Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Форпост-Оберіг» і просить винести рішення, яким стягнути на його користь: компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за 2013-2014 роки в сумі 1780,70 грн.; невиплачену заробітну плату у нічний час за період з 04.02.2013 року по 29.08.2014 року в сумі 2203,40 грн.; невиплачену заробітну плату за надурочну роботу за період з 04.02.2013 року по 29.08.2014 року в сумі 18550,80 грн.; компенсацію втрати заробітку у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 5074,00 грн.; заподіяну моральну шкоду в сумі 20000,00 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 04.02.2013 року по 29.08.2014 року він працював охоронцем в ТОВ «Форпост-Оберіг». За вказаний час його роботи та при звільненні з роботи, відповідач недноразово грубо порушив щодо нього норми трудового законодавства, передбачені ст. КЗпП України, а саме не виплатив компенсації за ненадання щорічної відпустки, роботу в нічний час, роботу в надурочний час, за порушення норм оплати праці та за втрату частини зарплати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Так, всупереч ст.83 КЗпПУ, при звільненні, йому не виплатили компенсацію за не використані щорічні відпустки за 2013 та 2014 роки, розмір якої, відповідно до проведенного ним розрахунку, становить 1780,70 грн. Відповідно до ст.ст.54,108 КЗпПУ нічним часом вважається час з 22.00 до 06.00 години і оплачується він у підвищеному розмірі, встановленому регіональними угодами та колективним договором, але не нижче 20% тарифної ставки або окладу за кожну годину роботи в нічний час, однак відповідач вказані вимоги закону щодо нього порушив, не проводячи оплату за його роботу в нічний час за весь період роботи. Відповідно до проведенного ним розрахунку за період роботи з 04.02.2013 по 29.08.2014 року, відповідач повинен виплатити йому за роботу в нічний час 2203,40 грн. Також, всупереч вимогам ст.ст.50,62,106 КЗпПУ, за надурочну роботу, тобто роботу понад встановлену тривалість робочого дня, яка не може перевищувати 40 годин на тиждень, оплату якої передбачено в подвійному розмірі годинної ставки за погодинною системою оплати праці, відповідач, у встановленому законом порядку, не оплачував. Відповідно до проведенного розрахунку, за період роботи з 04.02.2013 по 29.08.2014 року, відповідач повинен виплатити йому за надурочну роботу 18550,80 грн. Також відповідачем не було проведено з ним повний розрахунок при звільненні, тож, на підставі ст.ст.116,117 КЗпПУ, повинен виплатити йому за 86 днів затримки розрахунку при звільненні 5074,00 грн. Грубе порушення відповідачем його трудових прав і норм діючого трудового законодавства, призвело до моральних страждань і переживань, внаслідок чого погіршився стан його здоров'я, він був змушений приймати додаткові зусилля для організації свого життя, зокрема шукати додаткові кошти на погашення комунальних платежів, придбання ліків, продуктів та одежі, тож, на підставі ст.237-1 КЗпПУ, просить стягнути з відповідача, в рахунок заподіяної моральної шкоди, 20000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справу за його відсутності та просив задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв'язку з чим, згідно з ухвалою Знам'янського міськрайонного суду від 22.01.2015 року розгляд цивільної справи проводився заочно. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, оголосивши заяву представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи: трудову книжку (а.с.26), індивідуальні відомості про застраховану особу (а.с.8-9), розрахунок погодинної оплати праці (а.с.13), розрахунок заборгованості за надурочну роботу (а.с.10), розрахунок заборгованості за роботу в нічний час (а.с.11), розрахунок компенсації за невикористані відпустки (а.с.12), розрахунок компенсації середнього заробітку за час затримки виплати зарплати і належних сум (а.с.14), графіки обліку робочого часу за грудень 2013 року-січень 2014 року (а.с.15) та січень-лютий 2014 року (а.с.16), вважає, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ст.6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, з урахуванням наданого розрахунку, компенсацію за невикористану відпустку за 38 діб, за період з 04.02.2013 по 29.08.2014 року, в сумі 1780,70 грн. Відповідно до ст.54 КЗпП України - нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку. При роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Це правило не поширюється на працівників, для яких уже передбачено скорочення робочого часу (пункт 2 частини першої і частина третя статті 51). Тривалість нічної роботи зрівнюється з денною в тих випадках, коли це необхідно за умовами виробництва, зокрема у безперервних виробництвах, а також на змінних роботах при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем. Робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за роботу в нічний час, з урахуванням наданого розрахунку, за період з 04.02.2013 по 29.08.2014 року, 2203,40 грн. Відповідно до ст.ст. 62,65 КЗпП України - надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня. Надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що тривалість робочого часу позивача у період з 04.02.2013 по 29.08.2014 року перевищувала нормальне число робочих годин, що передбачає наявність права у позивача на оплату надурочних годин роботи, у подвійному розмірі, згідно ст.106 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень п. 16 Пленуму Верховного Суду України № 13, від 24 грудня 1999 року, при вирішенні спорів про оплату роботи в надурочний час судам слід мати на увазі, що передбачене ч.4 ст.106 КЗпП положення про заборону компенсації надурочних робіт шляхом надання відгулу поширюється і на випадки їх виконання у святкові, неробочі та вихідні дні. В разі проведення таких робіт за розпорядженням або з відома роботодавця години роботи понад нормальну тривалість робочого дня, а в разі підсумованого обліку робочого часу - понад установлений робочий час в обліковому періоді оплачуються при погодинній системі оплати праці - у подвійному розмірі годинної ставки. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за роботу в надурочний час, з урахуванням наданого розрахунку, за період з 04.02.2013 по 29.08.2014 року, в сумі 18550,80 грн. Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в розрахованій ним сумі 5074,00 грн. підлягають задоволенню. Також, суд знаходить підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди, однак я меншому розмірі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати (розрахунку при звільненні) призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків позивача та необхідності прикладення додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає достатнім стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial