Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить суд визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 30.03.2000 р. квартира [ADDRESS] була передана у приватну власність у рівних частинах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON]. Зазначає, що [INFO]. [PERSON] померла, а 23.05.2008р. він придбав по договору купівлі-продажу у [PERSON] [PERSON], [PERSON] 3/5 частини квартири. З моменту смерті і по даний час, він оплачує в повному обсязі житлово-комунальні послуги, в т.ч. за 1/5 частину квартири покійної [PERSON], фактично відкрито володіє квартирою, проживає в ній. Посилаючись на ст. 344 ЦК України, просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві та дали аналогічні пояснення. Представник відповідача Ісмаілов С.Н., який діє на підставі довіреності від 13.01.2014р. своєю завою просить справу розглянути у його відсутності, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду (а.с. 99). Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що у спірній квартирі вони з позивачем та його жінкою і померлою [PERSON] проживали однією сім'єю. Після приватизації квартири на кожного було розподілено по 1/5 частини квартири. Після смерті у 2002 році [PERSON] у квартирі по теперішній час проживає сім'я позивача. Вони продали у 2008 році свої частки йому, що було оформлено нотаріально, якихось претензій до позивача не мають і не заперечували проти задоволення позову. Заслухавши думку учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Як вбачається із довідки ВАТ "Укрцинк" від 03.04.2008р. №18-21/6 квартира [ADDRESS] при приватизації була розподілена в рівних долях між членами сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] (а.с. 24). 23 травня 2008 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Сівяковою Г.П. та зареєстровано в реєстрі за №3-743 (а.с. 15). Відповідно до п. 1.1. цього договору продавці зобов'язуються передати, а покупець зобов'язується прийняти 3/5 частини квартири і сплатити за неї грошову суму. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 319120111 від 09.06.2008р. виданим Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації стверджується, що право власності позивача на 3/5 частини квартири [ADDRESS] зареєстровано в державному реєстрі речових прав (а.с. 19). Матеріалами справи також стверджується, що співвласник спірної квартири з розміром частки 1/5 [PERSON], померла [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про її смерть від [INFO]. серії [NUMBER] (а.с. 17). Факт прийняття спадщини після її смерті судом не встановлено. Не здобуто також доказів того, що спадкове майно [PERSON] було визнано відумерлим в порядку, встановленому законом. Судом на підставі показів свідків [PERSON], [PERSON] встановлено, що позивач весь час проживає та користується квартирою квартири [ADDRESS]. З наданих суду доказів також видно, що позивач несе затрати на утримання спірної квартири. Так, це зокрема підтверджується договором про реструктуризацію боргу за житлово-комунальні послуги від 05.12.2003р. (а.с. 20), договором про реструктуризацію боргу за житлово-комунальні послуги від 11.10.2004р. (а.с. 21), договором про реструктуризацію боргу за житлово-комунальні послуги від 27.11.2003р. (а.с. 22), квитанція про оплату послуг за газ, холодну воду, опалення, електроенергію, вивіз сміття, квартплату (а.с. 26-92). Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частина 4 цієї статті визначає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вказано, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Зважаючи на те, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2014 року, то застосування його положень про набувальну давність є можливим починаючи з 01 січня 2011 року. Як роз'яснено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Таким чином, у судовому засіданні з'ясовано, що позивач фактично більш 10 років добросовісно та відкрито володіє спірною квартирою, 4/5 квартири він придбав на законних підставах, а спірна 1/5 квартири, на яку претендує позивач, раніше належала померлій [PERSON], яка була родичкою. Доказів того, що хтось із інших родичів померлої на спірну частку квартири претендував, у суду не має, напроти, свідки, як члени сім'ї померлої, у судовому засіданні, просили позов задовольнити. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів 1/5 частиною спірної квартири, таке майно є чужим для нього, з моменту смерті власника ([INFO].) і по даний час продовжує відкрито, безперервно володіти спірним майном, що становить строк більше десяти років, а тому існують всі визначені законом підстави для визнання за ним права власності в порядку ст. 344 ЦК України за набувальною давністю.

Outcome: approved