Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору іпотеки дійсним та звернення стягнення на предмет іпотеки, покликаючись на те, що 20 вересня 2012 року вони з відповідачем уклали договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав 80000,00 грн., які зобов'язувався повернути до 20 вересня 2013 року. В забезпечення договору позики 20 вересня 2012 року ними було укладено договір іпотеки, яким основний договір позики забезпечується заставним майном, а саме ? частини квартири [ADDRESS]. Оскільки ч. 2 ст. 220 ЦК України визначає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, позивач просить визнати договір іпотеки від 20 вересня 2012 року дійсним, звернути стягнення на іпотечне майно [PERSON] та визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні не висловив конкретне відношення до позовних вимог позивача та не підтвердив факту, що відповідач [PERSON] ухилявся від нотаріального посвідчення договору іпотеки від 20 вересня 2012 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що 20 вересня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав 80000,00 грн., що також підтверджується розпискою, які зобов'язувався повернути до 20 вересня 2013 року. /а.с. 4-5/ 20 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого договір позики забезпечується заставним майном, а саме ? частини квартири [ADDRESS]. /а.с. 5 зворот./ Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч. 2 ст 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 13 Постанови пленумум Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Окрім того, ні представником позивача, ні представником відповідача не надано суду жодних доказів, що відповідач [PERSON] дійсно ухилився від нотаріального посвідчення даного правочину, чи на підтвердження того, що втрачена така можливість. Враховуючи наведене, а також те, що вищевказаний договір відповідно до ст. 220 ЦК України є нікчемним, у задоволенні позовних вимог щодо визнання договору іпотеки від 20 вересня 2012 року дійсним слід відмовити за їх безпідставністю. Окрім того слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на іпотечне майно [PERSON] та визнання за позивачем права власності на ? частину квартири [ADDRESS], оскільки відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем та його представниками не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed