Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 6.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. В період зареєстрованого шлюбу у них народилась [INFO] донька [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3.04.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 17.07.2013 року до досягнення нею повноліття. Через два місяці після народження дитини відповідач добровільно залишив родину і ухиляється від виконання батьківських обов`язків: стосунків з дитиною не підтримує, не спілкується, інтересами та успіхами дитини не цікавиться, не займається її вихованням, не піклується про стан здоров`я доньки, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі у забезпеченні дитини харчуванням, одягом, медичним оглядом та оздоровленням. Батько дитини жодного разу не відвідував ясла-садочок, а потім і школу, де навчається донька, не спілкується з вихователями та вчителями. Станом на день звернення до суду відповідач заборгував позивачу 63 145 грн. 10 коп. аліментів на утримання дитини за рішенням суду. Тому просять позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не виконує батьківських обов`язків, передбачених законом. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що відповідач бажає виконувати свої батьківські обов`язки відносно своєї доньки, однак позивач перешкоджаю йому в цьому. [PERSON] вивезла дитину у невідомому напрямку і не повідомляє адресу місця знаходження доньки. На його пропозиції зустрітися з дитиною відповідає відмовою. Щодо сплати аліментів, то відповідач намагається погасити заборгованість при наявності грошових коштів. Представник 3-ї особи служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Касянчук М.В. в судове засідання не з`явилась, направивши суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки [PERSON] , [INFO] . Заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.2 та ч.4, ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ч.1-3, ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як зазначає ч.1, ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено у судовому засіданні, 6.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. В період зареєстрованого шлюбу у них народилась [INFO] донька [PERSON] (а.с.9). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3.04.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10-11). Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 17.07.2013 року до досягнення нею повноліття (а.с.12-13). Вказані обставини були підтверджені доказами по справі і не заперечувались учасниками справи, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як наголошує п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 тієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Як встановлено судом, батько дитини [PERSON] через два місяці після народження доьки добровільно залишив родину і ухиляється від виконання батьківських обов`язків: стосунків з дитиною не підтримує, не спілкується, інтересами та успіхами дитини не цікавиться, не займається її вихованням, не піклується про стан здоров`я доньки, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі у забезпеченні дитини харчуванням, одягом, медичним оглядом та оздоровленням, не надає будь-якої матеріальної допомоги, не відвідує ясла-садочок і школу, не дзвонить і не вітає доньку з святами, днями народження, тощо. Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і не були спростовані будь-якими доказами по справі. За змістом довідки №01-43/13 від 17.04.2018 року Дошкільного навчального закладу (ясла-садок №112) Шевченківського району м. Києва, який відвідує [PERSON] , батько дитиною не цікавиться і не приймає участі у її вихованні (а.с.14). Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. За змістом висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 19.12.2018 року за №101-11377/03 з метою захисту майбутнього та інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його дитини: доньки - [PERSON] (а.с.40-41). Відповідно до довідки Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №55456967/6 від 10.09.2021 року заборгованість по аліментам боржника [PERSON] станом на 1.09.2021 року становить 73 496 грн. 10 коп. (а.с.113). Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач по справі [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та навчання своєї малолітньої доньки, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Ствердження відповідача та його представника про те, що позивач переховувала від відповідача їх спільну дитину, перешкоджала їх зустрічам, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, про що і повідомили в суді вказані учасники справи. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 704 грн. 80 коп. судового збору, сплачені останньою при зверненні до суду.

Outcome: approved