Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 25.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку ,,Укрсоцбанк” правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ,,Укрсоцбанк” та відповідачкою [PERSON] було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого відповідачці [PERSON] було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості грошові кошти в сумі 25000 доларів США зі сплатою 13,00 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 24.08.2022 року. 12.02.2008 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору кредиту, предметом якого було внесення змін до умов кредитування, в тому числі і щодо збільшення суми наданого кредиту до 36850 доларів США. 25.06.2009 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору кредиту, предметом якого було внесення змін до умов кредитування, в тому числі і щодо збільшення суми наданого кредиту до 39333 доларів США, встановлено відсоткову ставку з користування кредитними коштами в розмірі 15% річних, а також встановлений кінцевий термін повернення заборгованості до 24.06.2023 року. 27.09.2012 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено договір про внесення змін №1 до договору кредиту, відповідно до якого змінено валюту кредиту та переведено суму кредиту 37339,09 доларів США із нарахованими процентами в сумі 6935,51 доларів США в гривню, що становило 361723 грн. 49 коп. та встановлено відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 9,9% та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 24.08.2022 року. Позивач умови договору кредиту виконав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] не виконує свої зобов’язання по договору кредиту в частині погашення кредиту із нарахованими процентами. Станом на 30.07.2014 року розмір заборгованості у зв’язку із невиконанням договору кредиту в частині погашення кредиту із нарахованими процентами становить - 355486 грн. 68 коп. заборгованості за кредитом та 6941 грн. 04 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами. Станом на 30.07.2014 року розмір заборгованості по сплаті пені у зв’язку із порушенням відповідачкою [PERSON] строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом становить 6756 грн. 49 коп. розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та 494 грн. 87 коп. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. 25.12.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, [PERSON] передала в іпотеку позивачу, в якості виконання зобов’язань за договором кредиту, нерухоме майно – житловий будинок №459, що знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, село Мала Волосянка, вулиця Центральна та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, село Мала Волосянка, вулиця Центральна. 18.09.2013 року позивач звернувся в Турківський районний суд Львівської області до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на заставлене майно та виселення. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 11.11.2013 року вказану позовну заяву залишено без розгляду. 11.11.2013 року в судовому засіданні Турківського районного суду Львівської області позивачу стало відомо про смерть [PERSON], померлої 17.10.2013 року, згідно актового запису про смерть №30 від 17.10.2013 року. У зв’язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, що належав [PERSON], позивач 12.11.2013 року надіслав державному нотаріусу Турківської державної нотаріальної контори [PERSON] заяву для встановлення спадкоємців - іпотекодавців. 19.11.2013 року в.о. державного нотаріуса Турківської державної нотаріальної контори листом повідомлено позивача про одержання заяви, заведення спадкової справи за №158/2013 на підстави даної заяви, та, що ніхто із спадкоємців станом на 19.11.2013 року із заявами про прийняття спадщини не звертався. У зв’язку із спливом шестимісячного строку для прийняття спадщини, позивач 08.05.2014 року повторно звернувся до державного нотаріуса Турківської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою. 16.05.2014 року листом в.о. державного нотаріуса [PERSON] повідомлено позивача, що спадкоємці [PERSON] стосовно прийняття спадщини не звертались. Для встановлення спадкоємців, передбачених ч.3 ст.1268 ЦК України, 12.06.2014 року позивач звернувся із заявою до Явірської сільської ради та Турківського районного сектору Головного управління ДМС у Львівській області. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Явірської сільської ради Турківського району від 27.06.2014 року стало відомо, що на момент смерті [PERSON] (17.10.2013 року) в будинку по вул. Центральна №26 (по старому адміністративному поділу вул. Центральна, 459) у с. Мала Волосянка Турківського району Львівської області проживали наступні особи: [PERSON] - [INFO] – дочка; [PERSON] - [INFO] – онук. А тому, відповідно до ч.3 та ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить спадкове майно - двохкімнатний житловий будинок №459 по вул. Центральна у с. Мала Волосянка Турківського району Львівської області, загальною площею 74,3 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0.2500 га, що знаходиться за адресою: Львівська область. Турківський район, село Мала Волосянка. 17.10.2013 року відбувся перехід права власності на предмет іпотеки від померлої [PERSON] до відповідачів [PERSON] та [PERSON] (у зв’язку із відкриттям спадщини), зазначені особи набули статусу іпотекодавців і несуть всі обов'язки за іпотечним договором, і відповідно іпотека є дійсною. 10.07.2014 року на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] були направлені вимоги про сплату заборгованості. Однак на зазначені вимоги відповідачі не відреагували. Згідно ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов’язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов’язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв’язку із пред’явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Також, згідно ст.33 Закону України ,,Про іпотеку”, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічні положення встановлені також п.п. 2.4.3., 3.1. та п.4 іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України „Про іпотеку” звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ст.39 Закону України „Про іпотеку” одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Так ст.40 ч.2-3 Закону України ,,Про іпотеку” передбачено, що на письмову вимогу іпотекодержателя всі мешканці зобов’язані звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житлове приміщення у встановлений або погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 Житлового кодексу Української РСР. 10.07.2014 року на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] направлено вимоги про виселення, якими запропоновано добровільно звільнити (виселитись) житловий будинок №459, що знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, село Мала Волосянка, вулиця Центральна. Cтаном на 30.07.2014 року розмір заборгованості відповідачки [PERSON] у зв’язку із невиконанням договору кредиту № 611-35/026 ,,К” становить 355486 грн. 68 коп. заборгованості за кредитом, 6941 грн. 04 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, 6756 грн. 49 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 494 грн. 87 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 7575 грн. 94 коп. інфляційних витрат за кредитом та 449 грн. 94 коп. інфляційних витрат за відсотками, а всього 377704 грн. 96 коп. Просить визнати відповідачів спадкоємцями за законом, що прийняли в спадщину іпотечне майно – житловий будинок №459 по вул. Центральна у с. Мала Волосянка Турківського району Львівської області, загальною площею 74,3 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0.2500 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, село Мала Волосянка, звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб’єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог в сумі 377704 грн. 96 коп., виселити відповідачів із житлового будинку, що є предметом іпотеки та зняти їх з реєстрації та стягнути із відповідачів судовий збір в сумі 3654 грн. У судове засідання представник позивача не з’явився, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до закону, що підтверджується розпискою про вручення поштового відправлення. Представник позивача згідно довіреності [PERSON] подав заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника за наявними у справі матеріалами, підтримуючи заявлені позовні вимоги в повному обсязі, із врахуванням сплачених сум. У судове засідання відповідачі повторно не з'явилися без поважних причин, хоч були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи відповідно до закону по місцю реєстрації, що підтверджується поштовими відправленнями, направленими по місцю реєстрації на проживання. Згідно заяви відповідачки [PERSON] позов не визнала тому, що погашала борг згідно графіку яку визначив її банк. Крім того зазначила, що її син відповідач по справі знаходиться на службі і їде в зону АТО. Від відповідачки [PERSON] 21.11.2014 року факсимільним зв’язком надійшла заява про відкладення розгляду справи на травень 2015 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. У судовому засіданні встановлено, що 25.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку ,,Укрсоцбанк” правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ,,Укрсоцбанк” та відповідачкою [PERSON], а на час укладення договору значилась [PERSON] було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого відповідачці [PERSON] було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості грошові кошти в сумі 25000 доларів США зі сплатою 13,00 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 24.08.2022 року. 12.02.2008 року між позивачем та відповідачкою [PERSON], прізвище якої на час укладення угоди значилась як ,,[PERSON]", було укладено додаткову угоду до договору кредиту, предметом якого було внесення змін до умов кредитування, в тому числі і щодо збільшення суми наданого кредиту до 36850 доларів США. 25.06.2009 року між позивачем та відповідачкою [PERSON], прізвище якої на час укладення угоди значилась як ,,[PERSON]", було укладено додаткову угоду до договору кредиту, предметом якого було внесення змін до умов кредитування, в тому числі і щодо збільшення суми наданого кредиту до 39333 доларів США, встановлено відсоткову ставку з користування кредитними коштами в розмірі 15% річних, а також встановлений кінцевий термін повернення заборгованості до 24.06.2023 року. 27.09.2012 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про внесення змін №1 до договору кредиту, відповідно до якого змінено валюту кредиту та переведено суму кредиту 37339,09 доларів США із нарахованими процентами в сумі 6935,51 доларів США в гривню, що становило 361723 грн. 49 коп. та встановлено відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 9,9% та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 24.08.2022 року. Позивач умови договору кредиту виконав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] не виконала свої зобов’язання по договору кредиту в частині погашення кредиту із нарахованими процентами. Станом на 30.07.2014 року розмір заборгованості у зв’язку із невиконанням договору кредиту в частині погашення кредиту із нарахованими процентами становить - 355486 грн. 68 коп. заборгованості за кредитом, 6941 грн. 04 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, 6756 грн. 49 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 494 грн. 87 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 7575 грн. 94 коп. інфляційних витрат за кредитом та 449 грн. 94 коп. інфляційних витрат за відсотками, а всього – 377704 грн. 96 коп. 25.12.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, [PERSON] передала в іпотеку позивачу, в якості виконання зобов’язань за договором кредиту, нерухоме майно – житловий будинок №459, що знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, село Мала Волосянка, вулиця Центральна та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, село Мала Волосянка, вулиця Центральна. [PERSON] померла 17.10.2013 року і у зв’язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, що належав [PERSON], позивачем 12.11.2013 року надіслано було державному нотаріусу Турківської державної нотаріальної контори [PERSON] заяву для встановлення спадкоємців - іпотекодавців. 19.11.2013 року в.