Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про зобов`язання вчинити певні дії по приватизації квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.10.1988 року позивачу була надано квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі ордеру № 004650 від 22.08.1988 року. З метою використання свого права на безоплатну приватизацію житла позивач звернулась до Центру надання адміністративних послуг з необхідним переліком документів для приватизації житла. Листом Департаменту по роботі з активами від 22.01.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , оскільки не було надано копії ордеру на жиле приміщення. Позивач зазначає, що згідно довідки Житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» від 27.04.2020 року, ордер № 004652 від 22.08.1988 року не зберігся через неодноразові реорганізації підприємства. У зв`язку із викладеним просить зобов`язати відповідача вчинити дії по приватизації зазначеної квартири, за відсутності ордеру. Представник відповідача надав до суду відзив від 07.09.2020 року, в якому зазначив, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є власністю територіальної громади міста Маріуполя. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Повноваження щодо підготовки та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир покладено на Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради, натомість рішення про передачу у власність приймається Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради. Просив залучити до участі у справі у якості співвідповідача Виконавчий комітет Маріупольської міської ради. У відзиві на позовну заяву від 05.10.2020 року представник відповідача зазначив, що за відсутності ордеру на житлове приміщення неможливо підтвердити наявність права позивача на вселення, та як наслідок, набуття права користування житловим приміщенням, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача надала до суду заперечення на відзив на позовну заяву в якому зазначила, що саме відповідачем відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на квартиру, у зв`язку із чим, належним відповідачем по справі є саме Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради. Крім цього, залучення співвідповідача у справі можливе лише за згоди позивача, якої остання не надавала. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26.06.2020 року було відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05.10.2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивач та представник позивача надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, свою позицію щодо позовних вимог виклав у наданих до суду відзивах на позовну заяву. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правові відносини. Як вбачається з особового рахунку № [NUMBER] ЖКП «Жилкомплекс», основним квартировинаймачем за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , дата прибуття 22.10.1988 року на підставі ордеру № 004650 від 22.08.1988 року. Крім [PERSON] у зазначеній квартирі також були зареєстровані [PERSON] , 1984 року народження, яка вибила 27.09.2016 року, [PERSON] , [INFO] , який вибув 27.09.2016 року, [PERSON] , 2010 року народження, який вибув 27.09.2016 року, [PERSON] , [INFO] , яка вибула 27.09.2016 року, [PERSON] , 1959 року народження, який вибув 23.11.2019 року у зв`язку із смертю. Зазначені обставини також підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 24.11.2018 року, та Інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 01-1307-0410 від 03.06.2020 року. Крім цього, як вбачається з Інформації Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 13-13.07-0216 від 01.06.2020 року, щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , такою є лише [PERSON] . Позивач, з метою реалізації свого права на безоплатну приватизацію житла звернулась до Центру надання адміністративних послуг з пакетом документів, для оформлення свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . Листом Департаменту по роботі з активами Управління міського майна Маріупольської міської ради № 26.7.2-4239-26.7.1 від 22.01.2020 року, позивачу роз`яснено, що відповідно до п. 18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», громадяни подають до органів приватизації, окрім інших документів, копію ордеру на жиле приміщення. Оскільки такого ордеру до органу приватизації подано не було, свідоцтво про право власності на квартиру буде оформлено у разі надавання повного пакету документів. Як вбачається з довідки Житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» № 111 від 27.04.2020 року, ордер № 004650 від 22.08.1988 року на квартиру [ADDRESS] не зберігся, через неодноразові реорганізації підприємства. Згідно з положенням про Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради, відповідно до п.1.1, є правонаступником усіх прав та обов`язків Департаменту міського майна Маріупольської міської ради. Згідно п. 1.10 положення, Департамент є органом, уповноваженим управляти майном міської комунальної власності, органом приватизації майна міської комунальної власності. Статтею 47 Конституції України передбачено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. На підставі Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підставі ст. 345 ЦК фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до ст. 3 Закону України зазначеного закону, - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до п. 17, 18 Положення Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.1.2010 року №109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації та подає такі документи: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копію договору найму жилої площі у гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. З 1988 року до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачами не пред`являлося до позивачів претензій щодо незаконності їх мешкання у квартирі. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 Житлового кодексу Української РСР до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення. Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з пунктами 69, 72 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі,організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру. Як встановлено судом, позивач разом із родиною заселилась до квартири на підставі ордеру № 004650 від 22.08.1988 року, що підтверджується копією особового рахунку. Зазначений ордер був втрачений житлово-експлуатаційною організацією, якій його було здано на підставі встановлених норм закону, що підтверджується довідкою Житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» № 111 від 27.04.2020 року. На теперішній час позивач є єдиною особою, зареєстрованою у житловому приміщенні, оскільки інші члени сім`ї вибули, у зв`язку із смертю чи зміною місця реєстрації, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, враховуючи, що позивач вселилась до квартири на законних підставах, законність її проживання ніхто не оспорює, проте, у зв`язку із відсутністю документу, на підставі якого вона вселилась у житлове приміщення, та який було втрачено не з її вини, цей факт позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 328, 345 ЦК України,

Outcome: approved