Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовомі вказав, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору даруваня, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 27 квітня 2011 року та зареєстрованого в реєстрі за №406. В цьому будинку з 2011 року зареєстрований відповідач по справі, який є братом позивача. Однак з 2011 року відповідач в будинку позивача не проживав, виїхав до іншого міста на спотійне проживання, при цьому не знявшись з реєстрації. На даний час відповідач ігнорує прохання позивача добровільно знятися з реєстраційного обліку, змінив номер телефону. Позивач в позовній заяві просив визнати відповідача таким, що втратив право користування цим будинком. Позивач в судове засідання не з'явився. Надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі. Не заперечував щодо винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання. Відповідач ні в попереднє, ні в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання. Суд відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Відповідно до копії договору дарування від 27 квітня 2011 року позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] (а.с.7). Своє право власності на це нерухоме майно позивач зареєстрував 10 травня 2011 року (а.с.8). Відповідно до копії домової книги з 09 березня 2011 року відповідач значиться зареєстрованим [ADDRESS] (а.с.9-11). Згідно з довідкою квартального комітету "Заріччя" №514 від 04 вересня 2016 року, відповідач значиться зареєстрованим [ADDRESS], однак з 09 березня 2011 року не проживає в ньому (а.с.12). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що позивач є власником спірного житлового будинку, реєстрація відповідача в ньому перешкоджає реалізації права власності та розпорядження ним, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням . На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі 551,20 грн. судового збору підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved