Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивачка\~\~звернулася до суду із зазначеним позовом, у остаточно уточнених вимогах\~просила визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений 20 жовтня 2011 року [PERSON], секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №447; визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом, на земельну частку пай кадастровий №1224255100:02:001:0353, яка розташована на території Покрвської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області у порядку спадкування за законом, після смерті померлого 17 червня 2014 року [PERSON].; стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 17 червня 2014 року, помер [PERSON], який є батьком неповнолітньої [PERSON] [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка у тому числі складається із права власності на земельну частку пай кадастровий №1224255100:02:001:0353, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, а також права власності на квартиру №05, що розташована за адресою: 53600, вул. Горького, 67, смт. Покровське, Покровський р-н, Дніпропетровська обл. Враховуючи, що померлий [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебував, а також відсутність на час відкриття спадщини його батьків, а тому спадкоємцями за законом спадщини є його діти [PERSON] та неповнолітня [PERSON]. При цьому, [PERSON] у передбачених законом порядку та строк відмовився від свого права на частку в спадщині на користь [PERSON] Інші будь які спадкоємці, які б претендували на спадкування у порядку за законом чи за заповітом, у передбачених законом порядку та строк про своє право до теперішнього часу не заявляли. При цьому постановою приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу від 11 березня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після померлого 17 червня 2014 року [PERSON] Причиною відмови стала та обставина, що у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів: про право власності [PERSON] на земельну частку пай кадастровий №1224255100:02:001:0353, а саме оригінал державного акту, а також на квартиру №05, що розташована за адресою 53600, вул. Горького, 67, смт. Покровське, Покровський р-н, Дніпропетровська обл., а саме свідоцтво про право власності. Але під час проведення судового засідання із пояснень представника стало відомо, що [PERSON], також претендує на спадкове майно після смерті померлого 17 червня 2014 року [PERSON], а саме на земельну частку пай кадастровий №1224255100:02:001:0353, на підставі заповіту складеного останнім на користь [PERSON], який посвідчений 20 жовтня 2011 року [PERSON], секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №447. На скільки відомо, [PERSON] маючи скрутне матеріальне становище і для його покращення на протязі деякого часу намагався знайти покупця для продажу належної йому земельної частки пай - кадастровий №1224255100:02:001:0353. При цьому станом на жовтень 2011 року, сам [PERSON] особисто повідомляв, що нарешті він знайшов покупця від якого отримав 30000 гривень, ніби-то саме за продану земельну частку пай - кадастровий №1224255100:02:001:0353. Тому позивачка вважає, що в [PERSON] не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь [PERSON], а тому вважає, що даний заповіт якщо і був складений то під впливом обману, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, заповіт був складений для можливості отримання 30000 гривень і приховання факту купівлі-продажу. Представник відповідача [PERSON] селищної ради подав до суду заперечення проти позову, в яких зазначено, що позивачка в своєму позові вказала, що [PERSON] відмовився від свого права на частку в спадщині на користь [PERSON], а будь-які інші спадкоємці, які б претендували на спадкування у порядку спадкування за законом чи заповітом, у передбачених законом порядку та строк про своє право до теперішнього часу не заявляли, але вказані твердження не відповідають дійсності, оскільки на розгляді в [PERSON] районному суді Дніпропетровської області знаходиться позовна заява [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що стосується успадкування земельної частки паю - кадастровий №1224255100:02:001:0353 після смерті [PERSON] Спираючись на ч. 1 ст. 1241 ЦК України стверджував, [PERSON] має право на половину її частки у спадщині у вигляді земельної ділянки після смерті [PERSON], тобто на ? частину земельної ділянки площею 5,735 га. На інші ? частини земельної ділянки має право спадкоємець за заповітом [PERSON], який у встановленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини. Не заперечує щодо визнання за неповнолітньою [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на частину квартири №05, що розташована за адресою: вул. Горького, 67 в смт. Покровське, але вважає за необхідне здійснити перерахунок розміру частки вказаної квартири, яка підлягає успадкуванню [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON] направив до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачка в своєму позові вказала, що [PERSON] відмовився від свого права на частку в спадщині на користь [PERSON], а будь-які інші спадкоємці, які б претендували на спадкування у порядку спадкування за законом чи заповітом, у передбачених законом порядку та строк про своє право до теперішнього часу не заявляли, але вказані твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки 20 жовтня 2011 року за реєстровим №447 від імені [PERSON] виконкомом Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області посвідчено заповіт, відповідно до якого належну [PERSON] земельну ділянку площею 5,735 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП №054300, виданий [PERSON] селищною радою 29 грудня 2001 року [PERSON] заповів [PERSON], [INFO]. Таким чином позивачем [PERSON] свідомо приховано від суду факт наявності заповіту на вищезазначену земельну ділянку та наявність інших спадкоємців на неї. Спираючись на ч. 1 ст. 1241 ЦК України стверджував, [PERSON] має право на половину її частки у спадщині у вигляді земельної ділянки після смерті [PERSON], тобто на ? частину земельної ділянки площею 5,735 га. На інші ? частини земельної ділянки має право спадкоємець за заповітом [PERSON], який у встановленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини. Стосовно позовної вимоги на право власності у порядку спадкування за законом на 7/8 частини квартири №05, що розташована за адресою: вул. Горького, 67 в смт. Покровське, Покровський район, Дніпропетровська область, зазначає, що вищевказана квартира входить до складу спадкового майна, оскільки була 1996 року приватизована спільно: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], при цьому була здійснена і реєстрація права власності відповідно по ? частині за кожним із вказаних осіб. 16 серпня 1996 року померла [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] і відповідача №1 у справі [PERSON] При цьому [PERSON], [PERSON] та [PERSON], фактично прийняли спадщину на спадкове майно у тому числі і ? частину права власності на спірну квартиру, однак за життя не оформили свої спадкових прав на вказане спадкове майно. Таким чином, частки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стали ? +(1/4:3)=1/3. 30 травня 2000 року померла [PERSON], якій [PERSON] є внуком і який проживаючи разом з нею прийняв спадщину на спадкове майно у тому числі і 1/3 частини права власності на спірну квартиру, у передбачених законом порядку та строк звернувся до державного нотаріуса [PERSON] районної Державної нотаріальної контори. Таким чином частка [PERSON] стала 1/3+1/3+2/3. 26 березня 2014 року помер [PERSON], частка якого на момент смерті складала 1/3, який є батьком [PERSON] та [PERSON], при цьому [PERSON] у передбаченому законом порядку та строк звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] районної Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини тобто успадкувала спадкове майно після смерті [PERSON], а саме 1/3 частину квартиру . [PERSON] заяви про прийняття спадщини не подавав. Таким чином частка [PERSON] складає 2/3, частка [PERSON] складає 1/3 частини квартири №05 що розташована за адресою: вул. Горького, 67 в смт. Покровське, Покровський район, Дніпропетровська область. Отже [PERSON] може безперешкодно отримати свідоцтво про право на спадщину 2/3 частини кварти. Тобто позивачу слід відмовити у частині задоволення позову про визнання права власності на частину квартири у звязку з відсутністю предмета спору. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] направила до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що не погоджується із заявленими позовними вимогами [PERSON], оскільки вони є незаконними та необґрунтованими. Так позивач стверджує, що волевиявлення заповідача [PERSON] під час складення заповіту [PERSON] на користь [PERSON] не були вільними та не відповідали його волі. При цьому в заяві про уточнення позовних вимог відсутні посилання на докази, які підтверджують такі обставини, твердження позивача нічим крім особистої думки не підтверджуються. Навпроти із копії заповіту вбачається, що заповіт складений та посвідчений у встановленому законодавством України порядку, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірена, на заповіті є особистий підпис [PERSON] На заповіті є особистий напис [PERSON] "Заповіт прочитано мною в голос та підписано власноруч" та присутній особистий підпис [PERSON] Позивач не був присутнім при складенні заповіту, а будь-які можливі висловлювання спадкодавця при житті про наявність або відсутність бажання заповідати належне йому майно не може свідчити про недійсність складеного ним заповіту з підстав відсутності волевиявлення заповідача. Таким чином позивачем не надано доказів на підтвердження того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а тому правових підстав для визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON] немає. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні вищевикладеним. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, сприсаючись на подані заперечення. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи у відсутності його та [PERSON] Рішення просить винести з урахуванням поданих заперечень, а також з урахуванням тієї обставини, що питання стосовно спірної квартири між сторонами по справі вирішено у добровільному порядку. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не зявилася, направивши до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги не визнає, заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та день розгляду справи в суді був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити, виходячи з наступного. Згідно з копією свідоцтва про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер 17 червня 2014 року. (а.с. 3) Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є дітьми померлого [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. (а.с. 9-10). Як вбачається із копії заповіту від 20 жовтня 2011 р., який посвідчено секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку площею 5, 735 га згідно Державного Акта на право приватної власності на землю ІІ-ДП №054300 виданий [PERSON] селищною радою 29 грудня 2001 року\~\~- [PERSON], [INFO]. (а.с. 80). Відмовляючи у задоволенні позовних\~\~вимог\~\~суд виходить\~\~із\~\~того, що\~\~ згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка стверджує, що волевиявлення заповідача [PERSON] піч час складення заповіту [PERSON] на користь [PERSON] не було вільним та не відповідало його волі, але підтверджені такі обставини позивачкою не були нічим крім її особистої думки. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у статті 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю ( ч. 1 ст. 216 ЦК України). За змістом ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст. 1235 ЦК України). Згідно ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Право заповідача на скасування та зміну заповіту передбачене законодавцем у ст. 1254 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Кожний новий заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій його частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній заповіт і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Позивачем не надано суду доказів, що\~\~волевиявлення\~\~заповідача\~\~не\~\~було вільним і не\~\~відповідало\~\~його\~\~волі. Як встановлено по справі, об'єктом цивільно-правового спору є односторонній правочин - заповіт [PERSON], який помер 17 червня 2014 року, вчинений останнім за свого життя 20 жовтня 2011 року, за яким заповідач заповів\~\~належну йому земельну ділянку площею 5, 735 га згідно Державного Акта на право приватної власності на землю ІІ-ДП №054300 виданий [PERSON] селищною радою 29 грудня 2001 року\~\~- [PERSON], [INFO].\~\~ Вказаний заповіт складено у письмовій формі, посвідчено\~\~секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області [PERSON],\~\~та зареєстровано в реєстрі за № 447, тобто цей односторонній правочин відповідає вимогам ст.ст. 1234, 1247, 1248 ЦК України. Відповідно до ст. 235 ЦК України, на яку посилалась позивачка\~\~ в обґрунтування своїх вимог про визнання спірного заповіту недійсним, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. З цієї норми необхідно визначити субєктивний склад удавного правочину, а саме вираз, що його "вчинено сторонами", породжує висновок, що він може бути лише дво або багатостороннім правочином. За удавним правочином всі сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Заповіт є одностороннім правочином, і відповідно, не може бути удавним правочином. Справжність підпису від імені [PERSON] на спірному заповіті не оспорювалась. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed