Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернувся із указаним позовом, який мотивував тим, що відповідач звернулась до позивача із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 06.02.2013, згідно якої отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана нею заява від 06.02.2013разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість, відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору та продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 10.05.2019 має заборгованість у розмірі 35729,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2717,82 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн., пені за прострочення зобов`язання - 27683,61 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 3150,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1677,57 грн. Посилаючись на норми статей 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 35729,00 грн., а також судові витрати, понесені ним при подачі позову в сумі 1921,00 грн. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач подала відзив на позов, у якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заперечення відповідача обгрунтовані тим, що позивачем не надано доказів підтвердження фактичного вчинення дій з виконання банком взятих на себе обов`язків із видачі суми 2000,00 грн. у якості кредиту на кредитну картку, а саме: підтвердження прийняття відповідачем цього виконання шляхом отримання відповідної платіжної картки, ПІН-коду до неї, зарахування обумовленої суми грошей тощо. Позивачем не надано документального підтвердження дати погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за кредитом, дату припинення дії кредитної карти, що вказує на необгрунтованість розрахунку нарахування заборгованості. Строк дії кредитної картки закінчився у липні 2016 року, а позивач звернувся із вимогою про стягнення за прострочення користуванням тілом кредиту, стягнення штрафів та пені у липні 2019 року, тому підлягає до застосування строки позовної давності (а.с.50-52). У відповіді на відзив, поданої представником позивача відповідно до вимог ст.179 ЦПК України, представник указав, що надана позивачем виписка по картрахунку є підтвердженням того, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали у касах магазинів, а отже, й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. За випискою по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнавав свої зобов`язання за договором. На даний час правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Представник позивача також звернув увагу суду на те, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий сттрок виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітент, тощо. По даному ж договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального місячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надсилається банком клієнту в межає встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Позивач звернувся до суду із позовом 08.07.2019 до спливу строку позовної давності. Обставини, на які посилається відповідач не відповідають дійсності та строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності. Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позову підлягають повному задоволенню (а.с.61-64). У судове засіданні представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с.36). Відповідач у судовому засіданні заявлений позов не визнала із підстав указаних у відзиві на позов, при цьому не заперечувала факту отримання нею кредитної картки, суму отриманих коштів не пам`ятає. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, підтримав відзив на позов та указав, що строк кредитної картки закінчився у 2016 році, тому 3-річний строк позовної давності пропущений. Подані позивачем докази не відповідають вимогам про надання доказів, передбачених ЦПК України, не засвідчені, не містять печатки, зокрема розрахунок заборгованості. Представник вважає, що позов є необгрунтованим. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Матеріалами справи установлено, що 06.02.2013 [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернувся до позивача, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 06.02.2013, згідно якої отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10). У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в "Приватбанку" (а.с.11-26). У наданому позивачем розрахунку суми позову зазначено, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 35729,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2717,82 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн., пені за прострочення зобов`язання - 27683,61 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 3150,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1677,57 грн. (а.с.7-9). Разом із тим, із таким розрахунком суд не може погодитися у повній мірі з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно інформаційної довідки позивача про усі видані [PERSON] кредитні картки, убачається, що остання за кредитним договором б/н від 06.02.2013 отримала одну кредитну картку за № [NUMBER] із датою відкриття 06.02.2013 та терміном дії до 07/16 року (а.с.60). У судовому засідання відповідач вказала, що вона дійсно отримувала кредитну картки у банку. Із розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку убачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, вносила кошти на погашення заборгованості, знімала готівку, придбавала товари у магазинах.. Останнє погашення за кредитом було здійснено відповідачем 14.10.2016 у сумі 200,00 грн. (а.с.7-9, 57-59). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає із позову, заборгованість за кредитом відповідачем не погашена. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином факт порушення відповідачем, взятих на себе зобов`язань, щодо своєчасної сплати кредиту позивачем доведено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано щодо заявленої вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту. У той же час, ураховуючи, що строк дії кредитної картки закінчився 31.07.2016, на дату закінчення строку дії картки прострочене тіло кредиту мало суму у розмірі 2065,86 грн., після спливу строку дії картки відповідачем було сплачено 14.10.2016 суму у розмірі 200,00 грн., тому до стягнення із відповідача підлягає прострочене тіло кредиту у сумі 1865,86 грн. (2065,86 грн. - 200,00 грн.= 1865,86 грн.). Заперечення відповідача про закінчення строку позовної давності за кредитом є безпідставним, так як позов поданий позивачем 08.07.2019 (а.с.37), надійшов до суду 16.07.2019, тобто без порушень строку позовної давності. Посилання представника відповідача про недопустимість доказів, наданих позивачем, є необгрунтованими, так як розрахунок заборгованості (а.с.7-9) не є доказом у розумінні вимог ст.76 ЦПК України, а виписка по рахунку (а.с.65-67) завірена уповноважною особою за довіреністю (а.с.72), тому є належним і допустимим доказом в частині кредитних взаємовідносин між сторонами. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за пенею та двох видів штрафів суд зазначає наступне. Як на підставу виникнення договірних відносин позивач посилався на ст.634 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, із огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, із якими ознайомлений під підпис у день укладення договору. У анкеті-заяві позичальника від 06.02.2013, яку підписала відповідач, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Вимога про стягнення відсотків за користування кредитом позивачем не заявлялася. Обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення пені та штрафів, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua., як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору. Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати неустойок (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, суд зазначає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України. За змістом вказаної норми договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПриватБанком у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із даним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторонами у письмовому вигляді була обумовлена відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені у анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки, вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають. Тому суд відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості по пені на загальну суму 30833,61 грн., заборгованості по штрафам на загальну суму 2177,57 грн. За указаних обставин, суд не розглядає заявлене стороною відповідача клопотання про застосування загального та спеціального строків позовної давності. Таким чином, ураховуючи вищенаведене, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням із відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 1865,86 грн. та з відмовою у іншій частині заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у сумі 1865,86 грн., тобто на 5,22%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 100,28 грн. (1921,00 грн. х 5,22%) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial