Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Савіхіна А.М. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 26 березня 2020 року (надійшла на адресу суду 30 березня 2020 року), в якій просить суд стягнути з [PERSON] як спадкоємця первісного позичальника - [PERSON] , померлої [INFO] , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 липня 2007 року станом на 10 листопада 2019 року в загальному розмірі 12 995 грн. 02 коп., що складається виключно із заборгованості за простроченим тілом кредиту; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 18 липня 2007 року між [PERSON] , як позичальником, та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 13 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання її до угоди та дії укладеного між банком та нею кредитного договору є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦПК України. Отже, укладений договір є мішаним, оскільки містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого [PERSON] бажання, банк відкрив їй кредитний рахунок із встановленням початкового кредитного ліміту в розмірі, зазначеному в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Так, для користування кредитним картковим рахунком позичальникові було видано кредитну картку із строком дії. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, на підставі яких при укладенні договору позичальник надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Однак [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустила порушення виконання покладених на неї зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 10 листопада 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 12 995 грн. 02 коп. - за простроченим тілом кредиту. [INFO] року [PERSON] померла. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України 28 червня 2018 року банком направлено претензію кредитора до спадкоємця боржника до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори. 30 жовтня 2018 року з нотаріальної контори до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь про те, що претензію кредитора перенаправлено до Другої Криворізької державної нотаріальної контори, де заведено спадкову справу. 05 листопада 2018 року позивачем отримано відповідь з Другої Криворізької державної нотаріальної контори про те, що спадкоємцем після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину, є [PERSON] 09 жовтня 2019 року банком направлено [PERSON] лист-претензію про пред`явлення до нього вимог як кредитором спадкоємцеві позичальника. Оскільки претензії, направлені позивачем до нотаріальної контори та спадкоємцеві залишились без задоволення, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутись до суду з метою стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Згідно наявного в матеріалах справи клопотання просив справу розглянути за його відсутності, пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Правом на участь в судовому засіданні відповідач [PERSON] не скористався, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Пред`явлені вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, однак в розмірі станом на день смерті позичальника [PERSON] , померлої [INFO] . В ході розгляду справи заявлялись наступні клопотання: представником позивача про витребування доказів (а.с.7-8), яке задоволено ухвалою суду від 16 квітня 2020 року (а.с.66-67); відповідачем про витребування доказів (а.с.75), яке ухвалою суду від 14 травня 2020 року задоволено (а.с.80). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до наступних висновків. 18 липня 2007 року [PERSON] підписала заяву №KRXRF110460879, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), що підтверджується підписом позичальника у заяві, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Цього ж дня [PERSON] отримала в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит в початково визначеному розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок - емітовану банком кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] (а.с.15). У подальшому картка неодноразово перевипускалась, востаннє 09 листопада 2016 року за №4149***7571 зі строком дії до 08/19, тобто до 31 серпня 2019 року (а.с.93-зворот). Як слідує з довідки про зміну умов кредитування (а.с.94), за картковим рахунком [PERSON] кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: збільшено до 1200 грн. - 23 листопада 2007 року, збільшено до 2000 грн. - 22 лютого 2008 року, знижено до 1630 грн. - 16 червня 2009 року, збільшено до 1830 грн. - 20 січня 2011 року, збільшено до 2030 грн. - 23 лютого 2011, збільшено до 2430 грн. - 18 березня 2020 року, збільшено до 2830 грн. - 21 квітня 2011 року, збільшено до 3230 грн. - 24 травня 2011 року, збільшено до 3830 грн. - 21 червня 2011, збільшено до 4430 грн. - 20 липня 2011 року, збільшено до 5230 грн. - 20 серпня 2011 року, збільшено до 8000 грн. - 04 вересня 2011 року, збільшено до 13000 грн. - 01 травня 2017 року, знижено до 0 грн. - 18 липня 2018 року. Активно користуватись кредитними коштами [PERSON] почала з 12 вересня 2007 року, що слідує з розрахунку заборгованості (а.с.3) та виписки по рахунку позичальника (а.с.89). З 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14 червня 2018 року. До заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18 липня 2007 року, позивачем долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайтіhttps://privatbank.ua/terms/ (а.с.16, 17-33). Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розуміла позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Однак, доведеність факту отримання [PERSON] кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, в подальшому неодноразово зміненим, активне користування нею, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] активно почала користуватися кредитними коштами з 12 вересня 2007 року, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від 16 жовтня 2017 року, виданим органом РАГС Москви №95 Багатофункціонального центру надання державних послуг району Войковський (а.с.36, 110 зворот, 134 зворот). За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого розмір нарахованої банком заборгованості склав 12 995 грн. 02 коп., яка складається виключно із заборгованості за простроченим тілом кредиту, що слідує з розрахунку (а.с.9-13). Хоча й наявний в матеріалах справи розрахунок виконано банком станом на 10 листопада 2019 року, тобто після смерті позичальника, однак в ньому відображено виключно борг за тілом кредиту. Нарахування відсотків та неустойки припинено після смерті [PERSON] , а обліковану заборгованість по ним банком не заявлено, що є його правом. Суд зауважує, що в силу визначеного ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог, тобто стосовно заборгованості по тілу кредиту. Перевіряючи наданий позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості, суд враховує, що відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.1216, ст.1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України. Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника - спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст.1282 ЦК України. Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлені ст.1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц(провадження № 14-53цс18). Як вказував неодноразово Верховний Суд в постановах від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, від 10 червня 2020 року у справі №646/6493/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст.1282 ЦК України; при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця(спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України. Відповідно до пункту 3.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. Так, 28 червня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України до спадкоємців померлого позичальника [PERSON] (а.с.39, 43). Листом від 18 вересня 2018 року Сьома Криворізька державна нотаріальна контора пере направила претензію ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до спадкоємців [PERSON] до Другої Криворізької державної нотаріальної контори, де 14 березня 2018 року було заведено спадкову справу до майна померлої [PERSON] . Відповідний лист банком отримано 30 жовтня 2018 року, свідченням чому є відповідна відмітка банку з відтиском штампу вхідної кореспонденції (а.с.44). Листом від 24 жовтня 2018 року Друга Криворізька державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що 15 серпня 2018 року на ім`я спадкоємця [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Відповідь з нотаріальної контори банком отримано 05 листопада 2018 року (а.с.45). 09 жовтня 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило спадкоємцю [PERSON] претензію про задоволення вимог кредитора та сплату заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 липня 2007 року, укладеним з [PERSON] (а.с.46, 48-зворот). Станом на момент розгляду справи вимога кредитора не задоволена, що є свідченням ухилення спадкоємця від погашення заборгованості спадкодавця. Виходячи зі змісту ст.1281 ЦК України, допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України - через консула, що узгоджується з п.2.1 п.2 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. Оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» саме 28 червня 2018 року на виконання вимог ст.1281 ЦК України направило претензію кредитора до нотаріальної контори, а після отримання 05 листопада 2018 року відповіді з нотаріальної контори 09 жовтня 2019 року направило претензію безпосередньо до спадкоємця, суд приходить до висновку, що банком не пропущено визначений законом преклюзивний (присічний, обмежувальний) строк пред`явлення вимоги до спадкоємця, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16. Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк. Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України. До того ж включення до складу спадщини обов`язків спадкодавця зумовлено універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обов`язків, які належали право попереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дослідженням матеріалів спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.109-130), встановлено, що 14 березня 2018 року із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої звернувся її брат [PERSON] . Інший спадкоємців, передбачених законом, немає. Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №193/2018 (номер у реєстрі 62137162). 15 серпня 2018 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] на майно, що залишилось після смерті [PERSON] - квартиру, загальною площею 34,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини також підтвердив відповідач [PERSON] в ході судового розгляду справи. З огляду на те, що вимогу кредитора про погашення кредитної заборгованості спадкодавця в добровільному порядку станом на момент ухвалення рішення відповідач не виконав, тому суд приходить до висновку про дійсність наявності між сторонами спору та необхідність захисту прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», порушення яких є доведеним. Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №496/4489/16-ц). Суд зауважує, що спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Перевіряючи наданий позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості, суд враховує, що відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховану заборгованість, відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого станом на 30 вересня 2019 року, розмір заборгованості за тілом кредиту складає 12 995 грн. 02 коп., з яких: поточне - 2602 грн. 60 коп., прострочене - 10 392 грн. 02 коп.. При цьому нарахування заборгованості за кредитом здійснювалось вже після смерті [PERSON] 14 жовтня 2017 року, що вбачається з виписки по рахунку боржника (а.с.92-104), відтак є протиправним та не відповідає вимогам законодавства. У зв`язку з цим нараховані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язання, вчинені після смерті позичальника, не можуть присуджуватися до сплати її спадкоємцем - [PERSON] . Отже, розмір заборгованості спадкодавиці [PERSON] на час її смерті, за кредитним договором №б/н від 18 липня 2007 року, який підлягає стягненню зі спадкоємця - відповідача [PERSON] , становить 8311 грн. 49 коп., однак погашення заборгованості може бути здійснено виключно в межах вартості успадкованого ним майна. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує часткове задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1344 грн. 44 коп. пропорційно частці задоволених вимог (63,96%) (а.с.56).

Outcome: partial