Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого вказав, що він являється користувачем мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» абонентський номер [NUMBER] . 14.05.2020 позивач здійснив оплату 40 грн. за щохвилинне та щосекундне надання послуг та 15.05.2020 направив відповідачу звернення, що вказані послуги він не замовляв. Натомість оператор з невідомих причин 18.05.2020 припинив надання споживачу телекомунікаційних послуг. 20.05.2020 направив заяву до ПрАТ «Київстар» про відновлення надання послуг мобільного зв`язку, однак оператор не поновив надання споживачу послуг. Тому, позивач просить визнати незаконними дії ПрАТ «Київстар» щодо відновлення у наданні загальнодоступних телекомунікаційних послуг з абонентським номером [NUMBER] на підставі п.1 ст. 1 ч. 1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» та просить поновити вказані послуги. Також позивач просить стягнути з відповідача кошти на відшкодування моральної шкодив сумі 25 000 грн., так як відповідач незаконне позбавлення послуг спричинило позивачу немайнової шкоди, яка полягає у порушенні стосунків з оточуючими людьми, порушенні нормальних життєвих обов`язків, витрачання особистих коштів та часу, сили для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані. Позивач, окрім іншого, позивається до суду з вимогою відшкодування коштів витрачених на подання і розгляд даної позовної заяви в сумі 1022 грн., оскільки позивач витратив час та матеріальні ресурси на підготовку матеріалів до суду. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки позивач систематично зловживає процесуальними правами, як це визначено п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України. Так, згідно з інформацією з офіційного сайту судової влади позивач звернувся до Коростишівського районного суду Житомирської області з вісьмома позовами до відповідача аналогічного змісту. Номер позивача 0970572952 обслуговується за тарифом «Київстар Онлайн 3G2018», умови якого розміщенні на офіційному сайті «Київстар».Станом на 14.05.2020 зафіксовано недостатність коштів на рахунку позивача, а тому до наступного зарахування плати за пакет послуг вартість дзвінків становить 2,00 грн. Того ж дня рахунок поповнено на 40 грн. та відповідно знято 2,00 грн. і 3,00 грн. за дзвінок на інший номер. В подальшому 15.05.2020, 16.05.2020, 17.05.2020 рахунок поповнювався на 10.00 грн. ,18.05.2020 на 2,00 грн., 19.05.2020 на 2,00 грн., 22.05.2020 на 1,50 грн. Станом на 22.05.2020 рахунок номера [NUMBER] становив 0,06 грн. Правовідносини між операторами, провайдерами телекомунікацій та абонентами врегульовані нормами цивільного законодавства України та нормами Закону України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ від 1.04.2012 № 295 із змінами та доповненнями. Відповідач не вчиняв порушень умов чинного законодавства та публічного договору з позивачем під час списання коштів за послуги, а діяв відповідно до умов до публічного договору. Також, твердження позивача щодо позбавлення телекомунікаційних послуг є помилковим, оскільки відповідач не надає послуги фіксованого зв`язку загального користування та послуги фіксованого телефонного зв`язку в межах зони нумерації, у зв`язку з чим не міг позбавити позивача їх надання. Всі звернення позивача розглянуті відповідачем та надано відповіді, що підтверджуються роздрукованими відповідними електронними доказами. Крім того, відповідач заперечує проти позовних вимог щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, так як позивач не надає жодних доказів ані на користь самого факту існування моральної шкоди, ані з метою обґрунтування її розміру, що суперечить ч. 1 ст. 81 ЦПК України. А відшкодування позивачу витрат в розмірі 1022,00 грн. не може бути задоволено, оскільки позивач не є адвокатом, тобто ним не здійснено професійної правничої допомоги в розумінні ст. 133 ЦПК України. Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відзив відповідача не обґрунтований та не підтверджений доказами. Позивач вважає, що станом на 18.05.2020 року на його рахунку мало знаходитись 80 грн. яких було достатнього для оплати пакету послуг, а твердження представника відповідача, що вони не надають послуги фіксованого зв`язку загального користування не відповідають п.5.2 Стандарту організації України СОУ 64.2-00017584-002:2009 та ч. 1, 2 ст. 62 Закону України «Про телекомунікації». В запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав, що в переважній частині аргументів відповідь на відзив дублює позовну заяву та позивач наводить ряд помилкових висновків щодо застосування правової позиції. Посилання позивача на п.5.2 Стандарту організації України СОУ 64.2-00017584-002:2009 є помилковим, так як цей стандарт визначає показники, параметри та методи якості випробування якості телекомунікаційних послуг обладнання і послугами рухомого (мобільного) зв`язку і не набувають статусу послуг фіксованого зв`язку, а отже не відносяться до загальнодоступних телекомунікаційних послуг відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про телекомунікації». Просить відмовити у задоволенні позову та вирішити питання про судові витрати. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є користувачем мобільного телефонного зв`язку ПрАТ «Киїстар» з абонентським номером [NUMBER] . Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач з 18.05.2020 припинив надання споживачу телекомунікаційних послуг. З листа № 6469712238/03/03/02 від 10.06.2020 (доданого представником відповідача до відзиву на позовну заяву), вбачається, що ПрАТ «Київстар» повідомляє [PERSON] про те, що телекомунікаційні послуги за абонентським номером [NUMBER] надаються у повному об`ємі відповідно до умов обраного тарифного плану. Відповідно до діючого тарифного плану «Київстар Онлайн 3G» щомісячна абонентська плата становить 60 грн. Станом на 10.06.2020 баланс вищезазначеного абонентського номеру становить 0,06 грн. Для можливості користування абонентським номером за визначеним тарифним планом умовами необхідно поповнити рахунок. Правовідносини між операторами, провайдерами телекомунікацій та абонентами здійснюються на підставі норм цивільного законодавства України та Закону України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ від 1.04.2012 № 295. Згідно з п.п. 1-5 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода виявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином ( крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Згідно з ч.1, 2 ст.63 Закону України « Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства. Умови надання телекомунікаційних послуг: укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги. Оператори, провайдери надають споживачам послуги відповідно до Законів України "Про телекомунікації", "Про захист прав споживачів", цих Правил, інших нормативно-правових актів та нормативних документів у сфері телекомунікацій згідно п. 5 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012р. за № 295 (надалі Правила). Відповідно до п.27,29 вказаних Правил, вбачається, що договір укладається відповідно до основних вимог, встановлених Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації. У разі визначення умов публічного договору оператор, провайдер повинен оприлюднити їх на своєму веб-сайті і в місцях продажу послуг. Як вбачається з ч.1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови надання телекомунікаційних послуг Приватного акціонерного товариства «Київстар» оприлюднені на сайті відповідача. Пунктом 65 Правил, вартість послуг залежить від їх переліку, тарифів на них, умов оплати та обсягу наданих послуг, інших умов, визначених законодавством та договором. Відповідно п.5 ч.1 ст.38 Закону України «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій мають право на установлення тарифів на телекомунікаційні послуги, що ними надаються, крім тих послуг, тарифи на які регулюються державою відповідно до цього Закону. Частиною 5 ст. 39 вказаного вище Закону оператори, провайдери телекомунікацій не мають права відмовляти в подальшому наданні загальнодоступних послуг особам з інвалідністю I та II груп усіх категорій, поточна заборгованість яких за отримані послуги не перевищує трьох мінімальних пенсій за віком. Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України «Про телекомунікації» до загальнодоступних телекомунікаційних послуг належать: підключення кінцевого обладнання споживача до телекомунікаційних мереж фіксованого зв`язку загального користування (універсальний доступ), послуги фіксованого телефонного зв`язку в межах зони нумерації (місцевий телефонний зв`язок), а також виклик служб екстреної допомоги, послуги довідкових служб і зв`язку за допомогою таксофонів. Таким чином вбачається, що відповідач не надає послуги фіксованого зв`язку загального користування та послуги фіксованого телефонного зв`язку в межах зони нумерації. Відповідно до ч.1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Аналізуючи вищевикладене та враховуючи те, що позивачем не надано будь-яких доказів на обґрунтування позовних вимог, не доведено обставини на які посилається [PERSON] , а саме те, що його позбавлено телекомунікаційних послуг, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання незаконними дії ПрАТ «Київстар» щодо відновлення у наданні загальнодоступних телекомунікаційних послуг з абонентським номером [NUMBER] , а тому суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині та в частині відшкодування коштів витрачених на подання і розгляд позовної заяви в сумі 1022 грн. також необхідно відмовити.

Outcome: dismissed