Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третьої особи про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у її вихованні. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з кінця 2012 року проживав з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте сімейне життя не склалося, відповідач в лютому 2017 року переїхала з смт. Березнегувате Березнегуватського району разом із сином проживати в м. Миколаїв. Позивач вказав, що незважаючи на рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №369 від 12.05.2017 року щодо визначення участі батька у вихованні дитини, він не має змоги безперешкодно бачитися із сином, проте бажає брати участь у його житті та виховані, адже може забезпечувати дитину усім необхідним для його звичного способу життя і розвитку. Крім того, у квартирі батька для дитини створені належні умови для проживання, навчання та виховання. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визначити способи його участі як батька у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON] наступним чином: 1)кожного першого та третього тижня місяця з 16.00 год. п'ятниці до 14.00 год. неділі; 2)два тижні літнього оздоровлення з правом зміни часу за взаємною згодою батьків та врахуванням інтересів дитини. Також позивач просив зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні сина. Ухвалою суду від 13.09.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 06.02.2018 року постановлено про виклик та допит у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, у задоволені позову просила відмовити з підстав фактичної відсутності перешкод з боку відповідача у спілкуванні батька з сином. Окрім того, вказала, що обґрунтування позовних вимог зводиться до того, що відповідач, нібито, чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, однак позивач не надає жодних доказів на підтвердження таких обставин. Представник третьої особи\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\- підтримала висновок про визначення порядку у спілкуванні з сином, який співпадає з прийнятим рішенням, та вважала, що позов щодо визначення судом порядку зустрічей з дитиною підлягає задоволенню. Відповідач до судового засідання не з'явилась. Судом допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON] За клопотанням сторін судом ухвалено про розгляд справи у відсутності відповідача та свідків, які не з'явились, що відповідає вимогам ст.ст. 223, 224 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно довідки №869 від 22.03.2018 року, виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області, [PERSON] проживає в [ADDRESS], та має такий склад сім'ї: [PERSON] - син. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 06.04.2017 року, складеного завідувачем сектору опіки та піклування Служби у справах дітей Березнегуватської РДА та головним спеціалістом сектору опіки і піклування ССД РДА Залітко Н.М., у зазначеній квартирі створені належні умови для всебічного розвитку, навчання та виховання дитини. Згідно з характеристикою за місцем проживання від 03.04.2017 року, наданою дільничим офіцером поліції Березнегуватського відділення Снігурівського відділу ГУНП в Миколаївській області майором поліції Клименко І.В., позивач характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, з особами кримінального світу стосунків не підтримує, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався, скарг на його поведінку від сусідів та мешканців смт Березнегувате Миколаївської області не надходило. [PERSON], [INFO] відвідував Березнегуватський дошкільний навчальний заклад №2 з 14.04.2016 року по 27.12.2016 року. Батько [PERSON] своєчасно та регулярно приводив та забирав сина з дошкільного закладу, брав участь у суспільному життів групи, відвідував батьківські збори, святкові ранки, своєчасно сплачував кошти за харчування дитини в дошкільному закладі. Однак, відповідач забрала дитину із Березнегуватського дошкільного навчального закладу №2 у зв'язку з переїздом до м. Миколаєва. Як вбачається із довідки №1391 від 21.04.2017 року, наданої ТОВ «Соляні», відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає разом з сином [PERSON], 2013 р.н., за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 14.04.2017 року №К-47, складеного головним спеціалістом ССД АЦР [PERSON] та [PERSON], у зазначеній квартирі створені належні умови для всебічного розвитку, навчання та виховання дитини. 10.04.2017 року позивач звернувся до Служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР із заявою про визначення участі батька у вихованні сина, в якій просив надати можливість бачитися з сином у п'ятницю з 14.00 год. по неділю 18.00 год. І та ІІ тижня місяця, а також два тижні в літній період для оздоровлення дитини без присутності матері [PERSON] 18.04.2017 року [PERSON] складено пояснювальну записку, в якій не заперечувала проти графіку побачень батька з сином у п'ятницю з 16.00 год. до 18.00 год., суботу з 16.00 год. до 18.00 год. та неділю з 10.00 год. до 12.00 год. у її присутності кожного тижня. 24.04.2017 року Службою у справах дітей адміністрації Центрального району ММР на адресу [PERSON] направлено запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини 04.05.2017 року о 09.00 год. 04.05.2017 року Службою у справах дітей адміністрації Центрального району ММР на адресу [PERSON] направлено лист , в якому повідомлено, що його заяву від 10.04.2017 року розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини, яка відбулася 04.05.2017 року, та вказано, що затвердження відповідного рішення буде винесено на засіданні виконкому Миколаївської міської ради 12.05.2017 року. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №369 від 12.05.2017 року визначено участь [PERSON] у вихованні дитини, [PERSON], [INFO], та надано йому можливість побачень з сином перший та третій тиждень кожного місяця з 16.00 год. п'ятниці до 14.00 год. неділі, а також два тижні літнього оздоровлення, з право зміни часу за взаємною згодою батьків та з врахуванням інтересів дитини. Попереджено батьків про відповідальність за порушення законодавства щодо захисту прав дитини. 30.05.2017 року позивач звернувся до Служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР із клопотанням щодо надання допомоги у вирішення виконання рішення №369 від 12.05.2017 року про визначення участь [PERSON] у вихованні дитини, оскільки [PERSON] перечить побаченням з сином. 21.06.2017 року Службою у справах дітей адміністрації Центрального району ММР на адресу [PERSON] направлено лист на його заяву від 30.05.2017 року, в якому вказано, що матері дитини [PERSON] неодноразово зателефоновано з метою запрошення до служби у справах дітей для вирішення зазначеного позивачем питання, однак [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідає, на контакт з працівниками служби не йде, запрошення ігнорує. Як вбачається з довідки, наданої дошкільним навчальним закладом №1 управління освіти Миколаївської міської ради, вихованням [PERSON], [INFO], за час перебування з 03.04.2017 року по теперішній час займається мама [PERSON], бабуся [PERSON], дідусь [PERSON] За період відвідування дитиною дошкільного навчального закладу його батько [PERSON] у ДНЗ не з'являвся та не брав участь у вихованні дитини. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до частин 2 та 3 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини 1, 2 статті 159 СК України). Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 3 статті 3 Конвенції про права дитини). Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. За положеннями ч. 1-3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справ. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказах. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність,допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5 п.3 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість зокрема роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не заперечує проти спілкування [PERSON] з їхнім малолітнім сином [PERSON], проте між ними існують непорозуміння, які носять особистий характер, і така ситуація в їх особистих відносинах не надає можливості в повній мірі вирішувати питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожного із батьків. За таких обставин наявні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку. Відповідно до частини 2 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20 «Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини. За положеннями ч. 1-3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справ. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказах. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність,допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №369 від 12.05.2017 року визначено участь [PERSON] у вихованні дитини, [PERSON], [INFO], та надано йому можливість побачень з сином перший та третій тиждень кожного місяця з 16.00 год. п'ятниці до 14.00 год. неділі, а також два тижні літнього оздоровлення, з право зміни часу за взаємною згодою батьків та з врахуванням інтересів дитини. Із даного висновку вбачається, що він є достатньо обґрунтованим, не суперечить наявним у матеріалах справи доказам та інтересам дитини. Пред'являючи позов, [PERSON] запропонував суду аналогічний варіант його участі у вихованні та спілкуванні із сином, та служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської ради його підтримала. Допитані в залі судового засідання свідки показали, що [PERSON] давала [PERSON] побачення з сином, але не бажала віддавати дитину на вихідні, пояснюючи це тим, що батько знає з яких причин. При цьому, свідки є близькими родичами [PERSON] ( батько, рідна сестра). Свідки при цьому, не змогли назвати дні, коли проходили зустрічі та в який час. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути , серед іншого,визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення,, або в інший спосіб, що встановлений договором або законом. (ст.16 ЦК України ). Системний аналіз правових норм,вищевикладене свідчить про те, що належним способом захисту права позивача буде встановлення судовим рішенням участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], кожного першого та третього тижня місяця з 16 години п'ятниці до 14 години неділі, два тижні літнього оздоровлення, з правом зміни часу та взаємною згодою батьків та врахування інтересів дитини, задовольнивши позов частково. Суд при вирішенні цього спору, враховує передусім інтереси дитини з урахуванням встановлених обставин справи (те, що представник відповідача не заперечувала проти такого способу участі батька у вихованні сина, на момент звернення до суду пройшов незначний час визначення такого порядку (рішення 12.05.2017 року, звернення 30.05.23017 року, та до суду 17.08.2017 року ), рішення носить рекомендаційний характер, частково виконувалось. Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, встановивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися із сином, суд, враховуючи вік дитини, особливості розвитку дитини в такому віці, які обумовлені характером та тривалістю її відносин, чуттєво - емоційного зв'язку з матір'ю, встановлює такий порядок та спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], який рекомендований рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №369 від 12.05.2017 року. Європейський Суд вказав, що п.1 ст.6 Конвеції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин ( "Проніна проти України", "Сєрявін та інші проти України"). За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать: на професійну правничу допомогу, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, та проведення експертизи, пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів, забезпечення доказів, та пов'язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За такого, на відповідача слід покласти витрати на судовий збір, що складають 640 грн., та частково витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Outcome: partial