Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки № 490067334-П, з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 490067334 від 06 травня 2008 р., укладеним між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк». Відповідач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, внаслідок чого договір поруки є припиненим на підставі п. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідна вимога відповідача до позивача була пред'явлена після спливу встановленого строку, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом та просить визнати договір поруки припиненим. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала суду заяву, де позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, тому відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, у відсутність відповідача та ухвалити за згодою представника позивача заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (відповідач) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490067334, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 17572,61 доларів США, еквівалент в гривнях 88741,68 грн., строком до 06.05.2014 р. 26 січня 2009 року договором про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 490067334 від 06 травня 2008 року визначено датою остаточного повернення кредиту 06 травня 2018 року. 11 жовтня 2011 року було укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 490067334 від 06 травня 2008 р., відповідно до якого у разі дострокового повернення позичальником кредиту, банком здійснюється коригування суми заборгованості позичальника за цим договором у бік зменшення з урахуванням наступних умов кошти, сплачені на дострокове повернення кредиту, не зараховуються на сплату нарахованих процентів за відповідний період, частина кредиту у сумі заборгованості позичальника за кредитом, що залишилась несплаченою, перераховується банком рівними частинами на весь строк користування кредитом, строк надання кредиту не змінюється. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 06 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 490067334-П, відповідно до якого поручитель поручається за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому. Відповідно до п. 5.3. договір поруки набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печаткою банку і діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором.Тобто, сторони констатують, що строк закінчення цього договору не вказується ними конкретно, так як він визначається моментом повного погашення заборгованості божника за кредитним договором. У зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань за кредитним договором відповідачем 27 вересня 2011 року було отримано виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 05 травня 2011 року про стягнення з [PERSON] 119457,03 грн. за кредитом, 3965,56 грн. по відсотках, 25926,61 грн. по пені, що разом становить 149349,20 грн. та судових витрат. В подальшому замість того, щоб подати вказаний виконавчий лист на примусове виконання до виконавчої служби у встановленому чинним законодавством порядку, відповідач 15 листопада 2011 року направляє на адресу боржника пропозицію щодо добровільного виконання рішення суду та уникнення примусової реалізації заставного майна, незважаючи на те, що 11 жовтня 2011 року боржником добровільно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було передано відповідачу автомобіль, придбаний на отримані за кредитним договором кошти. У січні 2014 року відповідач звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, в задоволенні якої було відмовлено у зв'язку з не зазначенням поважних причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання та не доведеністю вказаних причин. 30 квітня 2014 року відповідач направив на адресу позивача та третьої особи вимогу про дострокове повернення кредиту, а 12 травня 2014 до Броварського міськрайонного суду Київської області відповідачем було подано позов до позивача як поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Враховуючи викладене судова практика вказує на те, що у разі застосування частини четвертої статті 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів повинен обраховуватись з дня настання строку виконання основного зобов'язання. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Таким чином, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору боржник (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 06 травня 2018 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та договором право на односторонню зміну умов кредитного договору, звернувшись до третейського суду в 2011 році. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя(друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя(третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строкужодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений,припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 січня 2015 року по справі № 361/3826/14-ц за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON], третя особа - [PERSON] про стягнення заборгованості рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON], третя особа - [PERSON] про стягнення заборгованості про часткове задоволення позовних вимог скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначене рішення Апеляційного суду Київської області мотивовано тим, що Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості лише 20 травня 2014 року, тобто не протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ними свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК України. Відлік зазначеного строку суд апеляційної інстанції вважає за необхідне проводити з дати ухвалення рішення про стягнення заборгованості - 05 травня 2011 року. Таким чином, сплив зазначеного строку припиняє поруку, оскільки кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2013 року за заявою Приватного підприємства «Спільне виробниче підприємство «Арсенал», положення якого є обов'язковими, в т.ч. для всіх судів України, згідно ст. 360-7 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зазначена позиція підтверджується положеннями п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що відповідно до частини 4статті 559 ЦК Українипорука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зістаттею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Враховуючи викладені вище обставини є підстави вважати, що до відносин, які виникли на підставі договору поруки слід застосувати положення частини 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Звертаючись до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та з вимогами про погашення заборгованості до боржника та поручителя відповідач скористався правом достроково вимагати повернення кредитних коштів, внаслідок чого є підстави вважати, і це підтверджується судовою практикою (постанова Верховного Суду України від 18 липня 2012 року по справі № 6-78цс12), що строк виконання основного зобов'язання настав при винесенні рішення третейським судом 05 травня 2011 року. У зв'язку з чим та враховуючи частину 4 статті 559 ЦК України, відповідач мав звернутися до позивача як поручителя з вимогою про сплату заборгованості протягом 6 місяців починаючи з 05 травня 2011 року, проте не зробив цього. Таким чином вбачаються законні та обґрунтовані підстави вважати договір поруки припиненим з 05 травня 2011 року. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved