Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою та просить визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки загальною площею 0, 0285 га, розташованої по вул. Редчиця, 21 в м. Овручі Житомирської області, визначеної та відображеної в плані ТОВ «Перша земельна агенція», без погодження зовнішніх меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON], тобто без підпису в акті визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі, мотивуючи тим, що в 1998 році вона отримала в подарунок за договором дарування від 30.10.1998 року 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул.Редчиця,21 в м. Овручі. Рішенням Овруцького районного суду від 25.04.2007 за нею було визнано право власності на земельну ділянку в розмірі 0,03 га біля вказаного житлового будинку №21 по вул. Редчиця в м. Овруч, яка рішенням виконавчого комітету Овруцької міської ради від 24.12.1997 №407 була передана у приватну власність [PERSON]. У 2015 році вона звернулася до Овруцької міської ради для отримання дозволу на виготовлення землевпорядної документації для подальшої приватизації землі. Овруцька міська рада надала відповідний дозвіл. Документи по приватизації були направлені до ТОВ "Перша земельна агенція" для підготовки землевпорядної документації. Серед документів, які необхідно було подати, був акт про погодження меж земельної ділянки. У зв'язку із цим вона звернулася до власників земельних ділянок, які межують з її земельною ділянкою, а саме: [PERSON] та [PERSON] для підписання відповідного акту. Однак, вони безпідставно відмовилися підписувати вказаний вище акт погодження меж. В звязку з чим вона позбавлена права на оформлення права власності на вказану земельну ділянку та можливості розпорядитися нею на власний розсуд. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали. Сторона відповідачів в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки. На початку судового розгляду справи надавали заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що щодо задоволення позову покладаються на погляд суду. Вислухавши пояснення сторін, показання свідка та дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Копія рішення Овруцького районного суду від 27.04.2007 (а.с.50-51) підтверджує пояснення представника позивача [PERSON] про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в розмірі 0,03 га біля житлового будинку №21 по вул. Редчиця в м. Овруч, яка рішенням виконавчого комітету Овруцької міської ради від 24.12.1997 №407 була передана у приватну власність їй - [PERSON]. При цьому, з описової частини рішення вбачається, що державний акт, який відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції, що діяла на той час) посвідчував право власності, виготовлений не був. Відповідно і межі вказаної земельної ділянки визначені не були. Копія рішення апеляційного суду Житомирської області від 11.10.2013 (а.с.31-32) в свою чергу свідчить про скасування рішення Овруцького районного суду від 22.07.2013 по справі за позовом [PERSON] до Овруцької міської ради, відділу Держземагенства в Овруцькому районі, [PERSON], [PERSON] про зобовязання встановити межі земельної ділянки, визнання недійсним рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради, зобовязання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, зобовязання призначити кадастровий номер та затвердити висновок технічної документації та про прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю з інших підстав. Вказане рішення апеляційний суд Житомирської області обґрунтував тим, що позивачем не надано доказів порушення її прав [PERSON] та [PERSON]. Не надано і доказів позивачем на підтвердження факту її звернення до Овруцької міської ради із заявою про встановлення меж земельної ділянки площею 0,03 га по вул. Редчиця, 21 в м. Овручі, а тому її вимоги є передчасними. Надав апеляційний суд Житомирської області у вказаному рішенні і оцінку висновку №112 судової будівельно-технічної експертизи від 24.05.2011, який був проведений у іншій справі, зазначивши, що він не є належним доказом у даній справі. Дане рішення апеляційного суду Житомирської області підтверджує наявність спору між позивачем та відповідачем [PERSON] щодо розміру земельної ділянки. Наявність спору підтвердив в судовому засіданні і свідок [PERSON], який пояснив, що між сторонами дійсно існує тривалий спір щодо розмірів земельних ділянок, їх меж. Організація, в якій він працює, за угодою з ТОВ «Перша земельна агенція», приймала участь в розробці технічної документації із землеустрою за заявою позивача [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON]. . Виїздив раніше на місце і в складі комісій. Спочатку було складено план земельної ділянки з позначенням спірної земельної ділянки площею 0,0056 га (який було оглянуто та долучено до матеріалів справи). По факту в позивача виходить без врахування вказаної спірної ділянки 0,0299 га, що менше площі зазначеної в рішенні суду. Тому при виготовленні плану розподілу земельної ділянки її було включено до землі позивача. Відповідно її розмір склав 0,0285 га. З копії акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі за 2015 рік (без дати) (а.с.8) вбачається, що його не підписали відповідачі [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що не підписала акт по причині не визнання її сусідкою з боку позивача та знаходження сараю позивача на спірній земельній ділянці. Однак, будь яких доказів суду не надала. Копія акту передачі на збереження межових знаків землевласникам: [PERSON] та . та [PERSON], [PERSON], [PERSON] в м. Овруч по вул. Редчиця, 21 свідчить про передачу останнім на збереження 15 межових знаків. Овруцька міська рада в листі №02-16/1562 від 14.09.2016 (а.с.27) повідомляє про неможливість встановити межі земельної ділянки площею 0, 0285 га, визнання прав на яку вимагає позивач. Крім того, вирішуючи вказаний спір, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо такі порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За положеннями ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає серед іншого і погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Кадастрова зйомка як комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, здійснюється з метою вірного визначення меж земельної ділянки, а не виявлення обмежень у можливості її використання, в тому числі з боку суміжних землекористувачів. В ст. 198 ЗК України законодавець вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки...». Зі змісту вказаної норми зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося, і процедура виготовлення технічної документації має зупинитися. Виходячи із аналізу ст.ст.126, 198 ЗК України у зміст терміну «погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами» покладений принцип добровільності вчинення зазначених дій суб'єктами земельних відносин, і чинним земельним законодавством не передбачено обов'язку щодо надання згоди у примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки, у тому числі і за рішенням суду. Відповідно посилання сторони позивача на обовязковість згоди суміжного землекористувача для проведення приватизації земельної ділянки не відповідають нормам законодавства. При цьому, позивачем заявлено вимогу про визнання за нею права на приватизацію земельної ділянки. Згідно ст.ст.12, 122 ЗК України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відноситься до компетенції міських рад. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок врегульовано ст.ст.118, 186, 186-1 ЗК України та ст.50 Закону України «Про землеустрій». Аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок, що після надання органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, останній розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання і подається на погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, який надає висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про відмову у цьому. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого ст.50 Закону України "Про землеустрій", якою не передбачено обовязкового отримання згоди суміжних землекористувачів та землевласників і зупинення робіт по виготовленню технічної документації з цієї підстави. Законодавством встановлено порядок приватизації земельних ділянок, і спір щодо права на приватизацію земельної ділянки може виникати саме з органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, а не суміжним землекористувачем або землевласником. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи проект землеустрою не передавався на погодження у звязку із зупиненням робіт по його виготовленню. Рішення про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з посиланням на вимоги закону та інші нормативні акти, а також про відмову у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду не приймалося. При цьому невирішеним залишається і спір між сторонами щодо розміру та меж земельних ділянок. Таким чином, аналізуючи надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, враховуючи наявність невирішеного спору між сторонами щодо розміру та меж земельних ділянок, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. в доход держави.

Outcome: dismissed