Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], разом з її матір'ю - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] та визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON], яка померла [INFO]: право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]; право на земельну частку (пай) площею 1,94 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області, яка належала чоловікові [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO], на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №621 від 03 жовтня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Новострілищанській селищній раді 14 жовтня 1996 року за №64, спадкоємцем якої була [PERSON], яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав; право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7423 гектара, що розташована на території Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] від 18 червня 2001 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що в [ADDRESS], на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (дружина), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/2 житлового будинку. [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої, окрім належної частки в спірному житловому будинку, також ввійшло право на земельну частку (пай) площею 1,94 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області, на яку померлий мав право на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №621 від 03 жовтня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Новострілищанській селищній раді 14 жовтня 1996 року за №64. На випадок своєї смерті, покійний не розпорядився вказаним майном, тому спадкування відбувалось за законом. За таких обставин зазначену спадщину прийняла мати позивача та відповідно дружина покійного - [PERSON], оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, незважаючи, що своїх спадкових прав не оформила. Відтак, остання фактично одноособово стала володіти житловим будинком з надвірними спорудами, загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Разом з тим, [INFO] померла і матір позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, окрім успадкованого після смерті чоловіка майна, увійшло право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7423 гектара, що розташована на території Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] від 18 червня 2001 року. За життя покійна не розпорядилася своїми правами, а тому спадкування відбувалося за законом. Спадкоємцями першої черги окрім неї є її брати та сестри - діти померлої. Проте, останні на спадкове майно за законом не претендують. Відтак, позивач як єдиний спадкоємець, що виявив бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, яку фактично прийняв, оскільки на момент відкриття спадщини проживав спільно із спадкодавцем, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримав відмову у видачі такого, у зв'язку з тим, що вона пропустила піврічний термін передбачений цивільним законодавством на подання заяви, а також у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] та на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому остання змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача - адвокат Яременко І.О. подав заяву про розгляд справи у його з довірителькою відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області - Козяр Г.І., подала заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника територіальної громади, оскільки вони позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області №1192 від 10 серпня 2018 року, що станом на 30 червня 1990 року по [ADDRESS] рахувався житловий будинок за колгоспним двором, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (дружина). Вказаний факт додатково підтверджується долученою до матеріалів позову довідкою виданою Стрийським МБТІ від 12 серпня 2016 року за №1722 та копією Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 24 жовтня 1991 року/арк. справи 16,20, 22/. З долученої до матеріалів справи копії рішення виконавчого комітету Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області №36 від 15 серпня 2016 року «Про присвоєння адреси житлового будинку в селі Старі Стрілища», вбачається, що житловому будинку по [ADDRESS] що рахувався за колгоспним двором, головою якого був [PERSON] - присвоєно №42А /арк. справи 16,20, 22/. Згідно технічного паспорта від 08 серпня 2016 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок [ADDRESS], загальна площа вказаного будинку становить 53,9 кв.м. (житлова - 37,1кв.м.). Рік забудови - 1972. Інвентаризаційна вартість - 304928 грн. /арк. справи 21/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (дружина). Частка кожного члена двору становила 1/2. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], у віці 73 років, в с. Старі Стрілища Жидачівського району Львівської області, помер [PERSON], про що 01 жовтня 1999 року зроблено відповідний запис за №16 та Новострілищанською селищною радою Жидачівського району Львівської області, від 01 жовтня 1999 року, видано свідоцтво про смерть [NUMBER] /арк. справи 14/. Спадщина відкрилася в цей же день, [INFO], у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлого, окрім належної частки в спірному житловому будинку, складається із земельної частки (пай) площею 1,94 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області, на яку померлий мав право на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №621 від 03 жовтня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Новострілищанській селищній раді 14 жовтня 1996 року за №64 /арк. справи 23/. Так, згідно із витягу №31-1309-0.2-3713/2-16, виданого відділом Дергеокадастру у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28 липня 2016 року, Сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданий на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №621 від 03 жовтня 1996 року та зареєстрований в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Новострілищанській селищній раді 14 жовтня 1996 року за №64, земельна частка(пай) розміром 1,94 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності СПП «Новострілищанська» і її вартість становить 53514,87 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався /арк. справи 24/. Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою №985 виданою виконавчим комітетом Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 25 липня 2016 року. Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що на день смерті спадкодавця разом із ним проживала його дружина - [PERSON] /арк. справи 15/. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняла дружина спадкодавця - [PERSON], оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, проте юридично своїх прав не оформляла. Відтак, [PERSON], фактично одноособово стала володіти житловим будинком з надвірними спорудами, загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], у віці 83 років, в с. Старі Стрілища Жидачівського району Львівської області, померла [PERSON], про що [INFO] зроблено актовий запис №16 та виконавчим комітетом Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області, від [INFO], видано свідоцтво про смерть [NUMBER] /арк. справи 25/. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, окрім успадкованого після смерті чоловіка майна (житлового будинку та права на земельну частку (пай), увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7423 гектара, що розташована на території Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] від 18 червня 2001 року/арк. справи 27/. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою №1191 виданою виконавчим комітетом Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 10 серпня 2018 року /арк. справи 26/. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 14 червня 1961 року, свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 11 жовтня 1986 року, паспорта [NUMBER], що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] (спадкодавця). Відтак, [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом. Також, дослідженими матеріалами вправи встановлено, що інші живими спадкоємцями вказаної черги є відповідно інші діти спадкодавця: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] /арк. справи 8-9, 11-12/. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Так, з долучених до матеріалів справи, належним чином завірених та сформованих заяв [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що останнім відомо про відкриття спадщини після смерті [PERSON] та належну їм частку в спадковому майні. Проте, на таку вони не претендують та відмовляються від неї, а тому враховуючи обставини позовних вимог, суд приходить до висновку, що вказана відмова на користь позивача /арк. справи 29-37/. Також, в поданій до суду позовній заяві представник позивача пояснив, що протягом останніх років і до дня її смерті [PERSON] спільно постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON], оскільки остання була її мамою та потребувала стороннього догляду та допомоги. Вказані обставини підтвердили суду, наданими письмовими поясненнями, свідки [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що позивач дійсно постійно проживала(без реєстрації) з своєю матір'ю [PERSON] до дня її смерті спільно, вели спільне господарство /арк. справи 38-39/. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Окрім того, факт проживання позивача зі спадкодавцем додатково стверджується довідкою №1191 виданою виконавчим комітетом Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 10 серпня 2018 року, згідно якої: на день смерті спадкодавця, разом з нею дійсно проживала без реєстрації дочка - [PERSON] /арк. справи 26/. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживала разом з матір'ю - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO]. Відтак позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], як така, що постійно проживала разом із нею, на час відкриття спадщини. Разом з тим, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №711/02-31 виданою завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою від 09 листопада 2018 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв'язку з тим, що вона пропустила піврічний термін передбачений цивільним законодавством на подання заяви, а також у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] та на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій та є спадковим майном /арк. справи 40/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved