Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав за наступними підставами. Позивачка з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. 08.07.2003 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, після чого неповнолітній син залишився проживати з позивачкою як вона зазначає, відтоді батько перестав цікавитися вихованням [PERSON], з 2014 року взагалі перестав приймати участь у утриманні дитини, а саме - сплачувати аліменти, не цікавиться його життям і здоров'ям, не вітає зі святами, не спілкується навіть телефоном. Таким чином, позивачка вважає, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина. На підставі викладеного позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка на задоволенні позову наполягала. Представник позивачки - адвокат Калмикова Н..В. підтримала позицію позивачки у повному обсязі. Представник третьої особи підтримав позовні вимоги, оскільки вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити відповідача батьківських прав щодо сина. Надав до судового засідання висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та заяву з проханням слухати справу у його відсутність, у заяві зазначивши, що позов підтримує. Заслухавши пояснення учасників процесу, [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали цивільної справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного. Так, у судовому засіданні було встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, шлюб було розірвано 08.07.2003 року (згідно свідоцтва про розірвання шлюбу - а.с. 9). Від цього шлюбу в них є неповнолітній син, [PERSON], [INFO], батьками якого, згідно свідоцтва про народження (а.с. 8), є позивачка та відповідач. Згідно до наданої довідки з місця проживання позивачки (а.с. 12), неповнолітній син мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Як вбачається з копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (а.с. 13), позивачка забезпечує дитину всіма необхідними умовами для проживання, навчання та розвитку. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що після того, як вони з відповідачем розірвали шлюб, відповідач перестав цікавитися життям та вихованням свого сина, сказав їй, що це тільки її дитина, ніяким чином участі у його вихованні не приймає, з дитиною взагалі не спілкується. Ці факти також підтвердили допитані у якості свідків у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON]. Також, пояснення позивачки та свідків у тій частині, що відповідач не утримує свого сина підтверджено розрахунком державного виконавця (а.с. 10-11), згідно якого вбачається, що з відповідача стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Однак, він сплачував їх нерегулярно, а протягом останніх двох років не сплачував взагалі, заборгованість по аліментам складає 17266,70 гривень. У тій частині, що відповідач не цікавиться життям та вихованням дитини, посилання позивачки також підтверджені наданою характеристикою з навчального закладу, де навчається неповнолітній [PERSON], [INFO] (а.с. 15), з якої вбачається, що мати виховує сина самостійно, батько до школи жодного разу не з'являвся, станом навчання та виховання сина не цікавився. Також органом опіки та піклування Кирилівської селищної ради було надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України у п. 15 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов до висновку про те, що у даному випадку для забезпечення інтересів дитини є доцільним позбавити його батька - відповідача по справі, батьківських прав. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог та наявність усіх законних підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved