Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач в грудні місяці 2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця мешкання дитини - [PERSON] , [INFO] з матір`ю. 04.01.2019 року позивач на підставі ст.ст.43,49 ЦПК України збільшила свої вимоги і просила суд розірвати шлюб, визначити місце проживання дитини з матір`ю, стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття і аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Судові витрати по справі позивач просила віднести на відповідача. Ухвалою суду від 09.01.2019 року по справі за позовом [PERSON] відкрите загальне позовне провадження і призначено справу до підготовчого судового засідання. 19.02.2019 року відповідач надав до суду відзив на позов в частині розірвання шлюбу. 15.03.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на вимоги щодо стягнення аліментів. Сторона позивача скористалась своїм право і до суду надала відповідь на відзив. До сьогоднішнього судового засідання сторони (їх представники) не з`явились, про час і місце слухання справи сповіщені. Позивач надав заяву про розгляд справи за її відсутності і зазначила, що вимоги підтримує у повному обсязі. Суд вивчив матеріали справи і встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2011 року - актовий запис про шлюб №8, вчинений 08.01.2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції . Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №174, вчинений 25 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області. Сторони спільно не проживають, припинили шлюбні стосунки. Позивач зазначила у заяві, що сім`я між сторонами розпалась. Причиною є різні погляди на подружнє життя, матеріальне забезпечення сім`ї, виховання дитини. Постійні сварки з різних питань призвели до втрати почуттів любові та поваги. Сторони не підтримують шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, спільно не проживають з березня місяця 2018 року. В минулих судових засіданнях [PERSON] . стверджувала, що можливість відновити сім`ю відсутня. Позивач також доводила, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, а матеріальну допомогу на утримання дитини надає не регулярно і не в повному обсязі. [PERSON]. не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, тому самотужки не має можливості забезпечити дитині належне матеріальне утримання. Позивач вимагає стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 5000 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на положення ст.84 СК України, [PERSON] . вимагає стягнути з відповідача аліменти на її - [PERSON].- утримання до досягнення дитиною 3 -річного віку. Вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю [PERSON] підтримувала як у своїх поясненнях в минулих судових засіданнях так і в заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач в минулих засіданнях і у відзивах на позови, не заперечував проти розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю. Вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково: на утримання дитини відповідач погодився сплачувати щомісяця 1500 грн, а на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - 1000 грн/, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи суд дійшов висновку, що сім`я між сторонами розпалась остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо, тому як відсутня вільна згода чоловіка та жінки на шлюб. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На момент розірвання шлюбу сторони майнового спору не мають. Щодо вимог про стягнення аліментів, суд дійшов висновку про часткове задоволення: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Суд встановив , що сторони проживають окремо , що дитина проживає з матір`ю. Судом також встановлено, що відповідач на утримання дитини перераховував позивачу аліменти нерегулярно і в різних розмірах. Так, в лютому місяці 2019 року аліменти складали 2500 грн, листопаді місяці 2018 року - 500 грн, в грудні 2018 року- 2500, а в жовтні 2018 року - 1200 грн.в розмірі 1200 грн. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини є доведеними і обґрунтованими. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Відповідач надав до суду довідку від 13.03.2019 року, що він працює в ФОП [PERSON] на посаді водія з частковою зайнятістю і має оклад 2100 грн. Окрім того, в матеріалах справи містяться роздруківки з інтернет-сайту, на якому розміщені оголошення відповідача про продаж взуття, яке сам і виробляє. Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить транспортний засіб. З урахуванням викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 3000 грн щомісяця з дня звернення до суду з цим позовом і до досягнення дочкою повноліття. Ст.84 СК України передбачає право дружини на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання жінка має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У даному випадку суд погоджується з доводами відповідача, що він має можливість щомісяця сплачувати дружині 1000 грн до досягнення дитиною 3 -річного віку. Щодо вимог позивачевої сторони про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено « якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення». У даному випадку сторони дійшли згоди щодо місця проживання дитини з матір`ю. Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача, у разі частково задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатила судовий збір в сумі 1409,6 грн за вимоги про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини. Ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги про стягнення аліментів в сумі 704,8 грн.

Outcome: partial