Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за заповітом після смерті його баби - [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди по [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що [INFO] року померла його бабця - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд по [ADDRESS] На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла позивачу - своєму онуку та [PERSON] - дочці. Проте, остання від належної їй частки спадкового майна відмовляється на користь [PERSON]. Відтак, позивач як єдиний спадкоємець за заповітом, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], проте, отримав відмову у видачі такого, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] що належав померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача - [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити. Представник відповідача Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області - [PERSON] подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності їх представника, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. З долучених до матеріалів справи копій зведеного акта на будинковолодіння [ADDRESS] від 24 червня 1986, вбачається, що власник вказаного будинку - [PERSON]. Вказане додатково підтверджується долученою копією будинковою книгою спірного житлового будинку, заведеною на теж ім'я /а.с. 8-12/. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] дійсно на праві власності належав - [PERSON]. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00019141027, що [INFO] року, у віці 80 років, в с. Грусятичі Жидачівського району Львівської області, помер [PERSON], про що [INFO] року зроблено запис №12 та виконавчим комітетом Грусятицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, від [INFO] року, видано свідоцтво про смерть /а.с. 7/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Спадщина відкрилася в цей же день, [INFO] року, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 28 грудня 2017 року за вих. №599. Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що до дня смерті та на день смерті [PERSON] разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина - [PERSON] /а.с. 17/. Відтак, остання, відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин), спадщину після смерті [PERSON] прийняла, оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління та володінням спадковим майном. Відповідно до ухвали ІV сесії ІІ демократичного скликання від 05.06.1995 року «Про перейменування вулиць сіл Грясятицької сільської ради» - вул. І-го травня перейменовано на вул. Центральну /а.с. 16/. Згідно технічного паспорта від 05 грудня 2017 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок [ADDRESS] загальна площа вказаного будинку становить 101,9 кв.м.(житлова - 50,4 кв.м.). Рік забудови - 1927. Інвентаризаційна вартість - 290698 грн. /а.с. 13-15/. Разом з тим, з долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть [NUMBER], вбачається що [INFO] року, у віці 80 року, померла - [PERSON], про що 01 листопада 2001 року зроблено відповідний запис №16 /а.с. 19/. Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 01 червня 2001 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю в рівних долях дочці - [PERSON] і внукові [PERSON], крім автомобіля марки ЗАЗ модель ІІ0206, паспорт [NUMBER] виданий Стрий МРЕВ ДАЇ 25.07.2000 р. і сертифіката акцій, які знаходиться в ВАТ «Львівхолод», які заповідаю дочці - [PERSON]». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований, а спадщина померлого складається з житлового будинку [ADDRESS] /а.с. 20/. Проте, з долученої до матеріалів справи належним чином завіреної заяви від 01 вересня 2017 року, вбачається, що [PERSON] від спадщини після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року, відмовляється, на її оформлення не претендує. Не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] /а.с. 22/. Постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу № 561/02-31 від 21 вересня 2017 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі на будинок, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] що належав померлій і є спадковим майном /а.с. 24/. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved