Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач вказує на те, що 31 липня 2008 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Індустріально [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» було укладено кредитний договір №428, згідно якого [PERSON] було надано 41700 дол. США, зі сплатою 13,40% річних на умовах визначених договором, строком з 31.07.2008 року по 30.07.2028 року (включно), [PERSON] отримала даний кредит та зобовязалася повернути його зі сплатою щомісячно по кредиту до 25 числа кожного наступного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту , згідно з графіком погашення заборгованості за кредитним договором та відсотків на умовах визначених кредитним договором. 31 липня 2008 року в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] взяв на себе зобовязання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобовязанням [PERSON] 31 липня 2008 року між позивачем та відповідачем у забезпечення виконання зобовязань укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно [PERSON], а саме: житловий будинок №39 та земельна ділянка площею 0,0807 га, що знаходиться за адресою: смт. Чуднів, вул. Резчикова, 39 Чуднівського району, Житомирської області. Відповідач кошти отримав. Станом на 24 липня 2015 року за кредитним договором виникла заборгованість перед банком зі сплати зобов'язань, яка становить 38893,23 доларів США та 4234, 00 грн пені. Вказана заборгованість складається із : строкової заборгованості в сумі 37002,26 доларів США; простроченої заборгованості в сумі 400,00 доларів США, відсотків за період 30.06.2015 по 24.07.2015 року в сумі 212,99 доларів США, прострочених відсотків в сумі 1277,98 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди в сумі 192,34 долара США. У зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, позивач вимагає дострокового виконання зобов'язань за кредитом, відсотками та нарахованою пенею, а тому просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» загальну заборгованість по кредитному договорі, що становить станом на 24.07.2015 року 38893,23 доларів США, та 4234,00 грн. пені. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов до ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним. Підставою для визнання кредитного договору недійсним позивачка зазначає порушення Банком Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, зустрічний позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] підписуючи кредитний договір, погодилася з усіма умовами щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у строки, встановлені цим договором. Крім того зазначив, що сплили строки позовної давності для звернення з зустрічним позовом. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] не визнали первісний позов, підтримали зустрічний позов, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності по суті позовних вимог підтримує думку [PERSON]. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та [PERSON] укладено кредитний договір № №428, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 41700 доларів США в порядку та на умовах, визначених цим договором. П. 1.4.1 Договору передбачено плату за користування кредитом :процентна винагорода за користування кредитом щомісячно, в розмірі 13,40 річних, починаючи з дня списання коштів з рахунку до моменту повного погашення заборгованості. Проценти нараховуються і сплачуються у валюті кредиту. П.1.1 Договору передбачає строк користування кредитом з 31.07.2008 року до 30.07.2028 року включно. П.5.3 Кредитного договору передбачена відповідальність за невиконання умов Договору, у разі порушення позичальником без поважних причин, вимог п. п. 3.3.3-3.3.6, 3.3.9-3.3.14 цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 1 процент від суми кредиту, визначеної п.1п1 Кредитного договору, за кожний випадок порушення (штраф сплачується в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на дату сплати). З розрахунку заборгованості наданого позивачем за первісним позовом станом на 24.07.2015 року слідує, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 38893,23 доларів США та 4234 грн. пені, що складається з строкової заборгованості в сумі 37002,26 доларів США; простроченої заборгованості в сумі 400,00 доларів США, відсотків за період з 30.06.2015 по 24.07.2015 року в сумі 212,99 доларів США, прострочених відсотків в сумі 1277,98 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди в сумі 192,34 долара США. Порушення умов кредитного договору відбувалося з 09.07.2014 року, коли [PERSON] перестала своєчасно вносити плату за кредитним договором, тому з 09.07.2014 року позивачем нараховувалася пеня до 08.07.2015 року, розмір якої становить 192,34 доларів США, що еквівалентно у гривнях по курсу НБУ станом на 24.07.2015 року 4234,00 грн. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 31.07.2015 року між ПАТ «КРЕДІ [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом іпотеки є житловий будинок №39 та земельна ділянка площею 0,0807 га, що знаходиться за адресою: смт. Чуднів, вул. Резчикова , 39 Чуднівського району, Житомирської області. Також в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 31.07.2008 року між ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» та [PERSON] укладено договір поруки, за яким поручитель поручається перед Кредитором за неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 428 від 31.07.2008 року. П.1.2 , 1.3 вказаного Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. [PERSON] 3.1 цього договору у випадку невиконання або не належного виконання Позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, Поручитель і Позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. [PERSON] із ст. 1048 ч.1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З матеріалів справи слідує, що позивач та відповідачка [PERSON] уклали кредитний договір, за яким [PERSON] надав позичальниці кредит в іноземній валюті в сумі 41700 доларів США строком до 30.07.2028 року шляхом сплати суми щомісячного мінімально необхідного платежу до 25 числа кожного місяця по 30.07.2028 року (включно), зі сплатою 13,40 % річних на умовах визначених договором. Крім того, з метою забезпечення зобов'язання [PERSON] уклав договір поруки з [PERSON], за яким останній виступив поручителем [PERSON] і відповідає солідарно за невиконання зобов'язань [PERSON] в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] починаючи з дати укладення кредитного договору 31.07.2008 року виконувала умови договору та сплачувала майже щомісячно необхідний мінімальний платіж, неустойку за порушення умов кредитного договору до 09.07.2014 року, потім сплатила останній платіж 20.04.2015 року, і з цього часу припинила здійснювати оплату боргу за кредитним договором. Оскільки з 09.07.2014 року [PERSON] порушувала умови кредитного договору, позивач правомірно звернувся 26.08.2015 року до суду з позовом про дострокове стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в достроковому порядку, що передбачено ст. 1050 ч.2 ЦК України. Відповідач [PERSON] є солідарним боржником на підставі договору поруки від 31.07.2008 року, укладеного між ним та ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», тому заборгованість за вказаним Кредитним договором в сумі 38893,23 доларів США та 4234 грн. пені підлягає стягненню з нього солідарно із [PERSON] Постановою Верховного Суду України від 10.02.2016 року №6-1680 цс 15 встановлено: Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). [PERSON] зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. [PERSON] з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України), Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 09.02.1993 року Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. [PERSON] з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. З цих підстав первісний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 ч.2 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції чинній на час укладення договору 31.07.2008 року), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. [PERSON] зі ст. 18 цього Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. За змістом ч. 2 ст. 19 Закону України « Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. [PERSON] зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зі ст. 215 ЦК України слідує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Із матеріалів справи вбачається, що п. п. 1.4.1, 2.4 укладеного кредитного договору були передбачені розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність (до 15 числа щомісяця), обсяги платежів (щомісяця ануїтет в розмірі 500,48 доларів США), кількість платежів (204 місяців). Позивачка за зустрічним позовом [PERSON], як вбачається з розрахунку наданого ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», протягом тривалого часу з 2008 року до 2014 року проводила оплату на виконання кредитних зобов'язань і з даним позовом звернулась лише після звернення банківської установи з позовом про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором, тому доводи позивача про те, що умови кредитного договору не містять загальної суми щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки ця сума визначається шляхом однієї арифметичної операції, а саме множення 262 дол. США (щомісячний ануїтетний платіж) на 218 місяців (строк дії кредитного договору). Посилання [PERSON] на відсутність п. 1.3.1 та 1.3.2 в кредитному договорі № 428 від 31.07.2008 року та викладення у п.8.6 Договору положень про недійсність окремих положень Договору, які не тягнуть за собою недійсність кредитного договору в цілому, на думку суду, не є підставою для визнання Кредитного договору недійсним, оскільки не впливає на визначення розміру плати за кредитним договором. З матеріалів кредитної справи, оглянутої в судовому засіданні в якій містяться анкети позичальника та поручителя слідує, що [PERSON] під час укладення кредитного договору ознайомилася з усіма його умовами та умовами надання кредиту, тому відсутність письмових відомостей про повідомлення споживача перед укладанням кредитного договору про орієнтовну сукупну вартість кредиту не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, умовами кредитного договору передбачений мінімальний щомісячний платіж, а тому відсутність графіку погашення кредиту не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, позивачкою [PERSON] не доведена наявність помилки при укладанні кредитного договору та наявності умислу у діях відповідача і сам факт обману, не надано доказів того, що умови кредитного договору є несправедливими та існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальнику, спосіб виконання позичальником своїх зобов'язань є ануїтетним, який погоджений сторонами. До істотних умов кредитного договору належать предмет (сума грошових коштів, що надаються позичальникові), строк повернення та розмір сплачуваних відсотків, які передбачені умовами кредитного договору, тому підписавши зазначений кредитний договір, позивачка [PERSON] погодилася з усіма його істотними умовами. Із правової позиції постанови Верховного суду України від 01.12.2015 року слідує, що якщо спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, а ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» надав першій документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку до договору кредиту «Графік погашення кредиту», які підписані [PERSON], міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Крім того, представником позивача ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» заявлено вимогу про застосування строку позовної давності (а.с.127), оскільки з моменту укладення кредитного договору минуло більше 7 років, а тому на підставі ст.ст.257, 267 ЦК України просить відмовити у позові у звязку із спливом позовної давності . Відповідно до ст. 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. [PERSON] ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином суд вважає, що [PERSON] не доведено факту недійсності кредитного договору з підстав, визначених нею у зустрічному позові, а також те, що сплив строк позовної давності для звернення з вказаним позовом і тому в його задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір в сумі 3654 грн. на користь ПАТ «КРЕДІ [PERSON]», з кожного по 1827 грн.

Outcome: dismissed