Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Представник позивача зазначив, що 01.08.2016р. між позивачем та ТОВ «Промтехтранс-М» було укладено договір на виконання діагностичних та ремонтно-технічних робіт № 000119/16 від 01.08.2016 року, за умовами якого ТОВ «Промтехтранс-М» взяло на себе зобов'язання виконати роботи з діагностики та ремонту залізничного рухомого складу (тепловозів) [PERSON] «[PERSON], Інк», а [PERSON] «[PERSON], Інк» зобовязалося прийняти виконані роботи та сплатити за них за умовами цього договору. За актами приймання-передачі залізничного рухомого складу на діагностичне обстеження та виконання ремонтно-технічних робіт від 17.08.2016р., від 02.09.2016р. [PERSON] «[PERSON], Інк» передав, а ТОВ «Промтехтранс-М» отримав тепловози ТГМ-4Б № 0231, ТГМ-4А № 1993 відповідно. 01.08.2016р. між сторонами по справі укладено договір доручення, за яким відповідач зобов'язується від імені позивача здійснити представницькі повноваження та виконати від імені позивача певні дії в порядку виконання умов договору від 01.08.2016р. № 000119/16. За п. 4.1.8 договору доручення б/н від 01.08.2016р. відповідач зобов'язаний повернути тепловози ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993 на територію позивача у стані, не гіршому, ніж після їх отримання від підрядника ТОВ «Промтехтранс-М», після виконання робіт за договором № 000119/16 від 01.08.2016р., оформити та підписати акт приймання-передачі (повернення) тепловозів ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993 за договором № 000119/16 від 01.08.2016р. Надалі від [PERSON] надійшли акт б/н від 16.09.2017р. приймання-передачі (повернення) тепловозу ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993 передані ТОВ «Промтехтранс-М» на виконання договору на виконання діагностичних та ремонтно-технічних робіт № 000119/16 від 01.08.2016 року та оригінал довіреності від 01.08.2016р., яка була видана для виконання договору на виконання діагностичних та ремонтно-технічних робіт № 000119/16 від 01.08.2016р., але тепловози не повернуто. Посилаючись на положення ст.11, ст. 190, ч.1 ст.316, ч.1 ст. 321, ст. 386, ст.387, ст.1212, ч.1 ст.1213 ЦК України, позивач просить витребувати з володіння відповідача тепловози ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993, та стягнути понесені судові витрати в сумі 3 385грн 35коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, додатково пояснила, що відповідачем в рахунок компенсації балансової вартості майна, отриманого за договором доручення від 01.08.2016р. на підставі довіреності від 01.08.2016р., 15.01.2018р. перераховано позивачу 225\~690грн, а 16.01.2018р. 205\~608грн 20коп. Отримавши ці кошти, [PERSON] «[PERSON], Інк» перерахував їх банку в рахунок часткового погашення вимог кредитора. Разом з свою тим згоду на отримання грошової компенсації замість майна в натурі позивач не висловлював, на теперішній час його визнано банкрутом, через що слід виявляти та реалізовувати майно підприємства в рахунок погашення боргів. Відповідач просить розглянути справу без його участі, надав відзив на позовну заяву, згідно якого він не заперечує факту отримання ним 16.09.2017р. двох тепловозів в порядку виконання укладеного між сторонами договору доручення від 01.08.2016р., але на теперішній час при виконанні умов цього договору тепловози фактично ним втрачені. Через неможливість виконання обовязку з повернення зазначеного майна в натурі ним на рахунок позивача перераховано грошові кошти в сумі вартості цих тепловозів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши відзив відповідача, заперечення на відзив позивача, матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 01.08.2016р. між позивачем та ТОВ «Промтехтранс-М» було укладено договір на виконання діагностичних та ремонтно-технічних робіт № 000119/16, за умовами якого ТОВ «Промтехтранс-М» взяло на себе зобов'язання виконати роботи з діагностики та ремонту залізничного рухомого складу (тепловозів) [PERSON] «[PERSON], Інк», а [PERSON] «[PERSON], Інк» зобовязалося прийняти виконані роботи та сплатити за них за умовами цього договору (а.с.22-23). За актами приймання-передачі залізничного рухомого складу на діагностичне обстеження та виконання ремонтно-технічних робіт від 17.08.2016р., від 02.09.2016р. [PERSON] «[PERSON], Інк» передав, а ТОВ «Промтехтранс-М» отримав тепловози ТГМ-4Б № 0231, ТГМ-4А № 1993 відповідно (а.с.24-25). 17.10.2016р. між позивачем та ТОВ «Промтехтранс-М» була укладена угода до договору № 000119/16 від 01.08.2016 року, якою, зокрема, продовжено термін виконання робіт на 240 календарних днів (а.с.26). 01.08.2016р. між сторонами по справі укладено договір доручення, за яким відповідач зобов'язується від імені позивача здійснити представницькі повноваження та виконати від імені позивача певні дії в порядку виконання умов договору від 01.08.2016р. № 000119/16 (а.с.27), видано довіреність (а.с.34). За п. 4.1.8 договору доручення б/н від 01.08.2016р. відповідач зобов'язаний повернути тепловози ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993 на територію позивача у стані, не гіршому, ніж після їх отримання від підрядника ТОВ «Промтехтранс-М», після виконання робіт за договором № 000119/16 від 01.08.2016р., оформити та підписати акт приймання-передачі (повернення) тепловозів ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993 за договором № 000119/16 від 01.08.2016р. Згідно акту б/н від 16.09.2017р. приймання-передачі (повернення) тепловозів ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993, зазначене майно після виконання робіт за договором № 000119/16 від 01.08.2016 року передано ТОВ «Промтехтранс-М» відповідачу (а.с.32). Постановою від 20.10.2016р. господарського суду Запорізької області припинено процедуру розпорядження майном боржника [PERSON] «[PERSON], Інк», припинено повноваження розпорядника майна, визнано [PERSON] «[PERSON], Інк» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора (а.с.17-21). 26.12.2017р. ліквідатор звернувся до відповідача з заявою про повернення переданого йому майна підприємства (тепловозів), разом з актом приймання-передачі та довіреності на здійснення представницьких повноважень від 01.08.2016р. (а.с.35). Згідно зазначеної заяви та довідки (а.с.36), балансова вартість тепловозу ТГМ-4Б № 0231 143\~990грн, заставна 277\~030грн 17коп; балансова вартість тепловозу ТГМ-4А № 1993 81\~700грн, заставна 154\~268грн 03коп. 07.01.2018р. відповідач засобами поштового звязку (а.с.33) повернув позивачу оригінали довіреності від 01.08.2016р. та акту приймання-передачі від 16.09.2017р. Платіжним дорученням від 15.01.2018р. відповідачем перераховано позивачу 225\~690грн, 16.01.2018р. 205\~608грн 20коп, призначення платежу компенсація балансової вартості майна, отриманого за договором доручення від 01.08.2016р. на підставі довіреності від 01.08.2016р. (а.с.94, 95). Викладене сторонами не оспорюється і визнається. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання. Таким чином, по справі встановлено, що 01.08.2016р. між позивачем та ТОВ «Промтехтранс-М» було укладено договір на виконання діагностичних та ремонтно-технічних робіт № 000119/16 від 01.08.2016 року двох тепловозів ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993, зазначене майно передано останньому. За положеннями ч.ч.1,2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. За п. 4.1.8 договору доручення від 01.08.2016р., укладеного між сторонами, відповідач зобов'язаний повернути тепловози ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993 на територію позивача у стані, не гіршому, ніж після їх отримання від підрядника ТОВ «Промтехтранс-М», після виконання робіт за договором № 000119/16 від 01.08.2016р., оформити та підписати акт приймання-передачі (повернення) тепловозів ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993 за договором № 000119/16 від 01.08.2016р. За ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. В судовому засіданні встановлено, і сторонами справи визнано, що після виконання ремонтних робіт відповідач, діючи як фізична особа на підставі договору доручення від 01.08.2016р. та довіреності від позивача, ці тепловози від підрядника отримав, але не повернув позивачу як власнику. За положеннями ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться За п. 5.2 цього договору, у випадку пошкодження або знищення тепловозів ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993 повірений (відповідач) відшкодовує вартість тепловозів замовнику (позивачу) у повному обсязі у відповідності з діючими ринковими цінами на аналогічну нову техніку. За п.5.3 договору, у випадку порушення своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобовязання є його неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. [PERSON] власності позивача на тепловози сторонами по справі визнається, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цього і добровільності такого визнання. Суду не надано доказів перебування майна, яке позивач просить витребувати, у заставі, і не подано клопотання про залучення заставодержателя в якості третьої особи. Разом з тим, якщо така застава і наявна, то власника майна не змінює. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Ефективним засобом захисту, є такий спосіб захисту, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Отже, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є такий спосіб захисту, який є ефективним, тобто забезпечує реальний захист прав та інтересів. Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Як зазначає у своєму відзиві відповідач, він, отримавши вимогу від 26.12.2017р. арбітражного керуючого ліквідатора [PERSON] «[PERSON], Інк», 07.01.2018р. засобами поштового звязку повернув позивачу оригінали довіреності від 01.08.2016р. та акту приймання-передачі від 16.09.2017р., а, через неможливість виконання свого обовязку в натурі, на підставі п. 5.2 договору доручення платіжним дорученням від 15.01.2018р. перерахував позивачу 225\~690грн, 16.01.2018р. 205\~608грн 20коп, як компенсацію балансової вартості майна, отриманого за договором доручення від 01.08.2016р. на підставі довіреності від 01.08.2016р. Позивач, в свою чергу, повернуту довіреність і акт приймання-передачі отримав, і, хоча й не надавав своєї згоди, але одержані грошові кошти прийняв та розпорядився ними, частково погасивши вимоги кредиторів, а з позовом про витребування майна в натурі звернувся до суду лише 30.01.2018р. Ані у запереченнях на відзив, ані в судовому засіданні представник позивача не спростовувала твердження відповідача про те, що тепловози фактично втрачені під час виконання договору доручення, і повернути їх в натурі неможливо. Прийняттям документів, а також прийняттям від відповідача і розпорядженням отриманих від нього грошових коштів як компенсації вартості втраченого майна, і не спростуванням в судовому засіданні втрати відповідачем тепловозів під час виконання доручення позивач фактично підтвердив неможливість виконання відповідачем обовязку з повернення майна в натурі через його втрату. Обґрунтовуючи позов у частині обраного способу захисту права позивач зазначає про процедуру банкрутства, в ході якої слід виявляти майно боржника, витребовувати його, реалізовувати та отримані кошти направляти на погашення вимог кредиторів. Разом з тим, згідно постанови від 20.10.2016р. господарського суду Запорізької області припинено процедуру розпорядження майном боржника [PERSON] «[PERSON], Інк» і припинено повноваження розпорядника майна. На підставі викладеного суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки обраний позивачем спосіб захисту права не є належним, тобто не є ефективним, не забезпечить реальний захист прав та інтересів позивача, а також не забезпечить дійсного припинення порушення його прав. Позивачу слід звернути увагу на п. 5.2 договору доручення, укладеного між сторонами, згідно якого у випадку пошкодження або знищення тепловозів ТГМ-4Б № 0231 та ТГМ-4А № 1993 повірений (відповідач) відшкодовує вартість тепловозів замовнику (позивачу) у повному обсязі у відповідності з діючими ринковими цінами на аналогічну нову техніку, яка поза розумним сумнівом є вищою добровільно сплаченої відповідачем заставної вартості бувших у використанні тепловозів. Як випливає з матеріалів справи, ліквідаційна процедура, яка відкрита на підприємстві, не перешкоджає позивачу отримувати грошові кошти на рахунки та розпоряджатися ними. Судові витрати слід розподілити за положеннями ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed