Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , а відповідачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . 17 серпня 2020 року комісією Житлово-будівельного кооперативу «Урожай» складено акт, відповідно до якого відповідальною за залиття особою є власник квартири [ADDRESS] внаслідок недбалості або неналежного утримання сантехнічного обладнання мешканцями квартири [ADDRESS] та внаслідок залиття квартири [ADDRESS] було пошкоджено: коридор - перекоси дверей, дерев`яний сайдінг - на стінах (2 кв.м), ванна кімната - пошкодження стелі (2 кв. м), пошкодження стін (2,5 кв.м), кухня - пошкоджена стеля (2 кв.м), вбудовані шафи (набухання ДСП від вологи), залиття електричної мережі, відсутнє освітлення в ванній кімнаті. Згідно звіту № 0 02-09,2020 про оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття житлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , вартість матеріальних збитків становить у розмірі 26 476,18 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 26 476,18 грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 3000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7, 8, 10-11). Відповідачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с. 72). 17 серпня 2020 року комісією Житлово-будівельного кооперативу «Урожай» складено акт, відповідно до якого внаслідок залиття квартири [ADDRESS] було пошкоджено: коридор - перекоси дверей, дерев`яний сайдінг - на стінах (2 кв.м), ванна кімната - пошкодження стелі (2 кв. м), пошкодження стін (2,5 кв.м), кухня - пошкоджена стеля (2 кв.м), вбудовані шафи (набухання ДСП від вологи), залиття електричної мережі, відсутнє освітлення в ванній кімнаті (а.с. 12-13). Згідно звіту № 0 02-09,2020 про оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття житлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , вартість матеріальних збитків становить у розмірі 26 476,18 грн. (а.с. 23-63). Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 26 476,18 грн. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що 17 серпня 2020 року відбулося залиття квартири позивача з квартири відповідача, яка розташована поверхом вище, внаслідок чого їй завдано матеріальних збитків. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а саме, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16. На підтвердження причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою матеріальною шкодою позивачем надано акт комісії Житлово-будівельного кооперативу «Урожай» від 17 серпня 2020 року, відповідно до якого відповідальною за залиття особою є власник квартири [ADDRESS] внаслідок недбалості або неналежного утримання сантехнічного обладнання мешканцями квартири [ADDRESS] (а.с. 12-13). Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою позивачу матеріальною шкодою. Судом встановлено, що в результаті залиття квартири [ADDRESS] , яке відбулось 17 серпня 2020 року з вини відповідача, позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 26 476,18 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири повністю. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 3 000,00 грн. На підтвердження вимог позивачем надано рахунок-Фактуру № СФ-000017 від 06 жовтня 2020 року на суму 3000,00 грн. (а.с. 67), квитанцію від 08 жовтня 2020 року на суму 3 000,00 грн. (а.с. 68), акт № ОУ-0000148 здачі-приймання робіт (наданих послуг) (а.с. 69). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Оскільки позивачем було оплачено вартість експертного дослідження для визначення розміру матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири, суд приходить висновку про стягнення з відповідача витрат за проведення експертного дослідження у розмірі 3 000,00 грн. Позивач просить про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 29 вересня 2020 року між позивачем та Адвокатським бюро «Лідії Поліщук» укладено Договір про надання правової допомоги № 01Б-1/135 та додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 01Б-1/135 від 29 вересня 2020 року (а.с. 60-62, 63). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує розрахунком № 1 суми гонорару за надану правову допомогу договору про надання правової допомоги № 01Б-1/135 від 29 вересня 2020 року (а.с. 64), рахунком № 22.12 від 01 грудня 2020 року на суму 10 000,00 грн. (а.с. 65), квитанцією № ПН1851006 від 02 грудня 2020 року на суму 10 000,00 грн. (а.с. 66). Відповідач не скористалася своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: approved