Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач, Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті комунальних послуг. В обґрунтування свого уточненого позову ( надійшов до суду 25 лютого 2016 року) представник позивача суду зазначив, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності з 14.03.2008 року належить квартира [ADDRESS] і він користувався послугами за надання опалення та гарячого водопостачання, однак за період з 27 жовтня 2008 року по 06 квітня 2013 року не сплачував за вказані послуги, в результаті чого утворилася заборгованість за зазначений строк у розмірі - 25 154 гривні 69 копійок. 10 квітня 2013 року між [PERSON] та КПТМ «Криворіжтепломережа» було підписано договір на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари № 3660 (а. с. 10), де відповідач визнав суму боргу та зобовязався сплатити борг саме за вказаний період. Крім зазначеної суми представник позивача просить стягнути з [PERSON] на його користь пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання в розмірі - 1730 гривень 51 копійка, суму збитків від інфляції - 124 грн. 84 коп., 3 % річних у сумі - 552 грн. 02 коп. та витрати сплаченого ним по цій справі судового збору, які в цілому складають - 606 гривень 41 копійка. Представник [PERSON] підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» вищевказані позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив в задоволенні позову відмовити. Він суду зазначив, що [PERSON] дійсно на праві приватної власності з 14.03.2008 року належить квартира [ADDRESS], вказане житло відносилось в цей період часу до житлового фонду, використовувалась для проживання. 14.03.2012 року вказана квартира, рішенням виконкому Криворізької міської ради № 102 від 14.03.2012 року, була реконструйована в нежиле приміщення, про що видано, свідоцтво про право власності на нерухоме майно взамін попереднього правовстановлюючого документа. Представник відповідача не заперечував прот того, що між сторонами 10 квітня 2013 року було укладено договорі № 3660 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари. Однак 18 квітня 2013 року [PERSON] звернувся до позивача з заявою про відмову від договору, та вимогою про відключення, від мережі, як споживача. Але відповідач не відреагував на вказану заяву, та продовжив нарахування комунальних послуг. Таким чином, позивачем в супереч діючому законодавству, були нараховані виплати з 2008 року, виходячи з тарифу на послуги теплопостачання для групи "інших споживачів"( суб'єктів господарювання). Хоча житло переведено в нежилий фонд лише 14.03.2012 року, а договір укладався з [PERSON] як з фізичною особою, а не суб'єктом господарюванням. Таким чином, сума заборгованості позивачем нарахована не вірно, виходячи з цього сума пені за несвоєчасну виплату також нарахована не вірно. Крім того, до [PERSON] не можна застосовувати п.3.3 Договору, тому що наведена умова застосовується, якщо споживач є суб'єктом сектору господарювання економіки ( суб'єктом господарювання), яким відповідач не є. Позивач висуває вимоги про стягнення заборгованості починаючи з 2008 року. Відповідно до ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка її порушила. Про порушення свого права позивач знав, вже після письмового звернення [PERSON], про відмову від договору, але лише в березні 2014 року підприємство звернулось до суду з претензією. Тому просить застосувати позовну давність, та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд заслухавши сторони та дослідивши матеріали цієї цивільної справи вважає, що позов повинен бути задоволеним у повному обсязі на підставі наступного; Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про праві власності від 16 березня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 18 квітня 2012 року та виданого замість договору купівлі продажу квартири, посвідченого Другою криворізькою державною - нотаріальною конторою 14 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1157, [PERSON] є власником приміщення магазину непродовольчих товарів після реконструкції квартири, загальною площею: 55,6 кв. метрів, по вул. Мусоргського, 30 в місті Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 58). 10 квітня 2013 року між [PERSON] та КПТМ «Криворіжтепломережа» було підписано договір на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари № 3660 (а. с. 10). Згідно пункту 1.3 Договору № 3660 визначено, що постачальник - КПТМ Криворіжтепломережа» відпускає споживачеві - [PERSON] теплову енергію на об'єкти, вказані в таблиці № 2, згідно з встановленим планом теплоспоживання з 10 вересня 2008 року по 31 грудня 2014 року. Оплата здійснюється з моменту зазначеного періоду дії цього договору. Отже між сторонами в справі виникли правовідносини з 10 вересня 2008 року. Вищевказаний договір підписаний самим [PERSON], що дає підстави вважати, що [PERSON] підписавши цей договір погодився з зазначеними умовами вищевказаного договору, та сплатити зазначену суму боргу по комунальним послугам за вказаний період, тобто з 10 вересня 2008 року по 31 грудня 2014 року. Згідно п. 5.27 Договру № 3660, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, сторони домовились про збільшення строку позовної до пяти років. Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. За змістом ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та з і що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано до суду акти, відповідно до яких КПТМ «Криворіжтепломережа» надає послуги. теплопостачання, в тому числі мешканцям будинку по вул. Мусоргського, 3 в місті Кривому Розі, Дніпропетровської області з 2008 року (а. с. 19 - 40). Згідно п.1 ч.3 ст.20 Закону України № 1875-4 від 24.06.04р. "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004р. саме споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 pоку № 630, в даному випадку приміщення в приватній власності з 27.10.2008 року. але договір укладено лише 10.04.2013 року. За вказаний вище період споживачем [PERSON] жодного разу не проводились оплати за отриману теплову енергію, яка фактично ним отримана. І тим самим він не виконував умови договору який добровільно підписав. Зі слів представника позивача, 18 квітня 2013 року [PERSON] звернувся до позивача з заявою про відмову від договору, та вимогою про відключення, від мережі, як споживача, про те таке відключення не можливо без певного дозволу Міськвиконкому на встановлення автономного палення. П. 1.2 Наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 про порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, вказано що для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Засідання постійно діючої міжвідомчої комісії відбуваються у міру потреби, але не рідше одного разу на місяць. Крім того, рішенням Криворізької міської ради № 689 від 10.09.2008 року «Про переведення жилих приміщень у нежилі» квартира за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Мусоргського, 30/21 була переведена з житлового приміщення у нежитлове, для використання його в якості магазина непродовольчих товарів. Пунктом - 4.2 вищевказаного рішення передбачено, що у разі наміру щодо зміни цільового призначення приміщення, яке переведено в нежитловий фонд, особа повинна звернутися до виконкому міської ради для внесення відповідних змін у рішення виконкому міськради - що відповідачем зроблено не було. В пункті - 4.3 цього ж рішення зазначено, що необхідно у місячний термін укласти договори з житлово-комунальними підприємствами на постачання комунальних послуг, утримання жилих будинків, прибудинкових територій - що відповідачем [PERSON] також вчасно зроблено не було. Тому суд вважає, що є підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за комунальні послуги за весь зазначений у договорі період, тобто з 10 вересня 2008 року по 31 грудня 2014 року і із розрахунку сплати комунальних послуг за користування нежитловим приміщенням. Пунктом 10 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і в пункті - 23 Правил. Таким чином, судом встановлено, що підприємством позивача за період з 27 жовтня 2008 року по 06 квітня 2013 року було поставлено теплову енергію до квартири що належить відповідачеві в справі на суму 25154,69 грн.. але відповідач в справі в добровільному порядку договірні зобов'язання не виконав і комунальні послуги не сплачував, хоча поставленою тепловою енергією користувався. Відповідно до п. 10 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлена пеня за несвоєчасне здійснення платежів у встановлених законом чи договором розмірах. За несвоєчасну оплату за теплову енергію відповідач повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України за кожен день прострочення оплати. Розмір пені, відповідно до наданих позивачем розрахунків за вказаний період становить - 1730,51 грн. Відповідно до ст. 625 Цивільною кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума збитків від інфляції - 124,84 грн. 3% річних - 552,02 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд,

Outcome: approved