Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вище вказаним позовом, в якому просить розподілити майно набуте подружжям під час шлюбу, виділивши у його власність ? частини квартири [ADDRESS]; а також інше рухоме майно, а саме: комп'ютер (процесор, монітор, комп'ютерна мишка та клавіатура), кондиціонер С&Н, спальний гарнітур (двоспальне ліжко, матрац, комод, тумба), шуруповерт, шліфувана машина, перфоратор. В свою чергу у власність відповідача [PERSON] виділити іншу ? частину квартири [ADDRESS], а також рухоме майно: меблі для кухні (кухонний м'який куточок, стіл, 4 стільця), холодильник ARDO, пральну машина-автомат Whirlpool, газовий двоконтурний котел «Ferroli», телевізор великий, телевізор маленький West, м'які меблі (диван та 2 крісла) Panda, тумбу для ванної кімнати, пилосос LG, швейна машина Zinger, DVD «Меридіан». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала позов та наполягала на його задоволенні, з підстав що в ньому викладені, але з врахуванням заперечень відповідача [PERSON] вважала за можливе розподілити рухоме майно так, як запропонувала відповідач. В судовому засіданні відповідач [PERSON] надала до суду свої заперечення, в яких позов визнала частково та просила залишити у її власності: квартиру [ADDRESS], стягнувши з неї на користь позивача суму компенсації, враховуючи те, що двоє малолітніх дітей залишаються проживати разом з нею та повністю знаходяться на її утриманні, а також вказала, що частину коштів на придбання спірної квартири надавали подружжю її батьки. Крім того, відповідач [PERSON] визнала, що всі речі вказані у позовній заяві були придбані сторонами у період шлюбу, але запропонувала інших порядок їх розподілення. Суд, заслухавши пояснення сторін, які з'явились в судове засідання та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, сторони з 22.05.2004 року по 06.03.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого за спільні кошти подружжям було придбано на праві спільної сумісної власності трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка придбана 01.06.2006 року, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На даний час згідно акту від 22 вересня 2016 року у вище вказаній квартирі зареєстровані сторони по справі, а також їх неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON], але фактично там ці особи не проживають, оскільки позивач [PERSON] виїхав на постійне місце проживання у м. Генічеськ, а відповідач [PERSON] разом із дітьми також мешкає за іншою адресою. Позивач [PERSON] добросовісно виконує свої обов'язки по утриманню спірного майна. Так, у липні та у вересні 2016 року позивачем сплачено послуги по утриманню будинку та прибудинкової території на розрахунковий рахунок МКП «ЖЕО» м. Покров на загальну суму 1584 грн. Крім цього, сторонами під час шлюбу були придбані меблі для кухні (кухонний м'який куточок, стіл, 4 стільця), холодильник АRDО; пральна машина-автомат Whirlpool; комп'ютер - (процесор, монітор, комп'ютерна мишка, клавіатура); кондиціонер С&Н; газовий двоконтурний котел «Ferrolb»; телевізор великий; - телевізор маленький West, , м'які меблі (диван та 2 крісла) Panda; спальний гарнітур (ліжко двоспальне, матрац, комод, тумба), тумба для ванної кімнати; пилосос LG; перфоратор; шліфувальна машина; шуруповерт; швейна машина Zinger; DVD «Меридіан». Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Матеріалами справи не підтверджено факт укладання шлюбного договору, або факт існування домовленості між сторонами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. При цьому, в разі не вчинення сторонами дій, направлених на надання згоди присудження грошової компенсації та не внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»). До посилань відповідача [PERSON] в частині того, що кошти на придбання спірної квартири також надавались її батьками, суд відноситься критично, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час дослідження і з'ясування обставин справи. Також не заслуговує на увагу вимога відповідача про збільшення розміру її частки при розподілі спірної квартири за рахунок того, що з нею проживають малолітні діти, оскільки встановлено, що спірною квартирою відповідач фактично не користується, а тому права та законні інтереси спільних дітей ніяким чином порушені не будуть. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд вважає за можливе, враховуючи інтереси малолітніх дітей, які залишились проживати разом із відповідачем провести розподіл спільної сумісної рухомої власності подружжя за варіантом запропонованим відповідачем та без розподілення часток спірної квартири в натурі між сторонами, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial