Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] 31.03.2016 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з цивільним позовом до Національного аерокосмічного університету імені [PERSON] «Харківський авіаційний інститут» в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 420-ВК Національного аерокосмічного університету імені [PERSON] «Харківський авіаційний інститут» від 15.03.2016 «Про оголошення догани» та стягнути з Національного аерокосмічного університету імені [PERSON] «Харківський авіаційний інститут» сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.03.2016 на засіданні ректорату Національного аерокосмічного університету імені [PERSON] «Харківський авіаційний інститут» (університет) керівник відповідача повідомив позивача про накладення на нього дисциплінарного стягнення за те, що він, порушив правила поселення до Санаторію-профілакторію Авіатор (СП Авіатор). 17.03.2016 позивача ознайомлено з наказом № 420-ВК «Про оголошення догани» від 15.03.2016, яким позивачу оголошено догану за порушення норм статуту та [PERSON] внутрішнього розпорядку. Підстава:протокол засідання ректорату від 15.03.2016, матеріали розгляду справи про порушення та пояснювальна записка проректора з НПР [PERSON] Позивач вважає наказ від 15.03.2016 № 420-ВК «Про оголошення догани» таким, що порушує його трудові права, норми трудового законодавства та положення внутрішніх нормативних актів університету, тому відповідач вважає, що наказ полягає скасуванню, у зв'язку з наступним. Позивач зазначив, що з пояснювальних записок працівників університету [PERSON], [PERSON] та голови профкому студентів [PERSON] вбачається, що ініціатором поселення будівників до СП Авіатор був [PERSON] Позивач, у свою чергу, не користувався своїми повноваженнями для надання розпорядження на поселення будь-яких осіб до СП Авіатор. Будівельники, які були заселені до СП Авіатор, є працівниками університету, які сплатили за проживання ще 01.12.2015, тобто за три з половиною місяці до винесення позивачу догани. Тому відповідачем не доведено факту вчинення з боку позивача дій, які могли б стали підставою для накладення на нього дисциплінарно стягнення, а також наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку. З оскаржуваного наказу, а також протоколу засідання ректорату не можливо встановити обставини, за яких позивачем допущені ті чи інші порушення, про які зазначає відповідач. Жодне з положень [PERSON] університету та [PERSON] внутрішнього розпорядку університету не визначає порядок поселення осіб до СП Авіатор. Тому, описані в протоколі засідання ректорату дії позивача, якби вони мали місце, фактично не могли порушити вимог вказаних актів. Також відсутні підстави вважати встановленими факти неналежного виконання позивачем посадових обов'язків, передбачених трудовим договором, та порушення [PERSON] університету і [PERSON] внутрішнього розпорядку університету. За таких обставин позивач вважає, що відповідачем порушено вимогист. 147 [PERSON] України та п. 9.1 [PERSON] внутрішнього розпорядку університету. Крім того, описова частина оскаржуваного наказу не містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинив позивач та не зазначено у чому саме полягає порушення, що стало приводом до застосування догани, чи могло воно бути підставою для застосування стягнення у вигляді догани згідно з вимогами [PERSON] України та [PERSON] внутрішнього розпорядку університету. При накладені дисциплінарного стягнення не визначено коли саме мало місце порушення трудової дисципліни. Відповідачем не зазначено, чи допускав позивач раніше порушення трудової дисципліни. За таких обставин позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 149 [PERSON] України та п.п. 9.4, 9.6, 9.7 [PERSON] внутрішнього розпорядку університету. Оскаржуваний наказ не містить посилання на конкретні норми [PERSON] університету та [PERSON] внутрішнього розпорядку університету, які б визначали функціональні обов'язки позивача чи вказували б на порушені норми трудової дисципліни. Посилання на ці акти в цілому свідчить лише про загальні оціночні поняття про неналежне виконання позивачем посадових обов'язків. За таких обставин позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 149 [PERSON] України та п.п. 9.4, 9.6, 9.7 [PERSON] внутрішнього розпорядку університету. Відповідач застосував до позивача дисциплінарне стягнення без згоди виборного профспілкового органу, в порушення вимог ч. 2 ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності та ч. 2 ст. 252 [PERSON] України. Позивач вважає, що з моменту виявлення, нібито, дисциплінарного проступку пройшов один місяць 19 днів. За таких обставин, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за межами строків, передбачених ст. 148 [PERSON] України та 9.4 [PERSON] внутрішнього розпорядку університету, оскільки дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше місяця з дня виявлення проступку. Крім того, з дня вчинення проступку сплило вісім з половиною місяців. За таких обставин, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за межами строків, передбачених ст. 148 [PERSON] України та 9.4 [PERSON] внутрішнього розпорядку університету, оскільки дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представниками відповідача [PERSON] та [PERSON] до початку розгляду справи по суті були подані письмові заперечення проти позову, в яких вони вважають позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. В листопаді 2015 року ректор університету отримав інформацію про порушення правил поселення до СП Авіатор сторонніх осіб. У звязку з цим ректором університету була ініційована перевірка вказаних фактів з метою їх підтвердження та встановлення осіб, дії яких призвели до порушення. Перевірка проводилась з 20.11.2015 до 10.03.2016 включно. Зазначеною перевіркою було встановлено наступне. 20.11.2015 на їм я ректору була подана пояснювальна записка завідуючої СП Авіатор [PERSON] в якій зазначила, що 15.06.2015 до неї звернувся [PERSON] та повідомив, що за погодженням із проректором [PERSON] до СП Авіатор будуть поселені будівельники. Також у пояснювальній записці [PERSON] повідомила, що до СП Авіатор були поселені наступні особи: 15.06.2015 - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; 26.07.2015 [PERSON], [PERSON], [PERSON]; 03.08.2015 - [PERSON]; 02.10.2015 - [PERSON] Всього: 9 осіб. При цьому, перевіркою було встановлено, що п'ятеро із вказаних осіб під час поселення до СП Авіатор не були працівниками університету, а саме: [PERSON] (прийнятий на роботу 11.08.2015), [PERSON] (прийнятий на роботу 10.08.2015), [PERSON] (прийнятий на роботу 11.08.2015), [PERSON] (прийнятий на роботу 11.08.2015), [PERSON] (прийнятий на роботу 03.11.2015). Таким чином, було встановлено, що вказані особи, не будучи працівниками університету проживали в СП Авіатор по два тижні, а [PERSON] - місяць. 20.11.2015 на ім'я ректора університету надана службова записка головного бухгалтеру університету, відповідно до якої було встановлено, що станом на 20.11.2015 жодної плати за проживання у СП Авіатор на рахунок університету не надходило. Після ініціювання перевірки 01.12.2015 зазначеними вище особами на рахунок університету були сплачені грошові кошти в якості часткової оплати за проживання в СП Авіатор. Вказані оплати проводилися на підставі поданих на ім'я виконуючого обов'язки проректора з науково-педагогічної роботи [PERSON] (заступника позивача) заяв про надання згоди на оплату за проживання в СП Авіатор. При цьому, було встановлено, що заяви про надання згоди на оплату були написані 23.11.2015, однак [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були звільнені з університету 30.10.2015, тобто за місяць до проведення оплати і станом на проведення оплати за проживання не були пов'язані з університетом жодними правовідносинами. Зазначені обставини дали підстави вважати, що у зв'язку із перевіркою, винні у дисциплінарному проступку особи намагалися сфальсифікувати чи приховати факти порушення трудової дисципліни. У відповідності до вимог ст. 149 [PERSON] України та п. 9.4. [PERSON] внутрішнього розпорядку університету, 15.02.2016 ректором на ім'я позивача було висунуто вимогу про надання до 22.02.2016 пояснень щодо фактів поселення за розпорядженням позивача СП Авіаторсторонніх осіб. Однак, у зв'язку із перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні, пояснення він надав 09.03.2015, в яких зазначив, що жодних розпоряджень чи вказівок на розселення будь-яких осіб в СП Авіатор не надавав. У зв'язку із поясненнями позивача, керівництвом університету були витребувані додаткові пояснення від підлеглих. Так 10.03.2016 на ім'я ректору надійшли пояснювальні від керівника профкому студентів, [PERSON], та директора б/о «Пролісок» [PERSON], відповідно до яких факт надання [PERSON] розпорядження на поселення осіб до СП «Авіатор» знайшов своє підтвердження. Таким чином, проведеною перевіркою було встановлено і підтверджено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Відповідач вважає, що позивач своїми діями вчинив дисциплінарний проступок, що виявився у неналежному виконанні ним п. 2.5. та 2.10. контракту, відповідно до яких позивач зобов'язаний визначати, формувати, планувати, здійснювати і координувати адміністративно-фінансову діяльність університету (п. 2.5.) та забезпечувати додержання законності, активне використання правових засобів вдосконалення управління, зміцнення фінансової дисципліни, бухгалтерського обліку, господарського розрахунку (п. 2.10.). Твердження позивача про те, що поселені до СП Авіатор особи є працівниками університету спростовується встановленими під час перевірки доказами, а також списком працівників, на які посилається сам позивач. [PERSON] України та [PERSON] внутрішнього розпорядку університету не містять вимог щодо нормативного посилання (статтю, її частину тощо) в наказі про накладення дисциплінарного стягнення. Посилання позивача на відсутність подання від керівника кафедри або відділу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності є безпідставним, оскільки безпосереднє керівництво проректорів університету здійснюється ректором, до повноважень якого і входить накладення дисциплінарних стягнень. Посилання позивача на неправомірність застосування дисциплінарного стягнення до позивача без попередньої згоди виборного профспілкового органу також не обґрунтовані, оскільки позивач є лише членом профспілки, а не членом її виборного органу. Вина позивача у вчинені дисциплінарного проступку була встановлена та підтверджена тільки після проведення перевірки, яка закінчилася 10.03.2016, а тому строк притягнення до дисциплінарної відповідальності не минув. Крім того, проступок позивача має триваючий характер. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, у звязку з чим просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 150 [PERSON] України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 233 [PERSON] України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] займає посаду проректора з науково-педагогічної роботи у Національному аерокосмічному університеті імені [PERSON] «Харківський авіаційний інститут» на підставі наказу № 620-ВК від 30.06.2004 та Контракту від 01.07.2004 терміном дії до 01.07.2017. 15.02.2016 позивач отримав від ректора університету [PERSON] вимогу про надання письмових пояснень щодо факту заселення і проживання в СП Авіатор з 15.06.2015 за розпорядженням позивача осіб, які не мають до університету жодного відношення, при цьому плата за проживання вказаних осіб на розрахунковий рахунок не надходила, у зв'язку з чим університету завдано матеріальних збитків. 09.03.2016 позивач надав на ім'я ректора університету пояснення в яких вказав, що жодних розпоряджень чи вказівок на розселення будь-яких осіб в СП Авіатор не давав. 15.03.2016 відбулося засіданні ректорату Національного аерокосмічного університету імені [PERSON] «Харківський авіаційний інститут», яке оформлено протоколом. З вказаного протоколу вбачається, що ректор університету [PERSON] у своєму виступі зазначає, що в листопаді 2015 року до нього надійшла інформація про порушення правил поселення мешканців СП Авіатор за дорученням проректора [PERSON] Ректором університету було вжито заходів по перевірці обставин, пов'язаних з цим фактом і встановлено наступне. Як свідчать пояснення співробітників ХАІ [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 15.06.2015 до завгоспа профілакторію [PERSON] звернувся [PERSON] з проханням поселити на мешкання 4 чоловік, з 26.07.2015 - ще 3 чоловік і з 03.08.2016 - ще одного чоловіка, посилаючись на розпорядження [PERSON], яке, [PERSON] передав через голову профкому студентів [PERSON] Профілакторій у цей час не працював і взагалі він використовувався до 01.01.2015 тільки для оздоровлення студентів. Тому сам факт поселення у профілакторій сторонніх осіб ректор університету кваліфікував як порушення існуючих правил, а саме: профілакторій для студентів, а не працівників господарчих підрозділів; профілакторій з 01.01.2015 і по цей час не працював і не працює в зв'язку з відсутністю фінансування; окремі особи на день поселення у профілакторій навіть не були співробітниками університету ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]А.). Ніхто з 8 чоловік, заселених у профілакторій, до 27.11.2015 не сплатив на рахунок ХАІ ні копійки. В той же час [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] були звільнені з роботи в ХАІ 30.10.2015. Тільки 27.11.2015 вони (або хтось з них) сплатили гроші за мешкання. На підставі викладеного ректор університету дійшов висновку: за порушення норм [PERSON] ХАІ та правил внутрішнього розпорядку оголосити догани проректору з науково-педагогічної роботи [PERSON] 17.03.2016 позивача ознайомлено з наказом № 420-ВК «Про оголошення догани» від 15.03.2016, яким позивачу оголошено догану за порушення норм статуту та [PERSON] внутрішнього розпорядку. Підстава: протокол засідання ректорату від 15.03.2016, матеріали розгляду справи про порушення, пояснювальна записка проректора з НПР [PERSON] Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Порушення працівником трудової дисципліни, невиконання або неналежне виконання покладених на нього трудових обов'язків є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 147 [PERSON] України догана це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та в порядку, встановленими статтями 148-149 цього ж Кодексу. Відповідно до ст. 148 [PERSON] України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно зі ст. 147 [PERSON] України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення: догана; звільнення. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 [PERSON] України). Аналогічні вимоги щодо порядку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності містяться в пунктах 9.1 - 9.7. [PERSON] внутрішнього розпорядку Національного аерокосмічного університету імені [PERSON] «Харківський авіаційний інститут», що прийняті на конференції трудового колективу від 25.12.2013 та затверджені ректором Національного аерокосмічного університету імені [PERSON] «Харківський авіаційний інститут» [PERSON] 26.12.2013. Таким чином, у силу статей 147-149 [PERSON] України, роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків. Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 [PERSON] України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов'язків, причому характер цього порушення визначає вид дисциплінарного стягнення. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обовязків, які мають бути належним чином зафіксовані, розяснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення має обов'язково зазначати конкретний вид дисциплінарного проступку, із зазначенням дати його вчинення та інших обставин. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов'язково містити нормативне посилання, тобто орган, правомочний застосовувати дисциплінарні стягнення повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Так, з аналізу пояснювальної записки [PERSON] від 10.03.2016 на ім'я ректора університету [PERSON] вбачається, щодля поселення робітників в профілакторій Авіатор [PERSON] зателефонував [PERSON] з приводу поселення робітників в СП Авіатор, який відповів, що йому необхідно два дні для вирішення цього питання. Через два дні [PERSON] відповів, що питання погоджене і робітники можуть заселятися в Авіатор. З аналізу пояснювальноїзаписки [PERSON] від 10.03.2016 на ім'я ректора університету [PERSON] вбачається, щодо [PERSON] зателефонував [PERSON] з проханням організувати поселення робітників в СП Авіатор, так як з його слів вони будуть виконувати роботи на території ХАІ. [PERSON] відповів, що це питання не в його компетенції і він рішення прийняти не може. Дане питання необхідно погодити з позивачем. [PERSON] попросив [PERSON] погодити дане питання з позивачем. При вирішенні робочих питань позивачем [PERSON] сказав йому, що до нього звернувся [PERSON] проханням організувати поселення робітників, які планують виконувати роботи на території ХАІ. На що позивач попросив передати [PERSON], щоб робітники заселялись в СП Авіатор. З аналізу пояснювальноїзаписки [PERSON] на ім'я ректора університету [PERSON] вбачається, що 15.06.2015 до [PERSON] на робоче місце прийшов [PERSON] та повідомив, що у нас в СП Авіатор будуть проживати будівельники та що поселення погоджене з позивачем. Отже, як встановлено з пояснювальних [PERSON], [PERSON] та [PERSON], ініціатором поселення робітників до СП Авіатор був саме [PERSON], який, в свою чергу, звернувся до [PERSON] з проханням отримати погодження на таке поселення в позивача. Позивач, після звернення [PERSON], лише погодив поселення робітників до СП Авіатор. За таких обставин та за результатами дослідження матеріалів справи, суд приходить до висновку про не доведеність відповідачем факту надання позивачем доручення, розпорядження чи вказівки на поселення осіб до СП Авіатор. При цьому відповідач, в порушення вимог ст. 149 [PERSON] України, не дослідив істотних обставин справи, а саме форми та дати надання погодження позивачем на поселення осіб до СП Авіатор. З наведеного вбачається, що підставою для застосування догани не послужив жодний конкретний вчинок з боку позивача, який у відповідності до вимог трудового законодавства, має бути визначений місцем та часом вчинення. Тому суд вважає доведеними та обґрунтованими твердження позивача з приводу того, що відповідачем не доведено факту вчинення з боку позивача дій, які могли б стали підставою для накладення на нього дисциплінарно стягнення, а також наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку. Також, за результатами дослідження оскаржуваного наказу, судом встановлено, що описова частина наказу не містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинений позивачем, в чому саме проявилося порушення позивачем трудової дисципліни, не вказано обставин, які свідчать про вчинення ним дисциплінарного проступку та порушення [PERSON], [PERSON] внутрішнього розпорядку університету, посадової інструкції, контракту тощо, невиконання чи неналежне виконання посадових обов'язків та яких саме. Між тим, як вбачається з тексту наказу, у ньому зазначено [PERSON], проректору з НПР, за порушення норм статуту та [PERSON] внутрішнього розпорядку оголосити догану. В чому саме полягало таке порушення, в наказі не вказано, будь-яких вказівок на конкретні порушення функціональних обов'язків позивача відповідач не навів. Під час дослідження [PERSON] внутрішнього розпорядку університету та Контракту від 01.07.2004 судом встановлено, що у вказаних документах відсутні положення, які б визначали обов'язки позивача щодо керівництва або управління СП Авіатор чи обов'язків з організації розселення осіб до СП Авіатор. Відповідачем, у свою чергу, під час розгляду справи не надано доказів закріплення за позивачем вказаних обов'язків в інших документах університету, у тому числі в [PERSON] університету. Крім того, представником відповідача надано пояснення відповідно до яких правила (процедура) поселення до СП Авіатор не закріплена в жодному внутрішньому документі університету. За таких обставин суд приходить до висновку, що твердження керівника відповідача в протоколі засідання ректорату про порушення правил поселення мешканців до СП Авіатор не відповідає дійсності,оскільки правила поселення не визначено відповідачем документально (в положенні, інструкції, наказі тощо), що б давало можливість позивачу ознайомитися з ними належним чином, а відповідачу - право стверджувати про порушення таких правил позивачем. Суд також приходить до висновку про необґрунтованість тверджень відповідача в своїх запереченнях про те, що позивач своїми діями вчинив дисциплінарний проступок, що виявився у неналежному виконанні ним п. 2.5. та 2.10. контракту, оскільки наведені положення контракту позивача не встановлюють правил поселення до СП Авіатор, обов'язків позивача щодо керівництва або управління СП Авіатор чи обов'язків з розселення осіб до СП Авіатор. Крім того, з п. 5.2. Положення про відокремлений структурний підрозділ санаторій профілакторій Авіатор Національного аерокосмічного університету імені [PERSON] «Харківський авіаційний інститут», яке затверджене ректором університету 24.08.2010, вбачається, що керівництво роботою санаторію-профілакторію забезпечує головний лікар, а не позивач. Судом також встановлено, що описова частина оскаржуваного наказу не містить дати вчинення дисциплінарного проступку позивачем. Вказане свідчить про те, що відповідачем при накладені дисциплінарного стягнення не встановлено, коли саме мало місце порушення трудової дисципліни позивачем. Також з матеріалів справи вбачається, що відвідачем не зазначено, чи допускав позивач раніше порушення трудової дисципліни. З наведеного вбачається, що відповідач не встановив часу вчинення конкретного вчинку з боку позивача, який має характер протиправного та такого, що порушує норми закону та норми локальних трудових актів. З оскаржуваного наказу також вбачається, що він не містить посилання на конкретні норми [PERSON] та [PERSON] внутрішнього розпорядку університету, які б визначали функціональні обов'язки позивача, чи вказували б на порушені норми трудової дисципліни. Тому суд вважає доведеними та обґрунтованими твердження позивача, що посилання на ці акти в цілому свідчить лише про загальні оціночні поняття про неналежне виконання обов'язків позивачем. Тобто, накладаючи дисциплінарне стягнення, відповідач в наказі не зазначив конкретний вид дисциплінарного проступку із зазначенням дати його вчинення і коли це порушення було виявлено. Посилання в наказі про оголошення догани на порушення позивачем [PERSON] та [PERSON] внутрішнього розпорядку університету не давали відповідачеві підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки носять загальний, до того ж ще й абстрактний характер. Суд також приходить до висновку, що відповідачем не дотримано вимог п. 9.3 [PERSON] внутрішнього розпорядку університету, яким визначено, що дисциплінарне стягнення накладає ректор за поданням керівників кафедр, відділів, оскільки відповідачем не надано суду відповідного подання. Однак, суд не погоджується з твердженням позивача про порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності та ч. 2\~ст. 252 [PERSON] України, а саме застосування дисциплінарного стягнення без згоди виборного профспілкового органу, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивача не обрано до виборного органу Первинній профспілковій організації університету. Приписами ст. 148 [PERSON] України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для наступного висновку. День виявлення порушення трудової дисципліни слугує початковим моментом відліку строку, передбаченого ч. 1 ст. 148 [PERSON] України, - один місяць. Перебіг зазначеного терміну для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності розпочинається, коли проступок виявлено посадовою особою, до обов'язків якої входить контроль за додержанням трудової дисципліни. Разом з тим, ч. 2 ст. 148 [PERSON] України встановлює присічний строк для застосування дисциплінарного стягнення - не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку, де дата його виявлення юридичного значення не має. З протоколу засідання ректорату, пояснювальних записок [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вбачається, що дії позивача, які відповідач вважає дисциплінарним проступком, вчинено в червні 2015 року. Крім того, з аналізу протоколу засідання ректорату та вимоги від 15.02.2016 ректора університету [PERSON] про надання письмових пояснень вбачається, що ректор університету дізнався про факт поселення осіб до СП Авіатор в листопаді 2015 року. Також в своїх письмових запереченнях відповідач вказав, що перевірка інформації про порушення правил поселення до СП Авіатор розпочалась в листопаді 2011 року, після отримання ректором 20.11.2016 пояснювальної записки [PERSON] та службової записки головного бухгалтера університету [PERSON] Тоді як оскаржуваний наказ було винесено керівником відповідача лише 15.03.2016. З довідки бухгалтерії університету від 16.03.2016 про робочі дні [PERSON] та табелів обліку використання робочого часу вбачається, що позивач з 01.12.2015 по 15.03.2016 мав: 4 відпрацьовані дні в грудні 2015 року; повний відпрацьований місяць в січні 2016 року; 10 відпрацьованих днів в лютому 2016 року; 5 відпрацьованих днів в березні 2016 року. За таких обставин , суд вважає доведеними та обґрунтованими твердження позивача з приводу того, що з моменту виявлення, нібито, дисциплінарного проступку пройшов один місяць 19 днів, а з дня вчинення проступку сплило вісім з половиною місяців. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вина позивача у вчинені дисциплінарного проступку була встановлена та підтверджена тільки після проведення перевірки, яка закінчилася 10.03.2016, а тому строк притягнення до дисциплінарної відповідальності не минув. Так, ч. 1 ст. 148 [PERSON] України встановлює виключний перелік випадків, перебіг яких не враховується до місячного строку для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності - звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Перевірка до таких підстав не відноситься. Також, з протоколу засідання ректорату вбачається, що начальником відділу кадрів [PERSON] виносилося на розгляд вченої ради питання щодо строків скоєння провини, строків виявлення цього факту та накладання дисциплінарного стягнення. Однак ректором університету [PERSON] проігноровано питання пропуску строків для накладення дисциплінарно стягнення на позивача, яке порушувалося [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем накладено дисциплінарне стягнення на позивача за межами строку, встановленого ст. 148 [PERSON] України. Не знайшли свого підтвердження в суді доводи представника відповідача про спричинення університету матеріального збитку внаслідок не своєчасної сплати за проживання особами, яких було заселено до СП Авіатор, оскільки відповідач не надав до суду жодного належного доказу спричинення такого збитку. Позивач, у свою чергу, надав до суду копії квитанцій банку, що підтверджують факт оплати робітниками за весь період проживання, з моменту заселення. Представник відповідача у судовому засіданні також підтвердив факт сплатили робітниками за весь період проживання в СП Авіатор. Крім того, суд не може погодитися з висновками відповідача про те, що сам факт поселення у профілакторій сторонніх осіб є порушення існуючих правил, оскільки, як вбачається з наданих позивачем службових записок та пояснень представника відповідача, до СП Авіатор постійно заселялись на проживання особи, які не були ні студентами, ні працівниками університету. За таких обставин, суд вважає доведеними та обґрунтованими твердження позивача з приводу того, що накладення на нього дисциплінарного стягнення керівником відповідача мало суто вибірковий та упереджений характер. Судом встановлено, що наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не ґрунтується на нормах і принципах законодавства України, прийнятий з порушенням процесуальних строків і вимог, не відображає реальний стан речей, а доводи відповідача про законність прийняття наказу, що оскаржуються, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Вивчені в судовому засіданні докази та обставини, документи та пояснення сторін підтвердили правомірність вимог позивача, та його стверджень про не вчинення ним неправомірних дій, які б порушували правила трудової дисципліни, за яке на нього було накладене дисциплінарне стягнення згідно наказу № 420-ВК від 15.03.2016. [PERSON] 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтував свої позовні вимоги, довів, що трудову дисципліну не порушував, що дисциплінарне стягнення було накладено на позивача без додержання вимог статей147-149 [PERSON] України. Відповідачем, у свою чергу, не надано суду доказів, які б підтверджували порушення позивачем трудової дисципліни чи інших норм, за які відповідач мав право притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності. Тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved