Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 14.11.2013 року мотивуючи тим, що відповідно до наказу № 162-к від 14.05.2012 року вона була прийнята на роботу до відповідача на посаду кондуктора - контролера. Відповідач заборгував їй заробітну плату за вересень 2013 року в сумі 1983 грн., з цього приводу голова профкому підприємства звертався до прокуратури міста і перевіркою було встановлено, що її права порушено. Окрім того їй було завдано моральну шкоду , яку вона оцінює в сумі 1147 грн., виходячи з однієї мінімальної заробітної плати, та яка полягає в порушенні її прав, що призвело до моральних страждань і вона вимушена була проявити додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 1983 грн. та моральну шкоду в сумі 1147 грн., всього 3130 грн. та допустити негайне виконання рішення суду щодо присудженої заробітної плати. На попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 1147 грн., оскільки заробітну плату за вересень 2013 року їй виплатили. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 1147 грн. та пояснила, що працювала в Комунальному підприємстві Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» з травня 2012 року по грудень 2013 року, за вересень та жовтень 2013 року була заборгованість по заробітній платі, потім працівники влаштували страйк і 22.11.2013 року дану заборгованість виплатили, при звільненні всі належні суми відповідач виплатив. Моральна шкода полягає в тому, що оскільки відповідач затримував заробітну плату вона вимушена була звільнитись. Представник відповідача за довіреністю у справі Олефір Іван Григорович позов не визнав та пояснив, що Тролейбусне управління є комунальним підприємством, власником якого є Білоцерківська міська рада, на підприємстві були затримки по виплаті заробітної плати, але не з вини керівництва чи самого підприємства, а в зв'язку з фінансовим становищем країни. Відповідач є планово збитковим підприємством, оскільки займається перевезенням пільговиків, Держава взяла на себе зобов'язання відшкодовувати кошти за пільгову категорію громадян, кошти надходять через казначейство однак з затримками. Відповідач щомісячно складав акти звірок з УСЗН яким була визначено борг держави перед підприємством, 19.11.2013 року із державного бюджету було перераховано кошти і виплачено всю заборгованість по заробітній платі працівникам, в тому числі і позивачу. Оскільки відсутня вина відповідача в заборгованості по виплаті заробітної плати, тому моральна шкода не підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на працю включає можливість заробляти собі на життя працею, яку кожний обирає вільно або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.94 КЗпП України, ст.21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку; всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці (ч.5 ст.97 КЗпП України). За порушення законодавства про оплату праці винні особи притягаються до відповідальності згідно з законодавством (ст.36 Закону України «Про оплату праці"). Відповідно до вимог ст.115 цього Кодексу заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно наказу № 162-к від 14.05.2012 року ( а.с.3) позивача [PERSON] було прийнято до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» на основну, тимчасову роботу на посаду кондуктора - контролера громадського транспорту. Згідно довідки Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» від 11.11.2013 року за № 11/17 ( а.с.4) станом на 01.11.2013 року заборгованість підприємства по заробітній платі [PERSON] за вересень 2013 року складала 1983,87 грн. З листа Прокуратури м. Біла Церква Київської області від 16.10.2013 року за № 8172( а.с.7), вбачається, що прокуратурою було розглянуто колективне звернення працівників Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» щодо невиплати заробітної плати та винесено постанову про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Білоцерківській міській раді з питань здійснення контролю за комунальними підприємствами і частині дотримання ними вимог КЗпПУ та ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та ЗУ «Про оплату праці». За результатами перевірки прокуратурою міста 10.10.2013 року внесено подання міському голові про негайне погашення боргу і станом на 167.10.2013 року подання було частково задоволено, виплачено заборгованість по заробітній платі працівникам на загальну суму 543,8 тис. грн. Згідно платіжної відомості № 93 від 19.11.2013 року ( а.с.14- 15)позивачу [PERSON] було виплачено заробітну плату за вересень 2013 року в розмірі 1983 грн. Відповідач в обґрунтування заперечень до суду надано акт звірки розрахунків за пільгове перевезення громадян по м. Біла Церква від 05.10.2013 року та 01.11.2013 року ( а.с.16,17), згідно з якими у вересні 2013 року загальна заборгованість Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради перед КП Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» становила 808481,75 грн. Суд, вважає, що в даному випадку, затримка у виплаті заробітної плати виникла з вини Білоцерківської міської ради та управління соціального захисту населення, якими не профінансовано перевезення пільгових категорій населення, а тому відсутні будь-які підстави вважати, що затримка сталася з вини Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління». Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач не обґрунтувала та не надала до суду належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог щодо заподіяння моральної шкоди з боку відповідача, винність дії чи бездіяльність відповідача щодо не виплаченої своєчасно заробітної плати за вересень 2013 року, тобто не доведено ні розміру моральної шкоди, ні причинно-наслідкового зв'язку між її настанням та винними діями відповідача, ні самого факту її наявності. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають у повному обсязі.

Outcome: dismissed