Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору № R101.0015035 від 12.06.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 17 520 грн. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 12.06.2014 року згідно з Графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом відсотків у розмірі 12.49 % річних та 1,47 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 24 місяці з щомісячною сплатою частин кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Свої зобов'язання відповідач за кредитним договором не виконала, внаслідок чого, станом на 06.03.2017 року, утворилася заборгованість в розмірі 9 803 грн. 95 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 124 грн. 38 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 361 грн. 71 коп., заборгованості з комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2 317 грн. 86 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути судовий збір в розмірі 1600 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено 25.10.2013 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 28.04.2017 року, на підставі чого просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а також заяви позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності не з'явившихся сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі заяви про надання кредитну на споживчі цілі від 12.06.2012 року, банк уклав з [PERSON] кредитний договір № R101.0015035 від 12.06.2012, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 17 520 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.49 % річних та 1,47 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 24 місяці з щомісячною сплатою частин кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Згідно п. 2.2 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі (далі - Умови), які є невід'ємною частиною Кредитного договору, позичальник зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати банку відсотки за користування кредитом та комісії, повертати кредит частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів (Додаток № 1 до Кредитного договору). Відповідно до п. 3.1.1 Умов планове погашення заборгованості по кредиту здійснюється платежами, згідно з Графіком платежів. Пунктом 4.2 Умов передбачено, що у випадку пропущення чергового платежу, кредитор має право вимагати від боржника погасити заборгованість, надіславши з цією метою вимогу. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується меморіальним ордером № Loan-13777 від 12.06.2012 року про перерахування коштів. Відповідач в свою чергу взяті на себе зобов'язання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 06.03.2017 року складає 9 803 грн. 95 коп., а саме заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 124 грн. 38 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 361 грн. 71 коп., заборгованість з комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2 317 грн. 86 коп. Останній платіж відповідачем було здійснено 25.10.2013 року в сумі 1 100 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - 11 червня 2014 року (п. 2.2 Умов), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - (п. 3.1.1 Умов). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Отже сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 12 червня 2014 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Банк звернувся до суду із позовною заявлю 16.05.2017 року, що підтверджується поштовим штампом на конверті, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Доказів про поважність причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України № 6-20цс14 від 19.03.2014 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду, який зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності. Позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, в межах трьохрічного строку позовної давності з моменту звернення до суду, а саме 16.05.2017 року. Отже, з урахуванням Додатку № 1 до Кредитного договору, яким встановлено графік платежів за кредитним договором, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за платежами, які мали бути здійснені 28.05.2014 року та 12.06.2014 року, за тілом кредиту у розмірі 1649,63 грн., відсотки за користуванням кредиту у розмірі 22,92 грн., та комісія за користуванням кредиту у розмірі 515,08 грн., а всього підлягає стягненню 2187,63 грн. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1600 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 2187,63 гривень х 100% : 9803,95 гривень ціни позову = 22,31%), тобто 22,31% від ціни позову (22,31% х 1600 гривень : 100% = 356,96 гривень), що складає 356,96 гривень. На викладеного,

Outcome: partial