Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В обґрунтування своїх вимог пояснив, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Єнакієветепломережа», яка є його структурним підрозділом, виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Відповідач [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS], яка опалюється виробничою одиницею «Єнакієветепломережа» обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго». У зв'язку з неналежним виконанням обов'язку по сплаті спожитих послуг з теплопостачання, за особовим рахунком у відповідача [PERSON] з 01 листопада 2011 року по 01 грудня 2013 року утворилась заборгованість за послуги центрального опалення з урахуванням 3% річних у сумі 3455,72 грн., яка складається з: 1689,71 грн- сума основного боргу + 1659,97 грн. (сума, утримана за виконавчим листом) + 107,09 (3% річних). В квітні 2013 року позивач звертався до Єнакіївського міського суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу за послуги теплопостачання. Однак, 17 вересня 2013 року було винесено ухвалу про скасування судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання. Оскільки, відповідач не сплачує заборгованість добровільно, позивач просить стягнути суму боргу з нього - в судовому порядку. Представник позивача надала до суду письмову заяву про розгляд цивільної справи за її відсутність. На задоволенні позову наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце був сповіщений належним чином, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. На ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок [NUMBER], відповідно до якого за період з 01 листопада 2011 року по 01 грудня 2013 року утворилась заборгованість за послуги центрального опалення з урахуванням 3% річних у сумі 3455,72 грн, яка складається з: 1689,71 грн- сума основного боргу + 1659,97 грн. (сума, утримана за виконавчим листом) + 107,09 (3% річних). Відповідно до копії повідомлення, долученого до справи (а.с.7), [PERSON] був повідомлений про існуючу заборгованість за послуги централізованого опалення. Відповідно до копії ухвали суду (а.с.10), судовий наказ, виданий 18 квітня 2013 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги централізованого опалення - було скасовано. Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Відповідач не сплачував вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правомірність стягнення 3% річних висловлена в Постанові Верховного Суду від 14 листопада 2011 року № 6-40цс11. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відтак договір про надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533 - 535. 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до останнього виду грошових зобов'язань належать правовідносини, які виникли між сторонами Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І книги 5 ЦК України "Загальні положення про зобов'язання", а відтак поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше, не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошові зобов'язанні, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено, частково, судові виграти присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Єнакієветепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Outcome: approved