Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на грошові кошти, які вони набули відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 05-08-05/2014, 05-08-06/2014, 05-08-07/2014, 05-08-08/2014 від 05.08.2014 р. за договором № 006-04564-080114, укладеного між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк». Свої вимоги мотивують тим, що 05.08.2014 р. позивачі разом з відповідачем уклали договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого відповідач відступив позивачам, а позивачі відповідно набули належне відповідачу право вимоги та стали кредиторами (договірне правонаступництво) за договором № 006-04564-080114 банківського вкладу (депозиту) в доларах США, від 08.01.2014 р., укладеним між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» зі всіма додатками, змінами та доповненнями до них. Відповідно до умов договору цесії з моменту його підписання, а саме з 05.08.2014 р., позивачі, як цесіонарії, набули право вимоги на частину коштів на банківському рахунку, належному цементу у відповідності до договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку, які відповідачем, як цедентом відповідно договору цесії, внесені за договором банківського вкладу, у зв'язку з чим набув статусу вкладника у значенні терміну визначеного у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Станом на 23.11.2015 р. відповідач не визнав права власності позивачів права власності на часини коштів на банківському рахунку. У зв'язку з чим позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав, відповідно до положень ст.ст. 334, 392, 512, 514 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Позивачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, до початку розгляду справи надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутність, де позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надіслав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову /а.с.52/. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» проти позову заперечувала, надала до суду письмові заперечення просила у задоволені позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір № 006-04564-080114 на відкриття та обслуговування поточного рахунку /а.с. 16/. 05.08.2014 року між позивачами та відповідачем були укладені договори відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого відповідач, як цедент, повністю відступає позивачу, як цесіонарію, а останній набуває право вимоги, належне [PERSON], і стає кредитором за Договором № 006-04564-080114 на відкриття та обслуговування поточного рахунку від 08.01.2014 р., укладеним між відповідачем і ПАТ «Дельта Банк» зі всіма додатками, змінами та доповненнями (надалі по тексту - договір цесії) / а.с. 8-15/. Відповідно до п. п. 2, 4 договорів цесії, за цим договором цесіонарій набуває права вимагати від боржника сплати суми боргу в розмірі визначеному договорами, які виникли у зв'язку з наданням цедентом боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за договорами з банком відповідно до умов договорів банківського вкладу та рахунків. Право власності на суму боргу переходить від цедента до цесіонарія з моменту підписання цього договору сторонами. /а.с. 8-15/. Листами від 10.11.2015 року [PERSON] повідомив позивачів про те, що вважає помилковим укладення договору відступлення права вимоги (цесії) від 05 серпня 2014 року та відмовляється від нього, грошові кошти, право вимоги на які він відступив, вважає своєю власністю та відступати права вимоги до банку передумав /а.с. 18-21/. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" дано визначення банківського вкладу, відповідно до якого вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно до ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Центральний депозитарій цінних паперів має право провадити окремі банківські операції на підставі ліцензії на здійснення окремих банківських операцій, що видається у встановленому Національним банком України порядку. Договір банківського вкладу є реальним і вважається укладеним із моменту прийняття банком від вкладника грошової суми (вкладу). За договором банківського вкладу (депозиту) передані вкладником у готівковій або у безготівковій формі кошти стають власністю банку. Водночас, у банку виникає зобов'язання щодо повернення вкладнику такої ж суми грошей та нарахованих на цю суму процентів на умовах та в порядку, встановленому договором. Договір банківського вкладу є одностороннім зобов'язанням, з моменту його укладення банк має обов'язок повернути суму вкладу та нараховані проценти, а вкладник набуває права вимагати виконання зазначених дій. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом. Уклавши з відповідачем договір про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, позивачі отримали право грошової вимоги до банку за договором № 006-04564-080114 від 08.01.2014 р., укладеним між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк», а не право власності, а тому зазначений договір не може бути підставою до визнання права власності за позивачем на зазначену суму вкладу. На підтвердження обґрунтованості своїх вимог позивач посилається на письмове повідомлення відповідача про те, що він відмовляється від договору цесії, оскільки вважає, що уклав його помилково, а тому позивач вважає, що цим порушено його право власності на зазначену суму і підлягає захисту саме у такий спосіб. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні. Суд також не приймає до уваги положення п. 4 договору цесії, яким передбачено, що з моменту підписання цього договору до позивача переходить право власності на суму боргу в розмірі, визначену у п. 2 цього договору, оскільки за договором банківського вкладу передані вкладником кошти стають власністю банку, а у банку з цього моменту виникає обов'язок повернути суму вкладу та нараховані проценти. Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Позивачем на виконання вимог ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу про повідомлення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про заміну кредитора. За змістом ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. З урахуванням викладених обставин та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду із позовом до відповідача про визнання права власності у судовому порядку, позивачем обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права, передбачених ст. 16 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). З матеріалів справи та встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що Позивач не звертався до банку з вимогою видачі грошових коштів з метою реалізації свого права за договором цесії. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed