Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 07.04.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №ML-501/081/2008, згідно якого банк надав їй кредит в сумі 110089,10 доларів США під 4,99% річних, при цьому відповідачка зобов'язалась повернути ці грошові кошти у строк до 07.04.2028 року, щомісяця здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитними ресурсами. В результаті невиконання умов зазначеного кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 28.05.2013 року у заборгованість складає 4926106,52 грн., що в еквіваленті на час здійснення розрахунку становить 616302,58 доларів США, з яких: 878994,60 грн. - заборгованість за кредитом, 180383,14 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3886728,70 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотків. Зазначену заборгованість позивач вимагає стягнути з відповідачів солідарно разом з судовими витратами, оскільки відповідачка [PERSON] виступила поручителем за вказаним кредитним договором. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судовому засіданні проти позову заперечували та просили у вимогах відмовити повністю, оскільки грошові кошти особисто не отримували, була домовленість зі знайомими про укладення такого договору, які й повинні були оплачувати по кредиту. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 07.04.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №ML-501/081/2008, згідно якого банк надав їй кредит в сумі 110089,10 доларів США під 4,99% річних, при цьому відповідачка зобов'язалась повернути ці грошові кошти у строк до 07.04.2028 року, щомісяця здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитними ресурсами. У результаті невиконання умов зазначеного кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 28.05.2013 року заборгованість складає 4926106,52 грн., що в еквіваленті на час здійснення розрахунку становить 616302,58 доларів США, з яких: 878994,60 грн. - заборгованість за кредитом, 180383,14 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3886728,70 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотків. Обґрунтованих заперечень щодо неправильності наданого розрахунку заборгованості відповідачами не надано. 29.10.2010 року між ЗАТ "ОТП Банк" та позивачем було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким банк відступив, а позивач прийняв права за вказаним кредитним договором та договором поруки. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги). Таким чином позивач набув право вимоги за Кредитним договором №ML-501/081/2008. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно Договору поруки № SR-501/081/2008 від 07.04.2008 року по зазначеному вище кредитному договору, відповідачка [PERSON] виступила поручителем, при цьому умови договору поруки передбачають солідарну відповідальність поручителя і боржника перед кредитором. Згідно зі ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів, оскільки їх ствердження про отримання коштів для придбання земельної ділянки іншими особами та не підписання як кредитного договору так і договору поруки не спростовані жодним доказом, від запропонованого судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України проведення почеркознавчої експертизи відповідачі відмовились. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно вимог ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 Постанови №5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року визначено, що "Положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання)…". На підставі встановленого, суд вважає, що розмір пені має бути співмірним з розміром заборгованості, яка не перевищує 880 000 грн., у зв'язку з чим підлягає застосуванню ч.3 ст.551 ЦК України, згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Враховуючи заявлені позовні вимоги в частині суми боргу, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 900 000,00 гривень. За положеннями статті 99 Конституції України та ст.192 ЦК України, грошовою одиницею України є гривня. Задовольняючи позов частково, суд враховує, що курс НБУ при здійсненні розрахунку був нижчий від курсу НБУ на момент розгляду справи, тому вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з передбаченого ч.1 ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з урахуванням вимог законодавства щодо стягнення пені. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: partial