о. державного нотаріуса Турківської державної нотаріальної контори листом повідомлено позивача про одержання заяви та заведення спадкової справи за №158/2013 на підставі даної заяви, та, що ніхто із спадкоємців станом на 19.11.2013 року із заявами про прийняття спадщини не звертався. У зв’язку із спливом шестимісячного строку для прийняття спадщини, позивач 08.05.2014 року повторно звернувся до державного нотаріуса Турківської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою. 16.05.2014 року листом в.о. державного нотаріуса [PERSON] повідомлено позивача, що спадкоємці [PERSON] стосовно прийняття спадщини не звертались. 12.06.2014 року позивач звернувся із заявою до Явірської сільської ради та Турківського районного сектору Головного управління ДМС у Львівській області де згідно довідки виданої виконавчим комітетом Явірської сільської ради Турківського району від 27.06.2014 року, на момент смерті [PERSON] (17.10.2013 року) в будинку по вул. Центральна, №26 (по старому адміністративному поділу вул. Центральна, 459) у с.Мала Волосянка Турківського району Львівської області проживали [PERSON] - [INFO] – дочка; [PERSON] - [INFO] – онук. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Оскільки спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] стала відповідачка [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги, то відповідач [PERSON], як спадкоємець четвертої черги, не може бути визнаним таким, що прийняв спадщину. Спадщина належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину з урахуванням положень ст.1296 ЦК України. Майно померлої [PERSON] в порядку спадкування за законом прийняла відповідачка [PERSON], оскільки на момент смерті [PERSON] (17.10.2013 року) проживала в будинку по вул. Центральна №26 (по старому адміністративному поділу вул. Центральна, 459) у с.Мала Волосянка Турківського району Львівської області та вважається такою, що прийняла в спадщину іпотечне майно - двохкімнатний житловий будинок №459 по вул. Центральна у с.Мала Волосянка Турківського району Львівської області, загальною площею 74,3 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0.2500 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Турківський район, село Мала Волосянка. 10.07.2014 року на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] були направлені вимоги про сплату заборгованості та вимоги про виселення, однак не має розписок про вручення відповідачам поштового відправлення. Вищенаведене підтверджується розрахунком вимог позивача станом на 30.07.2014 року, договором кредиту від 25.12.2007 року, додатковою угодою до договору кредиту від 12.02.2008 року, додатковою угодою про внесення змін до договору кредиту від 25.06.2009 року, договором про внесення змін №1 до договору кредиту від 27.09.2012 року, додатком №1 до договору про внесення змін №1 до договору кредиту від 27.09.2012 року, іпотечним договором від 25.12.2007 року, додатковим договором до договору іпотеки від 12.02.2008 року, додатковим договором до договору іпотеки від 26.06.2009 року, державним актом на право власності на земельну ділянку, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягом з реєстру права власності на нерухоме майно, заявою начальника відділу примусового погашення заборгованості фізичних осіб від 12.11.2013 року, листом в.о. державного нотаріуса від 19.11.2013 року, заявою начальника відділу примусового погашення заборгованості фізичних осіб від 08.05.2014 року, листом в.о. державного нотаріуса від 16.05.2014 року, заявою начальника відділу примусового погашення заборгованості фізичних осіб від 12.06.2014 року, довідками виконавчого комітету Явірської сільської ради Турківського району №62 від 27.06.2014 року та №63 від 01.07.2014 року, листом завідувача Турківського РС ГУ ДМС України у Львівській області від 02.07.2014 року, вимогами – повідомленнями від 10.07.2014 року, вимогами про виселення від 10.07.2014 року, реєстром рекомендованої кореспонденції від 11.07.2014 року, листом завідувача Турківського РС ГУ ДМС України у Львівській області від 05.09.2014 року, заявами представника позивача [PERSON], заявами відповідачки [PERSON], поштовими відправленнями. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] стала відповідачка [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги, то відповідач [PERSON], як спадкоємець четвертої черги, не може бути визнаний таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст.39 Закону України „Про іпотеку” одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Ч.2 - 3 ст.40 Закону України ,,Про іпотеку” передбачено, що на письмову вимогу іпотекодержателя всі мешканці зобов’язані звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житлове приміщення у встановлений або погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 40 Закону України ,,Про іпотеку” звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК Української РСР. Ураховуючи зазначене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Відповідна позиція викладена в п.43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 ,,Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин”. Суд касаційної інстанції роз'яснив, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК Української РСР, ст.ст.39-40 Закону України ,,Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи те, що позивач просить визнати відповідачів спадкоємцями за законом, що прийняли у спадщину іпотечне майно без визнання за ними права власності на іпотечне майно в порядку спадкування, обравши такий спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у частині звернення стягнення на іпотечне майно згідно іпотечного договору, виселення та зняття з реєстрації. Позивач вправі звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності на іпотечне майно, згідно іпотечного договору, в порядку спадкування за [PERSON]. Крім того, позивачем не надано доказів щодо вручення відповідачам письмового повідомлення про необхідність виселення з представленням повідомлень про вручення поштових відправлень, отже відсутнє виконання приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону України ,,Про іпотеку" та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР, а тому вимога про виселення та зняття з реєстрації є передчасною, відповідно в задоволенні вказаних позовних вимог в частині виселення та зняття з реєстрації слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial