Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 08.10.2011 [PERSON] уклав з банком кредитний договір б/н, згідно умов якого отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцями померлого [PERSON] являються [PERSON] та відповідач [PERSON] , які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та спадкоємців, де в якості адреси реєстрації зазначена адреса: [ADDRESS] . Позивач вказує, що 21.06.2018 ним на адресу Третьої дніпровської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора, та 11.10.2018 було отримано відповідь, в якій зазначено, що претензію кредитора переслано до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, від якої позивач отримав відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк». 12.09.2019 до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 08.10.2011 становить 7983,25 грн., яка складається з наступного: 7983,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Позовна заява містить вимогу про стягнення зі спадкоємців позичальника заборгованості за кредитним договором б/н від 08.10.2011 в розмірі 7983,25 грн. Процесуальні дії у справі наступні: -ухвалою суду від 04.05.2020 відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог, що стосуються відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] , та відкрито провадження у справі в частині вимог до відповідача [PERSON] ; -ухвалою суду від 04.05.2020 за клопотанням позивача витребувано наступні докази: -від Центру надання адміністративних послуг до дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58, каб. 213) довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на [INFO]. -від Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори (49023, м. Дніпро, вул. Радистів, 8) спадкову справу (в завіреній копії) після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У судове засідання позивач не з`явився та в особі представника за довіреністю надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, повідомив також про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «ПриватБанк» відсутні. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, 08.10.2011 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. (а.с.13 звор.-14). [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.52). Згідно наданого позивачем розрахунку за кредитним договором № б/н від 08.10.2011 станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком становить 7983,25 грн., яка складається з наступного: 7983,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с.7-13). 21.06.2018 позивачем на адресу Третьої дніпровської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора (а.с.58) та 11.10.2018 було отримано відповідь, в якій зазначено, що претензію кредитора перенаправлено до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори (а.с.59). Згідно відповіді Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] була заведена на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк» (а.с.59 звор.). 04.09.2019 позивачем було направлено на адресу відповідача [PERSON] лист-претензію щодо сплати заборгованості за кредитним договором позичальника [PERSON] (а.с.60). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з кредитних правовідносин. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. У відповідності зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1281 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1282 ЦК України. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до відповідачів. Так, згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця. Разом з тим, позивач у поданій позовній заяві, як на підставу позову, посилається на те, що відповідач постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину і повинна нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Тобто, обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак, доказів фактичного проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було. Суд вважає, що паспорт відповідача (надана суду копія) із відміткою про реєстрацію місця його проживання не є належним та допустимим доказом факту прийняття спадщини з огляду на наступне. У рішенні від 14.11.2001 року по справі № 1-31/2001 (справа щодо прописки) Конституційний Суд України констатував, що вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (ст. 21 Конституції України). Водночас назване право не є абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України можуть бути обмежені, але тільки законом (ст. 33 Конституції України). З означеного слідує, що реєстрація місця проживання є адміністративною дією, яка встановлює додатковий зв`язок особи з державою і не є обставиною, яка підтверджує чи спростовує фактичне місце проживання або перебування особи. Крім того, суд зауважує на тому, що згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за №6/5-350 від 28.05.2020 щодо надання інформації про реєстрацію [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , склад зареєстрованих осіб на день його смерті становить 4 (чотири) особи: дружина [PERSON] , [INFO] , з [INFO] по теперішній час; донька [PERSON] , [INFO] , з 23.07.2002 по теперішній час; онук [PERSON] , [INFO] , з 14.08.1995 по теперішній час та донька [PERSON] , [INFO] , з 31.07.1990 по 15.02.2017. Втім, позивачем заявлялися позовні вимоги лише до [PERSON] та [PERSON] . Так, відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Проте, відповідного клопотання з боку позивача заявлено не було; суд з власної ініціативи позбавлений можливості на вчинення зазначеної процесуальної дії, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 51 ЦПК України. Згідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно листа Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори за вих. №1356/02-14 від 15.05.2020 по претензії кредитора, а саме АТ КБ «ПриватБанк» після смерті [PERSON] , померлого [INFO] заведено спадкову справу за № 943/2015 та станом на 16.05.2020 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався та свідоцтва про право на спадщину не видавались. Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Відтак, беручи до уваги, що предметом спору є стягнення боргу кредитором спадкодавця з підстав, зазначених в позові, станом на день ухвалення рішення в матеріалах справи відсутні відомості про правонаступника після смерті позичальника [PERSON] , померлого [INFO] , як відсутні докази існування спадкового майна і його вартість, не встановлено отримання спадкового майна спадкоємцями, а тому суд приходить до висновку про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed