Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивачки [PERSON], [PERSON] звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Київської області, третя особа управління Держземагентства у [PERSON] районі Київської області про продовження приватизації та одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.04.2013 року померла їхня мати, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 269584, видане виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради 15.04.2013 року. За життя мати все своє майно, де б воно не було і з чого б воно складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла позивачкам [PERSON] та [PERSON], про що свідчить заповіт, складений нею та посвідчений секретарем виконавчого комітету Тарасіської сільської ради 17.11.1999 року і зареєстрований в реєстрі за № 30. На день смерті заповіт зміненим чи скасованим не був. Після смерті матері залишилося спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 0,1326 га для ведення особистого селянського господарства, розташована в КСП АК «Тарасівський» на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, що була передана їй у приватну власність на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 13.06.2007 року № 372 «Про передачу на підставі технічної документації із землеустрою, виготовленої ДП «Київський інститут землеустрою». Даній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 3222481200:03:010:0424. Також на підставі зазначеної документації зі землеустрою було сформовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 822288, що підтверджується накладною від 06.02.2008 року № 810, однак даний державний акт у позивачів відсутній. Позивачі зазначають, що зверталися до управління Держземагентства з проханням надати завірену копію примірника державного акту. Листом від 16.01.2014 року № 01-21/8801 управління повідомило, що за результатами проведення інвентаризації архівного приміщення державного акту на право власності на земельну ділянку не виявлено. 10.08.2013 року заявами № 976 та № 977 позивачками було прийнято спадщину. Згідно довідки від 12.12.2014 року № 3365/02-14 будь-які інші заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини після померлої до [PERSON] районної державної нотаріальної контори не надходило. 26.11.2013 року позивачки знову звернулися до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину, однак державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори було прийнято постанову про відмову вчиненні нотаріальних дій від 26.11.2013 року № 2700/02-31, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, необхідного для оформлення спадщини. Тому, позивачки просили суд визнати за ними у рівних частках право власності на земельну ділянку площею 0,1326 га, кадастровий номер 3222481200:03:010:0424, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошингського району Київської області. Також, позивачки до початку розгляду справи по суті, в порядку ст. 31 ЦПК України, подали заяву про зміну предмету позову та просили суд визнати за ними, [PERSON] (ІПН: [NUMBER]) та [PERSON] (ІПН: [NUMBER]), право на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею, 0,1326 га, кадастровий номер 3222481200:03:010:0424, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошингського району Київської області та видати їм свідоцтво про право власності (в рівних частках) на земельну ділянку. Позивачки в судове засідання не зявилися. До суду направили заяви, в яких просили справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не зявилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки в судове засідання суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивачок підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15.04.2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія І-ОК № 269584, актовий запис № 25 від 15.04.2013 року, місце реєстрації виконавчий комітет Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Померла [PERSON] була матірю [PERSON] (прізвище якої після реєстрації шлюбу, згідно копії запису акта про укладення шлюбу № 1874 від 03.07.1975 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 01.11.2013 року № витягу 00012974701, було змінено з Павленко на [PERSON]) та [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії ЯТ № 651475 та копією свідоцтва про народження серії ЯЕ № 054611. До майна [PERSON], померлої 15.04.2013 року, [PERSON] районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 417/2013. Як вбачається з матеріалів справи за життя померла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла позивачкам [PERSON] та [PERSON], згідно дублікату заповіту складений 17.11.1999 року та нотаріально посвідчений секретарем виконкому Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] за реєстровим номером № 30 (дублікат заповіту, який виданий замість втраченого заповіту, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 25.10.2013 року та зареєстрований в реєстрі № 1). Згідно копії спадкової справи № 417/2013, заведеної до майна [PERSON], померлої 15.04.2013 року, позивачки 10.08.2013 року звернулися до [PERSON] районної державної нотаріальної контори із заявами № 976 та № 977 про прийняття спадщини після смерті матері. Згідно листа державного нотаріуса [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON] спадкоємцями з заповітом на все майно (в рівних частинах кожному), посвідченим 17.11.1999 року секретарем виконкому Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] за реєстровим номером 30, дублікат якого виданий 25.10.2013 року секретарем виконкому Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] за реєстровим номером № 1, після померлої 15.04.2013 року [PERSON], є лише [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Будь-які інші заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини після померлої [PERSON] до [PERSON] районної державної нотаріальної контори не надходило. 26.11.2013 року позивачки знову звернулися до [PERSON] районної державної нотаріальної контори із заявою № 1461 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № 264, площа якої 0,1326 га, що розташована за межами с. Юрівка на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Однак, державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON], згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.11.2013 року вих.. № 2700/02-31, відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, необхідного для оформлення спадщини. З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Київської області від 13.06.2007 року № 372 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів на право на земельні частки (паї) 82-м громадянам України, в тому числі і [PERSON], згідно додатку до зазначеного вище розпорядження, за рахунок земель колективної власності КСП АК «Тарасівський» для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Віто-Поштової сільської ради, вирішено передати у власність земельні ділянки загальною площею 8,7834 га (пасовище), 82-м громадянам України власникам сертифікатів на земельну частку (пай), а також виготовити їм державні акти направо власності на землю, в тому числі і [PERSON], та доручено [PERSON] районному відділу земельних ресурсів внести зміни в земельно-кадастрову документацію. Згідно листом Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 21.04.2015 року № 01/04-05/211, на виконання умов договору від 17.01.2007 року № 180 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам-власникам сертифікатів на право власності на земельні частки (паї), серед яких і гр. [PERSON]. На підставі виготовленої документації земельну ділянку, що відводилась гр. [PERSON] було сформовано та присвоєно кадастровий номер 3222481200:03:010:0424. Також за результатом виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку, що передавалась у власність гр. [PERSON] був сформований Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 822290 та переданий згідно з накладною від 06.02.2008 року № 810 до управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району для державної реєстрації. Згідно листа управління Держземагентства у [PERSON] районі Київської області від 23.04.2015 року № 9-1012-0.5-808/2-15 згідно матеріалів інвентаризації, державного акту на земельну ділянку з кадастровим номером 3222481200:03:010:0424 в архіві Управління не виявлено. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). Зважаючи на ч.ч. 1-3, 5 ст. 25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Частинами 3-5 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. У абз. 2 п. 8 Перехідних положень ЗК України передбачено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. Згідно з п.п. 16, 17 Перехідних положень ЗК України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 3.5 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачів в повному обсязі. З огляду на вищенаведене та

Outcome: approved