Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В подальшому який уточнила. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05 червня 1999 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який було припинено на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2014 року. Під час перебування у шлюбі з відповідачем за спільно нажиті грошові кошти придбали транспортні засоби, які було оформлено на імя [PERSON], а саме: причіп марки ГКБ 8350, 1989 року випуску, синього кольору, номер шасі К0265119, державний номер 36918АА, придбаний 17.06.2004 року; автомобіль марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, синього кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 27.09.2005 року; автомобіль марки Mercedes-Benz 313 CDI, 2000 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 06.04.2006 року; автомобіль марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 03.09.2010 року; причіп марки Антор 4 САЕ 609005, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 13.04.2011 року; автомобіль марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 25.02.2011 року, перереєстрований 23.08.2011 року при заміні номерного знаку на АЕ 5999 ЕМ; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 07.04.2012 року; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 108CDI, 2001 року випуску, синього кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 31.07.2012 року; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115CDI, 2005 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 20.09.2012 року; автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 06.11.2012 року; автомобіль марки Volkswagen crafter, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 03.12.2013 року. 03.11.2010 року з [PERSON] за взаємною згодою продали автомобіль марки Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер [NUMBER]. 08.09.2012 року з [PERSON] за взаємною згодою продали автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 108CDI, державний номер [NUMBER]. Гроші, виручені від продажу цих двох транспортних засобів, з відповідачем [PERSON] витратили на потреби сімї, залишивши 3\~000,00 доларів США на зберіганні у сейфі спільної квартири за адресою: [ADDRESS]. 19.10.2013 року з відповідачем [PERSON] за взаємною згодою продали автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 115CDI, державний номер [NUMBER], виручивши від продажу 17\~000,00 доларів США. Ці грошові кошти у сумі 17\~000,00 доларів США, виручені від продажу зазначеного автомобіля, ми з відповідачем, за взаємною згодою, відклали на потреби сімї, зберігаючи їх в сейфі їх квартири за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи, що раніше з відповідачем заощадили ще 3\~000,00 доларів США під час нашого спільного проживання, які зберігались у них у сейфі, таким чином, після продажу в жовтні 2013 року автомобілю марки Mercedes-Benz Vito 115CDI, державний номер [NUMBER], всього у сейфі їх квартири за адресою: [ADDRESS], зберігались належні подружжю, грошові кошти в сумі 20\~000,00 доларів США. Приблизно 5-6 грудня 2013 року відповідач за власним бажанням пішов від позивача, припинивши з нею шлюбні відносини. На початку грудня 2013 року [PERSON], у відсутність позивача, маючи комплект ключів від сейфу та від вхідних дверей їх квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], прийшов в квартиру та на очах у старшого сина забрав собі із сейфу вище зазначені грошові кошти у сумі 20\~000,00 доларів США, які є спільним майном подружжя, набутим ними під час шлюбу, присвоївши їх собі. При цьому відповідач [PERSON] пояснив свою поведінку тим, що, нібито, він зможе краще розпорядитись вказаними грошима, витративши їх в подальшому на дітей. Однак, до теперішнього часу не віддав позивачу з цих грошей нічого. Відповідно до інформації, наданої Центром надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області за вих. № 14/4 ЦНП-2480 від 10.10.2014 року, на теперішній час, за [PERSON] зареєстрований на праві власності та використовуються ним, належний їх подружжю, транспортний засіб, а саме: причіп марки Антор 4 САЕ 609005, державний номер [NUMBER], придбаний 13.04.2011 року. Відповідно до цієї ж інформації Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, відповідач розпорядився на власний розсуд всіма іншими транспортними засобами, які є спільним сумісним майном подружжя, продавши їх особисто. Всі автомобілі було продано та знято з обліку [PERSON] після подання [PERSON], цієї позовної заяви до суду, тобто під час розгляду справи про розподіл майна подружжя, що ще раз доводить той факт, що [PERSON] реалізував спільне майно подружжя особисто. Таким чином, враховуючи, що причіп марки Антор 4 САЕ 609005, державний номер [NUMBER], був придбаний подружжям за період перебування ними у шлюбі та, враховуючи те, що він наявний на момент розподілу майна подружжя, вказаний транспортний засіб є об'єктом права спільної сумісної власності їх подружжя [PERSON] і [PERSON]. Враховуючи, що причіп марки Антор 4 САЕ 609005, державний номер [NUMBER] є неподільною річчю, вважає за необхідне просити суд розділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши відповідачу [PERSON] цей транспортний засіб і, в свою чергу, зобовязавши [PERSON] сплатити на користь [PERSON] в якості компенсації замість її 1/2 частки майна у праві спільної сумісної власності, половину вартості цього транспортного засобу. [PERSON] не давала відповідачу своєї письмової згоди на продаж вищезазначених транспортних засобів. Оскільки відповідач [PERSON], на власний розсуд, тільки в своїх інтересах розпорядився належним їх подружжю майном, тобто продав вище зазначені автомобілі, присвоївши собі виручені від продажу грошові кошти, тому вважає за необхідне просити суд визнати ці грошові кошти спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частину вартості кожного автомобіля. Під час судового розгляду сторона позивача позов підтримувала в повному обсязі, просила його задовольнити. Сторона відповідача проти позову заперечувала, оскільки як придбання так і відчуження транспортних засобів здійснювалось виключно в інтересах подружжя. Крім того, в обґрунтування позову позивач та його представник зазначили, що починаючи з 2013 року відповідач по справі [PERSON] особисто зняв з обліку та реалізував спільно нажите майно подружжя - автотранспортні засоби, використавши грошові кошти від продажу для особистих потреб. Цей факт підтверджується інформацією, наданою Центром надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області за вих. № 14/4 ЦНП-2480 від 10.10.2014 року, згідно до якої надано перелік автотранспортних засобів, які були оформлені на ім'я [PERSON] в період шлюбу та відчужені в 2013-2014 роках, під час розгляду цієї справи. А отже, всі зазначені автомобілі було продано та знято з обліку відповідачем [PERSON] після подання позивачем [PERSON], цієї позовної заяви до суду, тобто під час розгляду справи про розподіл майна подружжя. Оскільки відповідач [PERSON], на власний розсуд, тільки в своїх інтересах розпорядився належним подружжю [PERSON] майном, тобто продав вище зазначені автомобілі, присвоївши собі виручені від продажу грошові кошти, тому вважаю за необхідне просити суд визнати ці грошові кошти спільною сумісною власністю цього подружжя та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частину вартості кожного автомобіля. Представник відповідача та відповідач проти позову заперечують, посилаючись на те, що з 21 липня 2006 року відповідач займався підприємницькою діяльністю з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Всі зазначені автотранспортні засоби були придбані для ведення господарської діяльності фізичної особи підприємця. Підприємницька діяльність [PERSON] К Г. була фактично єдиним джерелом існування їх родини. Під час підприємницької діяльності він купував використаний автомобіль, ремонтував його, переробляв та пристосовував до роботи, використовував певний час, потім продавав, замість нього купував інший, всі гроші, які залишалися він передавав позивачу на утримання сімї, тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Під час розгляду справи судом вжито заходів забезпечення позову, а саме ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2014 року клопотання представника позивача задоволено, накладено арешт на автомобіль марки Mersedes-Benz Vito 109 CAO 311875, державний номер [NUMBER] та причип марки Антор 4, САЕ 609005, державний номер [NUMBER] (а.с.21-22). Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05 червня 1999 року 2006 року між сторонами укладено шлюб (а.с. 7), який рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2014 року розірвано. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 200684 [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, та відповідно до ліцензії серії АВ № 200210 від 25.10.2006 року вів господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (а.с.145-147). Згідно відповіді Центру надання послуг, повязаних з використанням транспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району від 26.09.2014 року, вих. 2203, накласти арешт на автомобіль Mersedes-Benz Vito 109 CDI, держ. номер [NUMBER] не надається можливим у звязку з тим, що вказаний автомобіль 15.01.2014 року був знятий з обліку та перереєстрований на іншого власника (а.с.33). Також з відповіді Центру надання послуг, повязаних з використанням транспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району від 10.10.2014 року, вих. 2480, в компютерну базу даних контрольного та заарештованого транспорту внесена інформація про арешт причепа АНТОР 4, держ. номер [NUMBER] (а.с.38). У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ч.1 ст. 68 Сімейного Кодексу припинення шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Зі змісту п. 23, 24 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1\~ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частиною 2 ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. За ч. 2 ст. ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. З пояснень сторін встановлено, що жодних домовленостей між ними щодо розподілу спільного майна не досягнуто, у зв"язку із чим виник судовий спір. Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що причеп легковий В АНТОР 4 належить [PERSON], та знаходиться у його користуванні. З пояснень представників сторін встановлено, що відповідач не заперечує проти тих обставин, що вказаний причеп є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо інших транспортних засобів - сторона відповідача посилається на ті обставини, що усі зазначені у позові транспортні засоби використовувались у підприємницькій діяльності в інтересах сім"ї та були відчужені виключно в інтересах сім"ї. Враховуючи ту обставину, що відповідач визнає позов в частині вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя причіп марки Антор 4 САЕ 609005, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 13.04.2011 року, вартістю 7 000,00 (сім тисяч) гривень, з урахуванням ст. 174 ЦПК України, вказане рухоме майно слід визнати спільною сумісною власністю. Суд повторно зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вбачається з висновку експерта автотоварознавця № 70/15 по визначенню ринкової вартості від 24 квітня 2015 року середня ринкова вартість причепу марки Антор 4 САЕ 609005, 20011 року випуску, зеленого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], на момент розгляду справи, складає 7000,00 грн. Позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя - причепу марки Антор 4 САЕ 609005, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 13.04.2011 року, вартістю 7 000,00 (сім тисяч) гривень, шляхом залишення вказаного рухомого майна у власності [PERSON], та погоджується на отримання грошової компенсації ? частки його вартості. Рухоме майно - причіп марки Антор 4 САЕ 609005, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 13.04.2011 року, вартістю 7 000,00 (сім тисяч) гривень є неподільною річчю, оскільки відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України не може бути поділено без втрати цільового призначення. Слід зазначити, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (чч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України). Позивач [PERSON] погоджується на отримання грошової компенсації за 1/2 частку вартості зазначеного причепу. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення\~частин 4,\~5 ст. 71 СК \~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. З огляду на те, що причіп марки Антор 4 САЕ 609005, 2011 року випуску, зеленого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 13.04.2011 року, вартістю 7 000,00 (сім тисяч) гривень знаходиться в користуванні Відповідача, позивач ним не користується і дає свою згоду на отримання грошової компенсації, суд вважає, за можливе виділити вказане рухоме майно відповідачу [PERSON] зі стягненням з нього на користь позивача [PERSON] грошової компенсації за 1/2 його частини. При цьому, суд зауважує, що в даному випадку внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми не має місця, оскільки позивач не просить присудити грошову компенсацію за автомобіль другому із подружжя відповідачу, а просить залишити транспортний засіб у користуванні відповідача, та погоджується на грошову компенсацію вартості частки, замість визнання ідеальних часток за собою. В частині вимог, щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] та [PERSON], грошових кошті, виручених від продажу спільно нажитого рухомого майна в сумі 1\~077\~264,83 (один мільйон сімдесят сім тисяч двісті шістдесят чотири грн.. вісімдесят три коп.), а саме: - причепа марки ГКБ 8350, 1989 року випуску, синього кольору, номер шасі К0265119, державний номер 36918АА, придбаного 17.06.2004 року, вартістю 23 904,43 (двадцять три тисячі дев'ятсот чотири) гривні 43 копійки; - автомобіля марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, синього кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 27.09.2005 року вартістю 72 672,06 (сімдесят дві тисячі шістсот сімдесят дві) гривні 06 копійок; - автомобіля марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 03.09.2010 року вартістю 82 517,95 (вісімдесят дві тисячі п'ятсот сімнадцять)гривень 95 копійок; - автомобіля марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 23.08.2011 року вартістю 184 493,26 (сто вісімдесят чотири тисячі чотириста дев'яносто три)гривні 26 копійок; - автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 07.04.2012 року вартістю 189 671,26 (сто вісімдесят дев'ять тисяч шістсот сімдесят одна) гривня 26 копійок; - автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI 311875, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER], придбаний 06.11.2012 року вартістю 228 863,54 (двісті двадцять вісім тисяч вісімсот шістдесят три) гривні 54 копійки; - автомобіля марки Volkswagen crafter, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер АЕ 0133СХ, придбаного 03.12.2013 року вартістю 295\~142,33 грн. суд приходить до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до п. 30 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане у період шлюбу подружжям, є спільною власністю чоловіка та дружини. Згідно положень ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що розпорядження спільним майном подружжя після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядженням майно, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Вказана правова позиція висловлена ВСУ у постановах від 22 лютого 2017 року за № 6-17цс17, від 30 березня 2016 року за № 6-533цс16, та є обов"язковою для застосування в силу положень ст. 370-1 ЦПК України. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2014 року у справі №210/1661/14-ц (пр. № 2/210/1181/14) шлюб між приткіним К.Г. та [PERSON] розірвано. Вказаним рішенням, встановлено, що шлюбні відносини припинені з 2013 року. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені у цивільній справі, не підлягають доказуванню при розгляді справ між тими ж самими сторонами. З матеріалів справи вбачається, що причеп марки ГКБ 8350, 1989 року випуску, номер шасі К0265119, державний номер 36918АА, автомобіль марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER]; автомобіль марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], автомобіль марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER]; автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI 311875, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], придбані в період шлюбу, тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Разом із тим, автомобіль марки Volkswagen crafter, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер АЕ 0133СХ, придбаний в грудні 2013 року , тобто після фактичного припинення шлюбних відносин. Враховуючи викладене, підстав для визнання права спільною сумісною власністю автомобіль марки Volkswagen crafter, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер АЕ 0133СХ, судом не вбачається, оскільки позивач не довела, що на момент придбання вказаного транспортного засобу, шлюбні відносини не припинились. Спірні автомобілі, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER], придбаний 27.09.2005 року, автомобіль марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], придбаний 03.09.2010, автомобіль марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], придбаний 23.08.2011 року, автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], придбаний 07.04.2012 року, автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI 311875, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], придбаний 06.11.2012 року, є не подільними речами, оскільки їх поділ без втрати цільового призначення неможливий. Матеріалами справи підтверджено, що спірні автомобілі, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER], придбаний 27.09.2005 року, був знятий з реєстрації 16 березня 2006 року. Під час розгляду справи відповідачем не доведено, що відчуження вказаного транспортного засобу відбулося за згодою позивача. Також судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин 25 грудня 2013 року, 26 грудня 2013 року та 05 квітня 2014 року відповідач зняв з реєстраційного обліку з метою відчуження наступні транспортні засоби: автомобіль марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER], автомобіль марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], автомобіль марки Volkswagen Transport, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI 311875, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Згоди на відчуження вказаних транспортних засобів позивач не надавала, а отже має на право на отримання компенсації вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності. Як вбачається з висновку експерта автотоварознавця № 70/15 по визначенню ринкової вартості від 24 квітня 2015 року середня ринкова вартість причепу марки ГКБ 8350, 1989 року випуску, синього кольору, номер шасі К0265119, реєстраційний номер [NUMBER], на момент розгляду справи, без урахування його технічного стану складає 23904,42 грн. Середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21099, 2004 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER], на момент розгляду справи, без урахування його пробігу та технічного стану складає 72672,06 грн. Середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], на момент розгляду справи, без урахування його пробігу та технічного стану складає 82517,95 грн. Ринкова вартість причепу марки Антор 4 САЕ 609005, 20011 року випуску, зеленого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], на момент розгляду справи, складає 7000.00 грн. Середня ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, зеленого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], на момент розгляду справи, без урахування його пробігу та технічного стану складає 184493,26 грн. Середня ринкова вартість автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI, 2006 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], на момент розгляду справи, без урахування його пробігу та технічного стану складає 189671,26 грн. Середня ринкова вартість автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 109 CDI 311875, 2007 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], на момент розгляду справи, без урахування його пробігу та технічного стану складає 228863,54 грн. Середня ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Crafter, 2007 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], на момент розгляду справи, без урахування його пробігу та технічного стану складає 295142,33 грн. (а.с.70-90). Матеріалами справи підтверджено, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний нею спосіб, оскільки вищезазначені транспортні засоби були придбані у період шлюбу, за спільні кошти, а тому в силу ст. ст.60,69 СК України являються спільною сумісною власністю подружжя та частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідач [PERSON] у відповідності до ст.ст.10,\~60 ЦПК України\~як сторона, яка приймала участь у справі не довів суду ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, а саме не довів, що спірні автомобілі придбані за його особисті кошти. З огляду на те, що спірні автомобілі знаходились в користуванні [PERSON], який їх відчужив без згоди позивача як співвласниками майна, набутого у шлюбі, суд вважає, за доцільне стягнути з відповідача [PERSON] ? частки вартості відчуженого майна, яка згідно висновку експерта становить 391\~061,24 (триста девяносто одна тисяча шістдесят одна гривня 24 копійки). Оскільки транспортний засіб Volkswagen crafter, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер АЕ 0133СХ, придбано [PERSON] після припинення шлюбних відносин, доказів його придбання за спільні кошти не надано, підстав для стягнення ? частки його вартості не вбачається. Що стосується вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 20000,00 дол. США, суд їх не розглядає, оскільки позивач до канцелярії суду надала заяву про те, що в цій частині позов не підтримує, та просить їх залишити без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial