Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, який обгрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належав комплекс будівель цеху по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельна ділянка площею 0,60 га, що знаходиться по [ADDRESS] (далі - КОМПЛЕКС). З метою заволодіння цією нерухомістю відповідач [PERSON] самочинно забрав із квартири всі документи, що посвідчували її право приватної власності на комплекс, і вимагав переоформити дане майно на його маму [PERSON] Позивачка довгий час не погоджувалася це зробити. Тоді відповідач [PERSON] вдався до шантажу і обману, переконуючи її, що він не буде розлучатись з нею, якщо якщо вона перепише Комплекс на його матір. Він, нібито, змусив її піти з ним і з його матір'ю до приватного нотаріуса [PERSON], щоб переоформити комплекс будівель. Коли вони знаходилися в кабінеті нотаріуса позивачка не стримувала сліз і відмовлялась підписувати документи. Побачивши її переживання і стурбованість ситуацією, що склалася між нами, подружжям, нотаріус [PERSON], відмовилася вчиняти будь-які нотаріальні дії. Крім того, позивачка стверджує, що її чоловік (відповідач [PERSON].) вдався до фізичної сили, декілька разів побивши її, погрожував їй фізичною розправою. Він, знаючи, що вона інвалід третьої групи через перенесені тяжкі операції та її фізичний стан, використавши її безпорадність і безпомічність, бажання зберегти сім'ю, переживання за майбутнє, вдруге привів позивачку до нотаріуса (якого саме мені невідомо), де вона не читаючи підписала якісь документи в присутності його матері [PERSON], повіривши чоловікові, що він не буде розривати шлюб із нею. Однак, 4 жовтня 2012 року відповідач [PERSON], не дотримавши своєї обіцянки не розлучатись із позивачкою, подав позовну заяву до Шевченківського районного суду м. Львова про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка крім посилання на статтю 230 ЦК України (Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману) посилається також на статтю 228 ЦК України (Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства). Тому, позивачка просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу комплексних будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки від 20 серпня 2012 року (надалі - ДОГОВІР), що знаходиться по [ADDRESS] оскільки цей Договір був укладений під впливом обману та він порушує публічний порядок. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заперечення на позовну заяву в якому вказують, що Комплекс згідно правовстановлюючих документів належав [PERSON] однак був збудований відповідачем [PERSON] під час спільного шлюбного життя з позивачкою. Оскільки, це майно булонажито подружжям під час шлюбу, - то відповідач [PERSON] до підписання Договору підписав заяву про згоду на продаж Комплексу. Як стверджують відповідачі, рішення про продаж майна, що є предметом Договору, було прийнято позивачкою та відповідачем [PERSON] у червні 2012 року. Особисто [PERSON] займалась підготовкою документів у Комунальному підприємстві Львівської обласної ради "Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації", про що свідчать її підписи про отримання документів для продажу Комплексу. В кінці червня 2012 року відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] звернулися в нотаріальну контору до приватного нотаріуса [PERSON], однак станом на червень 2012 року в них не було всіх необхідних документів і нотаріус пояснила їм, які необхідні документи для укладення договору купівлі - продажу Комплексу. Після виготовлення всіх необхідних документів в серпні 2012 року сторони звернулись в нотаріальну контору до приватного нотаріуса [PERSON]. Тільки 20 серпня 2012 року у приватного нотаріуса [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу комплексу. Викладені Позивачкою [PERSON] обставини, зокрема про те, що відповідач [PERSON], на неї чинив тиск, побив її, обіцяв не розлучатись, тому вона погодилась продати Комплекс, що вона тільки в справі про розлучення в жовтні 2012 року взнала про укладення Договору - є, на думку відповідачів, надуманими, суперечливими, не відповідають фактичним обставинам, не підтверджені ніякими доказами. Відповідачі вважають, що воля Позивачки [PERSON] щодо продажу комплексу була вільна, виважена. Договір підписано сторонами у присутності нотаріуса, особи сторін нотаріусом встановлено, їх дієздатність ним перевірена, в тому числі перевірено дієздатність Позивачки [PERSON], перевірено чи розуміє вона значення своїх дій. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] до суду не з"явилась, просила справу слухати у її відсутності та подала письмове пояснення в якому зазначає, що 20 серпня 2012 року, нею дійсно був посвідчений даний Договір між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2000. Оскаржуваний договір посвідчений нею з дотриманням всіх норм законодавства, що діяло на момент посвідчення такого договору, з витребуванням всіх необхідних документів. Для укладення такого договору були подані гр. [PERSON] всі необхідні документи, встановлені особи, дієздатність та наміри сторін, про що зазначено в першому абзаці оскаржуваного договору. Тому, третя особа - нотаріус [PERSON] - вважає, що посвідчуючи даний Договір, нею було дотримано всіх правових норм в цій сфері, а волевиявлення позивачки було вільним та будь-яких перешкод в укладенні Договору не було. З ініціативи позивачки, в судові засідання на 29.10.2013 року та на 28.11.2013 року викликалась в якості свідка нотаріус [PERSON], однак жодного разу в судове засідання вона не з"явилась. На підставі ст.ст. 94, 51 ЦПК України суд не міг застосувати привід до даного свідка. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Вважали, що такий підлягає до задоволення. Відповідачі та їх представник проти позову заперечили та вважають його безпідставним і необгрунтованим. Відповідач [PERSON] пояснила суду, що вона дійсно купила комплекс будівель цеху по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS]. Також, пояснила, що таний комплекс був збудований її сином (відповідачем - [PERSON]), а позивачка хотіла його продати. Для того, щоб дане майно не попало до чужих людей, відповідачка [PERSON] вирішила його придбати. За день до підписання Договору (19 серпня 2012 року), вона приїхала до позивачки до дому у [ADDRESS] та провела з позивачкою повний розрахунок, передавши позивачці всю суму коштів готівкою (959 500 грн.). При цьому відповідачка [PERSON] від позивачки жодної розписки про отримання останньою (19 серпня 2012 року) такої великої суми коштів не брала, оскільки, сподівалась на порядність позивачки. На питання звідки в відповідачки [PERSON] така сума коштів, остання пояснила, що вони з чоловіком все життя збирали і назбирали. При цьому, зі слів відповідачки [PERSON] вона з чоловіком працювали робочими на шкірзаводі. Крім того, її чоловік мав шліфмашинку і підзаробляв гроші шліфуючи людям паркет. Всі кошти вони збирали і відкладали (на книжку не клали, а тримали в дома, причому, в доларах). Сама відповідачка з 1980 року перебуває на пенсії, а розмір пенсії на сьогоднішній день в неї складає 1188 грн. Відповідач [PERSON] пояснив, що його дружина вирішила продати цей комплекс будівель, однак він не бажав продавати це спільно нажите ними майно чужим людям, тому попросив в матері, щоб вона цей комплекс купила. Стосовно, нібито відмови нотаріуса [PERSON] оформити Договір купівлі-продажу цього комплексу, - то пояснення позивачки є неправдивими. Відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] дійсно були в нотаріуса [PERSON] у червні 2012 року (12 червня), однак тоді вони оформляли дозвіл на виготовлення закордонного паспорту на їх сина [PERSON] та згоду позивачки на виїзд його за кордон. При цьому відповідачки [PERSON] (матері відповідача) з ними тоді не було. Нотаріусу [PERSON] також були надані для ознайомлення наявні на той час в них документи на комплекс, який вони бажали продати, однак в них не було тоді ще всіх необхідних документів та в цей час не було і самої матері відповідача - [PERSON], - тому нотаріус [PERSON] (навіть за наявності в позивачки бажання продати цей комплекс) не могла посвідчити такий договір. Також відповідач [PERSON] пояснив, що позивачка вже значний проміжок часу є приватним підприємцем, підписує безліч документів і є освіченою людиною, - тому її посилання на необізнаність в тому, що вона підписувала, судом не повинно братись до уваги. Представник відповідачів - [PERSON] проти позову заперечила. Пояснила, що викладені Позивачкою [PERSON] обставини (зокрема про те, що відповідач [PERSON], на неї чинив тиск, побив її, обіцяв не розлучатись, тому вона погодилась продати комплекс, а також те, що вона тільки в справі про розлучення в жовтні 2012 року взнала про укладення договору купівлі -продажукоплексу) - є надуманими, суперечливими, не відповідають фактичним обставинам, не підтверджені ніякими доказами. Воля Позивачки [PERSON] щодо продажу комплексу була вільна, виважена. З дня прийняття рішення про продаж комплексу (червень 2012 року) до його укладення пройшло більш як два місяці, тобто вона мала час добре обміркувати рішення щодо продажу комплексу, особисто приймала участь у виготовленні документів до продажу комплексу та в укладенні договору купівлі - продажу, розуміла значення своїх дій та усвідомлювала їх наслідки. До підписання договору Сторонам, в тому числі Позивачці [PERSON] роз'яснено її права, попередньо ознайомлено з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, встановлено нотаріусом, що сторони, усвідомлюючи значення своїх дій, домовились про місце укладення цього правочину, не під впливом помилки, тяжкої обставини, обману, насильства, про що [PERSON], попередньо особисто прочитавши договір, підписала його. Окрім договору купівлі - продажу комплексу Позивачкою [PERSON] підписано заяву, яка нотаріально посвідчена, про те, що [PERSON] провела з нею повний грошовий розрахунок в сумі 959 500,00 грн. по договору купівлі - продажу комплексу, земельної ділянки та повідомляє, що не буде мати жодних матеріальних чи майнових претензій в майбутньому до [PERSON]. Договір купівлі - продажу підписано сторонами у присутності нотаріуса, особи сторін нотаріусом встановлено, їх дієздатність ним перевірена, в тому числі перевірено дієздатність Позивачки [PERSON], перевірено чи розуміє вона значення своїх дій. Тому, представник відповідачів вважає, що Договір купівлі комплексу будівель по пошиттю пухово - перових швейних виробів та земельної ділянки від 20.08.2012 року, що знаходиться по вулиці Кругляка,5 , в селі Серники, Перемишлянського району, Львівської області є законним, відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.ст.203, 209 ЦК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові пояснення третьої сторони (нотаріуса [PERSON]В.) та надані суду інші письмові докази судом встановлено наступне. 20 серпня 2012 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу комплексних будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки (надалі - Договір), що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.11). Оскільки, дане майно було нажито під час шлюбу, - то відповідачем [PERSON] була надана згода на укладення даного договору (пункт 11 Договору). В матеріалах справи також міститься копія заяви позивачки від 20 серпня 2013 року (а.с. 60), якою позивачка визнає, що з нею повністю проведено розрахунок в сумі 959 500,00 грн. по Договору та повідомляє, що не буде мати жодних матеріальних чи майнових претензій в майбутньому до [PERSON]. При цьому, позивачка з приводу даної заяви давала суперечливі пояснення: в судовому засіданні 02.10.2013 року визнала, що вона таку заяву підписувала (хоча фактично коштів не отримувала), а в судовому засіданні 28.11.2013 року - заявила, що вона такої заяви не підписувала взагалі і що це не її підпис на заяві. При чому суд, звертає увагу на те, що дана заява була зареєстрована в реєстрі за №2005, тобто після підписання самого Договору купівлі-продажу, який зареєстровано в реєстрі під №2000. В матеріалах справи також міститься копія заяви про надання витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 5 липня 2012 року згідно якої, позивачка зверталась в КП ЛОР «Золочівське МБТІ» для отримання витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно на комплекс будівель, що знаходяться в [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні визнала, що вона за вказівкою чоловіка (відповідача [PERSON].) їздила в м.Золочів, щоб подати таку заяву та отримати згаданий вище витяг. Також позивачка визнала, що підпис на цій заяві є її, однак, даний витяг вона особисто не забирала. В матеріалах справи також містяться копії заяв від 12 червня 2012 року (дозвіл на виготовлення закордонного паспорту на їх сина [PERSON] - а.с.82, та згоду позивачки на виїзд його за кордон - а.с.81 ), які оформлялись у нотаріуса [PERSON] Як стверджував відповідач [PERSON] та його представник - саме 12 червня 2012 року нотаріус [PERSON] ознайомлювалась з наявними документами на комплекс і надавала консультацію, які ще документи слід зібрати, для оформлення договору купівлі-продажу цього комплексу. Саме нотаріус [PERSON] вказала на необхідність отримання ВИТЯГУ з Реєстру прав власності на нерухоме майно на комплекс будівель, що знаходяться в [ADDRESS] (заявку на отримання якого було подано лише 5 липня 2012 року) та виготовлення ЕКСПЕРТНО-ГРОШОВОЯ ОЦІНКИ земельної ділянки та самого комплексу, які згодом були виготовлені 05.07.2012 року та 30.06.2012 року (пункт 7 Договору - а.