Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 26 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладений кредитний договір № 807463/ФЛ, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 104876,56 доларів США, строком до 10 березня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,59 % річних, а позичальник зобовязався здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до платіжного календарю строком до 10 березня 2028 року. Крім того, в забезпечення виконання зобовязання за Кредитним договором, 08 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно з яким [PERSON], як поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед кредитором в повному обсязі за порушення [PERSON] зобовязання по сплаті кредитних коштів. Банк виконав свої зобовязання перед позичальником, надавши кошти. Однак відповідач-1 свої зобовязання за договором не виконує, з жовтня 2008 року систематично прострочує щомісячні платежі. Порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановлені договором терміни, у звязку з цим станом на 21 червня 2013 сума заборгованості відповідача складає 190790 доларів США 95 центів, що в еквіваленті складає 1524992,06, з яких: 814507,32 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 547250,97 грн. заборгованість по відсоткам, 79405,90 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, 83827,87 гривень штрафи за невиконання зобовязань. Претензії про сплату заборгованості направлені на адресу відповідачів, однак заборгованість не погашена. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою він підтримує позовні вимоги. Відповідач-1 в судове засідання не зявився, відзив на позов не надав. Про причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач-2, його представник в судове засідання не зявилися, відзив на позов не надали. Про причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача-2 надала суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказала, що 28 липня 2009 року Шевченківським районним судом м. Києва винесено судовий наказ за № 2н-3101/09 яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору № 807463-ФЛ від 26 березня 2008 року у розмірі 869681 гривень, 850,00 грн. - судовий збір, 44,10 грн. інформаційно-технічне забезпечення. ПАТ КБ «Надра» звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовними вимогами 05 серпня 2013 року, а тому в даній позовній заяві необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки ПАТ КБ «Надра» не просив суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. Крім того, в заяві про скасування заочного рішення представник відповідача-2 просила відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10 березня 2028 року, сплачуючи кожного місяця суму платежу у розмірі 1275,48 доларів США, тобто частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Як вбачається з п.3.3.1 Договору, сплата заборгованості здійснюється щомісячно, сума мінімально необхідного платежу складає 1275,48 доларів США. [PERSON] повертає Кредит та сплачує Банку передбачені п.п. 1.3.1 цього Договору платежі з перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок №79464556 тарифного порядку передбаченому п.3.3.3, шляхом сплати мінімального платежу у валюті Кредиту, п.3.3.3 визначено, що позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений п.п.3.3.1 щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції передбачені договором. Якщо 10-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за п. 1.3. договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому, відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. Таким чином, не враховано, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобовязань шляхом здійснення щомісячних платежів, а за договором поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому, також не зясовано, чи предявив Банк вимогу до поручителя в межах шести місяців по кожному місячному платежу та по яких платежах порука припинилась, а по яких ще діє. З посилань самого позивача починаючи з жовтня 2008 року позичальник перестала виконувати кредитні зобовязання, а тому починаючи з квітня 2009 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилася, а отже припинився і обовязок поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. 07 жовтня 2013 року ухвалене заочне рішення у справі про часткове задоволення позову. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року заочне рішення скасоване. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року витребувано від позивача докази у справі у виді оригіналів кредитного договору, договору поруки, заяви про видачу готівки. 18 квітня 2017 року оригінали кредитного договору, договору поруки отримані судом. Доказу у виді оригіналу заяви [PERSON] про видачу готівки суду не надано. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року позов залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до таких висновків. Судом по справі встановлено, що 26 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є позивач /а.с.13-15/) та [PERSON] укладено кредитний договір № 807463/ФЛ /а.с.4-6/. Згідно з умовами договору, передбаченими пп.1.1. - 1.5, ВАТ КБ «Надра» зобовязалося надати [PERSON] кредит в розмірі 104876,56 доларів США, а [PERSON], в свою чергу, зобовязалась повертати кредит до 10 березня 2028 року, щомісячно до 10 числа поточного місяця за розрахунковим, згідно з Графіком погашення заборгованості за Кредитним договором, сплачувати відсотки в розмірі 13,59 % річних за користування кредитом. Позивачем виконані його зобовязання за Кредитним договором, надано кредитні кошти в розмірі 104876,56 доларів США готівкою, що підтверджується меморіальними валютними ордерами № 201 та № 1 від 08 квітня 2008 року /а.с.10-11/. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за Кредитним договором, між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 08 квітня 2008 року укладено Договір поруки, відповідно до умов якого, останній зобовязався перед позивачем відповідати по зобовязанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі /а.с.7/. При цьому, Договором поруки передбачено, що поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. [PERSON] і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання Зобов'язань, вказаних у п. 1.1. цього Договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від [PERSON] та Поручителя разом, так і від кожного окремо (п.1.2). Відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання [PERSON] будь-якої частини Зобов'язань, так і при невиконанні [PERSON] Зобов'язань в цілому (п.1.3). Відповідно до п.2.1 Договору поруки Кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання Зобов'язання, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання [PERSON] Зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обовязкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати Зобов'язання [PERSON] в цілому (або в тій чи іншій його частині). Поручитель зобовязаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому Договору, не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення від Кредитора про невиконання [PERSON] Зобовязань і необхідності їх виконання Поручителем (п.2.2). У повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних [PERSON] Зобов'язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, в разі їх наявності, що необхідно сплатити (п.2.3). Відповідно до п.5.3 Договору поруки, дія цього Договору закінчується належним виконанням [PERSON] взятих на себе Зобовязань по кредитному договору, чи виконанням Поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього Договору. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] в односторонньому порядку порушила вимоги як договору так і законодавства. З жовтня 2008 року допустила систематичне прострочення платежів. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, з яким суд погоджується, оскільки він повністю узгоджується з іншими матеріалами цивільної справи, станом на 21.06.2013 року за [PERSON] виникла заборгованість в розмірі 190790,95 доларів США, що в еквіваленті становить 1524992,06 гривень, з яких: 814507,32 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 547250,97 грн. заборгованість по відсоткам, 79405,90 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, 83827,87 гривень штрафи за невиконання зобовязань /а.с.12/. 28 липня 2009 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено судовий наказ, яким стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Надра» в особі Філії ВАТ КБ Надра» Дніпропетровське РУ заборгованість за кредитом в розмірі 869 681 грн. 54 коп., судові витрати у сумі 850 грн. - судовий збір та 44 грн. 10 коп. - інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи /а.с.67/. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2010 року судовий наказ від 28 липня 2009 року скасовано /а.с.68/. Таким чином, з огляду на надані суду докази, суть позову вбачається наявність спору між сторонами з приводу стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання кредитного договору, договору поруки. Вирішуючи спір по суті позову, суд виходить з наступних норм законодавства. За частинами 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з чч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). При цьому, нормами статті 12 ЦПК України визначає принцип змагальності сторін. Зокрема, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. За ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з чч.5-7 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Крім того, згідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З матеріалів справи вбачається, що в Кредитному договорі та в Договорі поруки строк виконання основного зобов'язання визначений - до 10 березня 2028 року. Повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами (щомісячна мінімально необхідна сума 1275,48 доларів США), які повинні бути внесені до 10 числа поточного місяця (пп.3.3.1, 3.3.3 Кредитного договору). З пункту 4.2.4 Кредитного договору вбачається, що банк має право вимоги дострокового виконання зобов'язань у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань щодо внесення мінімального чергового платежу за цим договором у встановлені терміни. Згідно з розрахунком суми позову, відповідач-1 з жовтня 2008 року в повному обсязі перестала виконувати взяті зобов'язання за кредитним договором, сплачувати чергові платежі. Таким чином суд вважає наявними підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами та пені. Однак, суд вважає необґрунтованим позивачем нарахування штрафу за невиконання зобовязань за кредитним договором у розмірі 83827,87 гривень, з наступних підстав. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 5.3. Кредитного договору, у разі прострочення виконання зобов'язань [PERSON] щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3 цього договору, [PERSON] сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.3. Кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п. 4.3. за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього Договору, [PERSON] зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% відсотків від суми Кредиту, визначеної у п. 1.1. цього Договору, за кожен випадок. Однак, позивач не зазначає та з матеріалів справи не вбачається у чому саме виявилося порушення відповідачем вимог п. 4.3. Кредитного договору та чи мало воно місце. До того ж, позивач вказує лише на єдине порушення відповідачем вимог кредитного договору несвоєчасне погашення кредиту та процентів за ним, а вказаний пункт 4.3. Договору (окрім п.п. 4.3.3., який згідно з п. 5.3. Договору не застосовується при нарахуванні штрафних санкцій за цим пунктом), взагалі цього не стосується. Що ж до п.п. 4.3.2. Кредитного договору, який зобов'язує відповідача «Суворо дотримуватися положень цього Договору, то вказаний пункт, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також на те, що позивачем не доведено інше, може поширюватися лише на порушення відповідачем вимог щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за ним. Але ж цивільно-правова відповідальність за вказане порушення передбачена п. 5.2. Кредитного договору у вигляді стягнення пені за прострочення [PERSON] строку сплати платежів з погашення кредиту та процентів. Отже, позивач фактично просить стягнути як пеню, так і штраф за одне і те ж порушення умов Договору. Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналізуючи вищенаведене, суд вважає вимоги щодо визначення (нарахування) позивачем заборгованості у вигляді штрафу задоволенню не підлягають. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, перевіривши розрахунок суми заборгованості суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача-1 заборгованості за договором на користь позивача з відповідачів в сумі 133540,40 гривень. При цьому, суд звертає увагу на той факт, що позивачем дійсно не доведено наявності подання відповідачем-1 після укладання договору заяви про видачу готівки (про що свідчить факт невиконання ухвали суду в цій частині), однак і відповідачами не спростовано факт отримання готівкових коштів на виконання договору, оскільки вимога про витребування оригіналів меморіальних валютних ордерів, за якими отримано кредитні кошти не заявлялася. Сама ж лише відсутність заяви відповідача-1 про видачу готівки не свідчить про невиконання зобовязань позивачем за договором. Що ж до вимог позову про солідарне стягнення, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як свідчить кредитний договір, відповідач-1 (а відтак і поручитель відповідач-2) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами 10 березня 2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає як у випадку невиконання [PERSON] будь-якої частини Зобовязань, так і при невиконанні в цілому, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не предявить вимоги до поручителя. Разом з тим, відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором. При вирішенні таких спорів суд враховує, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інших умов виконання основного зобовязання, то в разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів потрібно обчислювати з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання в повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Водночас, матеріали справи не містять доказів предявлення позивачем [PERSON] вимоги про дострокове повернення кредиту, як не містять і доказів направлення Поручителю повідомлення про невиконання [PERSON] зобовязань за договором, вимоги про сплату заборгованості. З позовом Банк звернувся 05 серпня 2013 року, вказує на прострочення відповідачем-1 виконання зобовязань за договором з жовтня 2008 року, а отже суд приходить до висновку, що на момент звернення до суду дія договору поруки припинена і підстави для стягнення з відповідача-2 заборгованості відсутні. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 3441 грн., тому у відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача-1 на користь позивача.

Outcome: partial