Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що [INFO] померла його мати, [PERSON] у віці 55 років. Після її смерті залишилася спадщина, у вигляді: 53/200 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та автомобіль ЗАЗ, державний номер [NUMBER]. Вказане спадкове майно, в порядку спадкування за законом повинен був спадкувати він, як спадкоємець першої черги (син). Спадкова справа була відкрита у Шостій Запорізькій державній нотаріальній конторі за № 55054801, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24.09.2013 року. Нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори після звернення позивача було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на частину домоволодіння померлої та у зв'язку із відсутністю держаної реєстрації в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Оскільки в позасудовому порядку вирішити наявний спір неможливо, за таких обставин позивач змушений звернутися до суду. В зв'язку з чим позивач просив визнати за ним право власності на 53/200 частки житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] та автомобіль ЗАЗ, державний номер [NUMBER] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] посилаючись на обставини, викладені у позові, на позовних вимогах наполягала і просила суд їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та день слухання справи був повідомлений належним чином. Третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву, у яких просила суд розглянути справу у її відсутності та не заперечувала проти задоволення позову. Третя особа реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву, у яких просила суд розглянути справу у її відсутності та не заперечувала проти задоволення позову. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 53/200 частини житлового будинку, що розташований за адресою : [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2000 року № 3559. Належність 53/200 частини будинку [PERSON] свідчить Розпорядження голови Комунарської районної адміністрації № 1465р від 26.10.2009 року і якому вказано та змінено ідеальні частки на домоволодіння [ADDRESS] Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.03.2012 року актовий запис № 55 [PERSON] померла [INFO]. Довідкою голови квартального комітету № 10 від 20.11.2013 року було встановлено, що позивач зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] та с 2000 року за даною адресою проживав разом із матірю [PERSON] до дня її смерті: [INFO] Як вбачається із відомостей нотаріальної контори 22.04.2013 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], в результаті чого була заведена спадкова справа за № 55054801. За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі смерті власника. На підставі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона визнається належною спадкоємцеві з часу її відкриття. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Положення ст.ст. 316, 321 ЦК України встановлюють, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В абз. 41, 47-49 п.3.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності на нерухоме майно в порядку спадкування у тому разі, коли є документ про право спадкодавця на нерухоме майно, але документи не були зареєстровані в БТІ. Судом встановлено, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем, заяви про відмову від спадщини не подавав. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом і у встановлений законом подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Тобто, право власності позивачем набуте правомірно на підставах, що встановлені законом. На підставі викладеного і

Outcome: approved