Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області про надання дозволу на тичасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у шлюбі з 08.08.2006 року по 01.06.2012 року. Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу постійно проживає з позивачкою на тимчасово окупованій території Криму, куди позивачка з сином переїхали тимчасово проживати ще до анексії Криму. Вказує, що син навчається в загальноосвітній школі в м. Ялта. Однак, вони часто приїзджають в м. Кіровоград. До певного часу позивачка з сином могли вільно виїзджати та в»їзджати в АРК без згоди відповідача, однак, з серпня 2014 року на кордоні вимагають дозвіл батька на виїзд дитини за межі України. Зазначає, що відповідач вже більше трьох років не спілкується з сином, та жодним чином не турбується про його фізичний, духовний та моральний розвиток та в добровільному порядку не надав нотаріальної згоди на виготовлення проїзних документів та на виїзд дитини за кордон у супроводі матері. Такі відмови відповідача порушують права дитини, в зв'язку з чим, позивач просить надати дозвіл на вивезення дитини за кордон без згоди батька та на надання дозволу на оформлення документу. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду письмову заяву з проханям розглянути справу без участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки та поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не з"явився. Подав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. В зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та, відповідно до ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 08 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Помічнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, який було розірвано рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01.06.2012 року (а.с.6). Як вбачається зі Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 08 серпня 2006 року, у сторін є спільна дитина - малолітній син [PERSON], [INFO] (а.с.7). Син проживає з позивачкою, батько участі у вихованні дитини не приймає, з сином не спілкується, зокрема, доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу україни, визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи позивачка разом з сином тимчасово проживає в м. Ялта, син навчається в 3-в класі Ялтинському навчально-виховному комплексі №1 «Школа-колегіум» (а.с.10). Позивачка часто приїзджає до м .Кіровограда. Разом з тим, через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача, позивач позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за межі АР Криму та в АР Крим. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. З наведеного вбачається, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до наведеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що позов є обгрунтованим і законним, в зв"язку з чим підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved