Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2016 року по 31.07.2016 року в розмірі 2666,55 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.03.2004 року, з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], були стягнені аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2004 року і до повноліття дитини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.01.2013 року розмір аліментів було зменшено з ? на 1/6 частину доходів (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2012 року і до повноліття дитини, рішення набрало законної сили. Виконавчий лист про стягнення аліментів знаходиться на виконанні у Центральному ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, яка утворилася в вини останнього, що порушує права та законні інтереси її неповнолітньої дитини, у зв'язку з чим була змушена звернутися до суду з даним позовом. 31.01.2017 року представник позивачки [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2016 року по 31.05.2016 року у розмірі 5152,80 гривень. 09.03.2017 року представник позивачки [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2016 року по 01.06.2016 року у розмірі 5186,70 гривень. Представник позивачки [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 344563 від 17.05.2003 року /а.с.3/. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.03.2004 року, з відповідача на користь позивачки на утримання їх неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], були стягнені аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2004 року і до повноліття дитини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.01.2013 року розмір аліментів було зменшено з ? на 1/6 частину доходів (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2012 року і до повноліття дитини, дане рішення набрало законної сили /а.с. 5/. За даним рішенням було видано виконавчий лист № 2/263/189/2013 від 19.03.2013 року, який знаходиться на виконанні у Центральному ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області. Згідно з довідкою Центральному ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області № В-5/1136 від 28.11.2016 року, [PERSON] має заборгованість по виплаті аліментів за період з 01.01.2016 року по 31.05.2016 року у розмірі 3390,00 гривень /а.с. 45/. З довідок про доходи б/н /а.с. 22/ та № 07/503 від 22.08.2016 року /а.с. 23/, № 07/28 від 18.01.2017 року /а.с. 63/, виданих ТОВ «Трест Донбасдомнаремонт», вбачається, що відповідач [PERSON] в період з 18.05.2016 по 31.12.2016 року працював слюсарем-ремонтником у ТОВ «Трест Донбасдомнаремонт» та отримував заробітну плату. Відповідно до довідки Маріупольського міського центру зайнятості № 1764 від 07.10.2016 року [PERSON] у період з 11.04.2016 року по 17.05.2016 року доходів не мав /а.с. 24/. З копії трудової книжки БТ-ІІ № 5780563 вбачається, що [PERSON] звільнений з роботи у ПАТ «ММК ім. Ілліча» 29.12.2015 року на підставі розпорядження № 5119 від 29.12.2015 року; 18.05.2016 року прийнятий на роботу слюсарем-ремонтником на Маріупольську виробничу дільницю ТОВ «Трест Донбасдомнаремонт» /а.с. 25-26, 58/. Відповідно до ст.180, ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, одним із способів утримання, є стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно зі ст.196 ч.1 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК вiдповiдальнiсть платника алiментiв за прострочення їх сплати у видi неустойки (пені) настає лише за наявності вини цiєї особи. На платника алiментiв не можна покладати таку вiдповiдальнiсть, якщо заборгованість утворилася з незалежних вiд нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробiтної плати, затримкою або неправильним перерахуванням алiментiв банками. В iнших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати алiментiв. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до наступних, а кількість днів прострочення\~обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду, лише тим місяцем, протягом якого не проводилося стягнення. Наявність заборгованості відповідача по виплаті аліментів за період з 01.01.2016 року по 31.05.2016 року в розмірі 3390,00 гривень знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, при цьому суд приходить до висновку, що вищевказана заборгованість утворилася з вини позивача, при цьому суд не бере до уваги посилання відповідача в своїх запереченнях на відсутність постійного місця роботи у вищевказаний період, оскільки відповідач [PERSON] був звільнений з постійного місця роботи у ПАТ «ММК ім. Ілліча» 29.12.2015 року за ст. 38 КЗоТ України, за власним бажанням, та не вжив заходів для працевлаштування на інше місце роботи. При цьому відсутність постійного місця роботи не є підставою для звільнення відповідача від обовязку сплачувати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, передбаченого ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України. Враховуючи вищевикладені обставини зі [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню неустойка за весь час прострочення виплати аліментів за період з 01.01.2016 року по 31.05.2016 року в розмірі 1027,56 гривень, виходячи з наступного розрахунку: - січень 2016 р.: 778 грн. х 1% х 31 = 241,18 грн.; - лютий 2016 р.: 778 х 1% х 29 = 225,62 грн.; - березень 2016 р.: 778 грн. х 1% х 31 = 241,18 грн.; - квітень 2016 р.: 778 грн. х 1% х 30 = 233,40 грн.; - травень 2016 р.: 278 х 1% х 31 = 86,18 грн.. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ухвалою суду від 28.09.2016 року позивачці було відстрочено сплату судового збору в розмірі 551,20 гривень до ухвалення рішення. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зі сторін на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 гривень, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: з позивачки 440,96 гривень, з відповідача 110,24 гривень. На підставі ст. 180-181, 196, СК України, п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів",

Outcome: partial