Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 12.01.2008 року. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що тривалий час подружнього життя стосунки між нею та відповідачем були нормальними, так як відповідач любив та поважав її. Але вже тривалий час вони проживають окремо, тому що їхні стосунки стали холодними та недружними. Вони втратили почуття любові, а тому вирішили шлюб розірвати. Також відповідач перестав цікавитися сім'єю, забезпечувати матеріально, не надає кошти на ведення домашнього господарства. Не намагається матеріально забезпечувати сина, не цікавиться його здоров'ям. Однак, для повноцінного розвитку дитини потрібні немалі кошти, зокрема на придбання одягу, продуктів харчування, предметів гігієни, та розвитку, а у випадку хвороби - на лікування. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, дитину залишити на проживання з нею та стягувати на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій уточнила позовні вимоги і просить після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище "[PERSON]", позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Суд, заслухавши заяву позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, що свідчить про те, що він не заінтересований у збережені шлюбу, подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, за час, що надавався сторонам на примирення, не помирилися, позивачка настоює на розірванні шлюбу і збереження його суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Вирішуючи питання проживання дитини, суд виходить із вимог ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Оскільки, спору з приводу визначення місця проживання дитини в сторін немає, то місце проживання сина [PERSON], [INFO] слід визначити при матері [PERSON]. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із свідоцтва про народження дитини видно, що його батьком є відповідач [PERSON], а матір'ю позивачка [PERSON] (а.с.6). Частинами 1,2,3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Позивачка ствердила, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, має певний дохід, так як працював в ДПІ у Верховинському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області, на даний період зареєстрований в центрі зайнятості по безробіттю, інших аліментних зобов'язань не має, а тому має змогу давати аліменти на утримання дитини в розмірі по 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття У відповідності до ст. 88 ЦПК України на відповідача слід покласти судові витрати На підставі ст. ст. 110, 112, 113, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved