Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просив в рахунок виконання основного зобов'язання відповідача щодо оплати заборгованості у розмірі 2867153,58 гривень за кредитним договором, звернувши стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 15.11.2007 року, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,5 кв.м., та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 15.11.2007 року за реєстровим № 6586, шляхом передачі Іпотекодержателю АТ «Дельта банк» предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на предмет іпотеки. В обґрунтування позову посилався на наступне. 15 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1501/1107/71-234, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 116000,0 доларів США з розрахунку 11,90 % річних на строк до 15.11.2032 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] на підставі договору іпотеки №1501/1107/71-234-Z-1 від 15.11.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 34,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 2867153,58 гривень. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитом, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами з метою захисту своїх прав та інтересів. Відповідач у судове засідання не з'являлася неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася в установленому законом порядку. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором AT «Сведбанк» (яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») передає (відступає) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінює AT «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від AT «Сведбанк» до AT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до AT «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість AT «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно витягу з додатку №1 до зазначеного договору до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 1501/1107/71-234 та за іпотечним договором №1501/1107/71-234-Z-1. Таким чином, на думку суду, банк довів належним чином факт переходу права вимоги за спірним договором кредиту до ПАТ «Дельта Банк», з огляду на що набув право звернення до суду із вказаним позовом. 15 листопада 2007 року Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1501/1107/71-234, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 116000,0 доларів США з розрахунку 11,90 % річних на строк до 15.11.2032 року. За умовами кредитного договору позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків. Згідно п.3.9. умов кредитного договору в разі порушення позичальником умов договору банк має право вимагати дострокового повернення суми кредиту. Втім, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, про що свідчить копія вимоги, наявна в матеріалах справи, чим надав право банку вимагати дострокового виконання обов'язків з повернення кредиту. При цьому, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки №1501/1107/71-234-Z-1 від 15.11.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 34,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі- продажу, посвідчений Криворотенко Л.І. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 15.11.2007 року за реєстровим № 6586. Внаслідок порушення виконання зобов'язань за кредитним договором №1501/1107/71-234 від 15.11.2007 року станом на 10.07.2015 року у боржника утворилась істотна за розміром заборгованість у сумі 2867153,58 гривень, а саме: -сума заборгованості за кредитом - 2360884,30 гривень; -сума заборгованості за відсотками - 396350,77 гривень; -сума пені - 103431,61 гривень; -3% від простроченої заборгованості по тілу - 695,80 гривень; -3% від простроченої заборгованості по відсотках - 5791,10. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За частиною 3 статті 533 ЦК використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За наведених підстав суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення суми заборгованості у відповідному гривневому еквіваленті. Таким чином, оскільки грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, він порушив вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, враховуючи, що позичальник не виконав своє зобов'язання з повернення кредиту, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення позивача із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. За правилом ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.11 іпотечного договору іпотеко держатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю, або частково. Згідно п.12.1 іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. За п.5 іпотечного договору сторони погодили, що вартість предмету іпотеки становить еквівалент 129600,0 доларів США. Таким чином, звернувшись до суду із відповідною вимогою, позивачем обрано на свій розсуд спосіб та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, в судовому порядку, що не суперечить вимогам статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку», у зв'язку із чим суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Отже, враховуючи, що боржником за основним зобов'язанням - порушено договірні зобов'язання перед позивачем, суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Згідно п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. При цьому, наведене застереження міститься у п.12.3.1 іпотечного договору, у зв'язку із чим, з урахуванням позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, суд вважає таку вимогу позивача обґрунтованою. Згідно ч.3 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі, а також іншим способом, встановленим договором або законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved