Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди у зв′язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.02.2013 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями марки „ГАЗ 33021", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача, що був застрахований у позивача та автомобілем «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] 15.11.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу «ГАЗ 33021», д/н [NUMBER]. Постановою Солом»янського районного суду м. Києва від 27.02.2013 року в ДТП визнано винним відповідача [PERSON] 25.03.2013 року позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього, на підставі вказаних документів позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 1 567 грн. 25 коп., що підтверджується платіжним дорученням №4255 від 15.05.2013 року. Розмір страхового відшкодування в порядку регресу позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. В судове засідання представник позивача не з»явився, в своїй письмовій заяві просить розглядати справу без його участі, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з»являвся, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08.02.2013 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями марки „ГАЗ 33021", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача, що був застрахований у позивача та автомобілем «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] 15.11.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу «ГАЗ 33021», д/н [NUMBER]. Постановою Солом»янського районного суду м. Києва від 27.02.2013 року в ДТП визнано винним відповідача [PERSON] 25.03.2013 року позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього, на підставі вказаних документів позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 1 567 грн. 25 коп., що підтверджується платіжним дорученням №4255 від 15.05.2013 року. 16.04.2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про відшкодування шкоди №7336/405ІЛ, проте відповідач жодним чином не відреагував на неї, тому позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов′язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов′язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереробної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243.60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved