Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім братом, рідною сестрою, яка проживає окремо від нього, вказавши, що воно як сестра бажає спілкуватися з братом, брати участь у його житті, допомагати у вихованні, хоче щоб він спілкувалися з нею та з її родичами, але їх батько створює перешкоди у спілкуванні. Позивачка вважає за необхідне встановити наступний спосіб її участі у спілкуванні з братом: зобов`язати відповідача не перешкоджати їй та іншим членам родини брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з братом [PERSON] , [INFO] ; визначити наступний порядок її участі у спілкуванні з братом, а саме кожної суботи тижня з 12 год. до неділі 14 год., за місце реєстрації та проживання позивачки або за місцем визначним спільно з мамою, без присутності відповідача; необмежене спілкування з братом засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосередньої фізичної присутності у визначеному місці між нею та братом [PERSON] ; Спільний відпочинок протягом не менше двох тижнів під час літніх канікул за місцем її реєстрації та проживання або за місцем визначеним спільно з їхньою мамою, без присутності відповідача; Спільне святкування дня народження її брата [PERSON] , брата [PERSON] , сестри [PERSON] , її дня народження, її доньки, мами, бабусі, не менше 4 годин поспіль в колі родини , без присутності відповідача. Саме такий графік на думку позивачки буде зручним для всіх, тому що насамперед не буде порушувати режиму навчання і режиму дня дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилася, хоча її явка була визнана обов`язковою, надіслала заяву в якій просить слухати справу у її відсутність. Представник позивачки позов підтримала, однак не змогла пояснити які перешкоди і коли саме чинив відповідач у спілкування позивачки з братом, коли вона востаннє намагалась поспілкуватись з братом. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив суду, що за 11 років з дня народження його сина [PERSON] позивачка бачила його лише три-чотири рази. Ніколи не виявляла бажання з ним зустрітися, не телефонувала. Він разом із сином за власної ініціативи у день весілля позивачки поїхала до відділу РАЦС щоб привітати, хоча на святкування їх не запрошували. Він показав фото позивачки сину, то син запитав: «Хто це?». Будь-яких перешкод він не чинить позивачці, так як вона не мала та не має наміру з ним спілкуватись. Представник відповідача проти позову заперечив і суду пояснив, що позивачка не змогла надати докази які саме перешкоди чинить їй відповідач у спілкуванні з братом. Вона проживає в м.Києві, дитина проживає в м.Кагарлик. Позивачка не приїздить в м.Кагарлик, не телефонує дитині. Ніколи не прявляла ініціативи щодо спілкування з братом. Представник Служби у справах дітей, сім`ї та молоді в судове засідання не з`явився, про день і час слуїання справи повідломлені належним чином, надіслали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно ч.2 ст.259 СК України «брати та сестри, зокрема ті, які е проживають разом, мають право на спілкування». А у відповідності до ч.4 тієї же статті - мати, батько, баба, дід, інші особи з якими проживають неповнолітні брати, та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивачкою не доведено, які саме перешкоди та коли чинить їй відповідач у спілкуванні та у вихованні брата. За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв`язку із недоведеністю порушення відповідачем прав позивачки, як сестри, щодо виховання брата та права на спілкування з братом. Взявши до уваги вищевикладене, суд на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на вищевикладені аргументи. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed