Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачка [PERSON] вказала, що 09.12.2005 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №875. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.11.2017 року шлюб між ними розірвано. [INFO] у них народився син, [PERSON] . Позивачка після розірвання шлюбу,займалась самостійно утриманням і вихованням дитини. Відповідач аліменти не сплачує, у зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 108195,09 грн. Також, останній не спілкується з дитиною, не приймає участь в її житті. Їх спільна дитина проживає разом з позивачем, яка знаходиться на її повному утриманні, а відповідач нехтує своїми обов`язками та свідомо ухиляється від виховання сина, у зв`язку із чим остання звернулася до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання, не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У разі неявки відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями, повернутими поштовим відділенням у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв про відкладення розгляду справи чи інших клопотань до суду від відповідача не надходило. Відзив на позов у встановлений судом строк відповідач, також, до суду не подав. Представник третьої\~особи, в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій при вирішенні питання покладалась на розсуд суду, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв`язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, яка стосується захисту інтересів малолітньої дитини, категорію та складність справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за таких підстав. Згідно з ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічним алкоголіком або наркоманом, тощо. Положеннями ст.165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Так, судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , матір`ю дитини є позивач [PERSON] , батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1227 (а.с.19). Після народження дитини, [INFO] , позивач та відповідач уклали шлюб, що був зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №875, але 30.11.2017 року розірваний рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.13). При цьому, як видно з розрахунку заборгованості по аліментам, [PERSON] станом на 01.09.2020 рік має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина у розмірі 108195,09 грн. (а.с.16). Також, згідно з копією довідки про доходи від 01.09.2020 року, [PERSON] працює у ТОВ «МК НЕГОЦИАНТ» на посаді бухгалтера. Загальна сума її доходу за період з 13.05.2020 року по 31.08.2020 року складає 19\~066,67 грн. (а.с.14). Як видно з довідки №5 від 07.09.2020 року, виданої ТОВ «Нова-Ком», в склад сім`ї [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , окрім неї, входить син [PERSON] , [INFO] , та її мати [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Відповідно до характеристики, виданої директором Криворізької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №74 Криворізької міської ради на учня [PERSON] , дитина позитивно характеризується, та має навчальні досягнення високого рівня. Мати приділяє належну увагу вихованню сина, приймає активну участь у житті класу, надає допомогу класному керівнику. Батько участі у вихованні дитини не приймає (а.с.12). Окрім того, відповідно до акта, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] від 17.09.2020 року, проте, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). Як видно з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вх.№10/39-1647 від 15.04.2021 року, виконком Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради у вирішенні питання про доцільність позбавити батьківських прав останнього у відношенні малолітнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] покладаються на розсуд суду (а.с.56-57). Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 року зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як визначено положеннями ст.ст.141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що відповідач не\~спілкується з\~дитиною,\~не приймає\~участі в\~його житті,\~син проживає\~разом з\~нею та\~знаходиться на\~її повному\~утриманні,\~а [PERSON] \~нехтує своїми\~батьківськими обов`язками,\~при тому,\~що жодних\~перешкод у\~цьому відповідачу\~не чиниться,\~у зв`язку\~з чим\~вважає,\~що він\~свідомо ухиляється\~від виховання\~сина. Перевіряючи обґрунтованість таких вимог позивача, в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з наступного. Так, під час вивчення матеріалів справи судом не встановлено жодних обставин чинення позивачем перешкод в спілкуванні відповідача з дитиною, оскільки відсутні будь-які письмові докази, як б свідчили про спроби [PERSON] протягом всього періоду часу проживання дитини з матір`ю, вирішити вказане питання, визначити порядок участі батька у вихованні сина. Щодо до відомостей, що містяться у характеристиці, наданої навчальним закладом, де навчається дитина підтверджують, що інтересу до виховання, навчання сина батько [PERSON] не проявляв, до навчального закладу не з`являвся, вихованням дитини займається лише мати [PERSON] . Зазначені обставини в їх сукупності суд розцінює, як свідчення відсутності прояву уваги до дитини з боку відповідача [PERSON] , його незацікавленість життям, здоров`ям, благополуччям та майбутнім сином, адже відсутність спроб налагодити контакт з дитиною, визначити порядок участі у його вихованні, стабільному спілкуванні є наслідком самоусунення від виконання батьківських обов`язків та легковажного відношення до їх виконання. Окрім того,відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.ст.141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Так, судом встановлено, що у [PERSON] в зв`язку з несплатою аліментів протягом тривалого періоду часу створилась заборгованість, яка станом на 01.09.2020 року складає 108195,09 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментам, наданими державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривому Розі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.16). Також, суд приймає до уваги ту обставин, що в судові засідання [PERSON] жодного разу так і не з`явився, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час розгляду справи. Причини його неявки суду невідомі, будь-яких пояснень з приводу поважності причини своєї неявки він не надавав. Такі обставини суд розцінює, як легковажне ставлення до вирішення судом справи, а також відсутність зацікавленості в ухваленні судом рішення на його користь та переконання в тому, що батьківські права він має намір виконувати. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України та Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Отже, з урахуванням вимог зазначеної вище правової норми та положень ст.89 ЦПК України, суд, вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , оскільки в ході судового розгляду знайшли підтвердження факти неналежного виконання ним батьківських обов`язків, які виражається у його пасивній поведінці по відношенню до сина, відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в його житті. При цьому, така поведінка [PERSON] , на переконання суду, є винною та свідомою. Так, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, на думку суду, позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи, суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Окрім того, Європейський суд з прав людини в п.49 рішення №39948/06 у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved