Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Бучацької міської ради Тернопільської області про визнання за ним права власності на гараж, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , мотивуючи тим, що рішенням сесії Бучацької міської ради від 24.11.2006 року №262 йому та іншим жителям м.Бучач надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів за адресою [ADDRESS] . 23 січня 2009 року ним отримано державний акт на право власності на земельну ділянку. В цьому ж році Бучацьким КП «Архітектурно-проектним бюро» виготовлено будівельний паспорт на будівництво автогаражу, який включав всі необхідні дозвола та погодження для початку проведення будівництва. Відповідно до даних технічного паспорта на будівлю гаража, ним збудовано гараж загальною площею 36.7 кв.м. Однак, звернувшись до Бучацької міської ради, отримав відповідь , що подані реєстратору документи, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку, будівельний паспорт, технічний паспорт та рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради від 29.03.2019 року не є достатніми документами, які дають державному реєстратору можливість провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (гараж), що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, однак остання подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить суд справу розглядати у її відсутності. В судове засідання представник Бучацької міської ради не з`явився, однак, згідно поданого відзиву позов визнав і просить суд справу розглядати у його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. Відповідно до рішенням сесії Бучацької міської ради від 24.11.2006 року №262 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів за адресою [ADDRESS] . Рішенням сесія Бучацької міської ради від 19.09.2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва автогаражів та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0052 га для будівництва і обслуговування автогаражу за адресою вул.Хвильового . Відповідно до рішення сесії міської ради [PERSON] отримано державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 січня 2009 року кадастровий номер 6121210100:02:003:0758. В 2009 році Бучацьким КП "Архітектурно проектним бюро" виготовлено Будівельний паспорт на будівництво автогаража, згідно якого включено всі необхідні дозвола та погодження для початку проведення будівництва. Відповідно до технічного паспорта на будівлю гаража позивачем збудовано гараж загальною площею 36.7 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради від 29.03.2019 року № 66, земельній ділянці площею 0,0051 га кадастровий номер 6121210100:02:003:0758 присвоєно адресу [ADDRESS] ». Із довідки Комунального підприємства «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що вартість гаража за [ADDRESS] становить 39260 грн. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена і створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тошо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч.1 ст. 316, ч.1 ст. 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може буди за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Окрім цього, як передбачено ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до переконання, що позов обґрунтований і його слід задовольнити.

Outcome: approved