Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. На підставу своїх вимог спирається на те, що 15.02.2019 року відповідно до Наказу № 17-К [PERSON] , [INFO] , було прийнято на роботу в ТОВ «Хімагромаркетинг» на посаду водія автотранспортних засобів. 04.03.2020 року відповідно до Наказу № 18-К [PERSON] , було переведено на посаду експедитор транспортний. 12.05.2021 року за Наказом № 43-К [PERSON] , було звільнено з посади експедитора транспортного унаслідок втрати довір`я за п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Вказане звільнення [PERSON] , з посади - експедитор транспортний, представник позивача [PERSON] - адвокат Іванов A.A., вважає незаконним, оскільки, [PERSON] , з наказом про звільнення з роботи ознайомлено не було, копії наказу про звільнення та трудова книжка йому не видавались. Про своє звільнення з ТОВ «Хімагромаркетинг» [PERSON] , дізнався тільки тоді, коли йому надійшла Позовна заява від 04.06.2021 року від ТОВ «Хімагромаркетинг» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником. Після отримання даного позову, [PERSON] , звернувся до відділу кадрів ТОВ «Хімагромаркетинг», де ознайомився із Наказом № 43-К про звільнення унаслідок втрати довір`я за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП та отримав свою трудову книжку. Підставою для видання Наказу № 43-К стала крадіжка товарно матеріальних цінностей (засобів захисту рослин), яка сталася з 22 на 23 березня 2021 року на території Рівненської області, під час перевезення засобів захисту рослин між складами ТОВ «Хімагромаркетиг» з вантажного транспортного засобу МАН державний номер [NUMBER] та напівпричепа ізотермічний KOGEL державний номер [NUMBER] , переміщення яких здійснював [PERSON] . На підставі крадіжки товарно матеріальних цінностей (засобів захисту рослин), Відділенням поліції № 7 (Корець) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження №120221181140000032, в якому [PERSON] , визнано потерпілим, що підтверджується витягом з ЄРДР від 23.03.2021 року. Представник позивача [PERSON] - адвокат Іванов A.A., вважає звільнення [PERSON] , незаконним та таким, що відбулось з порушенням трудового законодавства, оскільки факт виявлення нестачі цінностей не є правовою підставою для визнання його вини та звільнення у зв`язку з цим з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні змінені (уточнені) позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволит. Представник відповідача в судовому засіданні змінені (уточнені) позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 15.02.2019 року відповідно до Наказу № 17-К [PERSON] , [INFO] , було прийнято на роботу в ТОВ «Хімагромаркетинг» на посаду водія автотранспортних засобів. 04.03.2020 року відповідно до Наказу № 18-К [PERSON] , було переведено на посаду експедитор транспортний. 12.05.2021 року за Наказом № 43-К [PERSON] , було звільнено з посади експедитора транспортного унаслідок втрати довір`я за п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Підставою для видання Наказу № 43-К стала крадіжка товарно-матеріальних цінностей (засобів захисту рослин), яка сталася з 22 на 23 березня 2021 року на території Рівненської області, під час перевезення засобів захисту рослин між складами ТОВ «Хімагромаркетинг» з вантажного транспортного засобу МАН державний номер [NUMBER] та напівпричепа ізотермічний KOGEL державний номер [NUMBER] , переміщення яких здійснював [PERSON] . На підставі крадіжки товарно матеріальних цінностей (засобів захисту рослин), Відділенням поліції № 7 (Корець) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження № 120221181140000032, в якому [PERSON] , визнано потерпілим, що підтверджується витягом з ЄРДР від 23.03.2021 року. З пояснень [PERSON] , щодо крадіжки матеріальних цінностей встановлено, що 22.03.2021 року о 09:00 [PERSON] , виїхав з смт. Маньківка, Черкаської області на завантаження товару до м. Тальне, Черкаської області на склад ТОВ «ДАЙМОНДАГРОГРУП». Завантажившись на складі, о 13:00 год., виїхав до с. Паланка, Черкаська області до складу «АГРОАЛЬЯНС», де частково вивантажив вантаж, який отримав на складі ТОВ «ДАЙМОНДАГРОГРУП». Решту вантажу 22.03.2021 року доставив на склад господарства АХ «Kернел» с. Чорна Кам`янка, Черкаської області. Після чого 22.03.2021 року о 17:10 виїхав із с. Чорна Кам`янка до складу ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» с. Паланка, Черкаської області, з метою завантаження основного та залишеного ним вантажу до м. Луцьк, Волинської області. Завантаження даного вантажу відбулася частково в ручну [PERSON] , та вантажником ТОВ «ДАЙМОНДАГРОГРУП». 22.03.2021 року о 19:30 завантаживши товар, [PERSON] , від`їхавши від рампи складу ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» закрив та закрутив «секретку» дверей та вирушив до м. Луцьк. Проїхавши по трасі Львів - Тернопіль - Знам`янка в сторону м. Вінниці, близько 130 км., від с. Паланка, зупинився о 21:10 перед м. Немирів (між постом ДАІ та АЗС WOG), щоб здійснити перерву на прийом їжі, оскільки з 09:00 по 21:00 години 22.03.2021 року не мав змоги поїсти. О 21:40 продовжив рух до місця призначення. 22.03.2021 року близько 02:20, відчувши велику втому, [PERSON] , заїхав на АЗС АМІС, щоб відпочити та поспати. Через 50 хв., приблизно о 03:10 год., [PERSON] , продовжив свій рух, у зв`язку з необхідністю терміново (протягом доби) розвантажити вантаж на двох складах в м. Луцьк та с. Рованці, Волинська область та прибути в с. Паланка, Черкаської області до 17:00 год., 23.03.2021 року. Однак, через неймовірну втому (пов`язану зі сном), [PERSON] , проїхавши ще 25 хв., вирішив, щоб не створити дорожньо-транспортної пригоди, зупинитися і поспати на місці для паркування Укрнафта, близько 04:00 год. Відпочивши, [PERSON] , близько 07:20, оглянув стан коліс та заливної горловини паливного баку, враховуючи місцезнаходження автомобіля (добра видимість зі сторони входу дверей заправки та наявність освітлення заправки) та продовжив свій рух до місця призначення. 23.03.2021 року о 07:45 год., [PERSON] , заїхав для дозаправки на АЗС АМІС та заправляючи автомобіль, оглянув стан причепа. З першого погляду стан задніх дверей причепа не викликав підозри у [PERSON] , однак змінивши кут погляду він помітив блиск металу на «секретці» дверей на фоні бруду. Підійшовши до дверей, [PERSON] , ледве побачив невеликий поперечний розріз тяги дверей, після чого відкривши одну сторону дверей, не відкриваючи навіть «секретки», виявив часткову відсутність товару, який був поштучно завантажений на складі ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» с. Паланка, Черкаської області. Оглянувши місце скоєння злочину, [PERSON] , відразу зателефонував керівнику [PERSON] , та за наказом керівника, повернувся на АЗС АМІС, де попередньо він відпочивав 50 хв. На місці [PERSON] , викликав працівників слідчо-оперативної групи, які склали відповідний документ, щодо крадіжки. Під час оформлення Протоколу [PERSON] , дізнався від юриста ТОВ «Хімагромаркетинг», що даний вантаж був застрахований та зв`язався зі страховою компанією, за вказівками працівників якої він мав їхати до місця вивантаження та чекати там інспектора страхової компанії. Тому після оформлення Протоколу, прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення з дозволу працівників поліції [PERSON] , поїхав до м. Луцьк де зустрівся з інспектором та разом поїхали на перше місце вивантаження. На місці інспектор перевірив наявність товару відповідно до ТТН АП051189 від 22.03.2021 року, ТТН051190 від 22.03.2021 року та виявив відсутність наступних товарів: 30 л «Амадор» із 30л; 100 л «Герсотилу» із 100 л; 10 кг «ДМПФ» із 10 кг; 20 л «Тіабет-Т» із 20 л; 10 кг «Ацедан» із 500 кг. На другому місці вивантаження товару, с. Рованці, Луцький р-н, Волинська обл., [PERSON] , перевіривши з інспектором відповідність вантажу вище вказаним документом, не виявили іншої недостачі. Після чого за вказівками [PERSON] , [PERSON] , забравши всі необхідні документи, виїхав до м. Київ для ремонту пошкоджених задніх дверей та встановлення апаратури для відеоспостереження. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У відповідності до ст. 3 ЦПК України суд повинен керуватися при вирішенні справи Конституцією України, цим Кодексу, Законом України "Про міжнародне приватне право", законами України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Із роз`яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вбачається, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Згідно роз`яснень даних в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 29.11.2018 № 211/5910/16-ц дійшов висновку, що звільнення з підстав втрати довіри проводиться власником, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, перевезенням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Сам по собі факт викрадення товару не є підставою для розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Ст. 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана або звільнення. Частиною 1 ст. 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Отже при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24 січня 2019 року по справі № 515/1087/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Із висновків службового розслідування вбачається, що відповідач пов`язував звільнення позивача з тим, що внаслідок порушення (не виконання) своїх трудових обов`язків, які передбачені трудовим договором [PERSON] , останнім нанесені збитки товариству на суму 164 604,79 грн., що є фактично припущенням, оскільки відповідачем не обгрунтовано належними та допустимими доказами спричинення шкоди саме позивачем і саме в порушення своїх безпосередніх службових обов`язків. Належних та допустимих доказів, що позивачем вчинено умисно чи з необережності дій, які призвели до викрадення товарно матеріальних цінностей (засобів захисту рослин), через які він міг втратити довіру власника чи уповноваженого органу підприємства в межах його повноважень та обов`язків, суду не надано. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що зазначені відповідачем обставини не можуть бути підставою для звільнення позивача із займаної ним посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а тому наказ № 43-К від 15.05.2021 року про звільнення [PERSON] з посади експедитора транспортного ТОВ "Хімагромаркетинг" в зв`язку з втратою довір`я, виданий за підписом генерального директора ТОВ «Хімагоромаркетинг» [PERSON] , підлягає скасуванню, а позивач поновленню на раніше зайнятій посаді. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих представником позивача достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суд змогу дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому заявлені вимоги підлягають до задоволення. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України, стягнути із ТОВ «Хімагромаркетинг» на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved