Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що [INFO] у неї з відповідачем народилася донька [PERSON] . Шлюб між нею та відповідачем розірваний 11 серпня 2004 року. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки, щомісячно в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з 2004 року по 2018 рік відповідач проводив часткову сплату нарахованих аліментів. Станом на 04 березня 2018 року за період з 2015 року по 2018 рік заборгованість по аліментам складає 43 672, 77 грн. Відповідно розрахунку державного виконавця відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Семякіної К.О. заборгованість по стягненню аліментів на момент досягнення дитиною повноліття складає 43 672, 77 грн. Статтею 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені). Загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з червня 2015 року по жовтень 2018 року складає 212 493, 00 грн., але відповідно до ч. 1 ст. 296 СК України пеня на заборгованість по аліментам не може перевищувати розміру заборгованості, тому розмір пені буде складати 43 672, 77 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] , який народився [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] , яка народилася [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 43 672 (сорок три тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 77 коп. та пеню за прострочення виплати аліментів у строк з 01 серпня 2015 року по 04 березня 2019 року у розмірі 43 672 (сорок три тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 77 коп. Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав. В обґрунтування зазначив, що у випадку ухвалення рішення про стягнення з нього заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 43 672, 77 грн., буде проведено подвійне стягнення однієї і тої самої суми, тому в задоволенні зазначених позовних вимог просить відмовити. Позовну вимогу про стягнення пені у розмірі 43 672, 77 грн. вважає не обґрунтованою, так як позивачем не надано розрахунок виникнення зазначеної суми заборгованості, а надано лише розрахунок заборгованості у розмірі 212 493, 00 грн., тому просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з нього пені у розмірі 43 672, 77 грн. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, до його початку представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав раніше подані письмові пояснення в яких зазначено, що заборгованість по сплаті аліментів з відповідача вже стягується державною виконавчою службою за виконавчим документом, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на підставі того самого виконавчого документу є незаконними, оскільки подвійне стягнення однієї і тієї ж суми грошових коштів не допускається. Щодо стягнення пені за прострочення виплати аліментів зазначив, що спеціальною нормою права, яка регулює правовідносини сторін щодо стягнення пені за простро\-чення сплати аліментів, є ч. 1 ст. 196 СК України. Відповідно до ч. 1 цієї статті у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана спла\-чувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми, прострочених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухва\-лення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Ця норма права чітко визначає граничний кінцевий строк (до дня повного погашення або до дня ухвалення судом рішення), до якого можна стягувати пеню, в тої же час вона не визначає періоду ча\-су, за який можна стягувати пеню. Термін «від дня прострочення» цим Законом не витлумачений з точки зору строку позовної дав\-ності. Цей день може настати як в межах річного строку до дня звернення до суду, так й раніше цього строку. В обох випадках суперечності з ч. 1 ст. 196 СК України не виникає. Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд засто\-совує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що ре\-гулює спірні відносини ( ч. 10 ст. 9 ЦПК України). Такою аналогічною нормою права, яка регулює спірні відносини щодо строків стягнення пені, є ч, 2 ст. 258 ЦК України, яка визначає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тому, якщо спеціальна норма права не регулює питання про строки стягнення пені, застосовується загальна норма права, яка регулює це питання. Причому, якщо сторона у справі не заявить про застосування позовної давності, суд має право стягнути пеню за будь-який час ( в межах позовних вимог). Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення пені за період з липня 2015 року по 31 серпня 2019 року. Вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України суд має стягнути пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року на підставі письмової заяви сторони у спорі про застосування позовної давності. Згідно розрахунку заборгованості, складеному державним виконавцем, та розрахунку, складеному позивачем, пеня за прострочення сплати аліментів за цей період часу складає 1016, 00 коп. З зазначеною сумою пені за прострочення сплати аліментів вони згодні. Що стосується пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2015 року по 31 березні 2018 року, то у зв`язку із закінченням строку позовної давності у задоволенні вимог в цій частині необхідно відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сто\-рони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року N 2402-III "Про охорону дитинства", він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Згідно довідки-розрахунку Відділу ДВС Синельниківського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дитини починаючи з 28.04.2004 року, станом на 10.06.2015 року складає 14 194, 42 грн. За період з 11.06.2015 року по жовтень 2018 року заборгованість (з урахуванням боргу на 10.06.2015 року) складає - 43 672, 77 грн., яка підлягає до стягнення. Також, судом встановлено, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти, виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки у розмірі 43 672, 77 грн. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При визначенні суми неустойки (пені) суд керується правовою позицією, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16, якою визначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не в повному розмірі, пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%. Строк прострочення вираховується із урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помноженого на 1%. Позивачем до позовної заяви був долучений розрахунок суми пені, який розрахований за формулою: Р=(А1*1%-Q1)+(А2*1%*Q2)+…(An*1%*Qn), де: Р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць, з якого вбачається, що розмір пені за період з 01 серпня 2015 року по 04 березня 2019 року склав 212 493, 00 грн., з яким суд погоджується. При цьому згідно ч.1 ст.196 СК України, сума пені не може бути більшою ніж 100% заборгованості по аліментам на дитину, тобто не більше 43 672, 77 грн., яка підлягає до стягнення. Належних та допустимих доказів того, що розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів є іншим, відповідачем та його представником не надано. Відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, підстав для зменшення розміру неустойки чи звільнення відповідача від сплати заборгованості в судовому засіданні не встановлено. Що стосується заявленого відповідачем строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи із аналізу рішень Великої Палати Верховного Суду, висновки якої суд враховує при виборі і застосуванні норм права на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, остання підкреслює, що пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується за кожен день прострочення, а у ст. 196 СК України не встановлено жодних обмежень періоду нарахування такої пені. Стосовно позовної давності, яка має застосовуватись до нарахування пені за несвоєчасне та/або неповне виконання зобов`язань зі сплати аліментів, законодавством в ст. 20 СК України чітко встановлено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених: частиною другою статті 72 СК України (застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя); частиною другою статті 129 СК України (спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини); частиною третьою статті 138 СК України (право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка); частиною третьою статті 139 СК України (спір про материнство) цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність. Таким чином вказані заперечення відповідача судом не приймаються до уваги. У відповідності до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі за дві майнові вимоги у розмірі 768,40 грн. + 768,40 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved