Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Роздорської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, треті особи: Синельниківська районна державна адміністрація, [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, яку в подальшому уточнила. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 02 лютого 2000 року на підставі рішення 10 сесії XXIII скликання Старовишневецької сільської Ради народних депутатів № 68 від 27 січня 2000 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 8,100 га, яка розташована на території КСП «Росія» Старовишневецької сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується ксерокопією державного акту на право приватної власності на землю серії ДПС в 021407 від 02.02.2000 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 21407. [PERSON] померла 10 жовтня 1997 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть серії І-КИ № 121686. 16.08.1994 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла все її майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося [PERSON] та [PERSON]. Як свідчить довідка відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті Кривий Ріг ради № 3740 від 03.10.2016 року на день смерті [PERSON] разом з померлою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Горького 5/22 зареєстрована була, зокрема, і [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, до нотаріальної контори з заявою про прийнятті спадщини не звертався. Спадщину приймати не бажає, про що подав відповідну заяву. [PERSON] померла 03 серпня 2009 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть серії І-КИ № 304887. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, вона фактично прийняла після смерті своєї матері - [PERSON], але юридично не оформила. Оскільки [PERSON] за життя заповіту не складала, тому її спадкоємці спадкують належне їй майно за законом. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом як рідна дочка померлої, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії І-АГ № 811536. Інших спадкоємців не має. Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що відсутній факт родинних відносин між матір'ю та бабусею, в правовстановлюючому документі на земельну ділянку невірно вказано прізвище власника земельної ділянки, крім того, державний акт на право приватної власності на землю виданий спадкодавцю після смерті [PERSON] Позивач вважає, що за нею можливо визнати право власності на земельну ділянку, після смерті бабусі, хоча і державний акт на право власності на землю був виданий [PERSON] вже після смерті останньої, так як бабуся позивача була пенсіонером КСП «Росія» і відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»від 08.08.1995 року мала право на земельну частку (пай) КСП. [PERSON] акт на право колективної власності на землю був виданий КСП «Росія» 12.05.1997 року Старовишневецькою сільською радою відповідно до рішення від 19.04.1997 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 40. Тобто, рішення сільської ради та видача державного акту на право колективної власності на землю видавалися ще за життя бабусі позивача, яка також була внесена до списку громадян - членів КСП «Росія», який є додатком до Державного акту. Все вищевказане свідчить, що бабуся позивача - [PERSON] за життя мала право на земельну частку (пай) КСП «Росія», звернулася до землевпорядної організації з метою виготовлення землевпорядної документації про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), однак через зволікання та затягування процесу виготовлення та видачі правовстановлюючих документів відповідальними за це органами, державний акт на право приватної власності на землю серії ДПС в 021407 бабусі позивача був виданий вже після її смерті. У звязку з вищевикладеним просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 8,100 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території КСП «Росія» Старовишневецької сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, який належав [PERSON], померлій 10 жовтня 1997 року на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДПС в 021407 від 02.02.2000 року в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 03 серпня 2009 року. Представник позивача в судове засідання не зявилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав. Треті особи: [PERSON] та представник Синельниківської районної державної адміністрації в судове засідання не зявилися, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. 10 жовтня 1997 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії І-КИ № 718115, яке видане повторно. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. 16.08.1994 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла все її майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як свідчить довідка відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті Кривий Ріг ради № 3740 від 03.10.2016 року на день смерті [PERSON] разом з померлою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Горького 5/22 зареєстрована була, зокрема, і [PERSON], яка фактично вступила управління та володіння спадковим майном. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, до нотаріальної контори з заявою про прийнятті спадщини не звертався. Спадщину приймати не бажає, про що подав відповідну заяву. [PERSON] померла 03 серпня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії І-КИ № 304887. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, яку вона фактично прийняла після смерті своєї матері - [PERSON], але юридично не оформила. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки [PERSON] за життя заповіту не складала, тому її спадкоємці спадкують належне їй майно за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія І-АГ № 811536 вбачається, що її батькам є : «мати [PERSON]», «батько [PERSON]». Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП № 021407, [PERSON] на підставі рішення 10 сесії ХХІІІ скликання Старовишневецької сільської ради народних депутатів № 68 від 27 січня 2000 року було передано земельну ділянку площею 8,100 га. у межах згідно з планом, яка розташована на території КСП «Росія» Старовишневецької сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно постанови державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 20.10.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у звязку з тим, що відсутній факт родинних відносин між матір'ю та бабусею позивача, в правовстановлюючому документі на земельну ділянку невірно вказано прізвище власника земельної ділянки, крім того, державний акт на право приватної власності на землю виданий спадкодавцю після її смерті. Під час розгляду справи, позивачу було видано повторне свідоцтво про смерть бабусі, де прізвище та імя бабусі зазначено як [PERSON], що не потребує встановлення факту родинних відносин на час ухвалення рішення. В матеріалах спадкової справи № 433-2016 до майна померлої 03.08.2009 року [PERSON] міститься заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. Протокол загальних зборів № 4 від 20 жовтня 1989 року підтверджує членство [PERSON] в колгоспі «Росія». З Державного акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Росія», який видано Старовишневецькою сільською радою та зареєстровано в Синельниківській районній раді народних депутатів від 12 травня 1997 року вбачається, що [PERSON] в списку-додатку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, значиться під № 367. З Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0255365 випливає, що [PERSON] на підставі рішення Синельниківської районної державної адміністрації № 328-Р від 14 травня 1997 року належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Росія» розміром 7,45 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 20 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0365. Згідно з пунктом 3\~Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва"№ 666/94 від 10.11.1994 року,\~\~право\~\~на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай ) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку\~\~ ( пай ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року\~сертифікати на право на земельну частку ( пай\~\~) є дійсними до виділення власникам таких часток ( паїв ) у натурі ( на місцевості ) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий спадкодавцю [PERSON] та зареєстрований після смерті останньої, а саме 02.02.2000 року та на підставі рішення 10 сесії ХХІІІ скликання Старовишневецької сільської ради народних депутатів № 68 від 27.01.2000 року яким передавалась [PERSON] у приватну власність земельна ділянка площею 8,100 га, яке також приймалось після смерті спадкодавця, що є порушенням земельного законодавства, та позбавляє суд можливості визнати за позивачем право власності на землю, оскільки за життя [PERSON] набула лише тільки право на земельну ділянку, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. \~\~Отже, як вбачається з матеріалів цивільної справи, [PERSON], яка померла 10 жовтня 1997 року, отримала сертифікат на земельну частку (пай) серія ДП № 0255365, який є основним документом, що посвідчує таке право. 16.08.1994 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла все її майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося [PERSON] та [PERSON], при цьому останній відмовився від спадщини, про що подав відповідну заяву. [PERSON] фактично вступила управління та володіння спадковим майном, але 03 серпня 2009 року померла та юридично спадкові права не оформила. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], то вона має право на земельну частку ( пай ), що належала померлій 10.10.1997 року [PERSON]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково. На підставі викладеного та ст. ст.\~524-527,548, ч.1,2\~ст.549,\~560 ЦК Української РСР 1963 року, ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1221,1225, 1261, 1267, 1268 ЦК України, п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п.3\~Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" № 666/94 від 10.11.1994 року,

Outcome: partial