Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що вона [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , народилася та проживає все своє життя у с. Козубівка Лубеського району / колишня назва- Хорольського району/ Полтавської області, що підтверджується копією мого паспорта Серія [NUMBER] . Згідно з довідкою відділу « Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області № 1897/03-18 від 06.04.2021 року [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації з вересня 2010 року в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . 25.06.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 13.04.2021 року ФОП [PERSON] , вбачається, що господарські будівлі вказаного домоволодіння перебувають у задовільному технічному стані, придатні до подальшої експлуатації. З повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна від 14.04.2021 року ФОП [PERSON] , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідає таким характеристикам: житловий будинок Літ. «А-1» загальною площею - 43, 1 кв.м., житловою площею - 25, 2 кв.м., прибудова Літ. «а», літня кухня- сарай Літ. « Б», прибудова Літ. «б», сарай Літ.« В», погріб з шийкою Літ. « Г», вбиральня Літ. « Д», колодязь № 1, огорожа № 2, ворота № 3, газопровід №4. Самовільне будівництво, переобладнання відсутні. Згідно Звіту про незалежну оцінку об`єкту нерухомого майна, виготовленого ТОВ « Альбатрос», станом на 17 квітня 2021 року вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , становить - 31 300, 00 гривень. Таким чином, позивач [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , починаючи з вересня 2010 року добросовісно набула у володіння та користування житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном по даний час, що підтверджується письмовими доказами: довідкою відділу « Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області № 1897/03-18 від 06.04.2021 року, актом від 01.04.2021 року комісії Андріївського старостинського округу Лубенського району Полтавської області, та письмовими поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON] , які проживають в селі Козубівка Лубенського району Полтавської області, що додаються. Згідно усного повідомлення начальника, державного реєстратора відділу державної реєстрації Хорольської міської ради Полтавської області О.І. Штомпель, позивачеві відмовлено у державній реєстрації вказаного житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та роз`яснено необхідність звернутись до суду з відповідною заявою. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1, 2 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1, 2 ст.344 ЦПК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України. Тобто, об`єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом десяти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно п.13 зазначеної постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно п.14 зазначеної постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved