Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду з позовом до Української міської ради, [PERSON], [PERSON], третя особа Управління Держземагенства в Обухівському районі про визнання права власності, в якому просив визнати за ним право власності на 2/3 частини земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та буд. 56, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та визнати нечинним та скасувати рішення виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області № 234 від 04.08.2000 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки громадянину [PERSON]». Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що 07.05.1983 року його мати [PERSON] отримала спадкове майно на 2/3 частини житлового будинку № 54 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Обухівською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер [NUMBER], та зареєстрованого в Обухівському бюро технічної інвентаризації Київської області 30.08.2002 року за № 38. Позивач на підставі заповіту, посвідченого 05.07.1990 року Обухівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 5034, успадкувала 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. 04.08.2000 року рішенням виконавчого комітету Української міської ради надано дозвіл [PERSON] на підготовку документів для одержання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, на якій знаходиться буд. [ADDRESS], загальною площею 0,18 га. Після смерті [PERSON] 1/3 частина оспорюваної земельної ділянки належить на праві приватної власності [PERSON], а 2/3 частини у приватній власності [PERSON] Зважаючи на зазначене, позивач просить визнати за ним права власності на 2/3 частини земельної ділянки та визнати нечинним та скасувати рішення виконавчого комітету Української міської ради, оскільки до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Представник відповідача Української міської ради Шевель С.М. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, з тих підстав, що у позивачки відсутнє право власності на будинок №54, та наголосив на пропущені позивачем строки позовної давності, адже рішення виконавчого комітету Української міської ради було прийняте 04.08.2000 року, в зв»язку з чим просив відмовити в задоволенні позову на підставі пропуску строків позовної давності. Відповідачі [PERSON], та [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, вказавши, що будинок який належить позивачу перебуває в аварійному стані, і що позивач належним чином не оформила свої документи та не зверталась про надання їй земельної ділянки для обслуговування своєї частини будинку. Представник третьої особи Управління Держземагенства в Обухівському районі в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. 07.05.1983 року [PERSON] отримала спадкове майно на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Обухівською державною нотаріальною конторою, реєстраційний [NUMBER], та зареєстрованого в Обухівському бюро технічної інвентаризації Київської області 30.08.2002 року за № 38, а 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримав [PERSON]. [INFO] [PERSON], померла. 04.08.2000 року рішенням виконавчого комітету Української міської ради № 234 було передано [PERSON] в приватну власність земельну ділянку орієнтовною площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0835 га для ведення підсобного господарства в [ADDRESS]. 04.08.2005 року [PERSON] отримав два державні акти на право власності на землю, а саме на земельну ділянку площею 0,082 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], та на земельну ділянку розміром 0,100 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER] [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцями майна якого були його діти [PERSON], та [PERSON]. 21.03.2008 року [PERSON], після смерті [PERSON], отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ВКІ № 261990 на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS], зареєстрованого в реєстрі за № 2-737. 17.02.2007 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частини земельної ділянки розміром 0,082 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], яка належала [PERSON]. 17.02.2007 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частини земельної ділянки розміром 0,100 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка належала [PERSON]. 17.02.2007 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/9 частини жилого будинку без конкретного користування, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON] на підставі договору дарування від 15.11.2000 року. 17.02.2007 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини жилого будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що належав [PERSON]. 17.02.2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності за законом на 2/3 частини земельної ділянки розміром 0,82 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], яка належала [PERSON]. 17.02.2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини земельної ділянки розміром 0,100 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка належала [PERSON]. 17.02.2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/9 частини жилого будинку без конкретного користування, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON] на підставі договору дарування від 15.11.2000 року. 17.02.2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини жилого будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що належав [PERSON]. 27.03.2008 року [PERSON] та [PERSON] отримали державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0821 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100096. 27.03.2008 року [PERSON] та [PERSON] отримали державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0999 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833100095. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Положеннями ч.ч.1.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 15 ЦК України передбачено виникнення права особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі змістом статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 66 ЗУ «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Згідно із ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» зазначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 18 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви право володільця (фізичної або юридичної особи та ін..). У зв'язку з тим, що спадкоємцею померлої, що прийняли спадщину, вважаються правонаступниками спадкодавця, то до складу спадщини входить і обов'язок зареєструвати право власності померлого на нерухомість, що входить до складу спадкового майна. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, як вбачається зі змісту ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, за часом виникнення спірних правовідносин, і як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 16.04.2004 року № 7" Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі і споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31 грудня 2001 року, право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угоди, а право користування - на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем або набувачем. Якщо договором про відчуження жилого будинку, будівлі, споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування. Судом встановлено, що позивач своє право на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS], у передбаченому законом порядку не зареєстрував, та відповідно не набув право власності на 2/3 частини житлового будинку, крім того позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того що у його матері перебувала у власності чи у користуванні спірна земельна ділянка. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню і їй слід відмовити в задоволенні позову, в зв"язку з його недоведеністю, підстав для відмови в задоволенні позову в зв"язку з пропуском строків позовної давності, суд не знаходить. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed