Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачі 25.05.2016 року звернулись до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Білгород-Дністровський районний відділ головного Управління ДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 05.09.2014 року [PERSON] та [PERSON] купили, а [PERSON] продала будинок №12, розташований по вул. Польовій, в с.Розкішне Білгород-Дністровського району Одеської області. Проте, після продажу будинку [PERSON] з нього не виписалась, на неоднаразові вимоги про добровільну перереєстрацію відповідача позивачі отримували лише відмовки з посиланням на стан її здоровя. Посилаючись на те,що [PERSON] в зазначеному житловому будинку не проживає більше 2 років, позивачі просять суд:визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком №12, розташованого по вул.Польовій, с.Розкішне Білгород-Дністровського району Одеської області. Позивачі в судове засідання не зявилися, надавши суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити, розглянувши справу у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причина неявки суду не відома. Третя особа в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зауважень та заперечень не має. Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.09.2014 року, [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON], діючий за згодою піклувальника [PERSON] купили та прийняли у власність у рівних частках за плату житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під №12, який знаходиться за адресою: Одеська область,Білгород-Дністровський район, с.Розкішне, вул.Польова (а.с.21-22) Право власності [PERSON] та [PERSON] на вищевказаний будинок зареєстровано по ? частині, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 23,26). У відповідності до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Отже, право власності на будинок №12, розташований по вул. Польовій, в с.Розкішне Білгород-Дністровського району Одеської області від [PERSON] перейшло до [PERSON] та [PERSON]В в момент реєстрації правочину, а саме 05.09.2014 року, а отже вимоги позивачів , щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, обґрунтовані, оскільки, частиною першої\~статті 316 ЦК України\~встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). При цьому згідно\~статті 346 ЦК України\~право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Тобто, після укладення договору купівлі-продажу між сторонами право власності на спірний будинок перейшло від відчужувача [PERSON] набувачам [PERSON] та [PERSON], \~тобто право власності [PERSON]на будинок припинилось. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Отже як вбачається з матеріалів справи відповідач \~не є членом сім`ї позивачів, її право власності на будинок припинилося укладенням договору купівлі-продажу. Окрім того, [PERSON] не проживає у \~спірному житловому будинку більше 2 років, що підтверджується актом №4 від 17.05.2016 року,довідкою від 17.05.2016 року, виданою Андріївською сільською радою,актом №6 від 08.07.2016 року та актом №8 від 05.10.2016 року(а.с.27-30,76,107). Посилення відповідача, про те, що вона не проживає у спірному будинку, однак з реєстраційного обліку не бажає знятися, оскільки [PERSON] не в повному обсязі сплатила їй кошти за придбаний будинок, спростовуються матеріалами справи, а саме договором купівлі-продажу житлового будинку,зокрема п.3 у якому зазначено, що своїм підписом продавець підтвердила факт повного розрахунку за проданий житловий будинок .До того ж, матерали справи містять копії рішень Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 30.08.2016 року про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, а також копію рішення від 05.09.2016 року про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Таким чином, договір купівлі-продажу житлового будинку від 05.09.2014 року на день розгляду даної справи є чинним, зареєстроване у встановленому законом порядку право власності позивачів на спірний житловий будинок не скасовано, а отже реєстрація [PERSON] у житловому будинку під №12, який знаходиться за адресою: Одеська область,Білгород-Дністровський район, с.Розкішне, вул.Польова, що вбачається з копії домової книги та підтверджено відповіддю з Білгород-Дністровського районного відділу ДМС, порушує право власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.10,47,51,52,77-80,81-82) Конституцією України\~(ст. 41] та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Таким чином, не зняття з реєстрації попереднього власника будинку порушує право власності дійсного власника, тобто позивачів. Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивачів у спірному житловому будинку, ту обставину, що попередній власник будинку не проживає в ній більше 2 років, а також що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Білгород-Дністровський РВ головного Управління ДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved