Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПрАТ "Аеробуд" про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача у період 01.07.2004 року по 31.10.2016 року включно. При звільненні з нею не був проведений розрахунок у повному обсязі. На момент звільнення заборгованість відповідача перед нею становить: по заробітній платі - 10725, 66 грн., компенсація за невикористану відпустку - 2630, 52 грн. Оскільки відповідач тривалий час не проводить розрахунок, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 10725, 66 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2630, 52 грн. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала на посаді інженера відділу інженерної підготовки будівництва ПрАТ "Аеробуд" з 01.07.2004 року по 31.10.2016 року включно, що підтверджується відповідними наказами та трудовою книжкою. 31.10.2016 року позивачка [PERSON] була звільнена з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні розрахунок з позивачкою у повному обсязі проведений не був, що стало підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачкою [PERSON] по заробітній платі становить 10725, 66 грн. та по компенсації за відпустку у розмірі 2630, 52 грн., яка на момент розгляду справи не були виплачені. Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Нормою ч.1 ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів та заперечень стосовно обставин, викладених у позовній заяві, а тому суд вирішує справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та наданих стороною позивача. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши обставини справи крізь призму наведених правових норм, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved