Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.03.2016 року між ВСК « Злагода » та відповідачем було укладено договір № 9 про надання поворотної фінансової допомоги - суми коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення, за умовами якої [PERSON] отримав 31000 грн. та мав їх повернути 15.03.2018 року. У визначений договором строк , а саме до 15.03.2018 року відповідач грошові кошти не повернув, а повернув їх 20.11.2020 року, тобто повернув із запізненням у 2 роки 8 місяців. Вказав, що на адресу відповідача направлялася претензія щодо сплати нарахованих санкцій за неналежне виконання грошових зобов`язань, але у відповідь отримав відмову. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання поворотної допомоги, прохає суд стягнути з нього за період прострочення, а саме з 15.03.2018 року по 20.11.2020 року пеню в розмірі 23693,44 грн. за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, підстави нарахування та стягнення якої визначені ЗУ « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань », інфляційні нарахування в розмірі 4978,27 грн. та 3 % річних в розмірі 2499,82 грн. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 15.03.2021 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Від представника відповідача - адвоката Хворост Д.М. до суду надійшов відзив на позов, в якому вона проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що в жодній із направлених на адресу відповідача претензіях та листах позивач не вимагав сплатити суми, які прохає стягнути в позові. Вважає невірним включення до періоду розрахунку дати 20.11.2020 року, оскільки саме цього дня кошти були повернуті. Також зазначила, що згідно « Прикінцевих та перехідних положень » ЗУ « Про споживче кредитування » на період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України, з метою запобігання корона вірусної інфекції, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення грошових зобов`язань, в тому числі від сплати неустойки ( штрафу та пені ). Зазначила, що за своєю правовою природою договір фінансової поворотної допомоги є договором позики та під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики, а тому вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню. Вказала, що ЗУ « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань » не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки відповідач не є суб`єктом правовідносин, які регулює вказаний закон. Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що у відзиві на позов відсутні факти, докази чи інші законні підстави , які б могли спростувати або поставити під сумнів обґрунтованість заявлених позовних вимог, прохає позов задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позиція відповідача залишається незмінною, такою, як викладена у відзиві, в задоволенні позову прохає відмовити. В підготовчому судовому засіданні представник позивача позов підтримала та прохала задовольнити із наведених у ньому підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позов. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06.09.2021 року підготовче засідання по справі закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Від представника позивача Власенко Н.О. до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та прохає задовольнити. Представник відповідача [PERSON] також в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову заперечує, як і заперечує проти стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. В той же час прохає з позивача на користь відповідача стягнути понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 9100 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Згідно статей 12, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.03.2016 року між виробничим сільськогосподарським кооперативом «Злагода» та [PERSON] укладено договір №9 про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором ( а.с. 14-15 ). Відповідно до розділу 2 договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 31000,00 грн. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плат за користування грошовими коштами не стягується. Видача поворотної фінансової допомоги здійснюється шляхом видачі через касу позикодавця в розмірі 31000,00 грн. Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 15.03.2018 року. Повернення грошових коштів проводиться шляхом внесення грошових коштів позичальником в касу позикодавця або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позикодавця (розділ 3 договору). Згідно розділу 4 цього договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором відповідно до чинного законодавства України . 15.03.2016 р. [PERSON] на підставі договору №9 від 15.06.2016 р. одержав 31000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером за підписом одержувача та касира ВСК «Злагода» [PERSON] ( а.с. 22 ). 06.11.2020 ВСК «Злагода» надіслано відповідачу претензію №148 по договору №9 про надання повторної фінансової допомоги, якою вимагають перерахувати грошові кошти в розмірі 31000,00 грн. повернення поворотної фінансової допомоги за договором №9 від 15.03.2016 на р/р № [NUMBER] в ПАТ Альфа Банк м. Київ або внести до каси ВСК «Злагода» (38712, Полтавська область, Полтавський район, с.Пальчиківка, вул.Центральна,6) в 10 денний термін з моменту отримання претензії ( а.с. 24 ). 20.11.2020 року відповідачем грошові кошти в розмірі 31000 грн. повернуті позивачеві, що підтверджується платіжним дорученням № @2PL257863 ( а.с. 23 ). 14.12.2020 ВСК «Злагода» надіслано відповідачу претензію №190 щодо сплати штрафних санкцій по договору №9 про надання повторної фінансової допомоги в розмірі 25964,57 грн. в 10-денний термін, з моменту отримання даної претензії ( а.с. 25). 31.12.2020 [PERSON] надіслав ВСК «Злагода» відповідь на претензію від 14.12.2020 за вих. №190, у якій відмовився сплачувати пеню, яка нарахована поза строками позовної давності, також відмовився сплачувати відсотки за користування позикою з підстав, що за умовами договору позика є безвідсотковою ( а.с. 72-74 ). Листом ВСК «Злагода» №18 від 08.02.2021 [PERSON] повторно доведено до відома необхідність сплати штрафних санкцій по договору №9 про надання повторної фінансової допомоги з підстав неналежного виконання зобов`язання та що у разі його невиконання буде змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою ( а.с. 75 ). Договір про надання поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики. Відповідно до частини першої статті 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною першою статті 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пункт 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. З аналізу вище наведених норм випливає, що поняття «позики» та «кредиту» не тотожні, відповідно договір кредиту та договір позики є різними за своєю суттю. Пунктом 4 Розділу 4 Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором відповідно до чинного законодавства України. Позивач вказує, що договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Проте з такими доводами не можна погодитися з наступних підстав. Відповідно до преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Згідно рішення Конституційного суду України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 (справа № 1-12/2013), на підставі правової оцінки матеріалів справи та аналізу вказаного законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що визначення в Законі певного переліку суб`єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб`єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Враховуючи вищезазначене, посилання представника позивача на п.6 Розділ IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» про звільнення відповідача від обов`язку сплачувати неустойку та інші платежі суд не приймає до уваги оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. При цьому суд враховує, що договір № 9 про надання поворотної фінансової допомоги від 15.03.2016 року не містить умов нарахування пені за неналежне виконання зобов`язання, а також додатків, як його невід`ємних складових, узгоджених із позичальником. Відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача пені нарахованої за прострочення виконання умов Договору на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не підлягають задоволенню в повному обсязі. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3 % річних підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Положення ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачають, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом . Як вбачається з матеріалів справи, грошове зобов`язання, порушене відповідачем за період з 15.03.2018 року ( оскільки умовами договору передбачалося повернення коштів у строк до 15.03.2018 року ) по 20.11.2020 року ( день фактичного повернення коштів ). Порядок розрахунку інфляційних витрат передбачений Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003 року. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 20.11.2020 року по справі № 910/13071/19 вбачається, методика розрахунку інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України, з урахуванням листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" №62-97р від 03.04.1997, передбачає такий математичний підхід округлення: якщо час прострочення у неповному місяці більше півмісяця, це дорівнює 1 (одному) місяцю, якщо менше - дорівнює 0, та індекс інфляції за такий неповний місяць не враховується у розрахунках інфляційних втрат. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що індекс інфляції за березень 2018 року не повинен враховуватися у розрахунку інфляційних втрат. Загальний відсоток інфляції розраховується відповідно до листа Верховного Суду України №62-97 р. від 03.07.1997 р., шляхом множення усіх показників інфляції за період з квітня 2018 року по листопад 2020 року включно: 100,8%*100%*100%*99,3%*100%*101,9%*101,7%*101,4%*100,8*101*100,5*100,9*101*100,7*99,5*99,4*99,7*100,7*100,7*100,1*99,80*100,2*99,7*100,8*100,8*100,3*100,2*99,4*99,8*100,5*101*101,3 =1,14796181 Суму інфляції розраховуємо за формулою: (сума основного боргу* процент інфляції) - сума основного боргу (31000*1,14796181%) - 31000= 4586,82 грн. Тож інфляційні нарахування на суму прострочених грошових зобов`язань становлять 4586,82 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем рахується заборгованість відповідача за прострочення грошових зобов`язань відповідно до договору поворотної фінансової допомоги від 15.03.2016 року за період з 15.03.2018 р. по 20.11.2020 р. та за цей період становить 2499,82 грн., виходячи з того, що кількість прострочених днів виконання зобов`язання становить 982 календарних дні. Проте з таким розрахунком днів заборгованості суд не погоджується, оскільки в нього включена дата 15.03.2018 р. ( останній день повернення поворотної фінансової допомоги згідно договору ) та 20.11.2020 р. ( день фактичного повернення позивачеві коштів ), а відтак ці дні не повинні включатися до строку прострочення. Таким чином , кількість днів прострочення за період з 16.03.2018 року по 19.11. 2020 року становить 980 днів. Розрахунок 3 % річних від простроченої суми здійснюється наступним чином: відсоткова ставка розраховується так : 3,0% / 365 днів ( рік ) = 0,0082 % за день. Тому маємо : 31000 грн. ( сума боргу) * 0,0082 % * 980 ( днів прострочення ) = 2491,16 грн. Отже, 3 % річних від суми простроченого грошового зобов`язання складають 2491,16 грн. Таким чином, загальна сума інфляційних нарахувань та 3 % річних складає: 4586,82 грн. + 2491,16 грн. = 7077,98 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд приймає до уваги наступне. Згідно частин1та 3статті 133ЦПК України,судові витрати складаються із судового збору та витрат,пов`язаних з розглядом справи. До витрат,пов`язаних з розглядом справи,належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.2, 3 ст.137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг за виконання робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Витрати сторін на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами та співмірні із складністю справи . Підстав для зменшення судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, як і підстав для відмови в їх стягненні, згідно клопотання представника відповідача, суд не вбачає. Таким чином, оскільки позов задоволено на 22,71 %, відповідно з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 515,52 грн. ( 2270 грн. * 22,71 % / 100 % ) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2838,75 грн. ( 12500 грн. * 22,71 % / 100 % ), а всього 3354,27 грн. Одночасно, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу пропорційно позовним вимогам в задоволенні яких відмовлено ( 77,29 % ), а саме в сумі 7033,39 грн. ) ( 9100 грн. * 77,29 % /100 % ). На підставі викладеного та

Outcome: partial