Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою в якій просить збільшити розмір аліментів стягуваних з відповідача на її користь на підставі рішення Тячівського районного суду від 01.08.2011 р. на утримання синів [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO], а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грв. щомісячно, до досягнення ним повноліття. Посилається на те, що на даний час вона з відповідачем перебуває у шлюбі. У березні 2011 року він покидав сімю і в цьому ж році було ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів на утримання двох старших синів. Невдовзі вони примирилися, в них народився третій син, а виконавчий лист про стягнення аліментів на її користь було повернуто. Однак, відповідач знову покинув сімю, протягом тривалого час вони проживають окремо, він не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. Розмір аліментів стягнутих рішенням суду на даний час є занадто малим, щоб забезпечити дітей всім необхідним. Відповідач у судове засідання не з'явився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тячівського районного суду від 01.08.2011 р. з відповідача було стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], у розмірі 800 грв. щомісячно. 07.03.2013 р. у сторін народився син [PERSON]. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 16.03.2017 р. та довідок Дулівської сільської ради № 212 і № 213 від 10.03.2017 р. позивачка сама виховує трьох дітей, ніде не працює, батько не приймає участі у вихованні та наданні матеріальної допомоги сімї, яка слабо матеріально забезпечена. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За правилами ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану та в інших випадках, передбачених сімейним кодексом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Суд вважає, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON] сталася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування, тому є підстави для часткового задоволення позову. Визначаючи розмір аліментів суд враховує матеріальний стан позивачки, яка ніде не працює, сама виховує трьох дітей, відсутність у відповідача на утриманні інших непрацездатних осіб, і приходить до висновку, що [PERSON], як молодий, працездатний чоловік, у змозі працювати та заробити таку суму, щоб сплачувати на утримання своїх трьох дітей по 1000 грв. на місяць. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати по 1200 гривень на кожну дитину на місяць позивачка суду не надала. У відповідності ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. За таких обставин,

Outcome: partial