Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, який мотивувала тим, що 01.09.2009 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшла вона та дочка померлої, [PERSON]. Позивач скористалася своїм правом на спадкування подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом в межах шестимісячного строку визначеного законом для прийняття спадщини. Інша спадкоємиця, своїм правом на прийняття спадщини не скористалася. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ганнівка, вул. Леніна, 7. Реалізувати свої спадкові права на зазначений об'єкт нерухомості позивач не в змозі, оскільки такий об'єкт нерухомості належав до суспільної групи колгоспний двір і частка спадкодавця в зазначеному майні не визначена, тому нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії. Вказане стало підставою для звернення позивача з позовом до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з'явилася, до канцелярії суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність та повідомила суд, що заявлені вимоги підтримує просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, в заяві, яку адресував суду зазначив, що заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, розгляд справи просив проводити у відсутність представника. Враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі скористались наданими їм ст.158 ч.2 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд не вбачає підстав для відкладеня розгляду справи, а тому, проводить його в даному судовому засідані на підставі зібраних у справі доказів. Як вбачається з приписів ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01.09.2009 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 152059 від 02.09.2009 року. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. Згідно матеріалів Спадкової справи № 97/2010, своїм правом на спадкування скористалася позивач, яка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом в межах шестимісячного строку визначеного законом для прийняття спадщини. Факт сімейних відносин позивача із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯК № 951111 від 15.01.1955 року. Дочка померлої, [PERSON], своїм правом на прийняття спадщини не скористалася. Інші спадкоємці першої черги судом не встановлені, відтак, позивач є єдиною спадкоємицею на майно померлої. Державний нотаріус Липовецької державної нотаріальної контори [PERSON], відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ганнівка, вул. Леніна, 7, оскільки частка спадкодавця в зазначеному майні не визначена. Встановивши вказані обставини суд дійшов наступного висновку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Як вбачається зі свідоцтва про право власності на домоволодіння (а.с. 10), будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ганнівка, вул. Леніна, 7 належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. З довідки виконавчого комітету Славнянської сільської ради від 26.03.2015 року № 129 вбачається, що станом на 15.04.1991 року членом колгоспного двору за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ганнівка, вул. Леніна, 7 була [PERSON] Згідно записів у погосподарських книгах Славнянської сільської ради, з 1989 року по день 01.09.2009 року право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON]. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON], за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Ганнівка, вул. Леніна, 7 не було осіб, які проживали з померлою (а.с. 17). Згідно ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Як розяснив Пленум Верховного Суду України (пункт 6 постанови від 22.12.2005 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", далі-Постанова №5), спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Зі змісту ст.1216-1218 ЦК України слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який цього пережив (ст.1261 ЦК України). Як слідує із змісту ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач належить до спадкоємців першої черги, спадщину прийняла. Інші спадкоємці, дочка померлої [PERSON], від прийняття спадщини відмовилася. Належність спадкової маси спадкодавцю доведена належними та допустимими доказами. За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. При зверненні з позовом до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 280,00 грн. (а.с. 1). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 280,00 грн.

Outcome: approved