Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 14967 грн. та 4548,21 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Феодосійського міського суду АРК від 15.02.1999 року з відповідача на користь позивач було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 14 частини усіх видів заробітку Але відповідач не виконує свої обов'язки по утриманню дитини у зв,язку з чим, станом на 26.11.2013 року розмір заборгованості по аліментам складає 14967 грн., в зв'язку з чим відповідач повинен сплатити неустойку (пеню) у визначеній сумі. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні позовній заяві, додавши, що ВДВС Феодосійського МУЮ 23.10.2013 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-1247/99 р. Державний виконавець розрахував заборгованість за попередні три роки, оскільки відповідач не сплачував аліменти. Раніше до ВДВС не зверталась, виконавчий лист був повернутий до суду, а після його отримання в суді вона знову звернулась до виконавця для примусового виконання рішення суду. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом і просив звільнити його від сплати заборгованості, оскільки після постановлення рішення між ними було досягнуто домовленості про добровільне утримання дитини, позивач забрала виконавчий лист, а він утримував дитину, перераховуючи грошові кошти на рахунок, а також надавав особисто. Звернення позивача до суду було несподіванкою для нього, а позивач пояснила, що грошові кошти які надаються замалі і вона бажає отримати 20000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов про стягнення заборгованості та пені не визнав, позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі. Пояснивши, що відповідач регулярно надає допомогу на утримання дитини, будь яких дій щодо утворення заборгованості не здійснював, позивач до 2013 року жодного разу не зверталася за примусовим виконанням рішення суду про стягнення аліментів, а тому не має підстав для стягнення заборгованості та пені. Судом встановлено, що у відповідності до рішення Феодосійського міського суду АР від 15 лютого 1999 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] 14 частини усіх видів заробітку, але не менше 12 частки неоподаткованого мінімуму доходу громадян. Згідно листів ВДВС Феодосійського МУЮ № 03/1-19/2299/03/1-34/2 та від. 12.12.2013 року виконавче провадження з приводу виконання вище вказаного рішення завершено16 травня 2005 року на підстав. П. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» з 2006 по 21.10. 2013 року виконавчий лист для примусового виконання не пред,являвся. На підставі постанови державного виконавця ВДВС Феодосійського МУЮ від 21 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду від 15 лютого 1999 року про стягнення аліментів. З довідки виданої відділом державної виконавчої служби Феодосійського МУЮ вбачається, що станом на 26.11 2013 року заборгованість по аліментам складає 14976 грн. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. У відповідності до вимог ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Згідно вимог ч. 3 ст.197 СК України, суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Отже як вбачається з матеріалів справи сума заборгованості розрахована більше ніж за 3 року, а саме за 47 місяців. Позивачем та його представником не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, що відповідач не виконував свої обов.язки зі сплати аліментів на утримання сина, ухилявся від сплати аліментів і зазначена обставина спростовується наданими суду копіями квитанцій про оплату аліментів протягом 2012 року, листом ВДВС Феодосійського МУЮ про відсутність протягом 2006-2013 року виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, письмовими поясненнями [PERSON] Крім того, позивачем та його представником не надано суду доказів, що позивачем застосовані будь-які заходи щодо виконання відповідачем рішення протягом 2010 - жовтень 2013 року, а також не надала суду доказів поважності причин непред,явлення виконавчого листа до виконання протягом 2010 - жовтень 2013 року. На підставі викладеного суд вважає, що підстав для стягнення заборгованості по аліментах та пені не має, а є усі підстави для звільнення Гур,єва О.С. від сплати заборгованості. Усуд розподіляє судові витрати у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 180, 181, 194, 195, 196 СК України,

Outcome: approved