Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 06.12.2017р. помер її батько [PERSON]. Спадкоємцями після його смерті є вона та її брат [PERSON] Частина спадкового майна спадкується за законом, а частина за зповітом. Так, згідно з заповітом від 23.05.2014р. батько заповідав їй житловий будинок №20 в ЖБК «Дніпровська скеля» за адресою м.Запоріжжя, вул..Воронезька,13, який належав батькові на підставі Свідоцтва про право власності від 12.12.2014р.. Вона своєчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, отримала свідоцтво про право на спадщину на певну частину спадкового майна, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок нотаріусом їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. У звязку з цим вона не може в нотаріальному порядку оформити своє право власності, яке вона набула правомірно. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок №20 в обслуговуючому житлово-будівельному кооперативі «Дніпровська скеля» в м.Запоріжжі Запорізької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] Ухвалою суду від 22.12.2017р. відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено попереднє судове засідання. Ухвалою суду від 14.02.23018р. підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання представник позивачка [PERSON] не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав повністю. Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, письмових пояснень щодо позову не подала. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Суд встановив, що 06.12.2016р. в м.Запоріжжі помер батько сторін [PERSON] (арк..9,17,57). Спадкоємцями після його смерті є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 30898323 від 12.12.2014р. [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок (літ.А-2), загальною площею 252,9 кв.м., з господарськими спорудами, за адресою: Запорізька обл.., м.Запоріжжя, обслуговуючий житлово-будівельний кооператив «Дніпровська скеля», будинок 20. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку (арк..10-11). Згідно заповіту, посвідченого 23.05.2014р. приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], реєстровий №877, [PERSON] заповідав [PERSON], зокрема, житловий будинок №20, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул..Воронезька,13 (арк..14-15). Згідно розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №197р від 22.04.2015р. житловому будинку по вул..Воронезькій,13 у складі обєкта «Каскадна висощільна забудова підвищеної комфортності», який знаходиться на земельній ділянці, переданій в оренду ОЖБК «Дніпровська скеля» та належить на праві приватної власності [PERSON], присвоєно поштову адресу: м.Запоріжжя, вул..Воронезька,13 будинок №20 (врк.16). 20.01.2017р. позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 06.12.2016р. (арк.49-50). 20.01.2017р. приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] заведена спадкова справа № 6/2017, реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 60130170, яка на час розгляду справи є чинною (арк.48). 15.09.2017р. нотаріусом позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом (грошові вклади в банках) (арк..81,83) Постановою нотаріуса від 11.12.2017р. позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на спірний житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно за адресою, яка вказана в заповіті (арк.86). Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Згідно з ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з\~ст.1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1,3,5\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1\~ст.1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. Крім того, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини,які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги. Таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачка [PERSON] правомірно набула право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батька, оскільки останній склав заповіт, яким заповідав своїй доньці житловий будинок №20, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул..Воронезька,13, заповіт є чинним, недійсним не визнаний, не скасований. Разом з тим, на момент складання заповіту, право власності на вказаний житловий будинок за спадкодавцем [PERSON] не було ще зареєстровано. Правоустановчі документи отримані і право власності зареєстровано в грудні 2014р., тобто [PERSON] правомірно набув право власності на житловий будинок. При цьому, в правоустановчих документах (Свідоцтві про право власності та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) адреса житлового будинку була зазначена як: Запорізька обл.., м.Запоріжжя, обслуговуючий житлово-будівельний кооператив «Дніпровська скеля», будинок 20. Поштова адреса: м.Запоріжжя, вул..Воронезька,13 будинок №20, була присвоєна житловому будинку, який належав на праві власності [PERSON], в квітні 2015р., тобто після отримання правоустановчих документів і реєстрації права власності. Присвоєна житловому будинку в 2015р. поштова адреса відповідає тій, що вказана в заповіт [PERSON] Однак, як встановлено судом, зміни в правоустановчі документи на будинок та відповідний реєстр внесені не були, що, на думку суду, не позбавляє спадкоємців померлого [PERSON] права на спадщину, оскільки вона належить їм з моменту відкриття спадщини. Також судом встановлено, що позивачка як спадкоємиця за заповітом у встановленому законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа, однак не може отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на це спадкове нерухоме майно, що підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачка позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину за заповітом, яка залишилась після смерті її батька, чим порушується (не визнається) її право власності на спірне спадкове майно. Тому, виходячи з вимог справедливості та розумності, це право на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання за позивачкою права власності на спірне майно. Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved