Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 липня 2008 року між ним та ПАТ «Родовід Банк» було укладено кредитний договір №77.1/АА-01263.08.2 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 17 732,00 (сімнадцять тисяч сімсот тридцять два) доларів США 00 центів для придбання транспортного засобу з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2015 року та зі сплатою процентів за користування кредитом. Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов'язався: починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитним договором у сумі 211,10 доларів США на рахунок, указаний у Кредитному договорі договору, шляхом внесення коштів готівкою чи перерахування їх зі свого поточного рахунку; сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним. 10 грудня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №77.1/АА-01263.08.2-П, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалась солідарно відповідати перед Банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором №77.1/АА-01263.08.2 від 10.07.2008р. [PERSON] та [PERSON] як на момент укладання Кредитного договору та Договору поруки так і на сьогоднішній день перебувають у шлюбі. Таким чином за Договором поруки [PERSON] відповідає за виконання зобов'язань [PERSON] в тому числі майном, що є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач зазначає, що відповідач, в порушення п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов»язків на погіршення становища споживача. Зазначає, що дізнався про порушення свого права після зміни усталеної судової практики щодо подібних правовідносин, а саме після ухвалення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ судового рішення від 22.10.2014р. у цивільній справі № 6-26251 св 14 з аналогічних правовідносин. Крім того, інформацію щодо порушення своїх прав в частині порядку зарахування сплачених коштів, деталі щодо розподілу сплачених коштів банку на конкретні рахунки з відповідним призначенням платежу позивач отримав лише в 2015 році після ознайомлення з матеріалами судової справи в Дарницькому районному суді м. Києва №753/446/15-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, тому вважає причину пропуску строку позовної давності поважною. Просить поновити строк позовної давності та визнати недійсним кредитний договір №77.1/АА-01263.08.2 від 10.07.2008р. укладений між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] та визнати недійсним договір поруки №77.1/АА-01263.08.2-П від 10.12.2008р., укладений між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволені позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено у судовому засіданні 10 липня 2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №77.1/АА-01263.08.2 за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 17 732,00 (сімнадцять тисяч сімсот тридцять два) долари США для купівлі автомобіля та сплати страхових платежів, з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2015 року та зі сплатою процентів за користування кредитом. Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов'язався: починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитним договором у сумі 211,10 доларів США на рахунок, указаний у Кредитному договорі, шляхом внесення коштів готівкою чи перерахування їх зі свого поточного рахунку; сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним.( а.с. 8-11). 10 грудня 2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] було укладено Договір поруки №77.1/АА-01263.08.2-П, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалась солідарно відповідати перед Банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №77.1/АА-01263.08.2 від 10.07.2008р. ( а.с. 30-31). Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) по-датковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу були відомі всі умови кредитного договору, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (мету, для якої споживчий кредит може бути надано (п. 1.2 договору), тіло кредиту, тип та розмір відсоткової ставки (п. 1.1, п. 1.5 договору), строк, на який надається кредит (п. 1.1), порядок нарахування та сплати процентів за кредитом (п. 3.3 договору), що підтверджується його особистим підписом в кредитному договорі та додатках до кредитного договору. Позивач придбав автомобіль за кредитні кошти. Крім того, позивач власноручно підтвердив, що до укладення кредитного договору в письмовій формі повідомлений про всі умови кредитування, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» , про що зазначено ним в кредитному договорі. Слід зазначити, що згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач не був позбавлений права протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Тобто, навіть після підписання договору, умови якого йому були достеменно відомі, він міг скористатись своїм правом і відкликати свою згоду. Але, як встановлено в судовому засіданні, позивач частково сплачував кредит, виконував зобов'язання по поверненню кредиту, тобто визнавав умови договору. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст провочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Отже, зазначені позивачем обставини не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Позивач знав про умови кредитування, частково погашав кредит. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Оскільки підстави для визнання кредитного договору відсутні, то підстав для визнання договору поруки недійсним також немає. Крім того, позивачем пропущено строки позовної давності звернення до суду. Так, кредитний договір був укладений та підписаний сторонами 10.07.2008 року, а в суд із позовом позивач звернувся 28.04.2015 року. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 367 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач подав заяву та просить застосувати строки позовної давності. Посилання позивача на те, що про порушення свого права він дізнався після зміни усталеної судової практики щодо подібних правовідносин, а саме після ухвалення рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2014 року не заслуговує на увагу та не може бути підставою для поновлення строків позовної давності. Враховуючи викладене, суд відмовляє позивачу в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності звернення до суду.

Outcome: dismissed