Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 35376,73 грн., мотивуючи порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором б/н від 05.10.2011 р. Відповідачем надано письмове заперечення, в якому він просить застосувати строк позовної давності, відмовивши позивачу у задоволенні позову. Відповідно до ст.7 ч.13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено,\~що 05.10.2011 р. між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31.05.2018 р. відповідачем зобовязання в повному обсязі не були виконані, в результаті цього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 28815,93 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 283,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 28532,26 грн. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на вимоги своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ч.1-3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд…. Згідно з ч.ч.2, 4, 8 ст.83 ЦПК України: Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. З наведених норм чітко і недвозначно вбачається, що позивач зобовязаний надавати усі наявні у нього докази вимог тільки разом із позовною заявою, а у разі відсутності такої можливості подати відповідну заяву. Справа відрита у спрощеному позовному провадженні, про що, розпоряджаючись своїми права на власний розсуд, просив і сам позивач (а.с.40, 44). Окрім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (справа DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Позивач у справі, що стосується його приватного інтересу, жодним чином не був позбавлений представити свою справу шляхом надання усіх доказів під час звернення до суду та додаткових доказів невизнання заперечень відповідача проти позову, якби такі мали місце. Виходячи з цього, суд розглядає справу на підставі наданих ним суду доказів. I.Позиція суду щодо відмови у задоволенні позову внаслідок сплив строків позовної давності. Ст.257 ЦК України встановлює загальну позовну давність в три роки. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ч. 1 і ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п.1.1.7.41 Умов і правил надання банківських послуг (далі Умови) договір між сторонами діє без обмеження строком. За таких обставин початок строку позовної давності починається з порушенням відповідачем п.2.1.1.5.5. Умов, за якими він зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування тощо. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість у відповідача виникла з 29 червня 2012 р. (колонка «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» - а.с.5), останній платіж відповідачем був здійснений 13 вересня 2014 р. (колонка "сума погашення за наданим кредитом" - а.с.6), після чого платежів, що переривають сплив строку позовної давності, не було. Таким чином, позовна давність сплила 14 вересня 2017 р. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 22 червня 2018 р. (а.с.2), тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин. У звязку з цим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 283,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 28532,26 грн. на підставі спливу строку позовної давності. 2.Безпідставність вимог. Згідно ст.\~2\~Закону України\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції"\~від 02.09.2014\~№ 1669\~на час\~проведення антитерористичної\~операції забороняється\~нарахування пені\~та/або\~штрафів на\~основну суму\~заборгованості із\~зобовязань за\~кредитними договорами\~та договорами\~позики з\~14\~квітня 2014\~р.\~громадянам України,\~які зареєстровані\~та постійно\~проживають або\~переселилися у\~період з\~14\~квітня 2014\~р.\~з населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція,\~а також\~юридичним особам\~та фізичним\~особам -\~підприємцям,\~що провадять\~(провадили)\~свою господарську\~діяльність на\~території населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Такий перелік був затверджений розпорядженнями КМУ №1053-р від 30.10.2014 р., яке не було зупинене на час нарахування заборгованості, і №1275-р від 02.12.2015 р., яке підлягає на час розгляду справи судом в частині скасування нарахованих сум пені і штрафів, та включає м. Лисичанськ, в якому зареєстрований відповідач (а.с. 33 зв., 43). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 01 липня 2014 р., а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду. Тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією 4400 грн., штрафом (фіксована частина) 500 грн. і штрафом (процентна складова) 1660,80 грн. за безпідставністю вимог.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed