Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача по справі на користь ПАТ "Верхньодніпровський машинобудівний завод" заборгованість у розмірі 2500 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідач працював у ПАТ "Верхньодніпровський машинобудівний завод", наказом № 95-К від 04 червня 2014 року він був звільнений з підприємства. Під час роботи відповідача на підприємстві, між сторонами було укладено договір № 115 від 12 грудня 2013 року, відповідно до якого позивач надав [PERSON] безпроцентну позику у розмірі 3000 грн., а відповідач зобов'язався повернути її, відраховуючи щомісяця по 500 грн. зі своєї заробітної плати в рахунок погашення боргу, зі строком повернення позики шість календарних місяців, починаючи з січня 2014 року. Відповідачем було повернуто лише 500 грн., тож наявна заборгованість останнього перед підприємством у розмірі 2500 грн. Позивач направляв на адресу відповідача претензію/платіжну вимогу № 2/25-юр від 04 червня 2014 року з пропозицією добровільного погашення існуючої заборгованості, але до теперішнього часу відповідач не дав відповіді на претензію та борг не повернув. Представник позивача в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився та про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що 12 грудня 2013 року між сторонами було укладено договір № 115, згідно якого позивач надав відповідачеві безпроцентну позику у розмірі 3000 грн., а відповідач зобов'язався повернути її, відраховуючи щомісяця по 500 грн. зі своєї заробітної плати в рахунок погашення боргу, зі строком повернення позики шість календарних місяців, починаючи з січня 2014 року. Відповідачем повернуто позивачу 500 грн. в рахунок погашення позики, сума заборгованості останнього перед позивачем становить 2500 грн., що підтверджується копією договору № 115 від 12 грудня 2013 року, видатковим касовим ордером від 13 грудня 2013 року на суму 3000 грн., випискою по особовим рахункам за 27 січня 2014 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджені письмовими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову, в звязку з тим, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону, зобовязання по договору відповідачем у встановлений строк не виконуються, а сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача з відповідача по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved