Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, які розташовані в [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вищевказане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і належало його покійним батькам - [PERSON] та [PERSON], однак, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належне батькам домоволодіння, позивач, як єдиний спадкоємець, не може оформити спадщину, що позбавляє його можливості в повній мірі реалізувати свої права на успадковану ним нерухомість, тому за захистом своїх прав він змушений звернутися до суду. Сторони в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; представник відповідача заперечень проти позову не має. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що господарство, яке розташоване в [ADDRESS] має статус "колгоспного двору" і станом на 15.04.1991 року його членами були - [PERSON] (голова двору) та [PERSON] (а.с.7, 11,38). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно із Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію ЗУ «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність колгоспного двору, домоволодіння в [ADDRESS], на праві власності належало в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] Проте, у власників відсутні правовстановлюючі документи на належні їм частини домоволодіння, оскільки на момент його зведення реєстрація будинку у сільській місцевості не вимагалася. Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року (а.с.41). Згідно з довідками, виданими виконавчим комітетом Григорівської сільської ради від 04.05.2017 року № 224 та від 20.07.2017 року № 03-07/291, [PERSON] до дня смерті була зареєстрована та проживала разом з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.12,37). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 19.07.2017 року №1780/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита 04.12.2007 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини та заявою [PERSON] про відмову у прийнятті спадщини; у справі наявний заповіт на все майно на ім»я [PERSON], якому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (а.с.31,32). Батько [PERSON] - [PERSON] помер 10.01.2017 року і на момент смерті один був зареєстрований у спірному домоволодінні (а.с.5,13,36). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 19.07.2017 року №1783/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита 21.04.2017 року за заявами [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини; у справі наявні заповіти на все майно на ім»я [PERSON] та на земельну частку (пай) на ім»я [PERSON]; свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.33,34). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість. Таким чином, після смерті своїх батьків [PERSON] успадкував житловий будинок та господарські будівлі, розташовані в [ADDRESS]. Проте наразі [PERSON] не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на вищевказану спадщину та належним чином зареєструвати своє право власності на успадковану нерухомість, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності спадкодавців на належне їм майно (а.с.15). Згідно з повідомленням КП «Прилуцьке МБТІ» від 23.09.2015 року, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], не зареєстровано (а.с.9). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна, відомості про об»єкт нерухомості, розташований в [ADDRESS], у вказаних реєстрах відсутні (а.с.40). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті своїх батьків і у встановленому законом порядку прийняв спадщину, в померлих спадкодавців відсутні правовстановлюючі документи на належний їм будинок з господарськими будівлями, які розташовані в [ADDRESS], що перешкоджає [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове нерухоме майно у нотаріуса, тому суд вважає за можливе даний позов задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved