Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи позовні вимоги тим, що 16.10.2007 року відповідач [PERSON] отримав відповідно до укладеного між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який пізніше змінив назву на ПАТ «Укрсоцбанк» договору відновлювальної кредитної лінії №64. 16.01.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір №4 про зміну умов договору невідновлювальної кредитної лінії №64 від 16.10.2007 року, змінивши валюту кредиту та переведення суми кредиту 72836,56 доларів США в гривню за курсом 8,07 грн. за 1 долар США, що станом на дату укладення договору про внесення змін становить 587791,04 грн. У порушення умов договору, відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав, має заборгованість за кредитом - 248061,46 грн, за відсотками - 125926,74 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 23813,89 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 9682,18 грн. В забезпечення виконання зобов`язань відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній надав в іпотеку нежитлове приміщення магазин продовольчих та промислових товарів, загальною площею 49,50 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ринкова вартість предмету іпотеки становить 924629,00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.06.2016 року визнано за [PERSON] право власності на Ѕ ідеальної частки нежитлових приміщень магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв.м, в буд [ADDRESS] . Іпотекодавцем на Ѕ ідеальної частки нежитлових приміщень магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв.м, в буд [ADDRESS] є [PERSON] . Посилаючись на норми законодавства, просять, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії договір №4 до НКЛ №64 від 02.06.1971 р. звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на: нежитлове приміщення, магазин продовольчих та промислових товарів, загальною площею 49,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки у розмірі 924 629,00 грн. Просять заявленя вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] надав 27.11.2018 року відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач вже звертався з аналогічним позовом та є рішення Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.01.2016 року; вчинено виконавчий напис нотаріусом про звернення стягнення на іпотечне майно та рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.07.2018 року. Позивач зловживає своїм правом в судовому порядку намається повторно стягнути заборгованість за той же період і за тим же кредитним договром шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Позивач представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Матвійчук Н.З. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, в подальшому в судове засідання не з`являвся, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, надавши заяву через канцелярію суду про розгляд справи у відсутності представника позивача (а.с.197). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач [PERSON] надав право представляти його інтереси представнику, адвокату Мельник С.Г., яка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, підтримала заяву відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності і визнання строку звернення до суду з позовом пропущеним. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Судом, належними доказами по справі встановлено факти і відповідні їм правовідносини, зокрема те, що 16.10.2007 року відповідач [PERSON] отримав відповідно до укладеного між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який пізніше змінив назву на ПАТ «Укрсоцбанк» договір відновлювальної кредитної лінії №64, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 78000,00 доларів США (а.с.6-9). 16.01.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір №4 про зміну умов договору невідновлювальної кредитної лінії №64 від 16.10.2007 року, змінивши валюту кредиту та переведення суми кредиту 72836,56 доларів США в гривню за курсом 8,07 грн. за 1 долар США, що станом на дату укладення договору про внесення змін становить 587791,04 грн. та встановлено графік погашення кредиту (а.с.10-11, 165-166) та договір №5 від 22.04.2014 року про зміну умов договору невідновлювальної кредитної лінії №64 (а.с.169-170). В забезпечення виконання зобов`язань відповідачем [PERSON] було укладено 16.10.2007 року іпотечний договір №64, відповідно до якого останній надав в іпотеку нежитлове приміщення: магазин продовольчих та промислових товарів, загальною площею 49,50 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ринкова вартість предмету іпотеки становить 924629,00 грн. (а.с.12-14). Договором №1 було внесено зміни до іпотечного договору №64 від 16.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. за реєстровим №3642 (а.с.15). Договором №2 від 22.04.2014 року було внесено зміни до іпотечного договору №64 від 16.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. за реєстровим №3642 з договором №1 про внесення змін (а.с.163-164). Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається, що власником магазину продовольчих та промислових товарів, загальною площею 49,50 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є відповідач [PERSON] (а.с.18), що підтверджується також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якої власником Ѕ частки магазину продовольчих та промислових товарів, загальною площею 49,50 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.19-20). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.12.2016 року, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ ідеальної частки нежитлових приміщень магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв. м , в буд [ADDRESS] . Іпотекодавцем на Ѕ ідеальної частки нежитлових приміщень магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв. м, в буд [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.21-25). Згідно розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом - 248061,46 грн, за відсотками - 125926,74 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 23813,89 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 9682,18 грн. (а.с.30-32). У відповідності до звіту про експертну оцінку ринкової вартості нежитлової нерухомості нежитлового приміщення магазин продовольчих та промислових товарів, загальною площею 49,50 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Чернівці вул.Щербанюка (Чапаєва), 43 «А», ринкова вартість предмету іпотеки становить 924629,00 грн. (а.с.40-71). Позивач звертався до відповідача [PERSON] з листом- вимогою 19.05.2015 року про сплату заборгованості станом на 08.05.2015 року в сумі 270 954,05 грн. (а.с.110). Крім того, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.01.2016 року, позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] вирішено задовольнити, стягнуто заборгованість по договору кредиту в сумі 270954,05 грн. та третейський збір в сумі 3109,54 грн. (а.с.111-112). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.07.2018 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості вирішено задовольнити, стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 225913,59 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 4906,99 грн. (а.с.113-117). Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 06.11.2018 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.07.2018 року в частині стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» процентів в сумі 94738,02 грн., пені в сумі 88645,04 - скасовано. У позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення відсотків та пені відмовлено. В решті залишено без змін. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати в сумі 1198,78 грн., стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] судові витрати в сумі 3841,28 грн. (а.с.118-122). Згідно виконавчого напису приватного нотраіуса Київського міського нотаріального округу від 24.10.2017 року, запропоновано задовольнити вимоги стягувача, сума заборгованості становить 332 424,20 грн. (а.с.125). За заявою стягувача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 19.04.2018 року (а.с.124), державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Савка М.С. 10.05.2018 року постаново було відкрито виконавче провадження №56289796 з примусового виконання виконавчого напису №23414 виданого 24.10.2017 року (а.с.123). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом також встановлено, що позивач ПАТ «Укрсоцбанк» на обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві не зазначив за який період здійснено розрахунок заборгованості за відповідачем [PERSON] щодо зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 64 починаючи з 2012 року по 19 липня 2017 року та не зазначено станом на який період встановлена сума заборгованості, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на час подання до суду позовної заяви, сума заборгованості за кредитним договором уже стягнена згідно рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.01.2016 року, а на підставі Виконавчого напису приватного нотаріуса Київського нотаріального округу про звернення стягнення на іпотечне майно № 23414 від 24.10.2017 року згідно постанови державного виконавця від 10.05.2018 року відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості у розмірі 332424,20 грн. за період з 09.09.2016 року по 19 липня 2017 року. Після чого рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.07.2018 року у справі № 727/8070/17, яке частково скасоване Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 06.11.2018 року, було стягнуто суму інфляційних витрат по вищевказаному кредитному договору. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів з вимогою про звернення стягнення на іпотечне майно, відповідно вимоги якого вже вирішено рішеннями, які набрали законної сили. Встановлено правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року справа №444/9519/12 провадження №14-10цс18, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина першастатті 261 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Строк позовної давності починається з моменту пред`явлення банком вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, як зазначив ВСУ у своєму рішенні від 9 листопада 2016 р. у справі №6-2251цс16. У зв`язку з порушенням терміну погашення кредитної заборгованості станом на 08.05.2015 року позивач направляв відповідачу вимогу від 19.05.2015 року про дострокове погашення заборгованості за кредитом і згодом звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, яким було ухвалено рішення від 14.01.2016 року про стягнення заборгованості в сумі 290954,05 грн., розрахунок суми заборгованості включав в себе період з січня 2012 року по 08 травня 2015 року. Згідно ст. 1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. У відповідності до укладеного між сторонами договору , сторони домовилися, що в разі порушення позичальником строків сплати процентів, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, зі свого боку, зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом тридцяти календарних днів з дати одержання зазначеного письмового повідомлення кредитора. Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Боржником було порушено виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором та надіслав відповідачу 19.05.2015 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів (відсотків). Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду почався 20.05.2015 року і закінчився 20.05. 2018 року. Позивач пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення кредитного зобовязання незалежно від способу такого стягнення змінює порядок та строк дії кредитного договору. Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно 11.09.2018 року, а саме за межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до заяви відповідача [PERSON] , від 15.04.2019 року останній заявив клопотання про застосування позовної давності (а.с.185-188), на що позивачем подано заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, та просили відмовити в задоволенні зазначеної заяви (а.с.192-195). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства». Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу. За ч.ч. 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Обчислюючи розмір компенсації витрат на правову допомогу, суд враховує фактичну кількість годин, витрачену адвокатом, складність справи тощо. 09.11.2018 року між адвокатом Мельник С.Г. та відповідачем [PERSON] було укладено договір на представництво інтересів та надання правової допомоги (а.с.94-95), що також підтверджується ордером Серія ЧЦ №01241 (а.с.97). У відповідності до розрахунку витрат на правову допомогу до договору про представництво інтересів та надання правової допомоги №107 від 09.11.2018 року, відповідно до якого за збір інформації та складання відзиву - 2800,00 грн., за ознайомлення з матеріалами справи - 1400,00 грн., представництво у сіді з листопада 2018 року по квітень 2019 року - 4000,00 грн., а всього 8200,00 грн. (а.с.199). Відповідачем [PERSON] сплачено адвокату Мельник С.Г. за послуги по наданню правової допомоги кошти на загальну суму 8200,00 грн.(а.с.198), а тому позовні вимоги щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed