Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач у грудні 2016 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Фірмою «Т.М.М.»- ТОВ (позикодавцем) та гр. [PERSON] (позичальником) був укладений Договір позики від 12.05.05 року, згідно якого позичальник 06 жовтня 2006 року отримав позику в розмірі 1 698 900 (один мільйон шістсот дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот) грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №001670 від 06.10.2006 року. Позивач зазначає, що Апеляційним судом м. Києва 09 липня 2014 року було прийнято рішення по справі №22-ц/796/8360/2014 за позовом Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до [PERSON] про стягнення коштів, - яким позовні вимоги позивача було задоволено частково, - та прийнято рішення щодо стягнення з відповідача 1 896 102,40 грн. позики та штрафних санкцій, та суми судового збору у розмірі 1700,00 грн., та 120,00 грн. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-31387 св 14 від 29.04.15р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 20014 року в частині стягнення інфляційних і трьох процентів річних від простроченої суми скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд. Рішення Апеляційного суду в частині стягнення основної суми боргу - 1 532 136,90 грн. залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2016 р. по справі №22- ц/796/8360/2014 було роз`яснено рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2014 року. Таким чином на момент подачі цього позову заборгованість по поверненню позики становить 1 532 136,90 грн. Позивач зазначає, у зв`язку з тим, що з дати прийняття рішення Апеляційним судом м. Києва від 09 липня 2014 року, яке набрало законної сили, [PERSON] не сплатив суму боргу Фірмі "Т.М.М." - ТОВ до моменту подання цього позову, позивач нарахував інфляційні витрати та 3 % річних за період з 9 липня 2014 року по 19 грудня 2016 року який складає 29 місяців (895 календарних дні). Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача суму індексу інфляції в розмірі 1 204 582 ,52 грн., 3 % річних в розмірі 112 706,51 грн. Всього: 112 706,51+1 204 582,52 грн. = 1 317 289 грн. 30.01.2017 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (том 1 а.с. 19). 08.02.2018 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху (том 1 а.с. 40-41). 12.03.2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (том 1 а.с. 52). 03.07.2018 року ухвалою суду справу №759/17758/16-ц об`днано зі справою №759/2087/18 (том 1 а.с. 59-60). 29.08.2018 року заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва позов фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю задоволено та стягнуто з відповідача 3% річних у розмірі 112 706,51 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 204 582 грн. 52 коп. за період 09.07.2014 року по 18.12.2016 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 19 759,40 грн. (том 1 а.с. 72-74). 26.05.2020 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду (том 1 а.с. 94-99). 17.09.2020 року ухвалою суду заочне рішення від 29.08.2018 року скасовано, призначено справу до розгляду (том 1 а.с. 128-129). Згідно розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2020 року справу направлено на повторний автоматизований розподіл у зв`язку з відстороненням судді Величко Т.О. від здійснення правосуддя (том 1 а.с. 164). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2020 р. визначено головуючого суддю Шум Л.М. (том 1 а.с. 165). 12.10.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (том 1 а.с. 166-167). 10.11.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому останній зазначає, що він не отримував грошові кошти за договором позики, а також, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено застосування ст. 625 ЦК України (том 2 а.с. 2-5). 03.02.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання відповідача та витребувано від позивача оригінал видаткового касового ордеру №001670 від 06.10.2006 року; оригінал договору займу від 12/05/2006 року (том 2 а.с. 57). 23.03.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (том 2 а.с. 78). Судове засідання у справі було призначено на 09.06.2021 року, відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.86) однак до суду не з`явився, подав заяву про перенесення судового засідання. Суд вважає за можливе визнати його неявку без поважних причин, оскільки доказів поважності причини неявки до суду, відповідачем не надано. В судовому засіданні представник позивача фірма «Т.М.М.» - Магратій Я.В. позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та фірма «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю укладено договір позики від 12.05.2005 року в розмірі 1 698 900 грн. зі строком повернення до 31.05.2020 року (том 1 а.с. 6). Судом встановлено, що згідно видаткового касового ордеру №001670 [PERSON] отримав 1 698 900 грн. (том 1 а.с. 7). Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2014 року по справі №22-ц/796/8360/2014 за позовом Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до [PERSON] про стягнення коштів, апеляційну скаргу представника ТОВ Фірма «Т.М.М.» задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2013 року скасовано та постановлено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з відповідача 1 896 102,40 грн. Стягнуто судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та 120,00 грн. (том 1 а.с. 8-11). Судом встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення апеляційного суду м. Києва від 09.07.2014 в частині стягнення інфляційних і трьох процентів річних від простроченої суми скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 1 а.с. 12-14). Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2016 р. по справі №22- ц/796/8360/2014 було роз`яснено рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2014 року. Таким чином на момент подачі цього позову заборгованість по поверненню позики становить 1 532 136,90 грн. Представник позивача зазначив, що отже з дати прийняття рішення Апеляційним судом м. Києва від 09 липня 2014 року, яке набрало законної сили, [PERSON] не сплатив суму боргу Фірмі "Т.М.М." - ТОВ до моменту подання цього позову, у зв`язку з чим, позивач нарахував інфляційні витрати та 3 % річних. Період з 9 липня 2014 року по 19 грудня 2016 року складає 29 місяців (895 календарних дні). Таким чином, стягненню підлягає сума індексу інфляції в розмірі 1 204 582 ,52 грн. Всього: 112 706,51+1 204 582,52 грн. = 1 317 289 грн. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду (ч. 3 ст. 129 Конституції України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Аналогічний правовий висновок щодо застосування ст. 625 ЦК України викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року, у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. В силу ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання по поверненню позики, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів, а тому суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних, викладений в позовній заяві, оскільки, відповідач, свій розрахунок не надав. У своїй заяві про перегляд заочного рішення відповідач [PERSON] зазначає, що на видатковому касовому ордері №001670 від 06.10.2006 року підроблено його особистий підпис, а тому рішення винесено на підставі підроблених документів. Суд не приймає до уваги зазначене посилання відповідача [PERSON] , оскільки вказані обставини були досліджені при винесенні рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2014 року, яке набрало законної сили та яке є преюдиційним для вказаної справи, а тому суд вважає посилання відповідача [PERSON] безпідставним. При цьому, до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про призначення по справі судово-економічної експертизи. Суд залишає без розгляду клопотання відповідача, оскільки зазначене клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи стосується основного позову про стягнення заборгованості за договором позики від 12.05.2006 року, який вже вирішений та рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2014 року набрало законної сили. Судом встановлено, що період з 9 липня 2014 року по 19 грудня 2016 року складає 29 місяців (895 календарних дні), таким чином, стягненню підлягає сума індексу інфляції в розмірі 1 204 582 ,52 грн. Всього: 112 706,51+1 204 582,52 грн. = 1 317 289 грн. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач відповідно до ст. 81 ЦПК України довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позов підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 19 759 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного, відповідно ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України, та

Outcome: approved