Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач Публічне Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10014/0134 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення залишку кредитної заборгованості. Позов мотивований тим, що 26 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (на даний час переіменоване у Публічне Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та [PERSON] укладений кредитний договір №421. За умовами кредитного договору позивач надав відповідачеві кредит у сумі 20 000 грн. під 21% річних зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 25 листопада 2010 р. на споживчі цілі. Відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом до закінчення строку, визначеного договором. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим Банк звернувся у 2010 р. до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2010 р. у справі №2-202/10 з відповідача [PERSON] та поручителів у солідарному порядку стягнуто 20291,16 грн. заборгованості, в тому числі: 5555,44 грн. основного боргу, 10000,08 грн. простроченої заборгованості, 4366,51 грн. відсотків, 80 грн. комісії, 289,58 пені. Зазначене рішення знаходиться на виконанні у відділі ДВС. Станом на 18 липня 2014 р. кредитна заборгованість відповідача [PERSON] за розрахунком позивача складає 28197,05 грн., з якої 20291,16 грн. стягнуто вищезазначеним рішенням суду, залишок заборгованості, яку позивач просить стягнути на його користь, складає 12641,53 грн., в тому числі: 3381,29 грн. прострочена заборгованість за відсотками, 9260,24 грн. пеня. У судовому засіданні представник позивача Коваль В.М. позов підтримала, просила стягнути з відповідача на користь позивача залишок кредитної заборгованості на суму 12641,53 грн., в тому числі: 3381,29 грн. прострочена заборгованість за відсотками, 9260,24 грн. пеня, та понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити позивачеві в задоволенні його вимог через сплив позовної давності та пропуск Банком строку звернення до суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Банком та [PERSON] 26 листопада 2007 р. укладений кредитний договір №421, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000 грн. на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 25 листопада 2010 року та зі сплатою процентів за користування кредитом. Згідно з пунктом 1.6 кредитного договору позичальник зобов'язався: до 25 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту, частково погашати кредит та відсотки за користування ним у сумі 555,56 грн. шляхом внесення коштів готівкою чи шляхом безготівкових перерахувань. Останнє погашення кредиту мало відбутися не пізніше 25 листопада 2010 р. За порушення взятих на себе зобов'язань позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожен день пеню в розмірі 20% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 4.2 кредитного договору). Пунктами 3.2.2 кредитного договору передбачено право банку у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих за ним процентів та інших платежів за цим договором та стягнення заборгованості в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене мано. Судом встановлено, що зобов'язання за кредитним договором позивач виконав, надавши [PERSON] кредитні кошти в повному обсязі, що підтвердив відповідач. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (пункт 7.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 25 листопада 2010 року (пункти 1.2; 1.5 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 25 числа включно кожного календарного місяця для погашення кредиту та процентів за користування кредитом (пункт 1.6). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов'язання боржником визначені також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зазначена правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. у справі №6-20цс14. Відповідно до положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За умовами кредитного договору (пунктами 1.5, 1.6) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та відсотків повинно здійснюватись позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Останній платіж позичальник повинен був сплатити не пізніше 25 листопада 2010 р. [PERSON], як вбачається з розгорнутого розрахунку заборгованості за кредитом №421 від 26.11.2007 р., не виконує взяті на себе зобов'язання з 2009 р. Проте, банк звернувся до суду з позовом до нього 23.07.2014 р., тоді коли навіть за останнім платежем, який відповідач мав сплатити не пізніше 25 листопада 2010 р., строк звернення до суду закінчився 25 листопада 2013 р. За такого, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] у своїх запереченнях послався на застосування позовної давності, позовні вимоги відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed