Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач \~в листопаді 2020 року \~звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила Визнати за нею право власності на 56/100 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 360 кв.м., наданій на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міського ради народних депутатів № 14/30 від 30.02.1954 р., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . 14.08.1998 її чоловік уклав на товарній біржі договір купівлі-продажу за яким придбав вищезазначену частину домоволодіння за адресою:\~ [ADDRESS] .,\~власником якого\~була [PERSON] .Договір був зареєстрований на товарній біржі «Ізумруд», на той час такі договори не підлягали нотаріальному посвідченню. Договір був зареєстрований в державному Бюро технічної інвентаризації 14.08.1998 за реєстраційним номером № 6795. В день укладання договору сторони домовились про всі істотні умови договору та відбулося повне його виконання. Технічний паспорт не змінювали, перебудов не проводили. Після смерті чоловіка вона звернулася до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, але в оформленні спадкового майна після смерті чоловіка нотаріусом їй було відмовлено, оскільки зазначений договір купівлі-продажу є не чинним, так як не посвідчений нотаріально. В зв`язку з тим, що вона не може реалізувати своє право на спадкове майно, вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 21.12.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якій представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на недотримання під час укладення договору купівлі-продажу на товарній біржі , вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення такої угоди. Зазначив що Херсонська міська рада не є належним відповідачем у справі. 16.02.2021 року на адресу суду позивачем подано уточнену позовну заяву в якій остання просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 56/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , зареєстрований Товарною біржою «Ізумруд» за № 4225 від 14.08.1998 року та зареєстрований у Херсонському бюро технічної інвентаризації 14.08.1998 за № реєстраційним № 6795. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.02.2021 року витребувано докази по справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з`явився , надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні заявлених вимог з підстав зазначених у відзиві. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалася. Клопотань на адресу суду не надходило. За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). \~ Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Комсомольським відділом РАЦС Херсонського міського управління юстиції , 13.08.2005 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб , про що зроблено актовий запис № 210. Після реєстрацію шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Згідно договору купівлі-продажу укладеного на товарній біржі «Ізумруд» від 14.08.1998 року [PERSON] придбав у [PERSON] 56/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складається з домобудівлі літ. «А», літня кухня літ. «Б», туалет літ. «Г», гараж літ. «Д», «В», сарай літ. «Е», водопровід, огорожа №1-4. За домобудівлею зареєстрована земельна ділянка площею 360 кв.м., на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів м.Херсона за № 14/30 від 30.02.1954 року. Частина домоволодіння належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого третьою Херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2142 від 09.06.1988 року Також право власності [PERSON] зареєстровано у Херсонському бюро технічної інвентаризації 14.08.1998 за № реєстраційним № 6795. Згідно довідки управління містобудування та архітектури ХМР № 55 від 02.10.2020 року розпорядженням міського голови від 19.02.2016 року № 80 на виконання вимог ЗУ «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» вул.Сорокіна пер іменовано на [ADDRESS] та [ADDRESS] шляхом включення їх до переліку геонімів м.Херсона. НА сьогодні у черговому адресному плані м.Херсона існує об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого 28.03.2020 року Херсонським міським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) , [PERSON] [INFO] помер [INFO] . Згідно копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого 02.05.2001 року міським відділом РАГС м.Херсон , [PERSON] померла [INFO] . Листом Другої Херсонської державної нотаріальної контори № 2192/02-14 від 13.11.2020 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 56/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , оскільки договір купівлі-продажу нерухомості № 4225, посвідчений товарною біржою 14.08.1998 , не відповідає вимогам\~ст.227 ЦК України\~(1963року) щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди за усіма істотними умовами договору, продаж будинку вчинено за 7 100 грн, які продавець отримала, відбулася передача майна і [PERSON] фактично вступив у володіння придбаним будинком з надвірними будівлями. Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. Відповідно до\~ст.5 ЦК України\~до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.\~\~ \~Пунктом 2\~Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] був укладений 14.08.1998 року, тому на спірні правовідносини поширюється дія норм\~ЦК УРСР\~(1963 року). Згідно зі\~статтею 224 ЦК України\~(в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК України\~(у редакції 1963 року). Відповідно до частини першої статті\~45, статті\~47 ЦК України\~(у редакції\~\~ 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частина 2\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК України\~(в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. При укладанні договору купілі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купілі-продажу нерухомого майна укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до частини другої\~статті 47 ЦК України\~(в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Крім того, за змістом статей\~128,\~153 ЦК України\~(в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 14.08.1998 року не суперечила чинному законодавству. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 4225 від 14.08.1998 року, оформленого в товарній біржі дійсним. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. На час укладення спірної угоди, вимоги щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. \~\~\~\~\~Відповідно до абз. 3 та 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Здійснивши державну реєстрацію у Херсонському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 6795 права власності за чоловіком позивача, держава цим самим визнала право власності [PERSON] на 51/100 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. \~\~\~\~\~\~З огляду на вищевикладене ,вбачається, що\~сторони виконали умови договору купівлі-продажу, договір відповідно до частини 2 статті 227\~ЦК УРСР був зареєстрований в БТІ у передбаченому законом порядку, угода з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, таким чином\~ [PERSON] набув право власності на частину домоволодіння і правомірно володів ним до моменту смерті, тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення з метою оформлення позивачем спадкових прави після смерті чоловіка. Суд не приймає до уваги заперечення Херсонської міської ради стосовно неналежного відповідача ц справі, оскільки позивач, як єдиний спадкоємець після смерті чоловіка, який уклав договір зареєстрований на товарній біржі з особою, яка також померла, не має іншого способу захисту як звернення з позовом до Херсонської міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу, яка є єдиним належним відповідачем в тому числі в разі визнання спадщини відумерлою за відсутності спадкоємців. Крім того, суд зазначає, що позивач визначився з позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, яка входить до спадкової маси після смерті її чоловіка, є єдиною перешкодою для нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно за рішенням суду можливо у виключних випадках, зокрема у разі відсутності у нотаріуса можливості видати свідоцтво про право на спадщину взагалі. В інших випадках, рішення суду за наявності відповідних підстав та доведеністю заяви (вимог) має усувати для належного і добросовісного спадкоємця перешкоди в отриманні у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу, оформленого на товарній біржі «Ізумруд» дійсним. Отже, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14.08.1998 року було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що сторони добросовісно помилялися щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved