Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат та неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів, вказавши в заяві, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.10.2005р. з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дитини. Однак, відповідач нараховані державним виконавцем щомісячні аліменти систематично і регулярно не сплачував, заборгованість по аліментах була постійною та змінювалася у часі. Станом на 27.10.2016р. за останні три роки утворилася заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 1822,11 грн., що підтверджено розрахунком державного виконавця. За підрахунком позивача, за період з 01.02.2013 року по 01.10.2016р. сума неустойки (з урахуванням періоду затримки сплати аліментів, дат погашення заборгованості), яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь складає 25\~860,66 грн. згідно наданого нею розрахунку. Крім того, син має хронічні захворювання: бронхіальну астму 3 ступеню, астигматизм, логоневроз та перебуває на диспансерному обліку у алерголога, окуліста та невропатолога. Витрати на придбання ліків, проходження процедур за 2016р. склали 6309,49 грн. Позивачка просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку (пеню) у зв`язку з несплатою аліментів у розмірі 25\~860,66 грн. та 3154,74 грн. додаткових витрат на дитину. Позивачка неодноразово збільшувала розмір позовних вимог в уточнених позовних заявах від 20.01.2017р., 29.05.2017р., 31.08.2017р. і 30.11.2017р. і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку (пеню) у зв`язку з несплатою аліментів у розмірі 95\~913,11 грн. та 13\~890,19 грн. додаткових витрат на дитину. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечує, надав суду письмові заперечення (т.1 а.с.37-40), в яких вказав, що з нього рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя були стягнуті аліменти, які утримувалися у нього із заробітної плати за місцем робота ВАТ «Запоріжсталь». Після звільнення за скороченням штатів у нього виникала затримка з виплати аліментів через затримку заробітної плати. Вини його у виникненні затримки з виплатою аліментів не було. Позивач намагалася позбавити його батьківських прав відносно сина [PERSON] , однак, рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя по справі № 334/5870/15-ц, провадження № 2/334/199/16 у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, встановлено, що він ніколи не ухилявся від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини. В період перебування його в АТО з 03.09.2014р. по 07.08.2015р. виконавчий лист перебував за місцем його роботи, де відраховувалися аліменти на користь позивачки. При зміні місця роботи він писав заяви про відрахування аліментів з його заробітної плати, а також добровільно перераховував кошти на ім`я позивачки. Заборгованості по сплаті аліментів він не має. Крім того, у відповідача маються сумніви стосовно наданих до позовної заяви копій чеків і ліки зазначені у квитанціях не співпадають з призначенням лікаря, що ставить під сумнів потребу дитини у необхідності такої кількості препаратів (придбалася кокосова олія для волос та тіла, спірон, агвантар, декатилен, доппель герц актив, бальзам «Зірка») Аналогічно у чеку від 23.12.2016р., в яком зазначений платник [PERSON] , були придбані вода мінеральна, декатилен, серветки вологі, холосас, пустирник, німесіл, аффіда форте. Від участі у додаткових витратах на дитину він не відмовляється, але має право знати та бути впевненим, що ці витрати використовуються на сина, підтвердження необхідності щоденного (постійного) лікування. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи суду пояснила, що станом на 01.02.2018 року заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] немає, сума переплати складає 29,09 грн. Також нею був зроблений розрахунок заборгованості по аліментах з грошового забезпечення військовослужбовця за період перебування в зоні АТО в сумі 12270,91 грн., яка також повністю погашена. Вислухавши пояснення сторін, свідчення свідка [PERSON] , вивчивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов\~ підлягає задоволенню частково з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження [NUMBER] , виданого Хортицьким відділом РАЦС (т.1 а.с.4). Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.10.2005 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 7). До лютого 2013 року стягнення аліментів здійснювалося за місцем постійної роботи відповідача ПАТ «Запоріжсталь». З наданого позивачкою розрахунку заборгованості № 23112 від 27.10.2016р. зробленого державним виконавцем Заводського ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області встановлено, що з лютого 2013 року по червень 2013 року відповідач не здійснював оплату аліментів, яка обчислювалася згідно з середньомісячною заробітною платою по місту, що підтверджується поясненнями відповідача про його не працевлаштованість, з червня 2013 року він працевлаштувався в ЗФ ТОВ «Охорона НГЗ м.Миколаїв» і аліменти відраховувалися на підставі заяви відповідача (т.1 а.с.225). Виконавчий лист був направлений до Жовтневого ВДВС Миколаївської області за місцезнаходженням підприємства і з травня 2015 року аліменти відраховувалися на підставі виконавчого документа. Крім того, з 04.09.2014р. по 10.08.2015р. відповідач [PERSON] брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності і суверенітету та територіальної цілісності України у складі в/ч пп [NUMBER] (а.с.198, 199). В цей період аліменти перераховувалися за місцем його постійної роботи ЗФ ТОВ «Охорона НГЗ м.Миколаїв», але не завжди у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14. Як встановлено судом із доданих до матеріалів справи розрахунків № 23112 від 27.10.2016р. зробленого державним виконавцем Заводського ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області (т.1 а.с.122123) і розрахунку заборгованості станом на 01.02.2018р., складеного державним виконавцем Дніпровського ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області (т.2 а.с.29-30) і не заперечувалося відповідачем, що заборгованість по аліментах виникала, але на 01.02.2018р. заборгованість погашена, переплата складає 29,09 грн. Сплатою аліментів у розмірі, який перебільшує розмір щомісячних платежів по аліментам, встановлений рішенням суду, періодична сплата аліментів, у визначеній на власний розсуд відповідачем час, а не щомісячно, підтверджує, що при виконанні судового рішення відповідач [PERSON] мав заборгованість по сплаті аліментів перед [PERSON] у місяці коли аліментні платежі на рахунок стягувача не надходили або надходили не у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року № 6-1554цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. В т.1 на а.с.118-121 міститься розрахунок пені в сумі 95\~913,11 грн., складений позивачкою який суперечить викладеній в постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року № 6-1554цс16 методиці розрахунку пені. З відповідача [PERSON] підлягає стягненню пеня в сумі 3804,13 грн., виходячи з наступного розрахунку: лютий 2013 року - 527,60 грн. х 1% х 28 днів = 147,73 грн.; березень 2013 року 857,40 грн. х 1% х 31 день = 265,79 грн.; квітень 2013 року 911,54 грн. х 1 % х 30 днів = 273,46 грн.; травень 2013 року 941,92 грн. х 1% х 31 день = 292,00 грн.; січень 2014 року 1,39 х 1% х 31 день = 0,43 грн.; лютий 2014 року 78,16 грн. х 1% х 28 днів = 21,88 грн.; березень 2014 року 692,50 грн. х 1% х 31 день = 214,67 грн.; квітень 2014 року 24,70 х 1% х 30 днів = 7,41 грн.; липень 2014 року 487,42 грн. х 1% х 31 день = 151,10 грн.; вересень 2014 року 38,68 грн. х 1% х 30 днів = 11,60 грн.; січень 2015 року 72,19 грн. х 1 % х 31 день = 22,38 грн.; березень 2015 року 34,93 х 1% х 31 день = 108,3 грн.; квітень 2015 року 117,86 грн. х 1% х 30 днів = 35,36 грн.; травень 2016 року 72,19 грн. х 1% х 31 день = 22,38 грн.; жовтень 2015 року 502,56 грн. х 1% х 30 днів = 150,77 грн.; грудень 2015 року 1724,91 грн. х 1% х31 день = 534,72 грн.; січень 2016 року 1359,60 грн. х 1% х 31 день = 421,48 грн.; лютий 2016 року 675,00 грн. х 1% х 29 днів = 195,75 грн.; березень 2016 року 520,97 грн. х 1% х 31 день = 161,50 грн.; квітень 2016 року 391,10 грн. х 1% х 30 днів = 117,33 грн.; травень 2016 року 151,16 грн. х 1% х 31 день = 46,86 грн.; вересень 2016 року 391,10 грн. х 1% х 30 днів = 117,33 грн.; жовтень 2016 року 1211,16 х 1% х 31 день = 375,46 грн.; березень 2017 року 34,85 грн. х 1% х 31 день = 10,80 грн.; травень 2017 року 199,02 грн. х 1% х 31 день = 61,70 грн.; червень 2017 року 169,02 грн. х 1% х 30 днів = 50,71 грн.; липень 2017 року 99,02 грн. х 1% х 31 день = 30,70 грн.; вересень 2017 року 96,64 грн. х 1% х 30 днів = 29,00 грн.; жовтень 2017 року 76,64 грн. х 1% х 30 днів = 23,00 грн.\~\~\~ Погашення відповідачем заборгованості з аліментів станом на 01.02.2018 року не є достатньою підставою для звільнення його від відповідальності за несплату аліментів за період з лютого 2013 року по серпень 2013 року, а також недоплату аліментів у повному обсязі. Вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину задоволенню підлягають частково з наступних підстав. Відповідно до положень ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. При цьому такі обставини мають бути доведені позивачем на підставі доказів, зокрема, висновків медичних органів, довідок санаторно-курортних установ, гуртків та кружків тощо. З роз`яснень, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вбачається, що ст.185 СК України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом). Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі 6-1489цс17 дійшла правового висновку, у відповідності до якого, згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Отже, до особливих обставин, викладених у ст.185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує не аби яких додаткових витрат на її навчання, розвиток, тощо, а додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком, зокрема, певних її здібностей, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку і визначаються судом. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України). З досліджених судом фактичних обставин, перевірених доказами, наданими позивачем і відповідачем, судом встановлено, що згідно довідки КУ «Запорізька міська лікарня для дітей № 5» від 18.07.2017р. дитина [PERSON] , [INFO] страждає на бронхіальну астму алергічної форми, алергічний сезонний рінокон`юктивіт і йому рекомендовано: обмежити контакт з пильнею та перебування на вулиці і призначені препарати: беродуал (по надібності), фликостид (2 місяця, соляні розчини у ніс (2 місяці), очні краплі кромофарм, алерон (цетрин) 1 місць (т.1 а.с.127, 139). Виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 5135 вбачається той же ж діагноз і лікування, рекомендоване також санаторно-курортне лікування (т.1 а.с.101). До матеріалів справи позивачкою додані копії чеків, а також банківські чеки без роздруківки що на них придбалося (т.1 а.с.18-19, 96, 138), з яких не можливо встановити які конкретно ліки купувалися, крім того, на а.с.138 міститься чек від 22.05.2017р. в якому вказані: олія проти випадіння волосся, вода «Боржомі». На а.с.25 т.1 міститься чек від 23.12.2016р., який містить: бальзам «Зірка», Олію кокосову Parachut для волосся та тіла, Доппель герц актив тощо.\~ Як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON] , вона, по проханню позивача, купляла ліки дитині в аптеці. Позовні вимоги стосовно додаткових витрат на придбання медичних препаратів не підтверджені відповідним висновком лікарської комісії, за яким такі витрати мають здійснюватися постійно. При цьому такі обставини мають бути доведені позивачем на підставі доказів, зокрема, висновків медичних органів, довідок санаторно-курортних установ. З метою загального оздоровлення 16.06.2017р. [PERSON] придбала для себе і сина [PERSON] путвіки в пансіонат «Прибой» в сумі 1710,30 грн., тобто по 855,15 грн. на кожного (т.1 а.с.132-133). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Вказані витрати на придбання путівки для сина повинні нести обидва з батьків, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути вартість 1/2 частини путівки - 855,15 грн. : 2 = 427,57 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягаю стягненню 3804,13 грн. пені за прострочення сплати аліментів і документально підтверджені витрати на придбанні путівки в пансіонат «Прибой» в сумі 427,57 грн. Натомість, надаючи суду докази зазначених витрат, позивач так і не надала доказів того, що такі витрати були викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Більш того, суду надавалися лише письмові докази самих таких витрат без ідентифікації особи, на користь якої вони були здійсненні. Отже, на думку суду, через недоведеність вказані вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» відповідач [PERSON] як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору (посвідчення серія [NUMBER] віл 13.07.2015р. т.1 а.с.203), тому розходи по оплаті судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного і ст.ст.12, 76, 78, 81 ЦПК України, ст.ст.141, 185,196 Сімейного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд

Outcome: partial