Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивачка 24.12.2019 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у сумі 3 000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також кошти на ї власне утримання у сумі 1 500,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. За змістом позову, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах до жовтня 2018 року. [INFO] у них народилась донька [PERSON] , в свідоцтві про народження якої міститься запис про [PERSON] , як батька. Дитина мешкає з позивачкою, перебуває на її утриманні, батько до листопада 2019 року надавав кошти на утримання дитини у сумі 3 000,00 гривень, станом на подання позову припинив надання допомоги, що й стало підставою для звернення до суду. Позивачка вказує також, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та отримує соціальну допомогу у сумі 860,00 гривень на місяць, має на утриманні іншу неповнолітню дитину від попереднього шлюбу, мешкає у квартирі, якою користується на праві оренди, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. За твердженням позивачки, відповідач працевлаштований начальником виробництва підприємства Great, зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця, має достатній рівень доходу, в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини та кошти на її утримання. Інших неповнолітніх дітей у відповідача немає. З підстав, передбачених ст. 84, 91, 180, 181, 184 СК України, позивачка просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 10.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті без повідомлення (виклику) сторін (учасників справи). Ухвалою суду від 24.02.2020 клопотання представника відповідача про витребування доказів залишено без задоволення. Відповідач скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 278 ЦПК України, подав до матеріалів справи відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову. За змістом відзиву [PERSON] заперечує, що перебував із позивачкою у фактичних шлюбних відносинах до жовтня 2018 року, тому положення ст. 84, 91 СК України не підлягають застосуванню. Проте, визнає, що є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Зауважує, що позивачкою не доведено ведення спільного господарства, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування тощо. Вказує, що добровільно щомісячно здійснює перерахування коштів на утримання дитини, тому вважає, що позивачка не мала права звернення до суду за відсутності предмета спору. У відзиві вказано, що позивачка зареєстрована у якості фізичної особи-підприємця, що, крім відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується, наданими електронними доказами. [PERSON] пояснює, що має дохід виключно від здійснення підприємницької діяльності, який за 2019 рік становить 50 076,00 гривень. Звертає увагу суду на те, що в порушення ст. 182 СК України позивачка не надала доказів на підтвердження обставин, що мають враховані при визначенні розміру аліментів. Заперечує також, що має у власності рухоме майно (транспортні засоби), визнає реєстрацію за ним права власності на квартиру, відповідно, має нести витрати по сплаті комунальних послуг. Щодо стану свого здоров`я, [PERSON] стверджує, що потребує постійного лікування дегенеративно-дистрофічного ураження хребта (остеохондрозу), відповідно, має постійні додаткові витрати. У відзиві зазначено, що позивачкою не обґрунтовано розмір її витрат у сумі 6 000,00 гривень щомісячно на утримання доньки. Вважає, що, враховуючи рівень його доходу, не має можливості сплачувати кошти на утримання позивачки. Натомість, зауважує, що в повній мірі виконує обов`язок щодо утримання дитини. Внаслідок надання йому правової допомоги згідно з договором, [PERSON] просить стягнути з позивачки на його користь в рахунок сплачених судових витрат 10 000,00 гривень. 24.02.2020 представник [PERSON] адвокат Косякова З.М. подала до суду відповідь на відзив, згідно з якою зауважує, що відповідач на власний розсуд вирішує питання щодо можливості звернення позивачки до суду. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України), проте, із врахуванням заперечень [PERSON] , можна зробити висновок, що такої домовленості не досягнуто. Проти відсутності підстав для стягнення коштів на утримання дружини позивачка заперечує із посиланням на ч.2 ст. 91 СК України, адже наявність чи відсутність шлюбних відносин на застосування цієї норми не впливає. Відповідно до ч.4 ст. 81 СК України наголошує, що право на утримання від відповідача має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За змістом відповіді, відповідач має у власності два транспортних засоби, крім трикімнатної квартири [ADDRESS] , отриманої ним в порядку спадкування за заповітом. Це автомобілі Volkswagen Passat, д/н [NUMBER] , ЗАЗ 110207, д/н [NUMBER] . Надана стороною відповідача довідка з Єдиного державного реєстру МВС України, який працює в тестовому режимі, не відповідає фактичним обставинам. Позивачка також зауважує, що консультації відповідача з приводу стану його здоров`я не звільняють його від обов`язку сплачувати аліменти та кошти на утримання позивачки, з урахуванням того, що інвалідності [PERSON] не встановлено, він є працездатним. Із врахуванням ч.1, 4 ст. 137 ЦПК України, оскільки витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, мають бути співмірними із критеріями, вказаними у цій нормі, вважає, що вимога про стягнення судових витрат, заявлена відповідачем, задоволенню не підлягає, оскільки одноразова сума гонорару адвоката не є співмірною ні зі складністю справи, що розглядається у спрощеному позовному провадженні ні обсягом наданих адвокатом послуг. Сторона позивача наполягає на задоволенні позову у повному обсязі. Інших заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Як передбачено ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі між собою не перебували та не перебувають, мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Шевченківським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 29.08.2017), яка мешкає з позивачкою, що визнається відповідачем, перебуває на утриманні матері. У вказаному свідоцтві про народження міститься запис про [PERSON] у графі «батько». Позов до суду пред`явлено [INFO] (а.с.1). Фактичне проживання сторін разом, перебування у фактичних шлюбних відносинах належними та допустимими доказами у справі не підтверджено, категорично заперечується відповідачем. Виходячи з обов`язку доказування, передбаченого ч.1 ст. 81 ЦПК України, ця обставина мала бути підтверджена стороною позивача, проте, відповідні письмові докази суду не надані. Висновок про оцінки потреб сім`ї Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, складений за участю Медвідь Ю.В., від 27.01.2020, в якому зазначено, що позивачка перебувала у громадському шлюбу з [PERSON] з листопада 2016 року по жовтень 2018 року на висновок суду не впливає, як неналежний доказ в розумінні ст. 77 ЦПК України стосовно підтвердження саме цієї обставини. Проте, з цього висновку видно, що батько приймав участь у вихованні дитини, а саме, забирав дитину до свого місця проживання з суботнього вечора до понеділка, матеріально допомагав родині, щомісячно виділяв кошти на утримання дитини у розмірі 3 000,00 гривень. У грудні 2019 року чоловік повідомив, що відмовляється виділяти кошти на дитину та приймати участь у вихованні разом з [PERSON] , посилаючись на те, що дитина повинна проживати разом з ним. Конфлікти та непорозуміння виникли відносно виховання та розвитку дитини. Мати дає достатній рівень вихованого потенціалу, місце проживання [PERSON] , її сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору від 29.09.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (орендар), орендар приймає у тимчасове користування квартиру за вказаною вище адресою для проживання із двома дітьми. Строк оренди - з 01.10.2019 по 01.10.2020 з можливістю продовження за наявності згоди обох сторін. Орендна плата за користування квартирою та майном становить 5 000,00 гривень на місяць. До договору додано акт прийому-передачі квартири (додаток №1). Судом встановлено, що позивачка зареєстрована у якості фізичної особи-підприємця, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданий відповідачем. Отримання доходу позивачкою від надання послуг з манікюру, не дивлячись на вказаний витяг, матеріалами справи не підтверджено у передбачений законом спосіб, а електронні докази, надані відповідачем, зокрема, роздруківки скріншотів зі сторінки у соціальній мережі, не доводять їх наявності та розміру. Цей висновок суду зумовлений положеннями ч.2-5 ст. 100 ЦПК України, з урахуванням яких, оскільки клопотань від [PERSON] про витребування їх оригіналів не подано, ці докази не беруться судом до уваги. Позивачка, крім доньки, має на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , що видно з висновку оцінки потреб сім`ї, згаданого вище. Вона не заперечує, що до листопада 2019 року відповідач перераховував кошти на утримання дитини у сумі 3 000,00 гривень, тому суд вважає встановленою обставину сплату аліментів [PERSON] в добровільному порядку на утримання доньки, не зважаючи на те, що більшість наданих копій квитанцій, доданих до відзиву, має призначення платежу «переказ коштів», а не «сплата аліментів». На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] , яка мешкає разом із двома дітьми, щомісячно сплачує орендну плату за житло, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, що не заперечується [PERSON] , потребує матеріальної допомоги на її утримання та утримання спільної дитини сторін. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 від 03.02.2020, річний дохід [PERSON] за 2019 рік від здійснення підприємницької діяльності становить 50 076,00 гривень. Доказів наявності інших джерел доходу у відповідача матеріали справи не містять, сторонами не надано. Відповідачем підтверджено, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що видно з інформаційної довідки №199147509 від 05.02.2020 та зумовлює наявність витрат щодо сплати комунальних платежів [PERSON] . Довідки, надані обома сторонами у справі, щодо наявності/відсутності у відповідача рухомого майна, суд не приймає, як недопустимі та недостатні (щодо наданих позивачкою), та як недостовірні (щодо наданих відповідачем). Так, джерело отримання доказів щодо реєстрації Volkswagen Passat, д/н [NUMBER] , ЗАЗ 110207, д/н [NUMBER] з поданих доказів не вбачається, суд не бере їх до уваги, оскільки не доведено їх одержання із дотриманням порядку, встановленого законом. А довідка, надана відповідачем з Єдиного державного реєстру МВС України, як власне зазначено у ній, здебільшого містить записи за останні кілька років, не містить повних даних, оскільки послуга надання даних працює у тестовому режимі. В цьому контексті суд погоджується із запереченнями сторони позивача. Відповідач згідно з наданими медичними документами (у копіях) періодично здійснює обстеження хребта, що, безумовно, зумовлює додаткові витрати на їх проведення. Проте, сума щомісячних витрат на лікування належними та допустимими доказами не підтверджена. Суд, враховуючи систематичну сплату [PERSON] за домовленістю сторін коштів на утримання дитини (зокрема, у грудні 2019- січні 2020 року у сумі 2 613,07 гривень), та підтвердженого рівня доходу, вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, крім того, стягнень за іншими виконавчими документами з нього не провадиться, інших утриманців він не має, він є працездатним. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. ч. 8-9 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч. 2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розглядаючи справу, суд враховує відповідно до ч.1 ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, як передбачено ч. 2. ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За нормою ч.3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів 50 відсотків. За змістом ч.1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Суд не погоджується із твердженнями відповідача про відсутність у позивачки права звернення до суду із цим позовом. Так, п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки на переконання позивачки така домовленість втратила свою силу, вона безумовно могла реалізувати своє право звернення до суду із цим позовом для своєчасного забезпечення потреб дитини та власних потреб. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання сім`ї позивачки. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільної дитини сторін підлягає захисту та має бути достатнім. Із врахуванням встановлених обставин, сум коштів, які сплачував відповідач шляхом перерахування на платіжну картку [PERSON] , розміру його доходу, положень ч.3 ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне щомісячно стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, що відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину, тобто, станом на час розгляду справи (для дитини віком до 6 років) 1 779,00 гривень, який щорічно підлягає індексації відповідно до закону, з 24.12.2019 до досягнення дитиною повноліття. Суд зауважує, що докази сплати аліментів на суму 2 613,07 гривень 27.12.2019 та 15.01.2020 відповідач вправі надати під час виконання рішення суду для їх подальшого врахування державним виконавцем в разі примусового виконання судового рішення. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів на утримання [PERSON] , суд зазначає таке. Як врегульовано ч.2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Ця норма підлягає застосуванню у даних спірних правовідносинах, що склалися між сторонами, за змістом ч.2 ст. 91 СК України, згідно з якою жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4 ст. 84 та ст. 86 і 88 цього Кодексу. З урахуванням встановлених судом обставин справи, норм ч.1 ст. 79, ч.1, 2 ст. 80 СК України, оскільки відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачці, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, щомісячно, коштів на її утримання, у твердій грошовій сумі, що дорівнює половині розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, законодавчо встановленому на час розгляду справи, із розрахунку 2 102,00 гривні / 2 = 1 051,00 гривня, з 24.12.2019 до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню, у задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 483,24 гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачем внаслідок надання йому правової допомоги згідно з договором про надання правової допомоги №0008/20 від 30.01.2020, укладеним між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Лєксарс», заявлено про стягнення з позивачки на його користь судових витрат у сумі 10 000,00 гривень, сплачених ним 31.01.2020 (квитанція №0.0.1599984031.1). Згідно з ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В порушення ч.3 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України та п 3.4 вказаного договору№0008/20 від 30.01.2020 відповідачем не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акту виконаних робіт, тому суд позбавлений можливості визначити їх розмір, співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторін. Таким чином, підстав для застосування норми п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України та розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, що представляв інтереси відповідача, судом не встановлено.

Outcome: partial