Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття, у якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн Європейського Союзу (Італії), неповнолітнім дітям : [PERSON] [INFO], і [PERSON] [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], до досягнення молодшого сина [PERSON] [INFO] 16 років, тобто до [INFO] року. Перебування на території іншої країни кожного року до 3-х місяців, посилаючись на мотиви викладені в позовній заяві, Позивачка у судове засідання не з"явилась, однак вказала у позовній заяві про те, що справу розглядати у її відсутності та підтримання позовних вимог із мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, дозвіл на тимчасовий виїзд дітей закордон не дає. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без їхньої участі. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Рішенням Теребовлянського районного суду від 17 січня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано 23 серпня 2002 року в Соснівській селищній раді Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 03 розірваано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Соколівською сільською радою Теребовлянського району у сторін народився син [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Соколівською сільською радою Теребовлянського району, у сторін народився син [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із позовної заяви, що позивачка має намір забезпечити відпочинок дітям [PERSON] [INFO], і [PERSON] [INFO] в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для підвищення рівня їхнього світогляду, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Згідно заяви Служби у справах дітей Теребовлянської РДА від 16 липня 2018 року № 525/01-04, у якій представник просить справу слухати без участі його, оскільки їх явка є не обов'язковою. Додатково інформують про те, що було видано розпорядження голови РДА від 19 березня 2014 року № 95-од «Про участь батька [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON].» а 01 квітня 2014 року рішенням Теребовлянського районного суду встановлено час для побачення батька [PERSON] з його синами, оскільки в сім'ї існує спір щодо виховання дітей після розлучення батьків. Відповідно до змісту п. 1, ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Згідно з статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Однак, відповідач не дає згоди на виїзд дитини за кордон без будь-яких вагомих причин. Також, статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами 1,2 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до змісту Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України. Згідно ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян Українивід 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи вище наведене, право дітей на вільний, тимчасовий виїзд за кордон у супроводі батьків чи одного з них, у тому числі з метою, оздоровлення та відпочинку, на переконання суду, є пріорітетним. Однак, суд вважає що надання дозволу на тимчасові виїзди дитини у супроводі матері на весь час до досягнення [PERSON] 16 -ти років є передчасним. Дитині лише 12 років, а відтак надання дозволу на тимчасовий виїзд на строк з 01 серпня по 31 серпня 2018 року буде достатнім. Також суд вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзди дитини у супроводі матері [PERSON] на строк з 01 серпня по 31 серпня 2018 року буде достатнім. Аналізуючи наведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, надавши дозвіл [PERSON], [INFO], жительці [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER] на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], і [PERSON] [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], за межі України на строк з 01 серпня по 31 серпня 2018 року з дати набрання законної сили рішенням суду. У задоволенні решти вимог позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial