Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в суд та просить поновити його на посаді різноробочого Товариства з обмеженою відповідальністю "Користівське", мотивуючи свою заяву тим, що із займаної посади він був звільнений з грубим порушенням трудового законодавства. Крім того позивач просить стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та десять тисяч моральної шкоди, заподіяної йому незаконним звільненням із займаної посади. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обємі. Представник позивача позовні вимоги підтримав частково пояснивши, що на даний час [PERSON] поновлений на роботі та йому виплачений заробіток за час вимушеного прогулу. Однак, не компенсовано моральну шкоду та в наказі від 13 листопада 2015 року, його довірителя поновлено на роботі з 9 жовтня 2015 року, в той час як було звільнено з 6 жовтня цього року, а тому просить внести виправлення в цей наказ. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що наказом від 13.11.2015 року [PERSON] поновлений на посаді різноробочого з 9 жовтня 2015 року, йому виплачена заробітна плата за весь час вимушеного прогулу. Рахує, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не є обґрунтованими та нічим не доведені, а тому рахує за необхідне в цій частині в задоволені позову відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, свідка рахує, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав. 13 жовтня 2015 року позивач отримав лист від Товариства з обмеженою відповідальністю "Користівське", де його було повідомлено про необхідність зявитися в бухгалтерію підприємства для отримання трудової книжки та розрахункових виплат у звязку з його звільненням за прогули без поважних причин. Відповідно до наказу № 11 від 09 жовтня 2015 року [PERSON], різноробочого, з 6 жовтня 2015 року у звязку з прогулом без поважних причин, звільнено за п.4 ст.40 КЗпП України. Проте, так як між сторонами з цього приводу виник спір, то до початку розгляду справи по суті, 13 листопада 2015 року, директором товариства [PERSON] був виданий наказ № 14 відповідно до котрого скасовано наказ № 11 від 09 жовтня 2015 року про звільнення з роботи [PERSON]. Його цим наказом поновлено на роботі з 9 жовтня 2015 року в якості різноробочого, а бухгалтерію зобовязано виплатити для позивача по справі компенсацію за вимушений прогул в розмірі середньомісячного заробітку за вирахуванням виплаченої йому при звільнені суми компенсації за невикористану відпустку. При таких обставинах позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Однак, судом встановлено, що в наказі № 14 від 13 листопада 2015 року допущено помилку та позивача поновлено на робочому місці з 9 жовтня, а не 6 жовтня цього року. Так як це не впливає на грошові виплати позивачу, котрі були виплачені з моменту звільнення 6 жовтня 2015 року, то суд рахує за можливе обмежитись внесенням виправлення в наказ в робочому порядку, представником відповідача, на що ті погодилися. Представник позивача при таких обставинах, просить позовні вимоги, щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу залишити без розгляду. Однак, заява представника позивача в цій частині до задоволення не підлягає, так як позивач з такою позицією свого представника не погодився та позовні вимоги підтримав в повному обємі. А тому в задоволені цих позовних вимог судом повинно бути відмовлено, як безпредметних та таких, що були задоволені відповідачем добровільно. Що стосується задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, то суд їх рахує завищеними та не вмотивованими. В результаті звільнення з підстав прогулу без поважних причин у позивача виник конфлікт з працедавцем та душевний дискомфорт. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя.\~ Однак твердження позивача про те, що дії роботодавця призвели до погіршення його репутації різноробочого, як на самому підприємстві так і в населеному пункті де він мешкає, нічим не вмотивовані та не підтверджені доказами. При таких обставинах суд рахує за необхідне стягнути на користь позивача 1500 гривень моральної шкоди. Враховуючи викладене та

Outcome: partial