Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного м. Одеси з зазначеним позовом до\~\~ [PERSON] , посилаючись на те, що остання є власником квартири [ADDRESS] ., який знаходиться на балансі та в управлінні позивача. Позовні вимоги вмотивовані тим, що рішенням загальних зборів мешканців будинку, оформленим протоколом № 15 від 18.02.2017 року встановлено тариф за обслуговування будинку, в розмірі 2,68 грн за 1 кв.метр площі. Рішенням загальних зборів мешканців будинку, оформленим протоколом № 17 від 03.02.2018 року встановлено тариф за обслуговування будинку, в розмірі 3,01 грн за 1 кв.метр площі. Разом з тим, вказаним рішенням з урахуванням договірних відносин з постачальником води, були визначено порядок сплати за послуги з водопостачання, згідно якого власники квартир, які не мають особистих приладів обліку спожитої води сплачують кошти в розмірі 350 грн на місяць;. Рішенням загальних зборів мешканців будинку, оформленим протоколом № 18 від 01.02.2019 року встановлено тариф за обслуговування будинку, в розмірі 4,50 грн за 1 кв.метр площі. Оскільки відповідач є власницею квартири [ADDRESS] , то вона зобов`язана виконувати рішення статутних органів, своєчасно і в повному обсязі відповідно до вимог Закону України «Кооперацію»,\~та\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~сплачувати належні внески і платежі. Також позивач вказує на те, що відповідач не в повній мірі виконує свої обов`язки по сплаті належних платежів, тому станом на жовтень 2020 року за нею утворилася заборгованість в розмірі 21\~654,95 грн, яка підлягає стягненню в примусовому порядку. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ЖБК «Центральний 3» заборгованість визначену станом на 22.10.2020 року у розмірі 23\~054,58 гривень, яка складається з: 21\~654,95 гривень основна заборгованість; 829,77 гривень 3% річних; 569,86 гривень інфляційні втрати; Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, а саме судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2021 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 06.04.2021 року. 09.03.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі, зазначивши, що позивач ухиляється від укладання з нею договору про надання житлово-комунальних послуг, перелік послуг, розмір та порядок їх оплати з нею не погоджений, крім цього надала заяву про застосування строку позовної давності. У судове засідання 06.04.2021 року з`явилися представник позивача та відповідач, роз`яснено права та обов`язки, сторони надали пояснення по суті позовних вимог. По справі оголошено перерву на 01.07.2021 року. 22.06.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У судове засідання 01.07.2021 року з`явилися представники позивача, відповідач та її представник. По справі оголошено перерву на 13.10.2021 року. У період з 30 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у щорічній відпустці. 13.10.2021 року, у зв`язку із знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці, розгляд справи відкладено на 29.11.2021 року. У судове засідання 29.11.2021 року з`явився представник відповідача, від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що ЖБК «Центральний 3» є юридичною особою, яке діє на підставі Статуту, має свою печатку та рахунок в банківських установах. 27 лютого 2007 року була проведена державна реєстрація ЖБК «Центральний 3», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно інформаційної довідки з єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідачу на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] . Разом з тим, відповідно до рішення Малиновського районного суду м.Одеси по справі 1519/2-5346/11 за [PERSON] визнано право власності на іншу 1/2 частину квартири. Таким чином, відповідач є одноосібним власником вказаної квартири, оскільки державна реєстрація прав не є\~підставою набуття\~права власності, а лише засвідчує вже набуте особою\~право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття\~ права власності\~ з фактом його\~державної\~реєстрації. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року по справі № 910/10987/18. Будинок в якому розташована квартира відповідача обслуговується позивачем, що встановлено рішенням Малиновського р-ного суду від 21.12.2015 по справі 521/11335/15-ц за участю тих же самих сторін, а тому в силу ст.82 ЦПК України вказана обставина є преюдиційною. Відповідно до п.1.1. п. 2.1. статуту ЖБК «Центральний -3» метою діяльності кооперативу є обслуговування, ремонт, реконструкція житлового будинку та утримання прибудинкової території за рахунок внесків передбачених чинним законодавством. Відповідно до п.1.2. статуту ЖБК «Центральний -3» є кооперативом обслуговуючого типу. Рішенням загальних зборів мешканців будинку, оформленим протоколом № 15 від 18.02.2017 року встановлено тариф за обслуговування будинку, в розмірі 2,68 грн за 1 кв.метр площі . Рішенням загальних зборів мешканців будинку, оформленим протоколом № 17 від 03.02.2018 року встановлено тариф за обслуговування будинку, в розмірі 3,01 грн за 1 кв.метр площі. Разом з тим, вказаним рішенням з урахуванням договірних відносин з постачальником води, були визначено порядок сплати за послуги з водопостачання, згідно якого власники квартир, які не мають особистих приладів обліку спожитої води сплачують кошти в розмірі 350 грн на місяць;. Рішенням загальних зборів мешканців будинку, оформленим протоколом № 18 від 01.02.2019 року встановлено тариф за обслуговування будинку, в розмірі 4,50 грн за 1 кв.метр площі. Відповідно до ч. 2\~ст. 382 ЦК України\~усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Положення ст.ст. 66-68 ЖК України,\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до\~ст. 1 Закону України "Про кооперацію"\~кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Згідно ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про кооперацію"\~метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Частиною 1\~статті 8 вказаного закону\~визначено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. У пункті 15 розділу III Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, який затверджений\~постановою Ради Міністрів Української РСР 30 квітня 1985 р. N 186, з подальшими змінами, зазначено, що Житлово-будівельний кооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного йому жилого будинку (будинків) та утримання придомової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності. Згідно пункту 22 Примірного статуту кошти житлово-будівельного кооперативу складаються, зокрема, з внесків на експлуатацію жилого будинку (будинків) і утримання придомової території. Відповідно до п.1.10 статуту позивача ЖБК Центральний 3 діє в порядку ЗУ «Про Кооперацію» з урахуванням вимог інших нормативно-правових актів. Відповідно до п.2.2. статуту напрямками діяльності ЖБК є ремонт і реконструкція житлового будинку, експлуатація та належне утримання об`єктів спільної власності тощо. Відповідно до п.11.1 статуту для забезпечення належного утримання будинку і прибудинкової території ЖБК щорічно складає і затверджує кошторис витрат. Відповідно до п.11.4 статуту власник квартири зобов`язаний вносити платежі на поточні витрати незалежно від умов користування квартирою. Зважаючи на зазначені положення закону та статуту, суд приходить до висновку, що ЖБК «Центральний 3» вправі встановлювати для мешканців будинку [ADDRESS] розмір платежів і внесків з утримання будинку. Щодо тверджень відповідача про відсутність договору між нею та позивачем щодо визначення розміру та порядку сплати за комунальні послуги суд зазначає наступне: Власники квартир у багатоквартирному будинку, зобов`язані нести витрати по утриманню спільного неподільного майна незалежно від членства в обслуговуючій організації в розмірі затверджених в установленому порядку тарифів, а сам по собі факт\~відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг\~ не може бути підставою для звільнення споживача від оплати\~послуг\~у повному обсязі. Наведений висновок закріплено в постанові Верховного Суду від 05.04.2017 справа № 212/4917/15-ц та в силу ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не спростувала належними та допустимими доказами вимоги позивача в частині наявності у неї обов`язку зі сплати платежів за спожиті послуги з утримання будинку. Що стосується розміру заборгованості, то як вбачається зі змісту позовної заяви та виписки по особовому рахунку, позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу за період з січня 2017 року по жовтень 2020 року. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність\~-\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.267 ч.3 ч.4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В контексті спірних правовідносин суд зазначає, що предметом спору є стягнення заборгованості за щомісячними платежами, таким чином для кожного платежу позовна давність рахується окремо. З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду з позовом 22.10.2020 року, таким чином вимога про стягнення боргу за період з січня 2017 року по вересень 2020 року задовленню не підлягає, як така, що заявлена зі спливом строку позовної давності. Згідно виписки з особового рахунку квартири відповідача вбачається, що непогашена заборгованість за період з жовтня 2017 по жовтень 2020 року складає 17\~545, 59 гривень; Відповідно до ч. 4\~ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а\~ст. 322 ЦК України\~наголошує на тому, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна, зобов`язаний його утримувати. Згідно\~ст. 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а\~ст. 527 ЦК України\~передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за період з жовтня 2017 по жовтень 2020 року в розмірі 17\~545, 59 гривень; Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних витрат та 3% річних, то суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 4\~ст. 263 ЦПК України\~передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц, зроблено висновок щодо можливості застосування положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~до спірних правовідносин. За вказаних обставин, вимога позивача про стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних є обґрунтованою. Разом з тим, оскільки позивачем до розрахунку 3% річних та інфляційних втрат включено період за межами позовної давності, суд вбачає за необхідні не приймати його до уваги. За результатом проведених судом розрахунків, встановлено, що розмір 3% річних складає: 711,73 грн, а інфляційні втрати складають: 346,66 грн. Вказані суми підлягають стягненню на користь позивача. Що стосується судових витрат: Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн. Стороною позивача надано докази розміру витрат на правову допомогу, які відповідно до ст.133 ЦПК України відносяться до судових витрат, та підлягають розподілу за результатом розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у відповідному розмірі пропорційно від задоволених вимог, а саме на 80,69 % від заявленої суми до стягнення. Тобто, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 3602грн. х 79 % = 2906, 45 грн

Outcome: partial