Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 10.02.2016 року та 25.04.2016 року, просить розірвати укладений між ним та [PERSON] договір дарування земельної ділянки площею 0,2217 га. по вул. Поповича, 18 в м. Долина Івано-Франківської області, який посвідчений 12.10.2005 року Долинським міським державним нотаріусом Івано-Франківської області і зареєстрований в реєстрі №Д-856. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Долинського районного суду 20.06.2011 року було задоволено його позов до [PERSON] про скасування державного акту серії ІФ №094052 від 10.10.2005 року та договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року: скасовано вказаний державний акт та визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений між ним та [PERSON], посвідчений 12.10. 2005 року Долинським міським державним нотаріусом Івано-Франківської області і зареєстрований в реєстрі №Д-856. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.04.2015 року згадане вище рішення в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року скасовано та ухвалено в цій частині нове: відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про скасування договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015 року рішення Долинського районного суду від 20.06.2011 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.04.2015 року в частині оскарження договору дарування скасовані, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Так як істотно змінились обставини, якими сторони керувались при укладанні договору дарування, зокрема скасоване рішення міської ради про передачу землі у власність та на цій підставі скасовано державний акт на землю, а тому не може залишатись в силі і договір дарування земельної ділянки [PERSON], з наведених підстав його слід розірвати. Окрім наведеного, після винесення вказаного вище рішення Долинського районного суду, рішенням сесії Долинської міської ради від 31.05.2012 року йому була передана у власність земельна ділянка площею 0,3713 га, на яку він уже виготовив новий державний акт та зареєстрував її у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Всі вищеперелічені обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач та його адвокат уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Адвокат [PERSON] додатково пояснив , що про порушення свого права [PERSON] дізнався 12.11.2007 року після винесеного Долинським районним судом рішення про визнання нечинним та скасування п.1.9.рішення Долинської міської ради від 23.06.2005 року № 1027-25/2005 "Про розгляд заяв громадян на основі цивільно-правових угод" та в межах трьохрічного строку 28.05.2010 року звернувся до суду з позовом про скасування державного акту на землю та договору дарування. Відповідач та його представник позовних вимог не визнали, просили у його задоволенні відмовити та пояснили, що підстав для розірвання договору дарування земельної ділянки передбачених ст.727 ЦК України , не має, окрім цього [PERSON], просив застосувати до поданого позову наслідки спливу строків позовної давності,оскільки договір дарування був укладений в 2005 році ,а позивач звернувся до суду з позовною заявою в 2010 році. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами 12.10.2005 року був укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,2217 га для ведення особистого селянського господарства, посвідчений нотаріусом Долинської міської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № Д-856. Згідно рішення Долинського районного суду від 20.06.2011 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ №094052 від 10.10.2005 року, виданий [PERSON], скасований та визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, укладеного між позивачем та [PERSON], посвідчений 12.10.2005 року Долинським міським державним нотаріусом Івано-Франківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі №Д-856. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.04.2015 року дане рішення Долинського районного суду в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року скасовано та ухвалено в цій частині нове: відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про скасування договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015 року рішення Долинського районного суду від 20.06.2011 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.04.2015 року в частині оскарження договору дарування скасовані, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вважає, що згідно ст.652 ЦК України ,істотно змінились обставини, якими сторони керувались при укладанні договору дарування, зокрема скасоване рішення міської ради про передачу землі у власність, на підставі чого скасовано і державний акт на землю, тому не може залишатись в силі договір дарування земельної ділянки [PERSON] та підлягає розірванню. Окрім цього в рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.04.2015 року зазначено ,що таким способом захисту його прав та інтересів є розірвання договору. Доводи позивача для розірвання договору дарування відповідно до ст.651 ЦК України не заслуговують на увагу з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках ,встановлених договором або законом.Істотним є таке порушення стороною договору ,коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями ст.652 ЦК України передбачено ,що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті,- змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися. 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Оскільки договір дарування має односторонній характер і його метою є передача власником (дарувальником)свого майна у власність іншої особи (обдарованого)без отримання будь-якої взаємної винагороди ,то ст.ст.651 та 652 ЦК України не можуть бути застосовані щодо його розірвання. Таким чином, [PERSON] не навів підстав, передбачених ст. 727 ЦК України для розірвання договору дарування та пройшли строки , зазначені ст.728 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу). Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В ході розгляду справи відповідачем 17.03.2016 року було подано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності та з наведених підстав просили відмовити у позові. Відповідно до вимог ст.73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Будь-яких обґрунтувань поважності причини пропуску однорічного строку для звернення до суду з даним позовом ні позивачем, ні його представником суду не наведено Натомість, позивач вказав про те, що про порушення свого права дізнався 12.11.2007 року після винесеного Долинським районним судом рішення про визнання нечинним та скасування п.1.9.рішення Долинської міської ради від 23.06.2005 року № 1027-25/2005 "Про розгляд заяв громадян на основі цивільно-правових угод" та в межах трьохрічного строку 28.05.2010 року звернувся до суду з позовом про скасування державного акту на землю та договору дарування. Дані доводи не можуть служити поважною причиною пропущення строку позовної давності, або ж його поновлення, оскільки з наведеного вбачається, що позовна давність в один рік сплила задовго до звернення позивача до суду з позовом про скасування державного акту та договору дарування земельної ділянки. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову в результаті спливу спеціальної позовної давності терміном в один рік, про застосування якої заявлено стороною у спорі до винесення рішення. Окрім цього, питання щодо поновлення строків давності позивачем та його представником перед судом не ставилися. На підставі викладеного, ст.ст. 256-258, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed