Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.2017 року на а/д Київ-Чернігів сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями LIFAN 520 д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], та Renault Megane д\\н [NUMBER], власником якого є [PERSON], та Volkswagen Golf д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] У результаті ДТП автомобіль Renault Megane отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля була завдана матеріальна шкода в розмірі 139 568, 21 грн. На момент ДТП автомобіль LIFAN 520 д\\н [NUMBER] був застрахований за договором страхування № АЕ/9625887/1005/16 від 09.06.2016 року в ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». Страховою компанією власнику автомобіля [NUMBER] було виплачено страхове відшкодування у розмірі 96 806, 77 грн. Невідшкодована матеріальна шкода складає 42 761, 44 грн. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2017 року [PERSON] визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Також позивачкою були понесені додаткові витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 400, 00 грн. В результаті ДТП позивачка зазнала душевних та психологічних страждань, був порушений звичний стан життя у зв'язку з пошкодженням та тимчасовою неможливістю користуватися транспортним засобом, погіршилося матеріальне становище. Крім того, постійна напруга та хвилювання дестабілізують психічний стан позивачки. Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає відшкодувати завдану шкоду, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 42 761, 44 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 400, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 000, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 661, 61 грн. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач у встановлений судом строк надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки обставини, встановлені в постанові Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2017 року, не свідчать про наявність причинно-наслідкового зв'язку між його діями та пошкодженням транспортного засобу позивачки та завдання матеріальної шкоди. Крім того, коли відбулася ДТП, позивачка також порушила Правила дорожнього руху, однак ця обставина залишилася поза увагою, як органу досудового слідства так і суду. Разом з тим, звіт автотоварознавчої експертизи № 22/05-ТЗ, що знаходиться в матеріалах справи, є недопустимим доказом, оскільки він був складений з порушенням порядку, встановленого законом, а саме серед використаних експертом джерел інформації, значиться «Бюлетень автотоварознавця» № 94, 2017 року, ООО «ІОЦ СЕУ», Донецьк. Однак, на даний час, територія міста Донецьк є тимчасово окупованою, а тому всі документи, видані підприємством або установами на вказаній території, не мають юридичної сили. Всі інші вимоги позивачки є необґрунтованими та похідними від стягнення матеріальної шкоди, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Позивачка у встановлений судом строк надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відзив на позов є безпідставним, а доводи в ньому не базуються на нормах чинного законодавства України, оскільки постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2017 року визнано винним у скоєні ДТП саме відповідача [PERSON] Постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили, що свідчить про доведеність вини останнього. А тому саме відповідач повинен нести відповідальність за спричинені збитки та відшкодувати матеріальну шкоду позивачці. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу про порушення законодавства при складанні звіту автотоварознавчої експертизи № 22/05-ТЗ. Щодо джерел розрахунків вартості автомобіля, яке використовувалось під час складання звіту, то позивачка зазначила, що відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 розрахунок вартості автомобіля відбувається на підставі рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп'ютерних баз даних з програмним забезпеченням. У відповідному переліку «Періодичний довідник «Бюлетень автотоварознавця» ДНДІСЕ, ІОЦ СЕУ, Донецьк» стоїть на першому місці. Крім того, позивачці була заподіяна моральна шкода, яка полягає у суттєвих емоційних стражданнях, пов'язаних з протиправною поведінкою відповідача, яка призвела до сильного нервування, тривог та пов'язаним із цим стресом. На підставі викладеного, позивачка просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, так як, відзив на позов є необґрунтованим, а доводи не підкріплюються належними доказами. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23.04.2017 року о 16 год. 20 хв. на а/д Київ-Чернігів сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями LIFAN 520 д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], та Renault Megane д\\н [NUMBER], власником якого є [PERSON], та Volkswagen Golf д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля були завдані матеріальні збитки, розмір яких без урахування зносу становить 139 568, 21 грн., що підтверджується звітом № 22/05-ТЗ від 23.05.2017 року про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], що підтверджується постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2017 року про закриття провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] за ст. 124 КпАП України в зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідна постанова не оскаржувалася відповідачем та набрала законної сили. Крім того, 27.07.2017 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю у діях [PERSON], складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Разом з тим, органом досудового розслідування було встановлено,що [PERSON] порушив п. 2.3«б». 12.1 Правил дорожнього руху, що призвело до виникнення дорожньо-транспортної пригоди. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля LIFAN 520 д\\н [NUMBER] була застрахована за договором страхування № АЕ/9625887/1005/16 від 09.06.2016 року в ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». Страховою компанією власнику автомобіля [NUMBER] - [PERSON] було виплачено страхове відшкодування у розмірі 96 806, 77 грн. Невідшкодована матеріальна шкода складає 42 761, 44 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. При зіткненні двох автомобілів шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене та преюдиційність постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2017 року, якої визнано [PERSON] винним у порушенні п. 2.3«б». 12.1 Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо відсутності причино-наслідкового зв'язку між його діями та пошкодженням транспортного засобу позивачки та завдання матеріальної шкоди. Разом з тим, статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Тобто, ст. 124 КУпАП встановлює причинно-наслідковий зв'язок між порушенням Правил дорожнього руху та спричиненням внаслідок порушення пошкоджень транспортних засобів. В свою чергу, ст. 1187, 1188 ЦК України регламентують відшкодування шкоди потерпілій особі, завданої при зіткненні автомобілів винною особою. Вище викладене свідчать про те, що саме відповідач [PERSON], який винний у пошкодженні автомобіля Renault Megane, що належить позивачці, повинен відшкодовувати шкоду завдану [PERSON] Що стосується належності та допустимості звіту № 22/05-ТЗ від 23.05.2017 року про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, як доказу то суд прийшов до наступного. Відповідач у відзиву на позов зазначає, що у звіті № 22/05-ТЗ від 23.05.2017 року використовувалась неналежна література, оскільки серед використаних експертом джерел інформації, значиться «Бюлетень автотоварознавця» № 94, 2017 року, ООО «ІОЦ СЕУ», Донецьк. Однак, на даний час, територія міста Донецьк є тимчасово окупованою та на якій проводиться АТО, а тому всі документи, які видані підприємством або установами на вказаній території, не мають юридичної сили. Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 розрахунок вартості автомобіля відбувається на підставі рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп'ютерних баз даних з програмним забезпеченням. Згідно з переліком рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп'ютерних баз даних з програмним забезпеченням Періодичний довідник «Бюлетень автотоварознавця» ДНДІСЕ, ІОЦ СЕУ, Донецьк» стоїть на першому місці. Крім того, Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз, у зв'язку з ситуацією в країні тимчасово здійснює свою діяльність на території м. Слов'янськ. Разом з тим, судом не встановлено жодних порушень законодавства України при складанні звіту № 22/05-ТЗ від 23.05.2017 року експертом-оцінювачем. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що твердження відповідача щодо недопустимості звіту, як доказу, є безпідставними, оскільки не відповідають дійсності, а обґрунтування позиції сторони відповідача не базується на чинному законодавстві України. З урахуванням викладеного та звіту № 22/05-ТЗ від 23.05.2017 року про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, позов в частині стягнення матеріальної шкоди та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 42 761, 44 грн. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 400, 00 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності...... Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові докази, електронні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що справедливою на думку суду з урахуванням встановлених по справі обставин буде моральне відшкодування за спричиненні моральні страждання [PERSON] у розмірі 2 000, 00 грн. Саме цей розмір моральної шкоди і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Що стосується позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Як встановлено при розгляді справи, між позивачкою [PERSON] та ФОП [PERSON] 06.07.2017 року був укладений Договір про надання юридичної допомоги № 65/17. 07.07.2017 року позивачкою у відповідності до Договору про надання юридичної допомоги від 06.07.2017 року за складання позовної заяви було сплачено грошові кошти в розмірі 2 000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № ПН3082. Крім того, вищевказані обставини підтверджуються рахунком-фактури № 65/07 та Актом приймання-передачі послуг від 09.11.2017 року. Як встановлено діючим законодавством, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правничою допомогою, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає грошова сума в розмірі 2 000, 00 грн. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. З вищезазначених норм слідує, що суди повинні належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, необгрунтованість відзиву на позов та відсутності правового базису у позиції відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки позов є частково обґрунтованим та підставним. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial