Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач - Перший заступник прокурора Дніпровського району міста Києва, звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що ними було здійснено перевірку за зверненням [PERSON] інваліда 1 групи по зору, що потребує постійної допомоги, і та було встановлено, що однокімнатна квартира [ADDRESS], в якій проживає [PERSON], була надана [PERSON], як жиле приміщення, на підставі ордеру №26697 серії Б, від 18.09.1991 року. [PERSON] за згодою свого померлого сина [PERSON] вселилася до вказаної квартири та проживала з ним як одна сім'я, вела спільне господарство до його смерті ([INFO]), як наймача вказаної квартири. З 05.11.2009 року [PERSON] знятий з реєстраційного обліку за спірною адресою. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06.08.2010 року встановлено факт проживання [PERSON] в спірній квартирі і з урахуванням вимог ч.3 ст.61 ЦПК України ці обставини не доказуються при розгляді інших справ. Крім того, вказане рішення суду зазначає, що Київська Центральна міська рятувальна станція №45, на якій працював покійний [PERSON], просила виконком Дарницької райради м.Києва залишити спірну квартиру за матір'ю померлого, тобто за [PERSON] Враховуючи викладене та вимоги ст.ст.61, 64, 65, 68, 106 ЖК України, ст.ст.47, 48, 121 Конституції України звернулися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та зобов'язати відповідача укласти з позивачем [PERSON] договір найму на квартиру [ADDRESS]. Підтримала всі обставини, обгрунтування, викладені в позовній заяві. Зазначила, що [PERSON] - дитина війни, не заперечувала того, що [PERSON] має на праві власності інше житло, що підтверджено наданими стороною відповідача документами. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що померлий [PERSON] дійсно є сином позивача [PERSON] Жодних доказів, що вони жили разом в спірній квартирі, вели спільне господарство до смерті [PERSON] (1993 року), до справи не було надано. Зазначила, що [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку за спірною адресою лише в 2005 році (через 12 років після смерті), оскільки його мати - позивач [PERSON] не надавала ці роки свідоцтво про його смерть, не знімала його з реєстраційного обліку. Посилання сторони позивача на заочне рішення суду та на ст.61 ЦПК України є безпідставне, цим рішенням не встановлювався факт спільного проживання [PERSON] з померлим [PERSON] Безпідставним є і посилання на лист з місця роботи померлого, оскільки це не та установа яка вирішує питання щодо надання житла. Стосовно самої позовної вимоги зазначила, що вона є безпідставна, оскільки підставою для укладення договору найму є лише наявність ордеру на це житло. Після смерті [PERSON] договір найму, що був укладений з ним, втратив свою силу. Просила врахувати, що зазначені позивачем в позові норми законодавства є безпідставні. [PERSON] має на праві власності житло і її права, передбачені конституцією України, ніхто не порушив. Повідомила, що будинок, в якому знаходиться спірна квартира, вони отримали на баланс в 2013 році. Вислухавши пояснення представника Прокуратури Дніпровського району міста Києва, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що згідно ордеру №26697, серія Б, виданого 18.09.1991 року [PERSON] була надана однокімнатна квартира [ADDRESS]. Спірна квартира не приватизована, є державною власністю. З копії свідоцтва про смерть слідує, що [PERSON] помер [INFO]. З копії свідоцтва про народження встановлено, що матір'ю [PERSON] є [PERSON] - позивач по справі. З пояснень сторони відповідача встановлено, що [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку в 2005 році, тобто через 12 років після його смерті. Зняти померлу особу з реєстраційного обліку можливо лише при наявності свідоцтва про смерть, яке має бути надано до ЖРЕО. По даній справі встановлено, що мати померлого - [PERSON] протягом 12 років не надавала до ЖРЕО свідоцтво про смерть сина. Позивач посилається в своєму позові на те, що є встановленим факт спільного проживання, ведення спільного господарства [PERSON] з померлим сином [PERSON] Однак, суду не було надано жодного доказу цього. Посилання на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06.08.2010 року, яким відмовлено ТОВ "Україна житло-сервіс" в задоволенні їх позовних вимог про виселення [PERSON] із спірної квартири, є безпідставне, оскільки предмет спору був саме про виселення, а не про встановлення факту проживання однією сім'єю. Зазначене в рішенні "…право відповідача [PERSON] вимагати визнання її наймачем спірної квартири за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача гарантовано статтею 106 ЖК України" не є доказом встановлення факту проживання [PERSON] з померлим сином. Встановлення факту можливе лише в порядку, визначеному законодавством України. Викладена вище частина судового рішення свідчить лише про те, що [PERSON] має таке право, але щоб скористатися цим правом слід мати докази того, що [PERSON] проживала в спірній квартирі до смерті сина, вела з останнім спільне господарство і що протягом 21 року (з дня смерті сина) мала поважні причини не використовувати надані їй права, які визначені вимогами діючого законодавства. Посилання сторони позивача в обгрунтування своїх позовних вимог на те, що в рішенні суду від 06.08.2010 року є зазначено про звернення Київської міської рятувальної станції №45, на якій працював покійний [PERSON], з проханням до виконкому Дарницької райради м.Києва залишити спірну квартиру за матір'ю померлого [PERSON] - взагалі не має ніякого відношення до предмету спору. Крім цього, вказана організація не має ніякого відношення до вирішення питань щодо надання житла, яке є державною власністю. Викладене вище свідчить про те, що стороною позивача безпідставно зазначено обгрунтуванням своїх позовних вимог ст.61 ЦПК України. Безпідставними є і обгрунтування позовних вимог ст.ст.61, 64, 65, 68, 106 ЖК України. При цьому слід звернути увагу на те, що укладання договору найму на житлове приміщення (в даному випадку житло державної власності) можливе лише при наявності ордеру на це житло, та ще при обов'язковій умові, що особа, з якою укладається договір найму має мати право користування даним житлом. Як встановлено по даній справі ордер був виданий на померлого [PERSON] і жодних доказів, чи навіть посилань на наявність таких доказів, що [PERSON] має право користування спірною квартирою, суду не було надано. Стосовно посилань сторони позивача на підтвердження своїх позовних вимог на ст.ст.47, 48 Конституції України, суд приходить до наступного. Як було встановлено в суді та підтверджено наданими до справи документами (договором купівлі-продажу від 07.08.1996 року, реєстраційною посвідкою БТІ, довідкою Ф-3), [PERSON] має на праві власності частину квартири [ADDRESS], в якій була зареєстрована. Слід зазначити те, що [PERSON] знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою в 2012 році за своєю ж заявою, своїм бажанням і саме тоді, коли вона почала зверталися до різних установ щодо її реєстрації за спірною адресою. Зняття з реєстраційного обліку не є свідченням того, що [PERSON] не має житла, що вона позбавлена житла. [PERSON] як була власником ? частини квартири [ADDRESS], так нею і залишилася по даний час. Таким чином, стороною позивача безпідставно, невідповідно дійсним обставинам та вимогам законодавства, зазначено посилання до позовних вимог на ст.ст.47, 48 Конституції України. Та обставина, що [PERSON] здійснювала оплати за комунальні послуги по спірній квартирі не може бути підставою для задоволення позову. Оплата комунальних послуг не може свідчити про те, що особа, яка здійснює оплати має будь-яке право на житло чи право щодо укладання будь-яких договорів по даному житлу. Суд звертає увагу і на те, що в позовній заяві зазначено, що прокуратурою Дніпровського району міста Києва було проведено перевірку за звернення [PERSON] та ними (прокуратурою) було встановлено, що остання вселилася до спірної квартири та проживала з [PERSON] як одна сім'я, вела спільне господарство до його смерті ([INFO]), однак жодного доказу того, як встановлені прокуратурою ці факти, чим вони підтверджені - суду не було надано як пояснень, так і доказів. Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення. Статтею 106 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Враховуючи викладені вище обставини та вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що в суді не було встановлено жодної підстави, не було отримано жодного доказу до позовних вимог, позов є безпідставний, невідповідний вимогам діючого законодавства. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed