Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою посилаючись на те, що в 1962 році він уклав шлюб з [PERSON]. У шлюбі у них народився син [PERSON]. В 1966 році подружжям було добудовано житловий будинок за адресою: с. Малі Копані вул. Шевченка 10. В подальшому відносини між позивачем та дружиною погіршилися, в результаті чого вони перестали проживати разом, однак шлюб між ними не був розірваний. За життя [PERSON] набула у власність дві земельні ділянки площами 1,33 га. та 3,76 га., що підтверджується державними актами, а також отримала правовстановлюючий документ на вищевказаний будинок. Крім цього, нею була приватизована земельна ділянка загальною площею 0,6693 га., з яких: 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,4193 га. для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за тією ж адресою, що й домоволодіння. 01.06.2010 року дружина позивача померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке фактично успадкував їхній син [PERSON], оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав з спадкодавцем. У жовтня 2015 року помер і син позивача [PERSON], після смерті якого, окрім вище переліченого майна залишилась також земельна ділянка площею 3,53 га., яка належала останньому на підставі державного акту серії ХС № 039527. [PERSON] являється єдиним спадкоємцем майна померлих відповідно до ст. 1261 ЦК України, оскільки інші спадкоємці відсутні, а заповіту ними залишено не було. У визначений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак оформити спадкове майно не зміг через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. В звязку з вказаними обставинами просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на вищевказаний перелік майна, яке залишилось після смерті дружини та сина. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала на підставах викладених в позовній заяві та просила суд задовольнити їх в повному обсязі, оскільки [PERSON] не має змоги захистити свої спадкові права в інший спосіб. Представник відповідача до суду не з'явився проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їхнього задоволення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 03.11.1962 року виконавчим комітетом Гладківської сільської ради Голопристанського району Херсонської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис 32, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя. Того ж року було введено в експлуатацію житловий будинок по вул. Шевченка, 10 в с. Малі Копані Голопристанського району Херсонської області, що підтверджується оцінювальним актом з інвентарної справи на домоволодіння (арк. інв. спр. 5). 14 липня 1963 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. Згідно листа Малокопанівської сільської ради від 11.03.2016 року, житловий будинок № 10 по вул. Шевченка в с. М.Копані за 1967-1970 роки обліковувався за [PERSON], як головою сімейства. В помешканні також були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні з пояснень представника позивача було встановлено, що відносини між подружжям Богданів продовжувались до 1973 року, після чого позивач почав проживати окремо. Офіційно шлюб між ними розірвано не було. Вказані обставини узгоджуються з відомостями зазначеними в листі сільської ради, оскільки відповідно до по господарської книги №3 за 1974-1976 роки житловий будинок вже обліковувався за [PERSON]. В 2010 році [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований в с. Малі Копані по вул. Шевченка, 10. Речове право було зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 14.01.2010 року, що підтверджується відповідним витягом (арк.. інв. спр. 16, 17). Згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ХС №022930, [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,33 га на території Малокопанівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6522383800:07:007:0020. Також, відповідно до державного акту серії СХ № 077264, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,76 га., яка знаходиться на території Малокопанівської сільської ради. Цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер 6522383800:07:053:0013. Крім цього, з матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Малокопанівської сільської ради народних депутатів від 23.05.1996 року № 26 було надано дозвіл на приватизацію [PERSON] земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень в розмірі 0,25га. (п. 18 Додатку 1) та на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,60га (п. 14 Додатку 2). На виконання вищевказаного рішення підприємством "Нові технології" було виготовлено технічну документацію на зазначені в списках земельні ділянки, що підтверджується листом Малокопанівської сільської ради від 05.12.2016 року № 02-15/562. Згідно витягу з технічної документації [PERSON] по вул. Шевченка було надано земельну ділянку загальною площею 0,6693, га. периметром 387,08 м. З довідки Малокопанівської сільської ради від 28.11.2016 року № 2-20/1044 вбачається, що за [PERSON] обліковується земельна ділянка 0,25га. для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель та 0,4193 га. для ведення особистого підсобного господарства. Копії державних актів на дану нерухомість в сільській раді відсутні, однак їх оригінали видавалися громадянам особисто, про що також зазначено в листі сільської ради від 05.12.2016р. № 02-15/562. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КГ № 216434 [PERSON] померла 01 червня 2010 року, про що виконавчим комітетом Малокопанівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області зроблено відповідний актовий запис № 14. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (2004 р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася в 2010 році, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм Цивільного кодексу України 2004 року, що діяв на час відкриття спадщини. Положеннями ст. 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст. 1221 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 2-3 ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишала. Спадкоємцем першої черги на спадкове майно являвся син померлої [PERSON], який вважається таким, що прийняв спадщину в розумінні ч.3 ст. 1268 ЦК, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, що підтверджується листом Малокопанівської сільської ради від 11.03.2016 року № 02-15/161. Позивач із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини до нотаріальної контори не звертався. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС № 039527, у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 3,53 га. на території Малокопанівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6522383800:07:057:0026. 14 жовтня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КГ № 205663. Після його смерті відкрилася спадщина. До спадкової маси увійшло майно, яке він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] та вищевказана земельна ділянка. Згідно положень ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 09 листопада 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Голопристанського нотаріального округу Херсонської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] внаслідок чого було заведено спадкову справу № 24/2015, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. З листа приватного нотаріуса від 26.05.2016 року вбачається, що єдиним спадкоємцем на все майно померлого являється [PERSON]. Однак, видати свідоцтва про право на спадщину не має можливості у звязку з відсутністю будь-яких правовстановлювальних документів. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. В пункті 10 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом і у встановлений законом строк прийняв спадщину. Інших спадкоємців першої черги немає. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Тобто, право позивача претендувати на майно спадкодавця в порядку спадкування є правомірним, оскільки випливає з підстав, що встановлені законом. Виходячи з цих обставин, суд знаходить заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved