Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] в м. Рубіжному Луганської області. В зазначеній квартирі зареєстровані її сини відповідачі по справі, які з 2010 року в ній не мешкають, добровільно не бажають знятися з реєстраційного обліку, комунальні послуги не сплачують, чим перешкоджають їй як власнику квартири здійснювати право користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, просить суд визнати [PERSON], [PERSON], таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 4 в будинку № 28 по вул. Пушкіна в м. Рубіжному Луганської області. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.\~Заяви про\~розгляд справи\~за їх\~відсутності від\~відповідачів не\~надходило. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~ч.\~1\~та ч.\~4\~ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення. 29.10.2018\~року згідно\~ч.\~1\~ст.\~281\~ЦПК України\~постановлено ухвалу\~про заочний\~розгляд справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] (наймач), зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорту та довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 22.08.2018 року, виданою Центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради 22.08.2018 року за № 17478 (а.с.4, 14). [PERSON], [INFO] (син наймача), та [PERSON], [INFO] (син наймача), зареєстровані за адресою: [INFO], що підтверджується копіями паспортів, довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 22.08.2018 року, виданою Центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради 22.08.2018 року за № 17478, а також відомостями загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 11.09.2018 року № 798 та № 805 (а.с. 6, 7, 14, 20, 21). 10.08.1981 року [PERSON] отримали ордер № 535 на сімю у складі [PERSON] та [PERSON], на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], однак рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 29.10.1992 року, яке набрало законної сили 10.11.1992 року, [PERSON] було визнано втративши право користування вказаною вище квартирою (а.с.8, 37). [PERSON] є платником комунальних послуг за квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором № 19199 від 21.08.2007 року про надання населенню послуг з газопостачання, договором № 317-020 від 30.04.2014 року про користування електричною енергією та договором № 33670 від 23.08.2018 року про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (а.с. 9-13). Актом щодо встановлення фактичного місця проживання за адресою: [INFO] встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в даній квартирі не проживають з 2000 року (а.с.15). Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до\~Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~"Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.\~\~\~ Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником квартири, в якій залишаються зареєстрованими її сини, чим позбавляють власника даної квартири права вільно користуватися та розпоряджатися належною їй власністю. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Після встановлення зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область, [ADDRESS], підлягають задоволенню.

Outcome: approved