с.11). Сама ж позивачка, стверджувала, що вона з відповідачем [PERSON] дійсно 12 червня 2012 року оформляли в нотаріуса [PERSON] дозвіл на виготовлення закордонного паспорту на їх сина [PERSON] та згоду позивачки на виїзд його за кордон, однак в цей день документи для оформлення Договору купівлі-продажу Комплексу вони нотаріусу [PERSON] не показували, а приїжджали до неї в інший день. Враховуючи те, що одна з оцінок, необхідних для оформлення Договору, була виготовлена лише 5 липня 2012 року та й за витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно на комплекс будівель, що знаходяться в [ADDRESS] позивачка зверталась лише 5 липня 2012 року, - суд приходить до висновку, що в червні 2012 року приватним нотаріусом [PERSON] Договір не міг бути вчиненим. Тому, твердження позивачки, що в червні місяці 2012 року нотаріус [PERSON] відмовила їм у оформленні Договору купівлі-продажу комплексу через нібито відмову позивачки підписати Договір та її переживання - не знайшли свого підтвердження. Під час судового розгляду відповідачка [PERSON] не надала жодних доказів того, що в її розпорядженні перебували кошти в розмірі понад 959 500 грн. (не враховуючи коштів на оплату нотаріальних послуг за оформлення Договору, які згідно пункту 13 Договору те ж ніс Покупець), а також доказів того, що, як вона стверджує, 19 серпня 2012 року позивачці згадана вище сума була передана готівкою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що нібито позивачка [PERSON] сплачувала судовий збір і мито за оформлення Договору саме з коштів, які вона отримала напередодні (аудіо запис від 02.10.2013 року 12:13:51). Однак, дані твердження не підтверджені жодним доказом. Більше того, згідно пункту 13 Договору (а.с.11 - тильна сторона) «Витрати за складання та нотаріальне посвідчення цього договору оплачує Покупець», - тобто ці витрати мала б сплачувати відповідачка [PERSON] Також відповідачі не змогли пояснити суду, яким чином позивачка могла продати Комплекс стороннім особам без згоди її чоловіка - відповідача [PERSON] Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на частину третю статті 215 ЦК України, яка передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В той же час, позивачка посилається на статтю 228 ЦК України та стверджує, що укладений нею Договір, нібито, порушує публічний порядок. Однак, згідно положень статті 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним, а не оспорюваним, як стверджує позивачка. Крім того, перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦКУкраїн це:правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно п.18 ППВСУ від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. Тому суд приходить до висновку, що укладений 20 серпня 2012 року Договір купівлі-продажу комплексних будівель по пошиттю пухово-перових швейних виробів та земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] не є таким, що порушує публічний порядок, а тому на підставі статті 228 ЦК України не може бути визнаним недійсним. Ще однією з підстав визнання цього Договору недійсним, позивачка вважає обман з боку відповідача [PERSON], який обіцяв не розлучатися з нею, якщо вона підпише Договір.Згідно ст.230 ЦК Україниякщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України: щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Однак, як встановлено в судовому засіданні, Сторонами у Договорі є позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] Остання, як сторона у договорі, в оману позивачку не вводила, а не дотримання обіцянки відповідачем [PERSON] не розлучатись з позивачкою суд в контексті статті 230 ЦК України до уваги брати не може, оскільки відповідач [PERSON] не був стороною в Договорі. Оскільки позивачкою не доведено, що з боку Покупця (відповідачки [PERSON].) мав місце обман, - то суд вважає, що на підставі статті 230 ЦК України цей Договір не може бути визнаним недійсним. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи те, що в судовому засіданні позивакою не надано достатніх доказів для визнання Договору недійсним на підставі статей 228 та 230 ЦК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed