Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], разом з його бабусею - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] та визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за заповітом після смерті його бабусі - [PERSON], яка померла [INFO], право на земельну частку (пай) площею 1,10 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала чоловікові [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO], на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №181 від 03 квітня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Баковецькій сільській раді 14 серпня 2017 року за №66, спадкоємцем якої була [PERSON], яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав та право на земельну частку (пай) площею 2,01 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Сертифіката на право на земельну частку(пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №181 від 03 квітня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Баковецькій сільській раді 14 серпня 2017 року за №65. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що [INFO] помер дідусь позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить земельна частка (пай) площею 1,10 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померлий мав право на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №181 від 03 квітня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Баковецькій сільській раді 14 серпня 2017 року за №66. На випадок своєї смерті, покійний не розпорядився вказаним майном, тому спадкування відбувалось за законом. За таких обставин зазначену спадщину прийняла бабуся позивача та відповідно дружина покійного - [PERSON], оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, незважаючи, що своїх спадкових прав не оформила. Разом з тим, [INFO] померла і бабуся позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, окрім успадкованого після смерті чоловіка права на земельну частку (пай), увійшло право на земельну частку (пай) площею 2,01 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Сертифіката на право на земельну частку(пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №181 від 03 квітня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Баковецькій сільській раді 14 серпня 2017 року за №65. На випадок своєї смерті покійна склала заповіт, відповідно до якого належне майно заповіла позивачу. Відтак, він як єдиний спадкоємець, що виявив бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, яку фактично прийняв, оскільки на момент відкриття спадщини без реєстрації проживав спільно із спадкодавцем, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте отримав відмову у видачі такого, у зв'язку з тим, що пропустив піврічний термін передбачений цивільним законодавством для подання заяви, а також у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому останній змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача - [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його з довірителькою відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Новострілищанської об'єднаної територіальної громади - Гапонюк Р., подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника територіальної громади, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], в с. Квітневе Жидачівського району Львівської області, помер [PERSON], про що 04 вересня 1997 року зроблено відповідний запис за №18 та Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 04 вересня 1997 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /арк. справи 11/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Спадщина відкрилася в цей же день, [INFO], у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлого складається із земельної частки (пай) площею 1,10 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померлий мав право на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №181 від 03 квітня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Баковецькій сільській раді 14 серпня 2017 року за №66 /арк. справи 13/. Так, згідно із витягу №31-1309-0.3-1740/2-17, виданого відділом Дергеокадастру у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 15 серпня 2017 року, сертифікат на право на земельну частку(пай) серії [NUMBER], виданий на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №181 від 03 квітня 1997 року та зареєстрований в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Баковецькій сільській раді 14 серпня 2017 року за №66, земельна частка(пай) розміром 1,10 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності СПП «За волю» і її вартість становить 28133,99 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався /арк. справи 14/. Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою №984 виданою виконавчим комітетом Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 11 липня 2017 року. Окрім того з вказаної довідки вбачається, що на день смерті спадкодавця разом із ним проживала його дружина - [PERSON] /арк. справи 12/. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняла дружина спадкодавця - [PERSON], оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, проте юридично своїх прав не оформляла. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], у віці 79 років, в с. Квітневе Жидачівського району Львівської області, померла [PERSON], про що 10 травня 2006 року зроблено актовий запис №11 та Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 10 травня 2006 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /арк. справи 15/. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, окрім успадкованого після смерті чоловіка права на земельну частку (пай), увійшло право на земельну частку (пай) площею 2,01 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Сертифіката на право на земельну частку(пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №181 від 03 квітня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Баковецькій сільській раді 14 серпня 2017 року за №65/арк. справи 19-20/. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 11 червня 1999 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого все належне їй майно заповіла онукові - [PERSON]. Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /арк. справи 17-18/. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З долучених до матеріалів справи копій документів вбачається, що позивач по справі - [PERSON] і є особою на чию користь складено заповіт /арк. справи 8-9/. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В поданій до суду позовній заяві представник позивача пояснив, що протягом останніх років і до дня її смерті [PERSON] спільно постійно проживав зі спадкодавцем [PERSON], оскільки остання була його бабусею та потребувала стороннього догляду та допомоги. Вказані обставини підтвердили суду, наданими письмовими поясненнями, свідки [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що позивач дійсно постійно проживав(без реєстрації) з своєю бабусею [PERSON] до дня її смерті спільно, вели спільне господарство /арк. справи 22-26/. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Окрім того, факт проживання позивача зі спадкодавцем додатково стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області за №985 від 11 липня 2017 року, згідно якої: на день смерті спадкодавця, разом з нею дійсно проживав без реєстрації онук - [PERSON] /арк. справи 16/. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживав з разом з бабусею - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO]. Відтак позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], як такий, що постійно проживав разом із нею, на час відкриття спадщини. Разом з тим, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №446/02-31 виданою завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою від 23 червня 2018 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкові земельні частки(паї) у зв'язку з тим, що пропустив піврічний термін передбачений цивільним законодавством для подання заяви, а також у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні частки (паї) в майні СПП «За Волю», що знаходяться на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій та є спадковим майном/арк. справи 21/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право на частину спадкового майно(земельні частки(паї), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved