Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на будівлю храму, мотивуючи свої вимоги тим, що він є настоятелем Релігійної громади (парафії) Свято-Покровська Харківської єпархії Української Православної Церкви в с. Рунівщина Зачепилівського району Харківської області. У користуванні зазначеної релігійної громади (парафії) багато років перебуває нежитлова будівля (Свято-Покровський храм), що розташована в [ADDRESS] . Зазначений храм використовується Релігійною громадою Свято-Покровська Харківської єпархії Української Православної Церкви для проведення богослужінь, таїнств, релігійних обрядів, хресних ходів та церемоній. З метою оформлення права власності на вказану будівлю позивач звертався до Реєстраційного відділу Зачепилівської селищної ради Харківської області, але йому було відмовлено у проведенні реєстрації права власності у зв`язку з відсутністю необхідних для цього документів, оскільки храм являється об`єктом самочинного будівництва. Тому позивач просить суд визнати за Релігійною громадою Свято-Покровська Харківської єпархії Української Православної Церкви право власності на нежитлову будівлю (Свято-Покровський храм) літера «А-1», що розташована в [ADDRESS]. В підготовче засідання сторони не з`явилися. Позивач надав суду заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Рунівщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області Ковальова З.І. також надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечувала. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. У користуванні Релігійної громади Свято-Покровська Харківської єпархії Української Православної Церкви перебуває нежитлова будівля (Свято-Покровський храм), що розташована в [ADDRESS]. Рішенням Рунівщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області від 16 квітня 2003 року релігійній громаді Української православної церкви в с. Рунівщина було надано дозвіл на будівництво молитовної споруди каплиці, а в перспективі і церкви в с. Рунівщина Зачепилівського району Харківської області та надано в постійне користування земельну ділянку розміром 0,20 га. Рішенням Рунівщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області № 285 від 26 лютого 2018 року затверджено проект землеустрою щодо відведення Релігійній громаді Свято-Покровського храму Харківської єпархії Української Православної церкви земельної ділянки у постійне користування загальною площею 0,3553 га для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, розташованої по [ADDRESS] . З технічного паспорту виготовленого КП «Зачепилівське БТІ» 07.03.2019 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , знаходиться громадська будівля (церква), яка складається з: коридору площею 6,2 м. кв; кладової площею 4,7 м. кв; алтаря площею 17,2 м. кв; приміщення церкви площею 73,7 м. кв; кладової площею 4,7 м. кв; котельні площею 7,2 м. кв. Згідно із ч.1 ст. 41Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 18 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації": - релігійні організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності; - у власності релігійних організацій можуть бути будівлі, предмети культу, об`єкти виробничого, соціального і добродійного призначення, транспорт, кошти та інше майно, необхідне для забезпечення їх діяльності; - релігійні організації мають право власності на майно, придбане або створене ними за рахунок власних коштів, пожертвуване громадянами, організаціями або передане державою, а також придбане на інших підставах, передбачених законом; - право власності релігійних організацій охороняється законом. Виходячи із положень ч.ч. 3,5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" №6 від 30.03.2012 р. визначено, що відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво. Відповідно до п.12 цієї постанови, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч.2 ст. 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст. 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або не законність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходить з того, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, так як підтверджуються відповідними доказами. Наведені факти в ході судового розгляду не були оспорені з боку відповідача і позовні вимоги визнаються Рунівщинською сільською радою в повному обсязі, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved