Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є власником зазначеної нерухомості, у якій, в свою чергу, зареєстрований відповідач (онук), який тривалий час не проживає у даному будинку та факт його реєстрації перешкоджає заявнику у повній мірі розпоряджатись вищевказаним нерухомим майном. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 1.08.1994 року, посвідченого Третьою Житомирською державнорю нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2522 (а.с. 8). Як убачається з довідки №927, виданої 9.04.2019 року виконавчим комітетом Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою (а.с. 9). Відповідно акту обстеження від 11.05.2019 року, відповідач, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак більше п`яти років за вказаною адресою не проживає, його місцезнаходження невідомо (а.с. 7). Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані положеннями наступних норм матеріального права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову, беручи до уваги наступне. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований у спірному та належному позивачеві житловому будинку, однак тривалий час у ньому не проживає, що, в свою чергу, порушує права заявника, зокрема, щодо вільного розпорядження такою нерухомістю. За таких обставин права позивача підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Ухвалою від 25.09.2019 року позивача на підставі ст. 8 ЗУ "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору. Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 768, 40 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved