Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Представник позивача в лютому 2019 року звернувся до суду з позовом до Десятої київської державної нотаріальної контори, Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.11.2018 року, дружина позивача, [PERSON] звернулась до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА з заявою про реєстрацію місця проживання, однак їй було відмовлено в реєстрації місця проживання, оскільки квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , знаходиться під арештом, що підтверджується заявою про реєстрацію місця проживання від 16.11.2018 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.11.2018 року. Відповідно до якого на квартиру було помилково накладено арешт Десятою київською державною нотаріальною конторою та Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від. 14.09.2005 року. У вищевказаній квартирі позивач проживає на підставі ордеру та витягу з наказу відповідно до якого позивач та його сім`я наймає вказану квартиру. Оскільки ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2005 року, в якій було зазначено описку, а саме невірно вказано номер квартири, на яку накладено арешт в порядку забезпечення позову, права позивача та права його сім`ї порушуються, про що позивач дізнався 16 листопада 2018 року після відмови його дружині в реєстрації місця проживання з причини накладення арешту на вищевказану квартиру. Враховуючи що, по-перше, арешт майна було накладено помилково та, по-друге, арешт майна порушує права та законні інтереси позивача та його сім`ї, то є всі правові підстави для звільнення майна з-під арешту. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2019 року провадження у справі відкрито. Протокольною ухвалою суду від 10.06.2019 року до справи залучено в якості третьої особи Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку представників відповідачів в судове засідання. Представник третьої особи в судове засіданні не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2005 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним накладено арешту на кв. [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . (а. с. 29) Відповідно до рішення Дніпровського районного суду у вказаній вище цивільній справі вбачається, що предметом розгляду даної цивільної справи є квартира [ADDRESS] . (а. с . 30-32 зворот.) Аналізуючи вказані вище обставини, вбачається, що судом було помилково накладено арешт на майно, яке не було предметом розгляду цивільної справи № 2-2477/2005 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: 10-та Київська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним. На підставі ордеру № Б 56036 від 01.11.1966 року та витягу з наказу Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" від 24.04.2015 року за № 166, вбачається, що [PERSON] та його сім`я наймає двокімнатну квартиру номер 52, житловою площею 28,40 квадратних метрів на [ADDRESS] . Квартира не приватизована. (а. с. 33-33 зворот, 35) 16.11.2018 року, дружина позивача, [PERSON] звернулась до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА з заявою про реєстрацію місця проживання, однак їй було відмовлено в реєстрації місця проживання, оскільки квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , знаходиться під арештом. Дані обставини підтверджуються, копією свідоцтва про шлюб, заявою про реєстрацію місця проживання від 16.11.2018 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.11.2018 року. (а. с. 16-17, 32) Відповідно до листа Київського міського «БТІ» від 26.04.2019 року № 062/14-6519(И-2019) вбачається, що згідно з даними реєстрових книг кв. [ADDRESS] на праві власності не реєструвалась. (а. с. 74-74 зворот.) Згідно відповіді Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 15.04.2019 року інформації про приватизацію квартири [ADDRESS] , яка також не зареєстрована як комунальна власність. (а. с. 77) Крім того, згідно до листа Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.04.2019 року № 103/3743/43/2 станом 18.04.2019 року квартира [ADDRESS] , знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», державна реєстрація права власності територіальної громади м. Києва на зазначену квартиру не проведена. (а. с. 78-79, 80 зворот.) Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. До членів сім`ї наймача відповідно до частини 2 статті 64 Житлового кодексу Української РСР, належить дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" з 01.01.2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяження таких прав здійснюють територіальні органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України і державні та приватні нотаріуси. За ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджатися своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 2 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч.1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представниками відповідачів в судове засідання не надано жодного доказу на спростування позовних вимоги, а відтак суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved