Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" 14 грудня 2017 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, в якій просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 24 381 грн. 17 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.04.2015 р. між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5114454. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування, позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку, за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля марки «ЗАЗ (Daewoo) Lanos» державний реєстраційний номер [NUMBER], сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 01 грудня 2015 року в місті Києві по просп. М. Бажана, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «ЗАЗ (Daewoo) Lanos» державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу «Kia Sorento» державний реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля [NUMBER], [PERSON], звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/5114454. На підставі страхового акту №ОЦ/177/000/16/0745 від 18.03.2016 року та страхового акту № ОЦ/177/000/16/0796 від 20.04.2016 року, позивачем було виплачено страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в загальному розмірі: 24 381 грн. 17 коп., згідно платіжного доручення №10 від 21.03.2016 року та платіжного доручення № 16 від 21.04.2016 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав: 24 381 грн. 17 коп. Враховуючи, що шкода була завдана відповідачем, позивач просить суд стягнути на свою користь в порядку регресу понесені витрати. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року, прийнято справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.а.с. 49-50). У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що згідно полісу № АІ/5114454 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв з 10.04.2015 року по 09.04.2016 року включно, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно-страхова компанія". Забезпечений транспортний засіб автомобіль марки «ЗАЗ (Daewoo) Lanos» державний реєстраційний номер [NUMBER]. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого встановлено у розмірі 100 000,00 грн. за шкоду заподіяну життю і здоров'ю та 50 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну. Розмір франшизи 0 (нуль) грн. /а.с.10/. Згідно довідки №83377708 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої рота 4 батальйону УПС МВС у м. Києві, 01 грудня 2015 року в місті Києві по просп. М. Бажана, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «ЗАЗ (Daewoo) Lanos» державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] /а.с. 11/. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу «Kia Sorento» державний реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу автомобіля марки «ЗАЗ (Daewoo) Lanos» державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], який порушив п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, внаслідок чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 340,00 гривень /а.с.а.с. 12, 13/. Постанова не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вказана постанова є обов'язковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню. Встановлено, що 03 лютого 2016 року власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля [NUMBER], [PERSON], звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/5114454 /а.с. 15/. На підставі страхового акту страхового акту №ОЦ/177/000/16/0745 від 18.03.2016 року та страхового акту № ОЦ/177/000/16/0796 від 20.04.2016 року, ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в загальному розмірі: 24 381 грн. 17 коп., що підтверджується даними платіжного доручення №10 від 21.03.2016 року та платіжного доручення № 16 від 21.04.2016 року /а.с.а.с. 40, 41, 43, 44/. Розмір завданої шкоди підтверджується звітом № 366 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Kia Sorento» державний реєстраційний номер [NUMBER], актом огляду транспортного засобу, ремонтними калькуляціями, тощо /а.с.а.с. 17-39/. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.п. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. В свою чергу, ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Факт настання страхового випадку та розмір завданої шкоди ніким не оспорюється. Враховуючи вищенаведене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт вчинення відповідачем, [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, наявність вини у його діях, встановлено постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року по справі №753/24137/15-п, сума страхових відшкодувань підтверджується звітом, актом огляду транспортного засобу та ремонтними калькуляціями. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума страхового відшкодування в розмірі 24 381 грн. 17 коп., виплачена потерпілому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved