Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи свої вимоги тим, з 22.10.2016 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них є син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона тимчасово не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трьох років, отримує лише 860 грн. допомоги, що в теперішній час є недостатнім для їх із сином існування. Відповідач працює неофіційно на одному з приватних підприємств, отримує заробітну платню у розмірі приблизно 10000 грн, а тому має змогу їх утримувати, однак добровільно матеріальної допомоги на утримання сина та її утримання не надає. В зв`язку з вказаними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином трьох років. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи через телефонограму та оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, і не повідомив суд про причини своєї неявки, у встановлений судом строк відзив не подав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб від 22.10.2016 серія [NUMBER] (а.с.5), сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.10.2016. Згідно копії свідоцтва про народження від 09.11.2017 серія [NUMBER] (а.с.4) сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області №121 (а.с.6) син [PERSON] , [INFO] проживає біля матері за адресою: [ADDRESS] та перебуває на повному її утриманні. Відповідно до довідки №10 КНП "Тульчинська центральна районна лікарня" Тульчинської районної ради від 02.03.2020 (а.с.7) [PERSON] працює в КНП "Тульчинська центральна районна лікарня" Тульчинської районної ради на посаді сестри медичної поліклінніки поліклінічного відділення з 05.01.2018 і знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації від 27.03.2020 №323 (а.с.8) вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН Тульчинської РДА і отримує одноразову допомогу при народження 1-єї дитини в розмірі 860 грн щомісячно, за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року розмір даної допомоги склав 5160 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ). Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дитини регламентуються ст.180-183, 192 СК України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Оскільки в судовому засіданні підтверджено факт проживання та знаходження на утриманні позивача її малолітньго сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, тому з останнього необхідно стягувати аліменти на користь позивача на утримання сина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом врахованостан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, інших утриманців не має. З огляду на те, що батьки зобов`язані нести витрати в рівних частинах для забезпечення дитині необхідного рівня життя, з урахуванням того, що син проживає з матір`ю і фактично тягар утримання лежить на ній, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі, зазначеному позивачем у позовній заяві. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, буде правильним та справедливим для утримання дитини. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. ст. 75, 79, 80, 84 СК України. Згідно ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В свою чергу, ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному із подружжя в частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. З огляду на викладене, враховуючи, що в судовому засіданні підтвержено наявність шлюбу між сторонами, а також проживання з позивачем спільної з відповідачем дитини - сина [PERSON] , беручи до уваги, що відповідач, як батько дитини, яка не досягла трьох років, кошти на утримання позивача не надає, є фізично здоровим і не має інших утриманців, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає стягнення з нього аліментів на її утримання. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, інших утриманців немає, обставин та доказів неможливості надання ним матеріальної допомоги позивачу суду не надано, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку у заявленому позивачем розмірі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача до суду не надав. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч.1 ст.79 та ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки позивач звернулася до суду з даним позовом 03.04.2020, тому саме з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн за дві позовні вимоги ( 840,80 грн + 840,80 грн). На підставі викладеного,

Outcome: approved