Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності та про виділ частки спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 06 червня 2000 року до даного часу вона перебуває з відповідачем [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 61. Від шлюбу мають сина - [PERSON], народженого 20 березня 2003 року. На підставі рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 21 березня 2001 року № 77 відповідачеві [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 550 кв. метрів (фактично - 645 кв. метрів), розташована за адресою: м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Південна, 33, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Але, відповідач [PERSON] досі не оформив та не зареєстрував право власності на зазначену земельну ділянку. На підставі рішення виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 16 травня 2001 року №131 її чоловік - [PERSON] отримав дозвіл на будівництво нового жилого будинку розміром 6.0х9,0 метрів, добудову до жилого будинку розміром 4.0х 8.0 метрів, будівництво літньої кухні, гаражу розміром 4,0 х 9,0 метрів, сараю розміром 5,0 х 5,0 метрів на раніше закріпленої земельної ділянці площею 550 кв. метрів ( за документами), фактично - 687 кв. метрів, розташованої за адресою: м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Південна, 33, і протягом з травня 2001 року до жовтня року вони спільними зусиллями, на спільні кошти побудували жилий будинок (А-1), вбиральню (Е-1) та паркан (№ 1,2). Актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального жилого будинку від 16 жовтня 2001 року зазначений жилий будинок був прийнятий в експлуатацію, а 30 жовтня 2001 року на підставі рішення виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 17 жовтня 2001 року, № 269 її чоловікові [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на зазначений жилий будинок (А- 1), вбиральню (Е-1) та паркан №1, 2. Право власності [PERSON] на зазначені обєкти нерухомості 30 жовтня 2001 року зареєстровано Синельниківським бюро технічної інвентаризації та внесено в реєстрову книгу №121 за реєстром №8631. Пізніше, на виконання рішення виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 16 травня 2001 року № 131, вони разом з відповідачем у 2002 році побудували добудови до житлового будинку: санвузол 1-7 розміром 2,3x1,74 метрів (площею 3,6 кв. метрів), кухню 1-8 розміром 3,96x5,81 метрів ( площею 14,4 кв. метрів) та веранду І розміром 1,0x3,32 метрів (площею 2, 6 кв. метрів), а також гараж Г-1 площею 27 кв. метрів, сарай Б-1 площею 3,6 кв. метрів, вольєр В-1 площею 3,0 кв. метрів, літний душ Е-1 площею 3,0 кв. метрів. Але, зазначені додаткові обєкти нерухомості не були прийняті в експлуатацію і право власності на них не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно вимогам ч. 3 ст. 105 ЦК України 1963 року господарські і побутові будівлі і споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи с істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, яких провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Оскільки у відповідача мався дозвіл на будівництво господарських будівель, то зі змісту зазначеної статті витікає, що він здійснив ні добудові у встановленому законом порядку і вони не є самовільно збудовані. Відповідач відмовляється оформлювати своє право власності на добудовані будівлі та реєструвати його в органі державної реєстрації у встановленому законом порядку. Позивач неодноразово зверталася до Центру надання адміністративних послуг Дніпропетровської міської рад, до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції Дніпропетровській області, до мера м.Дніпро з приводу вводу в експлуатацію добудованих будівель і споруд, але з квітня 2016 року до даного часу не отримала ніякої відповіді. Відповідач [PERSON] не бажає займатися узаконенням добудованих будівель і споруд тому, що йому нічого не потрібно. Його влаштовує його становище власника будинку і він всіляко перешкоджає їй виділити її частку в праві спільної сумісної власності. Ці дії відповідача порушують її законні права та інтереси, оскільки вона не може виділити свою частку в повному обсязі із спільного майна подружжя. Тому вона вимушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності подружжя на добудовані будівлі та про виділ їй частки із цього спільного майна. Відповідач [PERSON], який вважається власником спірного майна, на протязі багатьох років відмовляється здавати добудовані будівлі до експлуатації, чим порушує її права співвласника на ці обєкти щодо володіння, розпорядження та виділу в натурі її частки у праві спільної сумісної власності. Тому вона вважає, що суд може визнати її право власності на новостворене нерухоме майно, яке побудовано у встановленому законом порядку, але не прийняте до експлуатацію не з її вини. На час набуття відповідачем права власності на спірний жилий будинок діяв Кодекс про шлюб та сімю України № 2006-УП від 20 червня 1969 року (який втратив чинності на підставі п/п 1 п. 2 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України № 2947-ПІ від 10 січня 2002 року) та Цивільний кодекс Української РСР № 1540-УІ від 18 липня 1963 року ( який втратив чинності на підставі п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України № 435-ІУ від 16. 01. 2003 року). Тому, спірні відносини, що виникли між нею та відповідачем [PERSON], повинні регулюватися Кодексом про шлюб та сімю України № 2006-УП від 20 червня 1969 року (надалі - КпШС ) та Цивільним кодексом Української РСР № 1540-УІ від 18 липня 1963 року ( надалі - ЦК). Вважає, що поділ житлового будинку № 33 по вулиці Південна міста Синельникове можливо здійснити без шкоди для його господарського призначення. При цьому, вважає, що суд, визначаючі її частку в спільній сумісній власності подружжя, може взяти до уваги інтереси неповнолітнього сина - [PERSON], який знаходиться на її утриманні і вихованні. З дня свого народження і до даного часу неповнолітня дитина [PERSON] за взаємною згодою подружжя користується жилою кімнатою 1-6 площею 6,7 кв. метрів, тому вважає за необхідне збільшити її частку в спільній сумісній власності подружжя на вартість жилої кімнати 1-6 площею 6,7 кв. метрів. Згідно висновку субєкта оцінної діяльності вартість житлового будинку (А-1) загальною площею 65, 6 кв. метрів складає 88 093 грн. 00 коп. Тому, вартість 1 кв. метр цього будинку складає 1 342 грн. 88 коп., а вартість жилої кімнати 1-6 площею 6,7 кв. метрів складає 8997 грн. 30 коп. (1342 грн. 88 коп. х 6,7 кв. метрів). Вважає, що суд може збільшити її частку у спільному майні подружжя за рахунок цієї кімнати для неповнолітньої дитини вартістю 8997 грн. 30 коп., оскільки вона знаходиться на її утриманні та вихованні. Згідно висновку субєкта оцінної діяльності загальна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 177679 грн. 00 коп., тому вартість ідеальної частки кожного з подружжя складає 88839 грн. 50 коп. З урахуванням вартості кімнати 1-6 вважає, що суд може на підставі ч. 1 ст. 28 КпШС України визначити її частку у спільному майні подружжя в розмірі 97 836 грн. 80 коп. (88 839 грн. 50 коп. + 8997 грн. 30 коп.). Вважає, що з урахуванням збільшення її частки у праві спільної сумісної власності суд може виділити їй у власність наступні обєкти нерухомого майна, сумарна вартість яких відповідає вартості її частки у спільному майні. Оскільки вартість цього майна, яке вона просить виділити у її власність, перевищує вартість її частки у спільному майні на 951 грн. 00 коп. (98787 грн. 80 коп. - 97836 грн. 80 коп.), вона згідна цю різницю сплатити відповідачу. Згоди з відповідачем про поділ спільного майна подружжя між ними не досягнуто. Вважає, що для визначення технічної можливості виділу майна у мою власність згідно запропонованого мною варіанту, а також для визначення інших варіантів виділу у справі необхідно призначити та провести судову будівельно-технічну експертизу. Просить визнати за подружжям [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на добудовані господарські будівлі за адресою: м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Південна, 33, а саме:на гараж (Г-1) вартістю 24 324 грн. 00 коп.; на сарай (Б-1) вартістю 6 006 грн. 00 коп.; вольєр (В-1) вартістю 4 993 грн. 00 коп.; літній душ (Е-1) вартістю 9 257 грн. 00 коп.; ворота № 1 вартістю 2 292 грн. 00 коп.; замощення (II) вартістю 13 450 грн. 00 коп. Відступити від засади рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності та визначити її частку в праві спільної сумісної власності на жилий будинок з господарськими будівлями за адресою: м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Південна, 33, в розмірі 97 836 (девяносто сім тисяч вісімсот тридцять шість ) грн. 80 коп. Поділити жилий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Південна, 33, між нею та відповідачем [PERSON], виділивши їй у власність:- кімнату 1-6 площею 6, 7 кв. метрів вартістю 8 997 ( вісім тисяч девятсот девяносто сім) грн. 29 коп.;кімнату 1-3 площею 6,0 кв. метрів вартістю 8 057 (вісім тисяч пятдесят сім) грн. 28 коп.;коридор 1-2 площею 8, 7 кв. метрів вартістю 11 683 ( одинадцять тисяч шістсот вісімдесят три ) грн. 05 коп.;сіни 1-1 площею 6,2 кв. метрів вартістю 8 325 ( вісім тисяч триста двадцять пять ) грн. 85 коп.;веранду І площею 2, 6 кв. метрів вартістю З 491 (три тисячі чотириста девяносто одна ) грн. 49 коп.;кухню 1-8 площею 14, 4 кв. метрів вартістю 19 337 (девятнадцять тисяч триста тридцять сім) грн. 47 коп.;санвузол 1-7 площею З, 6 кв. метрів вартістю 4 834 ( чотири тисячі вісімсот тридцять чотири ) грн. 37 коп.;замощення II вартістю 13 450 (тринадцять тисяч чотириста пятдесят) грн.;сарай Б-1 вартістю 6 006 ( шість тисяч шість ) грн. 00 коп.;ворота № 1 вартістю 2 292 (дві тисячі двісті девяносто дві) грн. 00 коп.; 1/2частина огорожі № 3 розміром 54,16 метрів вартістю 12 313 (дванадцять тисяч триста тринадцять ) гри. 00 коп.; Зобовязати її сплатити відповідачу [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 951 (девятсот пятдесят одна) гри. 00 коп. згідно її частки у праві спільної сумісної власності; Стягнути з відповідача [PERSON] на мою користь судові витрати у справі. