Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 20.10.2015 року, просив стягнути з ТОВ «Яхт Клуб «Одеса-2009» нараховану та виплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01 липня 2012 року по 30.09.2014 року у розмірі 180\~722, 00 гривень та за період з 01.10.2014 року по 21.10.2015 року у розмірі 106\~826, 97 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він приступив до виконання обовязків Директора ТОВ «Яхт Клуб «Одеса-2009» з повним обсягом прав та обовязків, передбачених чинним законодавством України та установчими документами. Приказом ТОВ «Яхт-Клуб «Одеса-2009» № 40 від 30.06.2012 року позивач був переведений з 01 липня 2012 року на посаду головного директора підприємства з посадовим окладом у розмірі 9000, 00 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30.09.2014 року його було поновлено на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Яхт Клуб» Одеса-2009» та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 175\~142, 16 грн. Однак, у період часу з 01.07.2012 року по теперішній час відповідач виплату заробітної плати не здійснив. Представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 09.04.2014 року) у судове засідання 21.10.2015 року зявилась, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що відповідачем не виконується рішення Апеляційного суду Одеської області від 30.09.2014 року в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та до теперішнього часу не виплачена сума у розмірі 180\~722, 00 грн. (за розрахунком загальна стягнена сума заробітку 175\~142, 16 грн. + сума заробітної плати за один місць у порядку негайного виконання у розмірі 5\~580, 00 грн.). Крім того, заробітна плата у період з 01.10.2014 року по 21.10.2015 року також не виплачується, за розрахунком позивача заборгованість по заробітній платі згідно посадового окладу у розмірі 9000, 00 грн. складає 106\~826, 87 грн. (середньоденний заробіток 391, 30 грн. ? 273 дня). Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 26.04.2015 року) у судовому засідання позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Погодився, що заборгованість по заробітній платі існує та до теперішнього часу кошти не виплачені. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та перевіривши наведені в позові доводи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що у жовтні 2012 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю\~\~«Яхт Клуб«Одеса - 2009», третя особа - Одеське міське управління юстиції в особі Відділу Державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2013 року в задоволені позову відмовлено в повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19 березня 2014 року касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30.09.2014 року рішення суду першої інстанції від 04.11.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення. Зі змісту вказаного рішення Апеляційного суду Одеської області вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2012 року [PERSON] був поновлений\~\~на роботі на посаді директора\~\~ТОВ «Яхт Клуб «Одеса - 2009»\~\~з 6 липня 2011 року та стягнуто на його користь заробітна плата за час вимушеного прогулу у сумі 58 953 грн. 08 коп.. На підставі цього ТОВ «Яхт Клуб «Одеса - 2009» було прийнято наказ № 25 від 15.06.2012 року (а.с.3). Наказом ТОВ «Яхт Клуб «Одеса - 2009» № 40 від 30.06.2012 року позивача з 01.07.2012 року переведено на посаду генерального директора підприємства ТОВ «Яхт Клуб «Одеса - 2009» з окладом 9000, 00 грн. (а.с.5) про те, що [PERSON] приступив до виконання своїх обовязків як директора. Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Яхт Клуб «Одеса - 2009» від 27 вересня 2012 року, викладеним в протоколі №26 [PERSON] звільнений з посади директора ТОВ «Яхт Клуб «Одеса - 2009» у зв'язку з неодноразовим, грубим порушенням ним чинного законодавства України. Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Яхт Клуб «Одеса - 2009» від 27 вересня 2012 року, викладеним в протоколі №26/2 [PERSON] вважається усуненим від обов'язків директора товариства. У свою чергу, Апеляційний суд Одеської області у рішенні від 30.09.2014 року дійшов висновку, що звільнення [PERSON] за неодноразове грубе порушення трудових обов'язків суперечить матеріалам справи, ТОВ «Яхт Клуб «Одеса-2009» (відповідач по справі) не надало доказів грубого неодноразового порушення [PERSON] трудових обов'язків і в матеріалах справи такі докази відсутні, не обговорювалися підстави звільнення [PERSON] за\~ст. 41 КЗпП України\~і на загальних зборах\~\~ТОВ «Яхт Клуб «Одеса - 2009», у звязку з чим [PERSON] було поновлено на посаді директора ТОВ «Яхт Клуб«Одеса - 2009», також стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, виходячи з таких розрахунків: 286,18 грн. х 612 днів = 175 142 грн. 16 коп. ( у 2012 році - 82 робочих днів, у 2013 році - 304 робочих дня, у 2014 році - 226 робочих днів). Суд також звертає увагу, що рішенням Господарського суду Одеської області від 02.02.2015 року по справі №5017/2917/2012 року визнано недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Яхт Клуб «Одеса - 2009» від 27 вересня 2012 року, зафіксоване в протоколі №26, та яким [PERSON] звільнений з посади директора ТОВ «Яхт Клуб «Одеса - 2009» у зв'язку з неодноразовим, грубим порушенням ним чинного законодавства України. Таким чином, незаконне звільнення позивача з посади не потребує додатковому доказуванню в силу ст.61 ЦПК України [PERSON] України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначив зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов'язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1,\~3). Складовою цього обов'язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13,\~частини перша,\~друга,\~сьома статті 43 Конституції України). \~Конституційний Суд України в\~Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008\~зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Згідно зі статтею 1\~Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у\~частині першій статті 94 КЗпП України і частині першій статті 1\~Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої\~Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (така правова позиція висловлена у рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року у справі № 1-13/2013). Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З частини 1 статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ч.3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Частина 2 ст. 174 ЦПК України передбачає, що до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Судом встановлено, що відповідач не заперечує існування заборгованості з виплати [PERSON]В заробітної плати на час розгляду справи, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших учасників процесу,у звязку з чим суд приймає визнання позову відповідачем, враховує, що право позивача на отримання заробітної плати гарантується та захищається державою, тому вважає, що вимоги позивача з виплати йому заробітної плати підлягають частковому задоволенню. Відповідно ч.2\~ст. 235 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Суд звертає увагу, що вирішуючи питання про поновлення [PERSON] на роботі, апеляційним судом у відповідності до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України було вирішено також питання в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 175 142 грн. 16 коп., за період з 01.07.2012р. по 30.09.2014р. Тому виплата таких коштів здійснюється вже у порядку виконання рішень суду, тобто у рамках виконавчого провадження, а тому повторний розгляд позовних вимог [PERSON] в цій частині суд вважає безпідставним оскільки спір в цій частині вже був вирішений, тому позовні вимоги про стягнення цих сум у розмірі 175 142 грн. 16 коп. повторному задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача заробітної плати у період з 01.10.2014 року по 21.10.2015 року , то суд враховує наступне. У відповідності до наказу ТОВ «Яхт Клуб «Одеса - 2009» № 40 від 30.06.2012 року позивачу з 01.07.2012 року призначено посадовий оклад 9000, 00 грн. (а.с.5) Судом встановлено, що у період з 01.10.2014 року по 21.10.2015 року кількість робочих днів склала 266 днів (23дня + 20днів + 23дня + 20днів + 20днів + 21день + 21день + 18днів + 20днів + 23дня + 20днів + 22 дня + 15днів). Враховуючи, що посадовий оклад позивача становить 9000, 00 грн., то середньоденний заробіток позивача за жовтень 2014 року становить 391, 30 гривень (9000, 00 грн.?23 робочих дня = 391. 30 грн.). Таким чином, заробітна плата, яка має бути виплачена позивачу за період з 01.10.2014 року по 21.10.2015 року становить 104\~085, 80 грн. (сто чотири тисячі вісімдесят пять гривень 80 копійок) (391,30 грн.? 266 робочих днів = 104085, 80 грн..) які і підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи,

Outcome: partial