Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" (надалі - [PERSON]) звернулося в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування заявлених вимог, посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.01.2013 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 27625.79 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості було визначено здійснювати, починаючи з «1» по «25» число кожного місяця, а [PERSON] надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом; при цьому відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими їй ПАТ "Акцент-Банк" Умовами та правилами. Зазначає, що при укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; при цьому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Мотивують вимоги крім наведеного і тим, що ПАТ «АецентБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому умовами кредитного договору, а відповідач в свою чергу, за умовами договору не сплачувала своєчасно Банку грошові кошти для погашення простроченої заборгованості, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображення в розрахунку заборгованості; отже вважають, що відповідач зобовязання взяті на себе належним чином не виконувала; внаслідок чого, станом на 16.02.2015 року в [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком в загальній сумі - 33281.37 грн., яка складається з наступного: - 16984.28 грн. - заборгованість за кредитом; - 2498.94 гри. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2717.48 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 11080.67 грн. та штрафи згідно пп. 2.2.Генеральної угоди. Просять стягнути з відповідача на користь Банку вищенаведену суму заборгованості та судові витрати, понесені позивачем при зверненні з позовом в суд. В судовому засіданні представник позивача ПАТ АкцентБанк, за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Банку несплачену заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.01. 2013 року в сумі 33281.37 грн., яка складається з наступного: - 16984.28 грн. - заборгованість за кредитом; - 2498.94 гри. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2717.48 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 11080.67 грн. та штрафи згідно пп. 2.2.Генеральної угоди, а також судові витрати по сплаті судового збору, з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини.\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, в наданих поясненнях представник відповідача за довіреністю [PERSON] підтримав доводи викладені в письмових запереченнях наданих суду. Додатково пояснив, що укладену Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт не можна вважати належним і допустимим доказом по справі, оскільки дана Генеральна угода ….укладена на російській мові, а не на державній мові згідно вимог ст.. 10 Конституції України та ст..1 Закону України «Про засади державної мовної політики», а тому, вважає, що є усі підстави для виключення з числа письмових доказів в зв»язку з їх неналежністю. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, заперечення, заслухавши відповідно пояснення представників сторін; обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених вимог, , суд приходить до наступних висновків. Судом належними і допустимими доказами по справі установлено, що 25.03. 2011 року між позивачем «А-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір (копія на а.с.6), 17 січні 2013 року між позивачем ПАТ КБ «АнцентБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (копія на а.с.7 - 13 ) на строк 36 місяців, з 17.01. 2013р. по 31.01. 2016р., згідно умов якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 27625.79 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 01 по 25 число кожного місяця шляхом надання банку грошових коштів. Згідно ст.ст.1054 ч.ч.1 та 2, 1055\~ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, тарифами складають кредитний договір, засвідчивши свою згоду підписом, що підтверджується копією договору (а.с.7 -13). При цьому, судом установлено, що [PERSON] не здійснювала будь яких застережень, в тому числі і відносно мови укладення Генеральної угоди від 17.01. 2013р., чим спростовуються доводи викладені в письмовій заяві представника відповідача [PERSON] про наявність підстав для виключення письмових доказів з числа доказів. Крім наведеного, судом також установлено, що відповідач [PERSON] систематично не виконує взяті на себе зобов'язання, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у зв'язку з чим, станом на 16.02. 2015 року заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт становить суму 33281.37 грн., яка складається з наступного: - 16984.28 грн. - заборгованість за кредитом; - 2498.94 гри. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2717.48 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 11080.67 грн. та штрафи згідно пп. 2.2.Генеральної угоди., яку відповідач на момент розгляду справи не погасила, що підтверджується розрахунком (а.с. 5). Відносно дослідженого розрахунку відповідач проти зазначених в ньому даних не заперечувала Згідно ст.ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. Вимогами ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2\~ст. 1050 ЦК України,\~\~якщо\~\~ договором\~\~ встановлений\~\~ обов'язок\~\~ позичальника повернути\~\~ позику\~\~ частинами\~\~ (з\~\~ розстроченням),\~\~то\~\~в\~\~разі прострочення повернення чергової частини\~\~позикодавець\~\~має\~\~право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів,\~\~належних йому відповідно до\~статті\~\~1048\~\~цього Кодексу. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1054 ч.1 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ч.1 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Виходячи з сукупності вище досліджених доказів по справі, судом встановлено, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.01.2013 року не суперечить вимогам чинного законодавства вищенаведеного, є справедливою та достатньо деталізованою, як для цього виду договору. Вищенаведена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.01.2013 року була погоджена з [PERSON], нею добровільно підписана, що фактично було визнано і в судовому засіданні. Наведеним вище спростовуються доводи викладені відповідачем в письмових запереченнях відносно відсутності первинних документів і відкриття [PERSON] розрахункового рахунку по на платіжній картці. Дане спростовується і дослідженою розширеною випискою по картці (рахунку 5211527301166118) згідно якої кредитний ліміт становить 27625,8 грн. Даною випискою стверджуються суми, які вносилися [PERSON] на погашення кредиту, по яких сумах відбувалося списання та відсотки за користування кредитним лімітом, а також штрафи за прострочення за кредитом (копія на а.с. 51 55). Отже, павовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, умовами укладеної між сторонами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.01.2013 року. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Статтею 2 ЦПК України, визначено, що суд вирішує справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем ПАТ АнцентБанк предмету спору, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. В силу вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача, внаслідок задоволення позовних вимог, стягненню підлягають і судові витрати, документально підтверджені платіжним дорученням від 16.04. 2015р. (а.с. 22), в сумі 332,81 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved