Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що в [ADDRESS] їй на праві власності належить 8/100 частини, що становить квартиру № 2 та складається з приміщень 2-1 пл. 18,5 кв. м., 2-2 пл. 10,6 кв. м., 2-3 пл. 8,9 кв. м. на підставі договору дарування частини житлового будинку від 21.12.2005 року. Відповідачці в даному будинку належить 2/100 частини будинку, що становлять приміщення 3-1 пл. 11,4 кв. м., до якого вона самовільно без дозволу Ворзельської селищної ради прибудувала приміщення, частина якого прибудована до стіни приміщення 2-2, яке їй належить на праві власності, дозвіл на прибудову та самовільне будівництво вона не давала, чим порушила її право користуватися приміщенням 2-2 та обслуговувати його ззовні. Позивач вказує, що відповідачка здійснює будівництво приміщення в порушення вимог будівельних норм ДБН-92, порушує її законне право здійснювати обслуговування стіни приміщення 2-2 будинку № 15, тому повинна припинити будівництво до приміщення, яке їй належить та знести розпочате будівництво на фундаменті 2-2-2,6, яке зазначено на поверховому плані на будівлю літер "А" в технічному паспорті на будинок [ADDRESS]. Крім того, у відповідності до схеми земельної ділянки будинку [ADDRESS] вбачається, що частина земельної ділянки площею 742 кв. м. являється двором, де вона має вихід та виїзд з частини будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, якою постійно користується та яка значиться на схемі земельної ділянки та являється двором загального користування. Земельна ділянка будинку № 15, яка на технічному плані на будинок № 15 має загальну площу 3 497 кв. м., з них під двором становить 742 кв. м., яка на плані являється двором, через який протягом 20 років мали вихід та виїзд співвласники будинку, тому вона також має право користуватися земельною ділянкою пл. 742 кв. м., яка по технічному плані являється двором, на якому зазначено штрих пунктиром вихід із її земельної ділянки, оскільки іншого виходу вона не має. Вказує, що відповідачка на даний час розпочала будівництво паркану, який вразі його зведення повністю перекриває вихід та виїзд як їй, так і іншому співвласнику, тому що іншого виходу та виїзду вони не мають на [ADDRESS]. Земельна ділянка площею 742 кв.м. фактично являється протягом 20-ти років двором для співвласників будинку № 15 та являється загальним виходом та виїздом на [ADDRESS], по якій проходять комунікації газу, води та світла до її частини будинку. Вона звернулася до відповідачки з проханням не будувати паркан на земельній ділянці, яка слугує для неї та іншого співвласника виходом та виїздом, але відповідачка на її прохання не реагує та продовжує будувати паркан. Позивачка просила зобов'язати відповідачку не чинити їй перешкоди в користуванні виходом та виїздом із земельної ділянки, яка слугує протягом 20-ти років двором на [ADDRESS]; заборонити відповідачці продовжувати будівництво паркану на земельній ділянці пл. 742 кв. м., яка фактично являється двором для виходу та виїзду співвласниками будинку № 15. В подальшому під час розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги та, крім зазначеного вище, посилається на те, що рішенням Ірпінського міського суду від 23.12.2004 року та рішенням 08.11.2013 року порушені її законні права власника будинку та землекористувача, але переглянути рішення в порядку нагляду вона не має можливості, тому що нагляд за судовими рішеннями скасований, тому нікому подати заяви на поновлення її порушених прав судом. В зв'язку із викладеними обставинами позивачка просила зобов'язати відповідачку не чинити їй перешкод в користуванні виходом та виїздом через двір загального користування, який знаходиться в користуванні відповідачки площею 742 кв. м. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вважала заявлені позивачкою вимоги безпідставними, просила у позові відмовити. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника [PERSON], представника відповідачки [PERSON] - [PERSON], свідка [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідачка є співвласниками будинку [ADDRESS]. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2004 року у справі № 2-40/2004 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 квітня 2005 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області в касаційному порядку від 29 січня 2008 року, між співвласниками визначений порядок користування земельною ділянкою біля будинку [ADDRESS]. Відповідно до даного рішення суду виділено в обособлене користування [PERSON] земельну ділянку будинку [ADDRESS] площею 742 кв. м. , іншим співвласниками на той час будинку - [PERSON], [PERSON], [PERSON] також було виділено в користування окремі земельні ділянки біля даного будинку. Встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 листопада 2013 року у справі № 367/7657/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], Ворзельська селищна рада Київської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди позов задоволено частково, вирішено усунути перешкоди в користуванні [PERSON] частиною земельною ділянки площею 742 кв. м. за адресою [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкоди у встановленні паркану між їх земельними ділянками згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23.12.2004 року по справі № 2-40/2004 р.; в решті позову відмовлено. Дане рішення набрало законної сили. В судовому засіданні також встановлено, що листом від 30 вересня 2014 року № 02-15/1366 виконавчим комітетом Ворзельської селищної ради повідомлено адвокату [PERSON] про те, що 30.09.2014 року було здійснено комісійний виїзд за адресою [ADDRESS]; відповідно до "Варіанту № 3 Додатку № 4 порядку користування земельною ділянкою з висновку судово-технічної експертизи", затвердженого рішенням Ірпінського міського суду від 23.12.2004 року № 2-40/2004 гр. [PERSON] (раніше [PERSON].) та [PERSON] мають відокремлену частину ділянки площею 0,1851 га, яка вигороджена та має окремий вихід в сторону домоволодіння № 11 та має проїзд до [ADDRESS]. При обстеженні було встановлено, що вказаного окремого виходу через домоволодіння № 11 та проїзду до [ADDRESS] гр. [PERSON] та [PERSON] не існує; крім того повідомлено, що земельна ділянка по [ADDRESS], 11 передана у власність та вигороджена бетонним парканом і на даний час єдиний вихід до вул. Червоноармійської гр. [PERSON] та [PERSON] можливий через існуюче домоволодіння № 15. Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивачки [PERSON] та її представника [PERSON], представника відповідачки [PERSON] - [PERSON], свідка [PERSON], матеріалами справи. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. У відповідності до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оскільки рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2004 року у справі № 2-40/2004 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 квітня 2005 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області в касаційному порядку від 29 січня 2008 року, між співвласниками визначений порядок користування земельною ділянкою біля будинку [ADDRESS] та відповідно до даного рішення суду виділено в обособлене користування [PERSON] земельну ділянку будинку [ADDRESS] площею 742 кв. м., суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити їй перешкод в користуванні виходом та виїздом через земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні відповідачки площею 742 кв. м. є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 88, 89, 152, 158 ЗК України,

Outcome: dismissed