Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду вказаним з позовом мотивуючи тим, що прийняте рішення виконавчим комітетом Каховської міської ради «Про участь у вихованні малолітньої дитини [PERSON].» від 12 квітня 2016 року є незаконним. Вважає, що подавши позовну заяву до суду про позбавлення батьківських прав та повідомивши про це виконавчий комітет, останній повинен був у відповідності до вимог ст. 19 СК України припинити розгляд поданої йому заяви. Крім того, на засіданні комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Каховської міської ради приймала участь, як член комісії родич заявника [PERSON], що на думку позивача є конфліктом інтересів, тому рішення комісії є таким що прийняте без повного врахування інтересів дитини, обставин спору що виник між батьками. Таким чином вважає, що рішення комісії яке було підставою для розгляду та прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету є незаконним. Також в порушення вимог закону проект оскаржуваного рішення було оприлюдненого на офіційному сайті лише 12 квітня 2016 року. За вказаних обставин, просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Каховської міської ради «Про участь у виховання малолітньої дитини [PERSON].» від 12 квітня 2016 року № 112, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставах зазначених в позові, додала також, що відповідачем при винесенні рішення не встановленні достовірні відомості про батька дитини, місце та умови його проживання, не взято до уваги прихильність дитини та відомості про ставлення батьків до дитини.. Просила позов задвольнити. Представник відповідача в судовому засідання надав суду письмові заперечення, відповідно до змісту яких вважала рішення законним, оскльки прийнято у межах та у спосіб, що передбачений законодавством України, а саме на підставі зави [PERSON], з дослідженням всіх сімейнпих осбтавин колишнього подружжя, за рекомендацією комісії з питань захисту прав дитини та за згодою батьків дитини. Усі прийняті рішення були оприлюднені на сайті, в підтвердження чому надала документи. У задоволенні позову просила відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи позову, приходить до висновку, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] року, його батьками є [PERSON], [PERSON] (а.с. 8). 10 жовтня 2012 року рішенням Каховського міськрайонного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Як вбачається з виданої КП «КТП» довідки від 02 лютого 2016 року малолітня дитини зареєстрована разом з матір'ю (а.с. 12). Правовий статус органів опіки та піклування в чинному законодавстві знаходить своє відображення через завдання та функції, покладені на цей інститут, які визначено, зокрема, главою 6 Цивільного кодексу України, главою 19 Сімейного кодексу України і Правилами опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року. Статтею 56 ЦК України встановлено, що органи, на які покладено здійснення опіки та піклування, їх права і обов'язки щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до підпункту 4 пункту «б» частини першої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (ч. 1 ст. 2 СК України). Рішенням виконавчого комітету Каховської міської ради «про участь у вихованні малолітньої дитини» від 12 квітня 2016 року № 112 визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO], за ким батько спілкується з малолітнім [PERSON] щосереди та щосуботи з 18.00 годин до 20.00 годин в присутності матері дитини за попередньою домовленістю між батьками. Рішенням встановлено, що мати дитини на засіданні комісії з питань захисту дитини при виконкомі Каховської міської ради, яке відбулось 29 березня 2016 року не заперечувала щодо спілкування батька з дитиною (а.с. 29). 29 березня 2016 року комісією з питань захисту прав дитини при виконкому Каховської міської ради розглядалась заява [PERSON], за розглядом якої було вирішено пропонувати виконкому Каховської міської ради визначити участь батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] у спосіб спілкування батька з дитиною двічі на тиждень: щосереди та щосуботи з 18.00 годин до 20.00 годин у присутності матері дитини та за передньою домовленістю між батьками. Так, протоколом комісії встановлено, що [PERSON] повідомив, що має бажання спілкуватися з сином у будь-який час, [PERSON] повідомила, що дитина не знає свого батька, татом називає теперішнього чоловіка матері, проте надала свою згоду для надання часу батьку на спілкування з сином двічі на тиждень: щосереди та щосуботи з 18.00 годин до 20.00 годин лише у її присутності за попередньою домовленістю між батьками (а.с. 7, 7зв.). Як вбачається з відбитку штемпеля, 08 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до Каховського міськрайонного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як вбачається з ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Згідно пункту 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Отже, ст. 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування, як попередню ланку розв'язання спору між батьками щодо дитини. У той же час другий з батьків не чекаючи рішення органу може звернутися за вирішенням цього ж спору до суду, лише у цьому випадку орган припиняє розгляд справи, а якщо спір було розглянуто і по ньому прийняте рішення орган припиняє виконувати рішення. Таким чином враховуючи, те що позивач звернулася з позовом про позбавлення батьківських прав, який по суті не був вирішений, а на вирішенні органу опіки та піклування перебувало питання щодо участі батька в спілкуванні з дитиною, суд вважає твердження позивача про припинення розгляду заяви батька дитини з цих підстав виконавчим комітетом є такими, що не ґрунтується на законі, тому вони не приймаються судом до уваги. Щодо доводів позивача про те, що незаконність прийнятого виконавчим комітетом рішення є також наслідком участі в складі комісії [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як вбачається з довідки Управління захисту економіки у Херсонській області від 11.11.2016 за результатами розгляду матеріалів з приводу можливого порушення членом виконавчого комітету Каховської міської ради вимог Закону України «Про запобігання корупції» [PERSON] складено висновок по припинення розгляду матеріалів. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що під час судового розгляду справи позивачем суду не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування того, що під час засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкому Каховської міської ради [PERSON] допустила порушення закону, які б вплинули на прийняте рішення комісією, тому посилання на незаконність оскаржуваного позивачем рішення виконавчого комітету з цих підстав є необґрунтованими. Посилання представника позивача на порушення вимог ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" спростовані в ході судового розгляду представником відповідача шляхом надання "скір-шотів" публікацій рішень та проектів до нього на офіційному сайті Каховської міської ради та наданням пояснень з приводу даних публікацій. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (дата підписання Україною 21 лютого 1990 рку, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року та дата ратифікації 27 лютого 1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечувала проти спілкування дитини з батьком. Як вбачається із рішення Європейського суду з прав дитини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Враховуючи вищенаведене, а також те що обґрунтованих доказів порушення в першу чергу прав та інтересів малолітньої дитини позивачем суду надано не було, суд приходить до висновку про те, що рішення виконавчого комітету Каховської міської ради «Про участь у вихованні малолітньої дитини» від 12 квітня 2016 року № 112 прийнято з дотриманням встановленої законом процедури, з урахуванням думок обох батьків, їх прихильності до малолітньої дитини, прав та інтересів дитини на підтримання з батьком, який проживає окремо від дитини регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Крім того, суду вважає за необхідне роз'яснити позивачу про те, що у разі якщо визначений рішенням виконавчого комітету спосіб спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному вихованню дитини, позивач не позбавлена права звернутися до суду в інтересах малолітньої за захистом її прав.

Outcome: dismissed