Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2013 за позивачем було визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. На прикінці вересня 2017 року маючи намір в рахунок оплати аліментів на майбутнє своїй доньці [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса для оформлення договору дарування належної йому частини квартири [ADDRESS], однак нотаріус повідомив, що 21.12.2009 відділом Дарницького РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №164/17 та накладено арешт на нерухоме майно,а саме на всю квартиру [ADDRESS]. Крім того, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження №13209154 вказаного об'єкту. З метою скасування арешту нерухомого майна позивач звернувся до відділу із письмовою заявою, однак від відповідача надійшов лист, у якому повідомлено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадженнявстановлено, що виконавче провадження де є божником [PERSON] знищено, а строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки, а для вирішення даного питання рекомендовано звернутись до суду. У зв'язку з тим, що наявність арешту на належнку йому частину квартири, порушує його право власності на дане майно, змушений звернутись із даним позовом до суду та просив зняти арешт з 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві власності, накладений постановою №164/17 від 21.12.2009 відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер обтяження №13209154. Ухвалою суду від 02 січня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи малозначні справи (п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України). Таким чином, суд перед відкриттям провадження вивчивши матеріали позовної заяви, визнав за можливе розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримал у повному обсязі та просилв їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Петренко М.О. у судовому засіданні у вирішенні даного питання поклався на розсуд суду. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києві від 18.07.2013 у порядку поділу майна подружжя позивачу [PERSON] належить 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 11-15). Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на підставі постанови №164/17 від 21.12.2009 ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві зареєстровано арешт на квартиру [ADDRESS], належну [PERSON], (а.с. 17-18). З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звертався до Дарницького РВ ДВС в м. Києві ГТУЮ у м. Києві із заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS] накладеного на підставі постанови №164/17 від 21.12.2009 ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві (а.с.16). У відповідь на вказане звернення позивач отримав відповідь, з якої вбачається, що згідно бази даних автоматизованої системи виконачих проваджень встановлено, що виконавче провадження де боржником є [PERSON] -знищено, оскільки згідно розділу ХІ п. 1 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки. Окрім того, вчиняти будь-які дії, щодо зняття арешту майна боржника немає можливості, тому для вирішення питання про зняття арешту з майна завнику необхідно звернутись до суду (а.с. 19). Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Згідно ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України, закріплено право власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, та те, що виконавче провадження завершено, обставини на підставі яких був накладений арешт на вказану квартиру відпали, а продовження дії арешту 1/2 частину квартири [ADDRESS] порушує права позивача, щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном, у зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Керуючить ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 274, 353, 354 ЦПК України, на підставі Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

Outcome: approved