сімей. У зв'язку з цим ризик прояву спадкових захворювань, недоумства, наслідків алкоголізму батьків та інших факторів, що вплинули на розвиток дитини у період вагітності матері або у ранньому дитинстві, є дуже високим. Непоодинокими є випадки, коли усиновлювачі через кілька років виявляють у дитини одне з таких захворювань. Іноді захворювання настільки серйозне, що не залишає найменшої надії на розвиток дитини. При цьому виникає тяжка моральна дилема. Безперечно, аморально відмовлятися від хворої дитини і вимагати скасування усиновлення. У багатьох випадках усиновлювачі прив'язуються до таких дітей, виховують їх як справжні батьки і роблять усе можливе для пом'якшення наслідків захворювання. Однак не можна забувати про те, що біологічний зв'язок і заснований на ньому батьківський інстинкт, який становить основу батьківських відносин, при усиновленні відсутній або, принаймні, виявляється меншою мірою. Однак, у даному випадку на час розгляду справи, дитина взагалі не страждає на недоумство чи психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу. Згідно із ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, надається, зокрема, можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується її, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд прийшов до висновку, що скасування усиновлення у даному випадку суперечитиме інтересам дитини, а крім того, є підстави для нормалізації відносин між батьками та усиновленою дитиною, незважаючи на знаходження її на час розгляду справи у Комунальному закладі «Харківський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей», яка в судовому засіданні пояснила, що любить батьків та, незважаючи на все, сумує за ними та бажає повернутися додому та жити разом з батьками однією родиною. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що скасування усиновлення призведе до психологічної травми у дитини, оскільки дитина тривалий час проживала у родині усиновлювачів, усвідомлюючи, що у неї є мати та батько, та що у випадку прийняття рішення про скасування усиновлення дитина опиниться на самоті с самим собою, у держзакладі. Так, відповідно ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, суди мають приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції та ст. 14 Закону України „Про охорону дитинства" дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч її бажанню. Скасування усиновлення у даному випадку буде суперечити інтересам дитини, яка на даний час не усвідомлює того факту, що вона може не повернутися до родини та вважає, що вона тимчасово перебуває в закладі і чекає та бажає повернення до родини. Щодо вимог зустрічної позовної заяви Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав, збереження права на житло та стягнення аліментів, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до положень п. 15 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 18 вказаної Постанови, роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного медичного догляду, лікування, захисту дитини від будь яких нещасних випадків, не виявляють інтересу до фізичного та духовного стану дитини, її інтересів та переживань, не піклуються про неї та не здійснюють контроль за подіями, які чиняться з дитиною та коло неї. Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивачі [PERSON] виконують свої обов'язки по відношенню до дитини, відповідно до актів обстеження житлових умов, забезпечили дитині всі необхідні умови для її життя, навчання та розвитку, піклуються про її здоров'я. Протиправної поведінки усиновлювачів не встановлено. Вони піклуються про дитину, доглядають її. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісної позовної заяви про скасування усиновлення та зустрічного позову про позбавлення батьківських прав, збереження права на житло та стягнення аліментів задоволенню не підлягають у зв'язку з відсутністю передбачених законом правових підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed