Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в якому просить визнати припиненим договір іпотеки №30006Z216 від 30.11.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1641, укладений між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], предметом якого є квартира [ADDRESS]. Також позивач просить зняти заборону відчуження нерухомого майна квартири [ADDRESS], накладену відповідно до договору іпотеки. Обгрунтував позивач свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07.04.2016 року ПАТ «Дельта Банк» відмовлено в задоволенні позовних вимог, заявлених до [PERSON] про звернення стягення на предмет іпотеки шляхом передачі квартири у власність позивача. Відмова суду у задоволенні вимог банку обгрунтована в рішенні тим, що оскільки банком було попереджено [PERSON] про реалізацію права банка на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушень умов кредитного договору на 31 день з дня отримання вимоги та змінено умови кредитного договору щодо строку виконання основного зобов'язання шляхом направлення [PERSON] та [PERSON] письмової вимоги, який необхідно обчислювати з 29.12.2010 року (на 31 день після отримання вимоги), отже саме з цієї дати у позивача виникло право на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «ДельтаБанк» звернулося 26 серпня 2015 року, тобто після закінчення трирічного строку, а тому суд дійшов висновку для задоволення заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності та відмовив у задоволенні позову. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач, пропустивши строк позовної давності на звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання права власності, втратив можливість взагалі реалізувати своє право на задоволення вимог за рахунок іпотечного майна, а тому позивач з цих підстав вважає за необхідне визнати припиненим договір іпотеки та зняти заборону відчуження належної йому квартири, оскільки таке обтяження є забезпеченням зобовязання, яке не може бути виконано в примусовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити позивачу у задоволенні його вимог. Заперечення підповідача обгрунтовані тим, що доводи позивача щодо припинення дії договору іпотеки є безпідставними, адже іпотека діє до повного виконання боржником свого зобовязання згідно кредитного договору. Крім того, представник відповідача зазначила про відсутність підстав для задоволення іншої вимоги позивача про зняття заборони відчуження переданої в іпотеку банку квартири, оскільки така дія належить до компетенції реєстратора, а не суду, а тому задовольнивши її, суд перебере на себе повноваження по вчиненню реєстраційної дії, що законом не передбачено. Також представник відповідача зазначила у судовому засіданні, що позивач не був позбавлений права самостійно подати реєстратору відповідні документи (копію відповідного рішення суду) та запжадати виключення з реєстру запису про обтяження. Будь яких звернень до банківської установи та/або реєстратора (нотаріуса), з підстав зазначених у позові позивач до позову не надав та доказів про результати їх розгляду, що свідчить про відсутність порушеного права та передчасність звернення до суду з даним позовом. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07.04.2016 року ПАТ «Дельта Банк» відмовлено в задоволенні позовних вимог, заявлених до [PERSON] про погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк», яка виникла станом на 11 серпня 2015 року за договором про надання кредиту № 11087618000 від 30 листопада 2006 року у розмірі 1 037 032,04 грн., з яких: 292 160 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 611 298 грн. 11 коп. заборгованість за відсотками, 124809 грн. 13 коп. пені, 8 764 грн. 80 коп. заборгованість за ставкою 3%, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 76,3 кв.м., дійсною вартістю, встановленою на підставі оцінки, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «ПРОФЕСІОНАЛ» у розмірі 456313 грн. 00 коп., яка належить [PERSON] на праві власності згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 грудня 1995 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2340 та зареєстрованого Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 18 квітня 1996 року, записано в книзі №161, реєстрований номер 17347 шляхом визнання права власності на цю квартиру за ПАТ «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) (а.с.5-7) Відмова суду у задоволенні вимог банку обгрунтована в рішенні тим, що оскільки банком було попереджено [PERSON] про реалізацію права банка на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушень умов кредитного договору на 31 день з дня отримання вимоги та змінено умови кредитного договору щодо строку виконання основного зобов'язання шляхом направлення [PERSON] та [PERSON] письмової вимоги, який необхідно обчислювати з 29.12.2010 року (на 31 день після отримання вимоги), отже саме з цієї дати у позивача виникло право на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «ДельтаБанк» звернулося 26 серпня 2015 року, тобто після закінчення трирічного строку, а тому суд дійшов висновку для задоволення заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності та відмовив у задоволенні позову. При розгляді вказаної вище справи було встановлено, що 30 листопада 2006 року між АКІБ „УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 11087618000, за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальнику, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) у формі поновлюваної кредитної лінії в національній валюті в сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії, що дорівнює 332000 грн., та сплатити проценти із розрахунку 17,5% річних, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Кредит надавався строком погашення не пізніше 29.11.2017 року на споживчі потреби. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором 30 листопада 2006 року між АКІБ „УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 30006Z216, згідно якого останній передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру загальною площею 76,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 липня 2009 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 30.11.2006 року №11087618000 в сумі 318178 грн. 57 коп. (по кредиту - 292160 грн., по прострочених відсотках - 24125 грн. 03 коп., по пені за порушення строків строків повернення кредиту та процентів - 1893 грн. 54 коп.) 26 листопада 2010 року на адресу [PERSON] та на адресу [PERSON] АТ «УкрСиббанк» були направлені письмові вимоги, згідно з якими банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~і змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором № 11087618000, зазначивши, що у випадку неусунення порушень виконання умов кредитного договору на 31 день з дня отримання цієї вимоги АТ «УкрСиббанк» вважає термін повернення кредиту таким, що настав та буде вимушений вживати заходів щодо дострокового повернення суми кредиту, що залишилась, сплати нарахованих процентів та пені, в тому числі шляхом реалізації свого права звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана вимога була отримана [PERSON] і [PERSON] 29 листопада 2010 року. Випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та додатку до вказаного договору ПАТ «УкрСиббанк» продало права вимоги за кредитами та за відповідними договорами забезпечення ПАТ «Дельта Банк», у тому числі і за кредитним договором від 30.11.2006 року №11087618000, зазначивши фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання у сумі 505305 грн. 60 коп. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В судовому засіданні представник ПАТ «Дельта Банк» пояснила, що виконавчий лист на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.07.2009 року про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 30.11.2006 року №11087618000 в сумі 318178 грн. 57 коп. не виконаний, таким чином зобов'язання за кредитним договором не погашено. Статтею 526 ЦК України\~визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~статтею 598 ЦК України\~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно\~статті 1 Закону "Про іпотеку" № 898-IV\~іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору,\~закону\~або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Частиною п'ятою\~статті 3 Закону № 898-IV\~передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта\~статті 631 Цивільного кодексу України). Законом України «Про іпотеку» (ст.17)\~встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього\~Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди);\~\~з інших підстав, передбачених Законом (стаття 17).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені\~Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(далі - Закон № 1952-IV). Відповідно до частини третьої\~статті 3 Закону № 1952-IV\~права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 3 Закону № 898-IV, згідно з якою взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Відповідно до статті 26 Закону № 1952-IV\~записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Оскільки підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку» для припинення іпотечного договору позивачем не зазначено, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed