Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї на його користь заборгованість по договору кредиту №б/н від 26.01.2010 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконує зобов'язання, що виникли з договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком станом на 31.12.2017 року у розмірі 101758 грн. 85 коп. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, просила суд розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги підтримує та зазначила, що не заперечує стосовно винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи думку позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів та ухвалення заочного рішення по справі. Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно до ч. 1 ст. 526, 530, 536 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Встановлено, що 26.01.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов даного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 4000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-15). При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згаданий кредитний договір підписаний відповідачем та складається з Анкети позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку". З розрахунку заборгованості вбачається рух коштів по рахунку і часткове його погашення позичальником, зокрема востаннє 22.06.2015 року, що свідчить про часткове виконання відповідачем зобов'язання (а.с.5-7). Свого обов'язку по поверненню кредиту у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим, за розрахунком банку, станом на 31.12.2017 року за ним утворилась заборгованість в сумі 101758,85 грн., яка складається з наступного: - 3859,96 грн. - заборгованість за кредитом; - 88437,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4139,42 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 500,00 грн. - штраф фіксована частина; - 4821,85 грн. - штраф процентна складова. Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком. ( а.с.5-7) Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.01.2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] базова процентна ставка, яка нараховується на залишок кредиту була встановлена в розмірі 30% річних. З 01.09.2014 року процентна ставка змінена і встановлена в розмірі 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року - 43,20 % річних (а.с.5-7). Згідно із ч.3 ст.1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Зазначена правова позиція висвітлена у правовій позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1374 цс17 від 11.10.2017 року. Згідно ч.4 ст.1056-1 ЦК України, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Належні та допустимі докази таких повідомлень банком позичальника в справі відсутні. Отже, в банку не було підстав збільшувати процентну ставку за користування кредитом, а тому суд приходить до висновку про стягнення суми заборгованості за процентами виходячи з розміру ставки в 30%, яка станом на дату її збільшення 01 вересня 2014 року складала 1666,97 грн. Підстав приймати послідуючий розрахунок за збільшеними процентами суд не вбачає, оскільки правомірність їх не обґрунтована. В правовій позиції висловленій Верховним Судом України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1746 цс 16, зазначено, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, що є незаконним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, в частині позовних вимог банку про стягнення 4139,42 грн. - заборгованість за пенею та комісією не підлягають до задоволення. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в даному випадку суд вважає за вірне стягнути з позичальника на користь банку лише один з із заявлених до стягнення штрафів (фіксована частина) в сумі 500 грн. Отже, проаналізувавши дослідженні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов'язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження, однак у розмірі, який є документально підтвердженим і нормативно обґрунтованим. У зв'язку з цим з відповідача необхідно стягнути борг за кредитним договором в сумі 6026,93 грн., що складається з тіла кредиту - 3859 грн. 96 коп., відсотків за його користування, нарахованих виходячи з 30% процентної ставки станом до 29.08.2014 року у розмірі - 1666, 97 грн., а також штрафу (фіксованої частини) нарахованої виключно на прострочену заборгованість станом на 29.08.2014 року в сумі 500 грн. В решті позов до задоволення не підлягає за недоведеністю під ставності позовних вимог. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial