Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивувала тим, що 26 серпня 2019 року по вул. Миропільська в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Peugeot 206» д/н [NUMBER] , який належить позивачу, та автомобіля марки «Ваз 2106», д/н [NUMBER] під керуванням відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». 12 вересня 2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно рахунку-замовлення (акт виконаних робіт) № НГК0017333 від 03 вересня 2019 року - вартість ремонтних робіт автомобіля марки «Peugeot 206», д/н [NUMBER] становить у розмірі 30 830,00 грн. Згідно інформаційного листа Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 16 жовтня 2019 року розмір матеріального збитку власнику автомобіля «Peugeot 206» д/н [NUMBER] відповідно до заяви-погодження становить у розмірі 21 800,00 грн., а тому належна позивачу сума страхового відшкодування з відрахуванням франшизи у розмірі 2 000,00 грн. становить у 19 800,00 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить у розмірі 9 030,00 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 9 030,00 грн., франшизу у розмірі 2 000,00 грн, моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн., матеріальних збитків, які складаються з витрат на оплату вартості додаткового огляду автомобіля на станції технічного обслуговування у розмірі 350,00 грн., витрат на оплату відправлення поштових відправлень у розмірі 54 грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн. 17 січня 2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 23 січня 2020 року ухвалою суду заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. 23 червня 2020 року ухвалою суду постановлено розгляд справи продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02 листопада 2020 року ухвалою суду провадження у справі зупинено на час проведення судової автотоварознавчої експертизи. 21 грудня 2020 року ухвалою суду відновлено провадження по справі у зв`язку з надходженням клопотання експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центр МВС України про необхідність уточнення питань, поставлених на вирішення судової автотоварознавчої експетризи. 03 лютого 2021 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач є власником автомобіля марки «Peugeot 206» д/н [NUMBER] (а.с. 7). 26 серпня 2019 року по вул. Миропільська в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Peugeot 206» д/н [NUMBER] , який належить позивачу, та автомобіля марки «Ваз 2106», д/н [NUMBER] під керуванням відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (а.с. 8, 9). 12 вересня 2019 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9). Згідно рахунку-замовлення (акт виконаних робіт) № НГК0017333 від 03 вересня 2019 року - вартість ремонтних робіт автомобіля марки «Peugeot 206», д/н [NUMBER] становить у розмірі 30 830,00 грн. (а.с. 4). Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 9 030,00 грн. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що для повного відшкодування завданої шкоди відповідач зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 9 030,00 грн. (30830,00 грн. - 21 800,00 грн.). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Треті особи не скористалися своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( частина друга статті 1187 ЦК України). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування. Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18. Згідно з частиною першою статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «Ваз 2106», д/н [NUMBER] застраховано в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до полісу № АМ/5064075 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно інформаційного листа Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 16 жовтня 2019 року розмір матеріального збитку власнику автомобіля «Peugeot 206» д/н [NUMBER] відповідно до заяви-погодження становить у розмірі 21 800,00 грн., а тому належна позивачу сума страхового відшкодування з відрахуванням франшизи у розмірі 2 000,00 грн. становить у розмірі 19 800,00 грн. (а.с. 5). Оскільки потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачем розраховано різницю суми відшкодування виходячи із вартості відновлювального ремонту, визначеного у рахунку-замовленні (акт виконаних робіт) № НГК0017333 від 03 вересня 2019 року - вартість ремонтних робіт автомобіля марки «Peugeot 206», д/н [NUMBER] становить у розмірі 30 830,00 грн. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395). Отже, позивач має право на відшкодування в повному обсязі реальної вартості понесених витрат. Тому предметом доказування є обставини, що підтверджують оплату вартості відновлювального ремонту. Проте позивачем не надано доказів оплати суми вартості відновлювального ремонту, яка зазначена у рахунку-замовленні (акт виконаних робіт) № НГК0017333 від 03 вересня 2019 року, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, 02 листопада 2020 року ухвалою суду призначено в справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставити таке питання: Який розмір матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля марки «Peugeot 206» д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 26 серпня 2019 року? Однак, 03 лютого 2021 року до суду надійшла заява позивача про відмову від проведення судової автотоварознавчої експертиз. Оскільки позивачем не доведено розмір матеріального збитку (шкоди), а також не надано доказів оплати суми вартості відновлювального ремонту, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача франшизи у розмірі 2 000,00 грн. Згідно п. 5 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір франшизи становить у розмірі 2 000,00 грн. Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5064075, укладеним між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» передбачено франшизу у розмірі 2 000,00 грн., тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю. Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінює у 2 000 грн. 00 коп. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тривалістю ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Суд дійшов висновку, що діями відповідача [PERSON] спричинені позивачу моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням транспортного засобу. При визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial