Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет- Центр» про визнання недійсним договору оренди. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] помер її дядько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,1742 га, яка розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] , виданого Козятинським районним відділом земельних ресурсів у Вінницькій області 18 жовтня 2007 року. У встановлений законом строк вона прийняла спадщину та 30 січня 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу якої увійшла вищевказана земельна ділянка, тобто вона стала її власником. Покійний [PERSON] , починаючи з 2011 року проживав разом з її матір`ю - своєю сестрою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , яка його до смерті доглядала. Дядько потребував стороннього догляду, оскільки був інвалідом 2-ї групи, а в березні 2011 року отримав тяжкі опіки, після яких його стан здоров`я різко погіршився, до дня смерті він майже не вставав з ліжка і з будинку нікуди не виходив. Вона весь час допомагала матері та дядькові: варила їсти, прибирала, бувала у матері вдома кожен день. Їй було відомо, що покійний дядько в грудні 2012 року уклав з ТОВ «Сігнет- Центр» договір оренди належної йому земельної ділянки площею 4,1742 га, яка розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , тому після оформлення спадщини вона, як новий власник земельної ділянки, звернулась з заявою до відповідача, в якій просила надати їй копію договору оренди земельної ділянки та додаткової угод, якщо така існує, оскільки вона спілкувалась з представниками відповідача, які вели мову про те, що договір оренди, який укладався на 5 років, продовжений до 2020 року якоюсь додатковою угодою. На її заяву вона отримала з ТОВ «Сігнет- Центр» пакет документів, в тому числі копію договору оренди землі від 15.12.2012 з додатками та копію додаткової угоди №1 від 30.09.2014 з додатками. Про існування договору оренди землі від 12.12.2012 їй було відомо, на прохання дядька, який був неписьменний і не вмів читати, вона ознайомила дядька умовами договору та підписалася прізвищем «Бондаревський», підписання договору відбувалось за участі представника ТОВ «Сігнет- Центр» дома у її матері [PERSON] , покійний дядько не заперечував проти його підписання, умови договору його влаштовували, волевиявлення його щодо укладання вказаного договору було вільним. Відповідно до п.8 договору, термін його дії складає 5 років, автоматична пролонгація договору не передбачена, державна реєстрація цього договору, а отже набрання ним чинності відбулось 16.10.2014, отже термін його дії спливе 17.10.2019. Відносно додаткової угоди від 30.09.2014, державна реєстрація від 15.10.2014, якою термін дії договору оренди землі від 12.12.2012 продовжений до 11.12.2022, про існування цієї угоди ні її покійному дядьку, ні її матері, у якої він проживав і яка його весь цей час доглядала, та їй відомо не було, підпис на угоді покійному дядьку не належить, оскільки ні читати ні писати, ні розписуватись він не вмів, ніхто з представників ТОВ «Сігнет- Центр» за місцем проживання дядька не з`являвся, сам він вийти і підписати угоду в іншому місці не міг, оскільки на той час був лежачий хворий. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, та надіслав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог, посилаючись на те, що товариство з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» є юридичною особою приватного права. У відповідності до п. 2ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття (акценту) другою стороною. 12.12.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» та [PERSON] , було укладено договір оренди землі строком на п`ять років з правом пролонгації, 15.10.2014 реєстраційною службою Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області, за даним договором було зареєстровано право оренди на земельну ділянку площею 4,1742 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована дана земна ділянка па території Пиковецької сільської ради Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] . 30.09.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» та [PERSON] було укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди землі № б/н від 12.12.2012, даною додатковою угодою було продовжено строк дії договору оренди землі від 12.12.2012 на десять років, тобто до 11.12.2022, кім того даною додатковою угодою збільшено розмір орендної плати, яку орендар сплачує орендодавцю. За даною додатковою угодою 15.10.2014 реєстраційною службою Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області зареєстровано право оренди земельної ділянки. За використання вище згаданої земельної ділянки за договором оренди землі від 12.12.2012 та додатковою угодою до нього від 30.09.2014 [PERSON] отримував орендну плату, в розмірі 5% від нормативно грошової оцінки, так як передбачено саме в оспорюваній додатковій угоді від 30.09.2014, що підтверджується відповідними відомостями. 30 січня 2017 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 4,1742 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована дана земна ділянка на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] , після смерті свого дядька [PERSON] , однак умовами договору оренди землі від 12.12.2012, а саме п.40 перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору оренди землі. Договір оренди землі від 12.12.2014 та додаткова угода до нього від 30.09.2014, містить всі істотні умови передбачені Законом України «Про оренду землі», сумлінно виконуються відповідачем, будь які претензії від позивача на протязі дії договору та додаткової угоди не надходили, що свідчить про те, що договір та додатка угода укладені в належній формі. Оплата у договорі оренди передбачалась у грошовій формі із можливим переглядом плати у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, змін коефіцієнтів індексації. Протягом дії договору оренди землі позивач отримував орендну плату. Тобто сторона договору своїми діями визнала існування договору оренди землі га додаткової угоди до нього, виконання його умов з боку ТОВ «Сіїнет-Центр», зокрема, схвалила істотну умову договору оренди землі як орендну плату. Наведені обставини свідчать про те що: мала місце фактична та правова передача земельної ділянки; станом на момент подання позову має місце добросовісне справедливе виконання сторонами умов договору; договір оренди землі та додаткова угода, яку позивачка вважає спірною укладена у письмовій формі відповідно до законодавства; право оренди пройшло відповідну державну реєстрацію. Частиною 1 ст.241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки, які він представляє, у разі наступного схваленого правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Відповідно до вимог ч. 2. ст. 241 Цивільного кодексу України, наступне схвалення правочину особою, яку представляє, створює, змінює, і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. За наявності зазначених обставин саме по собі підписання додаткової угоди іншою особою (на ствердження позивача, що не має місце), не може бути підставою для визнання додаткової угоди недійсною, оскільки саме волевиявлення щодо вказаної додаткової угоди гр. [PERSON] , проявила у фактичному його виконанні. Щодо не підписанням ним додаткової угоди до договору оренди землі це лише припущення з боку позивача, які не підтвердженні жодними доказами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підпадають. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,1742 га, яка розташована на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] , виданого Козятинським районним відділом земельних ресурсів у Вінницькій області 18 жовтня 2007 року. У встановлений законом строк [PERSON] прийняла спадщину та 30 січня 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу якої увійшла вищевказана земельна ділянка, тобто вона стала її власником, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 13). 12.12.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» та [PERSON] , було укладено договір оренди землі строком на п`ять років з правом пролонгації, 15.10.2014 реєстраційною службою Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області, за даним договором було зареєстровано право оренди на земельну ділянку площею 4,1742 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована дана земна ділянка па території Пиковецької сільської ради Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 16-25). 30.09.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» та [PERSON] було укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди землі № б/н від 12.12.2012, даною додатковою угодою було продовжено строк дії договору оренди землі від 12.12.2012 на десять років тобто до 11.12.2022, крім того данною, додатковою угодою збільшено розмір орендної плати, яку орендар сплачує орендодавцю. За даною додатковою угодою 15.10.2014 реєстраційною службою Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області зареєстровано право оренди земельної ділянки (а.с. 26) За використання вище згаданої земельної ділянки за договором оренди землі від 12.12.2012 та додатковою угодою до нього від 30.09.2014 [PERSON] отримував орендну плату, в розмірі 5% від нормативно грошової оцінки, так як передбачено саме в оспорюваній додатковій угоді від 30.09.2014, що підтверджується відповідними відомостями (а.с. 42-63). 30 січня 2017 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 4,1742 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована дана земна ділянка на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] , після смерті свого дядька [PERSON] , однак умовами договору оренди землі від 12.12.2012, а саме п.40 перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору оренди землі. Договір оренди землі від 12.12.2014 та додаткова угода до нього від 30.09.2014, містить всі істотні умови передбачені Законом України «Про оренду землі», сумлінно виконуються відповідачем, будь які претензії від позивача на протязі дії договору та додаткової угоди не надходили, що свідчить про те, що договір та додатка угода укладені в належній формі. Оплата у договорі оренди передбачалась у грошовій формі із можливим переглядом плати у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, змін коефіцієнтів індексації. Протягом дії договору оренди землі позивач отримував орендну плату. Тобто сторона договору своїми діями визнала існування договору оренди землі та додаткової угоди до нього, виконання його умов з боку ТОВ «Сігнет-Центр», зокрема схвалила істотну умову договору оренди землі як орендну плату. Наведені обставини свідчать про те що: мала місце фактична та правова передача земельної ділянки; станом на момент подання позову має місце добросовісне справедливе виконання сторонами умов договору; договір оренди землі та додаткова угода, укладена у письмовій формі відповідно до законодавства; право оренди пройшло відповідну державну реєстрацію. Частиною 1 ст.241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки, які він представляє, у разі наступного схваленого правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 241 Цивільного кодексу України, наступне схвалення правочину особою, яку представляє, створює, змінює, і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Згідно з правовою позицією, висловленою зокрема у постанові Верховного Суду України від 25грудня 2013 року у справі № 6-94цс 13, виходячи з того, що відповідно до статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, при вирішенні спорів про визнання недійсними договорів оренди землі суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв`язку укладенням таких договорів, а також з`ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Права орендодавця визначено статтею 24 Закону, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; отримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Натомість, встановленому статтею 25 Закону праву орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі кореспондується обов`язком орендодавця передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди (частина друга статті 24 Закону). Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 17 Закону України "Про оренду землі" визначено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. 07.02.2019 слідчим Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019020170000082 внесена заява [PERSON] про те, що невідома особа ТОВ «Сігнет-Центр» підробила підпис у додатковій угоді оренди земельної ділянки за 2012 рік між [PERSON] та ТОВ «Сігнет-Центр» (а.с. 101). За наявності зазначених обставин саме по собі підписання додаткової угоди іншою особою (на ствердження позивача, що не має місце), не може бути підставою для визнання додаткової угоди недійсною, оскільки саме волевиявлення щодо вказаної додаткової угоди гр. [PERSON] , проявила у фактичному його виконанні. Щодо не підписанням ним додаткової угоди до договору оренди землі це лише припущення з боку позивача, які не підтвердженні жодними доказами. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 7 ЦПК України). Згідно із положеннями частин 1 і 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). Статтями 79 і 80 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як зазначено в пункті 1 частини 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі у разі якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Під час підготовчого провадження і судового розгляду суд неодноразово роз`яснював сторонам ст. 12 ЦПК України, зокрема, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторони не скористалися своїм правом заявити клопотання про призначення експертизи. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як зазначено в п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією стороною факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Враховуючи те, що позивачем не було надано достовірних доказів про те, що оспорюваний договір був підписаний не [PERSON] , а іншою особою, позивач фактично ухилився від проведення експертизи, то суд приходить до висновку, що правових підстав визнавати, що зазначена додаткова угода від 30.09.2014 є недійсною немає. Крім того, факт підписання спірної додаткової угоди [PERSON] підтверджується отриманням орендної плати у повному обсязі, що в свою чергу дає суду всі підстави вважати доведеною волевиявлення [PERSON] на укладення додаткової угоди. Як роз`яснено у пунктах 19, 20 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року відповідно до статей 229 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Судом встановлено, що додаткова угода від 30.09.2014 укладена в письмовій формі, здійснено її державну реєстрацію; [PERSON] мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було спрямоване на укладення додаткової угоди оренди землі, до якої додано копію державного акта, при складанні, видачі та реєстрації якого було вчинено відповідний план та схему земельної ділянки, а також учинено опис меж, де зазначено сусідніх землекористувачів, зазначено кадастровий номер земельної ділянки . Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, оскільки жодних доказів про умисне введення в оману орендодавця [PERSON] під час укладення додаткової угоди від 30.09.2014 з ТОВ «Сігнет-Центр» щодо істотних умов цього договору у справі не має. Згідно зі статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в позові необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed