Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу та про стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22 березня 2021 року Комунальним закладом Львівської обласної ради «Школою вищої спортивної майстерності» прийнято наказ №86 відповідно до якого його відраховано із основного складу спортсменів школи. Підставою для прийняття такого наказу, як зазначено відповідачем було порушення ним морально-етичних норм. Так, в період з 10 по 15 березня 2021 року у місті Бровари проводились змагання із стендової стрільби - Кубка України пам`яті ЗМС [PERSON] . Для участі у вказаних змаганнях було відряджено спортсменів школи відділення стендової стрільби, в тому числі і його. З метою авансування витрат на відрядження відповідальним за фінансовий звіт був закріплений тренер-викладач - [PERSON] . З метою фінансування поїздки для участі у змаганнях, відповідачем було оформлено відомість №1 та відомість №2. Згідно даних відомості №1 позивачем отримано грошові кошти в сумі 1950,00 грн. Цільове призначення вказаних коштів - проживання у місці проведення змагань. Відповідно до відомості №2 позивачем отримано грошові кошти у розмірі 560,00 грн. за харчування. Про факт отримання таких коштів позивач розписався та після повернення із змагань підтвердив документально понесені ним витрати. Однак позивач не отримував від відповідача жодних коштів на проїзд та відповідно не розписувався за отримання таких коштів, а також не надавав відповідачу проїзних документів з метою отримання компенсації таких коштів від відповідача. Таким чином вважає, що даний наказ є незаконним та підлягає до скасування, оскільки він не порушував будь-яких морально-етичних норм. Тому для захисту свого права та інтересу змушений звернутись до суду. Просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 04.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче провадження у даній справі закрито ухвалою суду від 22.10.2021 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Мироненко Д.В. у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що згідно доповідної записки заступника директора відповідача [PERSON] виявлений факт здачі квитків позивачем, за фактом чого було проведено перевірку та в подальшому прийнято наказ №86 від 22.03.2021 року. Окрім цього, вважає, що вказівка у позові на спортивні досягнення позивача не може спростувати порушення ним морально етичних норм чи свідчити про їх недопущення. У зв`язку з чим провив відмовити позивачу у задоволенні позову у зв`язку із безпідставністю. Представник відповідача - директор Штангрет У.П. у судовому засіданні позив заперечили та надала пояснення, що [PERSON] не звертався до неї із будь-якими заявами чи проханнями про повернення коштів за проїзд, оскільки відповідно до встановлених правил звіт про використання коштів та відповідні підтверджуючі документи надаються тренером-викладачем, який був підзвітний за використання таких коштів та призначений відповідно до наказу керівника школи, як особою відповідальною за відрядження. Відповідно до наказу про відрядження (наказ №70 від 01.03.2021 року) особою відповідальною за отримання коштів та за звітування був тренер-викладач - [PERSON] . Додатково повідомила, що кошти видаються на відрядження за фактом повернення спортсменів із такого відрядження і за результатами надання підтверджуючих документів про витрати спортсмена. Також повідомила, що у неї, як директора школи жодних зауважень до позивача щодо виконання ним нормативів та професійних досягнень не було. Крім цього, вона не володіє інформацією про те, хто саме здавав квитки в бухгалтерію, оскільки це не входить у її обов`язки та підтвердила, що спортсмен [PERSON] поїхав на змагання власним транспортом. Просила у задоволені позову відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 2005 року являється спортсменом школи та ніяких претензій з боку відповідача за весь час до нього не було. Він брав участь у змаганнях, які відбувалися у м. Бровари в березні 2021 року та до місця змагань добирався власним транспортом. Крім того, він не звертався ні до тренера [PERSON] , ні в бухгалтерію школи про видачу та відшкодування йому коштів за квитки на проїзд. Для відрядження отримував кошти виключно на проживання та харчування. Також він не звертався з вимогами до [PERSON] як до підзвітної особи з вимогою про компенсацію коштів за проїзд. Вказані квитки перебували у його батька - [PERSON] . При цьому жодних розмов між ним та його тренером [PERSON] про повернення коштів за квитки не відбувалося. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , як головний бухгалтер відповідача пояснила, що за усі витрати, які мали місце під час відрядження звітувались відповідальні тренера. Також повідомила, що підійшов тренер [PERSON] та передав квитки за проїзд Львів-Київ та Київ-Львів, які були долучені до авансового звіту і виявлено, що такі квитки були куплені і протягом 3-х хвилин здані. Підзвітною особою за отримання коштів був тренер-викладач - [PERSON] і перед поїздкою [PERSON] не отримував авансом грошових коштів на проїзд до м. Києва. Вказала, що не [PERSON] , а [PERSON] передавав квитки та звітувався за відрядження. Кошти на відрядження видавались позивачу вже після проведення змагань. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , як особа підзвітна за відрядження спортсменів пояснив, що в березні 2021 року у м. Бровари відбувалися змагання за кубок України із стендової стрільби. Він взяв під звіт документи з готелю та за проживання і відмовився брати під звіт квитки на проїзд, оскільки спортсмени поїхали приватним транспортом. Після повернення до Львова, квитки здав тренер [PERSON] в бухгалтерію. Після цього він написав доповідну з цього приводу. Грошові кошти на відрядження спортсменів під авансовий звіт не отримував, а отримав в подальшому після повернення з відрядження. Від спортсмена [PERSON] квитків не приймав, а відзвітувався за проживання та харчування. [PERSON] є старшим тренером збірної і він приніс квиток позивача для звіту. Крім того, він не володіє інформацією про те чи був [PERSON] підзвітною особою. Заслухавши пояснення представників сторін та пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що в період з 10 по 15 березня 2021 року у місті Бровари проводились змагання із стендової стрільби - Кубка України пам`яті ЗМС [PERSON] . Для участі у вказаних змаганнях було відряджено спортсменів школи відділення стендової стрільби, в тому числі і позивача - [PERSON] . Наказом директора відповідача №70 від 01 березня 2021 року «Про відрядження до м. Бровари спортсменів відділення стендової стрільби для участі в Кубку України» у пункті 1 вказано: відрядити до м. Бровари терміном з 10 по 15 березня 2021 року спортсменів школи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та тренера [PERSON] для участі в Кубку України пам`яті ЗМС [PERSON] із стендової стрільби. Відповідальність за фінансовий звіт покласти на тренера - викладача - [PERSON] . Вказаним наказом також зобов`язано [PERSON] своєчасно отримати кошти на відрядження і в триденний термін після повернення відзвітуватись перед головним бухгалтером за кошторисні витрати. Для фінансування поїздки для участі у змаганнях, відповідачем було оформлено відомість №1 та відомість №2, і згідно вказаних відомостей позивачем отримано кошти для проживання в розмірі 1950,00 грн. та для харчування у розмірі 560,00 грн. Судом встановлено, що [PERSON] придбав для проїзду за маршрутом Львів-Київ (дата придбання 03.03.2021 року) та у зворотному напрямку Київ-Львів (дата придбання 03.03.2021 року) посадочні документи. Свідок [PERSON] та свідок [PERSON] підтвердили та надали покази, що спортсмени прямували до місця проведення змагань приватним транспортом. В подальшому на підставі доповідної записки заступника директора відповідача - [PERSON] у якій заступник директор повідомив, що при здачі авансового звіту тренером із стрільби [PERSON] про використання коштів за поїздку до м. Бровари Київської області було виявлено, що квитки Львів-Київ та Київ-Львів спортсмена [PERSON] були куплені та здані. 22 березня 2021 року Комунальним закладом Львівської обласної ради «Школою вищої спортивної майстерності» прийнято наказ №86 згідно якого [PERSON] відраховано із основного складу спортсменів школи за порушення морально-етичних норм. З метою авансування витрат на відрядження відповідальним за фінансовий звіт був закріплений тренер-викладач - [PERSON] . Так, положенням про порядок організації і проведення офіційних спортивних змагань і навчально-тренувальних зборів та порядок матеріального забезпечення їх учасників, затвердженого Наказом Міністерства молоді та спорту України» від 09.02.2018 року №617 передбачається, що відрядження учасників для участі у спортивних заходах у межах України здійснюється організацією, що їх відряджає, згідно із законодавством відповідно до регламентних документів про цей захід та на підставі виклику (запрошення) організатора спортивного заходу - пункт 1 Положення про порядок організації і проведення офіційних спортивних змагань і навчально-тренувальних зборів та порядок матеріального забезпечення їх учасників . Витрати на проїзд, проживання, харчування, оплату добових учасникам спортивних заходів здійснюються у порядку і в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів", якщо інше не передбачено відповідними регламентними або розпорядчими документами організатора в межах затверджених кошторисів - пункт 2 Положення про порядок організації і проведення офіційних спортивних змагань і навчально-тренувальних зборів та порядок матеріального забезпечення їх учасників. Відрядження учнів-спортсменів та їх тренерів-викладачів на спортивні заходи здійснюється відповідно до законодавства. У разі необхідності, виходячи з фінансових можливостей ШВСМ, допускається відрядження на спортивні заходи разом із спортсменами та їх тренерами-викладачами інших фахівців, які є працівниками ШВСМ - пункт 17 Положення «Про школу вищої професійної майстерності», яке затверджене Наказом Міністерства молоді та спорту України» від 17.07.2015 року №2581. Порядок здійснення витрат на відрядження регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі Постанова №98). Згідно п.5 Постанови №98 підприємства, установи та організації, що направляють працівників у відрядження, забезпечують їх коштами як аванс для здійснення поточних витрат (у межах України - у національній валюті, за кордон - у валюті держави, до якої відряджається працівник, або у доларах США/євро, або у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку, встановленим на день видачі авансу). Аванс перераховується на відповідний рахунок працівника для використання із застосуванням платіжних карток. Залишок коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, підлягає поверненню працівником на відповідний рахунок підприємства, установи, організації, що їх видали (у разі відрядження за кордон - у грошових одиницях, в яких було видано аванс), у встановленому законодавством порядку. Для фінансування поїздки для участі у змаганнях, відповідачем було оформлено відомість №1 та відомість №2, і згідно вказаних відомостей позивачем отримано кошти для проживання в розмірі 1950,00 грн. та для харчування у розмірі 560,00 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що не звертався ні до тренера [PERSON] , ні в бухгалтерію школи про видачу та відшкодування йому коштів за квитки на проїзд. Для відрядження отримував кошти виключно на проживання та харчування. Також повідомив, що не звертався з вимогами до [PERSON] як до підзвітної особи з вимогою про компенсацію коштів за проїзд. Свідок [PERSON] , як підзвітна та відповідальна за звітування особа також вказав, що взяв під звіт документи з готелю за проживання і відмовився брати під звіт квитки на проїзд, оскільки спортсмени поїхали приватним транспортом. Після повернення до Львова, квитки здав тренер [PERSON] в бухгалтерію і після цього свідок - [PERSON] зазначив, що написав доповідну з цього приводу. Також свідок [PERSON] зазначив, що від спортсмена [PERSON] квитків не приймав, а відзвітувався за проживання та харчування. Свідок також повідомив, що [PERSON] є старшим тренером збірної і саме він приніс квиток [PERSON] для звіту. Суд бере до уваги ту обставини, що матеріалами справи та наявними доказами не підтверджено факт наявності вини [PERSON] у вчиненні діяння відповідно до якого позивача було відраховано із списків школи основного складу групи ВСМ відділення стендової стрільби у зв`язку із порушенням ним морально-етичних норм. Суд також враховує показання свідка [PERSON] , який вказав, що квитки були надані тренером [PERSON] . При цьому суд зазначає, що [PERSON] не являється ні тренером [PERSON] , ні підзвітною особою за звітування про відрядження, а також не входить до списку осіб, які були відряджені для проведення змагань відповідно до наказу відповідача №70 від 01.03.2021 року. Поряд із цим у матеріалах справи наявна письмова заява тренера [PERSON] від/а.с.27/, в якій [PERSON] зазначає, що квитки [PERSON] були передані ним директору школи [PERSON] на її прохання. Передача квитків [PERSON] тренером [PERSON] не може свідчити про те, що [PERSON] вчинив будь-який морально-етичний проступок, оскільки особа несе відповідальність виключно за свої дії та не може бути притягнута до будь-якої відповідальності за дії третіх осіб. З огляду на наведене, суд вважає, що [PERSON] не може нести відповідальність за дії [PERSON] . Разом з тим, відповідачем суду не надано доказів того, що [PERSON] намагався чи вчиняв протиправну поведінку, яка б стосувалася факту заволодіння обманним способом коштами відповідача. При цьому ні матеріалами справи, ні показаннями свідків не підтверджується те, що [PERSON] , а також і його тренер [PERSON] як підзвітна особа звертались чи надавали в бухгалтерію школи проїзні документи для проїзду до місця змагань і в зворотному напрямку. Отже, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що позивач вчинив будь-які дії на порушення морально-етичних норм, а тому відсутні у даному випадку такі елементи правопорушення як протиправна поведінка та наявність вини особи. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не доведено факту, що [PERSON] вчинив будь-які протиправні дії у формі морально-етичного проступку. Крім цього, суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] , як головного бухгалтера відповідача, яка у судовому засіданні не надала об`єктивних пояснень щодо того, хто саме надавав квитки за проїзд, оскільки спочатку свідок повідомила, що квитки за проїзд Львів-Київ та Київ-Львів було передано тренером [PERSON] , які були долучені до авансового звіту. В подальшому свідок - [PERSON] зазначила, що не тренер [PERSON] , а [PERSON] передавав квитки та звітувався за відрядження. Також суд враховує суперечність у документах, які оформлялись відповідачем для відрядження спортсменів, оскільки у наказі №70 від 01.03.2021 року, у пункті 2 визначено обов`язок [PERSON] своєчасно отримати кошти на відрядження і в триденний термін відзвітуватися перед головним бухгалтером школи за кошторисні витрати. Проте свідки в судовому засіданні підтвердили, що грошові кошти не авансувались та не видавались перед поїздкою, а видавались вже по факту відрядження, що суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів". Суд зазначає, що правовий статус школи, права та обов`язки спортсменів визначаються статутом та Положенням «Про школу вищої професійної майстерності», яке затверджене Наказом Міністерства молоді та спорту України №2581. Позивач був зарахований до складу школи та брав участь у професійних змаганнях із стендової стрільби. Директор відповідача - [PERSON] повідомила, що у неї як директора школи жодних зауважень до позивача щодо виконання ним нормативів та професійних досягнень не було. Матеріалами справи підтверджується, що позивач є майстром спорту із стендової стрільби, та входить до складу національної збірної команди України на 2021 рік та на різних змаганнях займав призові місця/а.с.18-26/. Положення «Про школу вищої професійної майстерності», у пункті 2 передбачає норму відповідно до якої, учні-спортсмени школи мають право на забезпечення в установленому порядку спортивним одягом та спортивним взуттям, виходячи з фінансових можливостей ШВСМ, а також одержання спортивного інвентарю індивідуального користування відповідно до норм, затверджених в установленому порядку, - для спортсменів постійного складу; забезпечення харчуванням, проживанням під час навчально-тренувальних зборів і спортивних змагань, проїздом до місця проведення змагань, навчально-тренувальних зборів та зворотно, лікарськими засобами та виробами медичного призначення відповідно до чинного законодавства. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що наказ відповідача, який є предметом спору порушує права позивача, як спортсмена із стендової стрільби щодо користування своїми визначеними чинним законодавством України правами, то суд приходить до висновку, що слід визнати незаконним та скасувати наказ №86 від 22 березня 2021 року Комунального закладу Львівської обласної ради «Школа вищої професійної майстерності» про відрахування [PERSON] із списків школи основного складу групи ВСМ відділення стрільби стендової. Щодо стягнення із відповідача витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне. Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц (провадження №61-39474св18). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 року, зі змінами затвердженими 15.02.2019 року з`їздом адвокатів України, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження №12-171гс19). Судом встановлено, що представництво позивача в рамках розгляду даної справи здійснював адвокат Малишак А.С. на підставі договору про надання правової допомоги від 28.05.2021 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Малишаком А.С. Згідно пункту 3.1. договору, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається у підписаних сторонами Актах виконаних робіт та обраховуватиметься із розрахунку 1000 грн. за кожну годину, затрачену Виконавцем. Вказаний договір про надання правової допомоги подано суду у заяві про розподіл судових витрат до початку судових дебатів. В порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець зобов`язується надати Замовнику визначені цим Договором правові (юридичні) послуги, у тому числі з приводу визнання протиправним та скасування наказу КЗ ЛОР «Школа вищої спортивної майстерності» №86 від 22.03.2021 року. Юридична допомога включає комплекс таких послуг, в тому числі але не виключно: надання консультацій із правових питань, вивчення та аналіз судової практики, збір доказів; підготовка позовних заяв, апеляційних, касаційних скарг та інших процесуальних документів, представництво інтересів Замовника у судах; представлення інтересів Замовника у судах та перед державними органами, підприємствами, установами, організаціями; інших послуг у разі письмового погодження сторонами їх надання (пункт 1.1. Договору). Так, у позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 10000 гривень. 01 грудня 2021 року між Сторонами на виконання умов Договору про надання правової допомоги підписано Акт виконаних робіт №1 відповідно до умов якого позивачу були надані юридичні послуги: правовий аналіз та вивчення матеріалів справи за позовом [PERSON] до КЗ ЛОР «Школа вищої спортивної майстерності» про визнання протиправним і скасування наказу та затрачено 2,5 год. (вартість юридичних послуг - 2500 грн.); підготовка позовної заяви за позовом [PERSON] до КЗ ЛОР «Школа вищої спортивної майстерності» про визнання протиправним і скасування наказу та затрачено 3 год. (вартість юридичних послуг - 3000 грн.); участь в судовому засіданні, яке відбувалось 30.08.2021 року, затрачено 1 год. (вартість юридичних послуг - 1000,00 грн.); участь в судовому засіданні, яке відбувалось 06.10.2021 року, виконавцем затрачено 1 год. (вартість юридичних послуг - 1000,00 грн.); участь в судовому засіданні, яке відбувалось 19.10.2021 року, виконавцем затрачено 1 год. (вартість юридичних послуг - 1000,00 грн.); участь в судовому засіданні, яке відбувалось 17.11.2021 року, виконавцем затрачено 2 год. (вартість юридичних послуг - 2000,00 грн.). Також представником позивача долучено квитанцію №8 від 01 грудня 2021 року відповідно до якої позивачем оплачено вартість юридичних послуг у розмірі 10500 гривень. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Відтак, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial