Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 01 грудня 2002 року помер батько сторін по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 02 грудня 2002 року Люцернянською сільською радою, Вільнянського району, Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про смерть вчинено запис за № 02 від 02.12.2002 року. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді земельної частки ( паю) площею 3,86 умовних кадастрових гектарів, за сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЗП № 0191597, із земель сільськогосподарського призначення ВАТ « Дружба», розташовану на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. У самому сертифікаті про право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0191597 у графі «Право на земельну частку (пай) передано» внесені зміни, згідно яких [PERSON] та [PERSON] належить по ? частки права на земельну частку ( пай) відповідно до свідоцтва про право на спадщину 2003 року. Спадкоємцями є позивач та відповідач. На момент смерті позивач проживав разом із спадкодавцем, вели разом спільне господарство. З моменту смерті батька позивача користувався земельною часткою ( паєм), обробляв її, сплачував податок на землю до бюджету. Фактично позивач прийняв спадщину. Відповідачка земельним паєм не користувалася, потреби в ньому не було. Позивач прохає суд: Визнати за ним, [PERSON], право власності на земельну частку ( пай) площею 3,86 умовних кадастрових гектарів, за сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЗП № 0191597, із земель сільськогосподарського призначення ВАТ « Дружба», розташовану на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. В судове засідання сторони не з»явилися, прохають слухати справу у їх відсутність. Позивач наполягає на позові. Відповідачка [PERSON] у своїй заяві позов визнала. Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області, Люцернянська сільська рада, Вільнянського району, Запорізької області позовні вимоги визнали. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. 1 грудня 2002 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 02 грудня 2002 року Люцернянською сільською радою, Вільнянського району, Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про смерть вчинено запис за № 02 від 02.12.2002 року. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді земельної частки ( паю) площею 3,86 умовних кадастрових гектарів, за сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЗП № 0191597, із земель сільськогосподарського призначення ВАТ « Дружба», розташовану на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. У самому сертифікаті про право на земельну частку ( пай) серії ЗП № 0191597 у графі « Право на земельну частку (пай) передано» внесені зміни, згідно яких [PERSON] та [PERSON] належить по ? частки права на земельну частку ( пай) відповідно до свідоцтва про право на спадщину 2003 року. Спадкоємцями є позивач та відповідач. На момент смерті позивач проживав разом із спадкодавцем, вели разом спільне господарство. З моменту смерті батька позивача користувався земельною часткою ( паєм), обробляв її, сплачував податок на землю до бюджету. Фактично позивач прийняв спадщину. Відповідно до п.4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно абзацу 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст.22, 23 ЗК України, (в редакції 1990 року), п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 рокуN 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК). У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Outcome: approved