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила: відступити від засади рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на 4/7 частки житлового будинку з господарськими спорудами в м.Синельникове по вул. Південна, 33; поділити житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: м.Синельникове Дніпропетровської області, вул.Південна,33, між нею та відповідачем [PERSON], виділивши їй в натурі: сіни, кухню, кімнату 1-3, кімнату 1-4, ? частину огорожі 1,2; зобовязати її сплатити відповідачу [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 693 грн. 24 коп. згідно його частки у праві спільної сумісної власності; стягнути з відповідача [PERSON] на мою користь судові витрати у справі. До початку відкритого судового засідання позивач надала заяву про зменшення позовних вимог мотивуючи її тим, що звертаючись до суду з позовною заявою, вона просила суд також поділити житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: м.Синельникове Дніпропетровської області, вул.Південна,33, вартістю 51224 грн. 08 коп. та виділити в натурі частки кожного із співвласників. Але, проведеною у цивільній справі судовою будівельно-технічною експертизою встановлено, що зазначений будинок не підлягає поділу відповідно до часток кожного із співвласників. Тому, вона вимушена відмовитися від цієї позовної вимоги і просити суд зменшити розмір позовних вимог та викласти їх в наступній редакції: 1) відступити від засади рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на 4/7 ідеальні частки жилого будинку з господарськими спорудами за адресою: м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Південна, 33, вартістю 51224 (пятдесят одна тисяча двісті двадцять чотири) грн. 08 коп. та залишити цей будинок з господарськими спорудами у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON]; 2) стягнути з відповідача [PERSON]І, на її користь судові витрати по справі; повернути їй надмірно сплачений судовий збір. Позивач до початку відкритого судового засідання надала заяву про можливість слухання справи за її відсутності та відсутності її представника. Відповідач в останнє судове засідання не зявився, однак раніше позовні вимоги визнав, окрім стягнення з нього на користь позивача судових витрат на підставі того, що дані дії про розподіл майна необхідні позивачеві. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва по одруження серії І-КИ № 107512 [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2000 року та, від шлюбу, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 189828 від 26 березня 2003 року. Згідно довідки про склад сімї від 2015 року в будинку за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Південна,33, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до архівного витягу №143 від 14 березня 2013 року на підставі рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 21 березня 2001 року №77, враховуючи рішення виконкому від 21 березня 2001 року № 80 земельну ділянку площею 550 кв.м. за адресою: м.Синельникове,вул. Південна, 33 передано у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно архівного витягу № 149 від 18 березня 2013 року на підставі рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 16 травня 2001 року № 131, дозволено будівництво житлових будинків, гаражів, господарських будівель, переобладнання приміщень [PERSON] будівництво житлового будинку розміром 6,0х9,0 м, добудову до житлового будинку розміром 4,0х8,0 м., будівництво літньої кухні, гаражу розміром 4,0х9,0 м, сараю розміром 5,0х5,0 м.на вул.. Південні, 33 м.Синельникове. Відповідно акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію жилого будинку від 16 жовтня 2001 року введено в експлуатацію житловий будинок та господарські будівлі та споруди за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Південна,33, а саме житловий будинок, прибудови, вбиральня та огорожа. Згідно архівного витягу № 375 від 01грудня 2015 року на підставі рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 17 жовтня 2001 року № 269, вирішено оформити право власності на обєкти нерухомого майна, розташовані в м.Синельникове за [PERSON] по вул.Південна,33. Відповідно свідоцтва про право власності від 30 жовтня 2001 року, зареєстрованого в Синельниківському БТІ за реєстром № 8631, [PERSON] належить в цілому жилий будинок, розташований в м.Синельникове по вул.Південна,33, який складається з жилого будинку А-1, вбиральні Е-1, паркану № 1,2, що підтверджується також технічним паспортом на жилий будинок. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 травня 2014 року земельна ділянка в м.Синельникове по вул. Південна, 33 має площу 0,645 га та належить до категорії землі житлової та громадської забудови із комунальною формою власності яку передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно технічного паспорту на житловий будинок по вул.Південна, 33 м.Синельникове від 08 травня 2014 року, житловий будинок складається з: житлового будинку, побудовано у 2001 році , гаражу 2002 року, сараю 2002 року, вольєру 2002 року, вбиральні 2002 року, літнього душу 2002 року, огорожі та воріт 2002 року. Відповідно висновку експерта № 1367-17 від 22 вересня 2017 року визначити варіанту поділу житлового будинку по вул.. Південна, 33 м.Синельникове технічно не можливо. Оскільки на час набуття відповідачем права власності на спірний жилий будинок діяв Кодекс про шлюб та сімю України № 2006-УІІ від 20 червня 1969 року, який втратив чинність на підставі п/п 1 п.2 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10 січня 2002 року, та Цивільний кодекс Української РСР № 1540-УІ від 18 липня 1963 року, який втратив чинність на підставі п.2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України № 435-ІУ від 16.01.2003 року, тому спірні відносини, що виникли між позивачем та відповідачем, регулюються Кодексом про шлюб та сімю України № 2006-УІІ від 20 червня 1969 року та Цивільним кодексом Української РСР № 1540-УІ від 18 липня 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.112 ЦК майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток ( сумісна власність). Згідно ч. 2 ст. 101 ЦК у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Відповідно до ч. З ст. 101 ЦК право власності одного або кількох громадян з числа зазначених в частині другої цієї статті на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Згідно ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до частин 1, 2 статті 29 КпШС якщо між подружжя не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжя з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладанням на нього обовязку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на уваги. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Відповідно до ст.115 ЦК України 1963 року кожний із учасників спільної частково власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію. Згідно вимогам ч.1 ст.113 ЦК України 1963 року володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Статтею 28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до частини першої цієї статті розмір частки міг бути збільшений з урахуванням інтересів дітей, які заслуговували на увагу. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", який втратив чинність з 21 грудня 2007 року, роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя", зокрема неподільної речі, суд застосовує положення ч.4,5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільна річ не може бути реально поділена між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 4/7 ідеальні частки житлового будинку, господарських будівель та споруд підлягають задоволенню у відповідності до ст.28 КпШС України та ст.70 СК України, якими передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, та вважає необхідним залишити вказаний житловий будинок, господарські будівлі та споруду спільній частковій власності з урахуванням відступу від початку рівних часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини. Крім того, позивач надала суду розрахунок судових витрат по справі, які просить стягнути з відповідача та які складаються з: загальна сума 5169 грн. 30 коп., які складаються з наступного: судовий збір за подачу позовної заяви - 978 грн. 36 коп. + додаткова доплата у розмірі 1591 грн. 10 коп., а всього - 2 569 грн. 46 коп.; витрати, повязані з розглядом справи - 2 599 гр. 84 коп., з яких: а) повязані із залученням спеціаліста - субєкта оціночної діяльності ТОВ «С-ТИМА ТИКА» - 600 грн. 00 коп. + 400 грн. 00 коп. за додатковий звіт, а всього 1 000 грн. 00 коп.; б) повязані із залученням експерта - Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз - 1599 грн. 84 коп. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн., адже відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім цього, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача інші судові витрати, повязані з розглядом справи, а саме: витрати, повязані з розглядом справи - 2599 грн. 84 коп., з яких: а) повязані із залученням спеціаліста - субєкта оціночної діяльності ТОВ «С-ТИМАТИКА» - 600 грн. 00 коп. + 400 грн. 00 коп. за додатковий звіт, а всього 1 000 грн. 00 коп.; б) повязані із залученням експерта - Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз - 1599 грн. 84 коп.,які, згідно ст.141 ЦПК України, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Крім того згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2569,46 грн., однак, після зменшення позовних вимог позивачем, сума судового збору становить 640,00 грн., отже позивачем надмірно сплачена судового збору в розмірі 1929,46 грн., яка підлягає поверненню позивачу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved