Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини; визнати право власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] померла [PERSON] , яка залишила після смерті спадщину у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованої на ім`я померлої належним чином за договором дарування квартири від 23.12.2004 р. Спадкодавиця заповіту не залишила. Вона являється єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину. Вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, так як фактично проживала разом з [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини. Нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність її реєстрації за місцем проживання спадкодавиці за адресою: [ADDRESS] . Однак, вона вважає, що навіть відсутність реєстрації за місцем відкриття спадщини дає їй право на спадщину, у зв`язку з тим, що вона проживала разом з [PERSON] до її смерті, здійснювала догляд за нею, допомагала їй, так як останній було 85 років, вона хворіла на гіпертонічну хворобу, мала вади серця. [PERSON] не могла проживати одна та потребувала стороннього догляду. Вона готувала їй їжу, ходила в магазин за продуктами харчування, прибирала квартиру, допомагала їй по господарству. Інших членів сім`ї, хто б міг здійснювати нагляд, у [PERSON] не було. Крім того, позивач зазначає, що вона зареєстрована в с.Гнилиці Великобурлуцького району Харківської області. Вона не мала змоги кожного дня приїжджати до [PERSON] , тому переїхала до неї і саме вона доставляла її до лікарні [INFO] в день смерті. У зв`язку з вищезазначеним вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач повторно не з`явилась, заяви про відкладення розгляду справи не надала, про причину неявки не повідомила. Представник позивача, адвокат Пухтаєвич О.О. у судове засідання також повторно не з`явилась, втретє подала клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку з зайнятістю в апеляційному суді 06.07.2021 р. по кримінальній справі, надавши лист-підтвердження. Представник відповідача - Територіальної громади в особі виконкому Курилівської сільської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду клопотання про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. У відповідності до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд враховує, що представник позивача, адвокат Пухтаєвич О.О. в судове засідання не з`явилась повторно. Разом із тим, подала до суду втретє клопотання про відкладення судового розгляду справи. Однак, слід вказати на те, що при цьому представник позивача до перших двох клопотань про відкладення слухання справи не долучила підтвердження того, що дійсно не могла прибути в судові засідання. Разом з цим, 01.07.2021 р. судом було направлено представнику позивача лист про надання суду підтверджуючих документів, однак, адвокат Пухтаєвич О.О. у судове засідання такі документи не надала, що дає підстави суду вважати вказані відкладення справи без поважних причин. У зв`язку з вищезазначеним, враховуючи положення ст.223 ЦПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, з`ясувавши позиції сторін по справі, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Судом встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 36, виданого КЗОЗ «Куп`янська міська лікарня» Куп`янської міської ради Харківської області від 27.02.2018 р. та інформативного листа в.о. начальника Куп`янського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану за № 1595/22.8-35/20 від 22.07.2020 р., за життя, була власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , яка складається з 1-ї кімнати житловою площею 14,3 кв.м, кухні площею 6,5 кв.м, ванної кімнати поєднаної з вбиральнею площею 2,4 кв.м, загальна площа квартири становить 27,2 кв.м., що підтверджується копією договору дарування квартири від 23.12.2004 р., серії ВВО № 314365, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області Башинським А.А., та зареєстрованого в реєстрі за № 501, а також підтверджується повідомленням КП Куп`янське БТІ Куп`янської міської ради Харківської області за № 258 від 22.07.2020 р. (а.с. 7,31,11,32). За життя [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , відповідно до довідки Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області від 18.03.2020 р. за № 485/02/21 (а.с. 8). Згідно довідки, виданої Гнилицькою сільською радою Великобурлуцького району Харківської області від 23.04.2019 р. за № 207, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , але тривалий час проживала по [ADDRESS] , та на день видачі довідки за вищевказаними адресами не проживає (а.с. 9). Згідно довідки, виданої Гнилицькою сільською радою Великобурлуцького району Харківської області від 16.03.2020 р. за № 114, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 10). З Акту про факт проживання (не проживання) громадянина за місцем його реєстрації від 24.02.2020 р., складеного комісією у складі мешканців будинку [ADDRESS] , посвідченого завідувачем сектору по роботі з населенням [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , з 1996 року і по теперішній час не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Постановою державного нотаріуса Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О. від 29.02.2020 р. було відмовлено [PERSON] у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю на даний час належного підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю разом із спадкодавицею (а.с. 12). Відповідно до копії висновку про вартість майна, а саме, 1-но кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , зробленого оцінювачем - ФОП [PERSON] 12.05.2020 р., ринкова вартість 1-но кімнатної квартири площею 27,2 м.кв. для державного мита становить 66579 грн. без ПДВ (а.с. 6). Згідно статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, позивач має право на спадкування майна померлого у четверту чергу, якщо доведе факт проживання з ним однією сім`єю. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Членів сім`ї пов`язують взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Також Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. У матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про те, що за своє життя [PERSON] зробила розпорядження своїм майном, а саме, квартирою на випадок смерті. Відповідно до ст. 13 та ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, ні позивачем, ні її представником не надано суду належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів спільного проживання [PERSON] з [PERSON] останні п`ять років життя [PERSON] та ведення ними спільного господарства, що вони були пов`язані спільним побутом. З наданих суду документів вбачається, що [PERSON] з [PERSON] мали різні зареєстровані в установленому законом порядку місця проживання. Акту про факт проживання (не проживання) громадяни [PERSON] проживала без реєстрації в [ADDRESS] не може бути врахована судом як належний та допустимий доказ, оскільки не містить інформації щодо документів, які б слугували підставою для відповідного запису, зокрема: актів обстеження квартири, квитанцій про сплату комунальних послуг за користування житлом [PERSON] тривалий час. Згідно ст.ст. 69, 90, 91, 213 ЦПК України, свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні, попереджаються про кримінальну відповідальність та приводяться до присяги. І лише в такому випадку їх покази є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України. У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка приходиться нерідною праонукою [PERSON] , пояснила, що вона раніше була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] . Вона проживала недалеко від [PERSON] . Десь в лютому 2012 році [PERSON] почала спілкуватися і дружити з [PERSON] . На той момент [PERSON] проживала в квартирі її вітчима, однак квартира була дуже маленька, тому [PERSON] запропонувала переїхати до неї. [PERSON] вела спільний побут та бюджет з [PERSON] , допомагала їй по квартирі, допомагала з прийомом ліків, так як остання мала захворювання серця, вони жили як одна сім`я. [PERSON] проживала до смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Хто займався похованням [PERSON] , вона не знає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він являється племінником [PERSON] , який проживає у [ADDRESS] . [PERSON] проживала недалеко від нього, в будинку [ADDRESS] , разом з [PERSON]. Він приходив до них в гості, коли його звали, та допомагав в побутових питаннях. Бачив кватирі стареньку [PERSON] , яка тяжко хворіла. Коли саме померла остання, він не знає. Ким саме були друг другу [PERSON] з [PERSON] , він не може пояснити. До них допомагати приходив не так давно до смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає у [ADDRESS] . З [PERSON] ніяких стосунків немає. Вона проживала на 1-му поверсі, а він на 3-му, вони тільки віталися інколи як бачилися. Якось він повертався додому і його зустріли дві жінки, однією з них була [PERSON] , які попрохали його підписати акт, що [PERSON] проживала в їх будинку. Так як акт підписала інша сусідка і він бачив час від часу десь рік [PERSON] в їхньому будинку, він підписав даний акт. Він знав, що його сусідка [PERSON] тяжко хворіла, до неї приходили наглядати інші бабусі. [INFO] [PERSON] померла. Відносно [PERSON] зазначив, що вона постійно не проживала в їхньому будинку і часто не навідувала [PERSON] . Частіше став бачити її після смерті [PERSON] , бачив як [PERSON] ходила в квартиру останньої. Суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони перебувають у родинних стосунках з позивачем та зацікавлені у вирішенні справи на її користь, а їх покази мають мінливий характер. Крім того, суд, даючи належну оцінку показам свідків, допитаних під час розгляду справи, встановив, що покази не містять інформації про предмет доказування і не стосуються спільного проживання позивача з померлою, а стверджували більш про епізодичні відвідування позивачем спадкодавця. Обставини щодо надання допомоги та піклування позивачем про [PERSON] не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних особам, які постійно проживають разом і ведуть спільне господарство. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed