Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05 липня 2014 року. Позивачка вважає, що подальше продовження шлюбних відносин із відповідачем неможливе, через відсутнє взаєморозуміння та неможливість продовжувати шлюбне життя у зв`язку з чим фактично шлюбні відносини між ними припинені, з 2018 року вони не проживають разом, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе і суперечить її інтересам. Позивачка в судове засідання не з`явилась в заяві поданій до суду просить розглянути справу без її присутності, оскільки через віддалене місце проживання не має можливості приїжджати до суду та приймати участь в засіданнях, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивачки та її представниці. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце його проведення повідомлений належним чином згідно ст. 12-1 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та ст. 1-1 ЗУ "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції", що підтверджується копіями оголошень про виклик учасника справи від 20.01.2020 року та 11.02.2020 року розміщених на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, заперечень проти позову не надав, тому на підставі ст. 280 ЦПК України, за письмової згоди позивача, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 липня 2014 року, актовий запис № 26. Під час шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про нардження серії [NUMBER] (а.с. 11). Причиною розірвання шлюбу є відсутнє взаєморозуміння та неможливість продовжувати шлюбне життя у зв`язку з чим фактично шлюбні відносини між ними припинені, з 2018 року вони не проживають разом. Примирення і подальше спільне проживання неможливе і суперечить інтересам позивачки. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу та посилаються на те, що шлюб між ними носить формальний характер, подружні відносини припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити її інтересам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Судові витрати, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають відшкодуванню позивачці за рахунок відповідача.

Outcome: approved