Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2014 року встановлено порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Після набрання рішенням законної сили позивачка неодноразово зверталася до відповідачів з проханням виконати судове рішення, але відповідачі продовжують користуватися житловими кімнатами та відмовляються передати їх позивачці. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд зобов"язати відповідачів звільнити приміщення кімнат № 2, 4 у квартирі [ADDRESS] та передати їх у користування позивачці та її малолітній дочці [PERSON], а також зобов"язати відповідачів не чинити їй та малолітній дочці перешкоди у користуванні майном, що є їх власністю, та місцями загального користування у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що після судового рішення позивачка не зверталася до нього з проханням звільнити кімнату, а тому він продовжує проживати у кімнаті, яку він займав раніше. Крім того, для того, щоб він звільнив свою кімнату, позивачка та відповідач повинні звільнити його кімнату. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є чотирикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 97, 0 кв.м., жилою площею 65, 0 кв.м., у тому числі: кімнати № 1, площею 19, 8 кв.м.; кімнати № 2, площею 17, 1 кв.м.; кімнати № 3, площею 15, 9 кв.м.; кімнати № 4, площею 12, 2 кв.м.; кухні, площею 8, 1 кв.м., ванної кімнати, площею 2, 6 кв.м.; вбиральні, площею 1, 0 кв.м., коридору, площею 14, 6 кв.м.; балкону, площею 1, 8 кв.м.; лоджії, площею 3, 9 кв.м. Вказана квартира належить на праві власності позивачці [PERSON], малолітній дочці позивачки [PERSON], відповідачу [PERSON] та відповідачу [PERSON], що підтверджується судовим рішенням від 17.12.2013 року. В квартирі на даний час зареєстровані та проживають чотири особи - позивачка [PERSON], її малолітня дочка [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2013 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON], припинено право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на 0, 2 кв.м. частки квартири за кожним, зобов"язано позивачку сплатити відповідачам грошову компенсацію; визнано право власності за [PERSON] та її малолітньою дочкою на 0, 2 кв.м. частки квартири за кожною. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду 24.04.2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2013 року в частині визначення порядку користування житловим приміщенням скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким визначено порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]: виділено у користування [PERSON] та малолітній [PERSON] житлову кімнату № 2 та житлову кімнату № 4 з лоджією, а також виділено у користування [PERSON] та [PERSON] кімнати № 1 та № 3 з балконом; місця загального користування залишено у спільному користуванні співвласників квартири. В своїх позовних вимогах [PERSON] вказує на те, що судове рішення не виконується, оскільки відповідачі не бажають звільнити кімнати № 2, 4 для її користування, а тому вона вимушена звернутися до суду. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено при розгляді справи, судовим рішенням визначено порядок користування житловим приміщенням, але відповідачі рішення суду не виконують, кімнати, виділені позивачці та її дочці, не звільняють, що призводить до порушення прав позивачки на володіння та користування житловим приміщенням, а тому дане праве підлягає захисту в судовому порядку. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved