Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі, від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. На початку 2012 року сімейні відносини зіпсувалися та [PERSON] подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, таким чином шлюб було розірвано у кінці 2012 року. В позові позивач посилається на те, що після розірвання шлюбу з 02 січня 2013 року вони почали проживати однією сім'єю, як чоловік та дружина які мають спільну дитину. Просив суд визнати спільною власністю подружжя та поділити спільне майно, а саме автомобіль «MitsubishiLancerX 2008», номерний знак [NUMBER]; автомобіль «SmartMicro 2000» номерний знак [NUMBER]; грошові кошти у розмірі 1 364 220,00 грн., отримані від продажу цінних паперів згідно додаткової угоди від 17.06.2013 року 5/2/43 та додаткової угоди від 17.06.2013 року 5/2/43, до договору купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення від 06.03.2007 року; грошові кошти у розмірі 268 094, 38 грн., які були внесені на рахунок підприємства ООО «Глорі Плюс». В судовому засіданні [PERSON] уточнив позовні вимоги, пояснив, що в кінці вересня 2013 року їх шлюбні відносини почали погіршуватися у зв'язку з тим, що погляди на шлюб та сім ю не співпадали, в результаті чого, [PERSON], забрала дитину, та поїхала жити окремо. В уточненої позовній заяві просив визнати за ним право власності на автомобіль «MitsubishiLancerX 2008», номерний знак [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на його користь ? грошових коштів отриманих від продажу цінних паперів згідно додаткової угоди від 17.06.2013 року 5/2/43 та додаткової угоди від 17.06.2013 року 5/2/43, до договору купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення від 06.03.2007 року, а саме 682 110,0 грн., а також сягнути ? грошових коштів які були внесені на рахунок підприємства ТОВ «Глорі Плюс» відповідно до додаткової угоди № 2 до угоди про пайової участі в будівництві об'єкта нерухомого майна № 9/370-9/3 від 25.06.2013 року, а саме 134 047,19 грн., а також визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «SmartMicro 2000» номерний знак [NUMBER]. На задоволенні позову наполягав. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце була повідомлена належним чином, що підтверджується наданим оголошенням у газеті про виклик відповідача. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України з винесенням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. На початку 2012 року сімейні відносини зіпсувалися та [PERSON] подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, таким чином шлюб було розірвано у кінці 2012 року. позивач в судовому засіданні вказує на те, що, що після розірвання шлюбу з 02 січня 2013 року вони почали проживати однією сім'єю, як чоловік та дружина які мають спільну дитину. Як встановлено ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому любі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому, якщо договір був укладений в інтересах сім'ї, то майно, одержане за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В силу ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності, подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власницею автомобілю «MitsubishiLancerX 2008», номерний знак [NUMBER]; автомобілю «SmartMicro 2000» номерний знак [NUMBER]; грошових коштів у розмірі 1 364 220,00 грн., отриманих від продажу цінних паперів згідно додаткової угоди від 17.06.2013 року 5/2/43 та додаткової угоди від 17.06.2013 року 5/2/43, до договору купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення від 06.03.2007 року; грошових коштів у розмірі 268 094, 38 грн., які були внесені на рахунок підприємства ООО «Глорі Плюс». Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу судом враховується наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов'язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України). Отже чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім'ю, але статусу подружжя не набувають. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України "Про Всеукраїський перепис населення" від 19.10.2000 року. Отже, домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. Суд враховує роз'яснення викладені у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно якому при застосуванні ст..74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до вимог ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем на виконання зазначених положень процесуального законодавства не надано суду безспірних доказів того, що він з відповідачем в період з 02 січня 2013 року по вересень 2013 року проживали однією сім'єю та зазначене майно придбалося на кошті позивача у відповідному розмірі. Проте з зазначених доказів судом не встановлені обставини забезпечення сторонами всім необхідним для життя, ведення спільного господарства, повністю або часткового об'єднання та витрачання коштів, а також виникнення в них взаємних прав та обов'язків, усталених відносин, що притаманні подружжю. З огляду на викладене у сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги поділ спільного майна не підлягають задоволенню у наслідок їх недоведеності. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, що належали одному з подружжя особисто. Зокрема, обов'язковому встановленню та доказуванню підлягають факти придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності. Усупереч положень статей 10 і 60 ЦПК України позивач не навел беззаперечних доказів того, що зазначене майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, в якої їхні частки рівні. Доводи позивача про те, що зазначене майно придбано відповідачкою у період спільного проживання та він брав участь своїми коштами у купівлі належними та допустимими доказами не підтверджено, оскільки у зазначений період позивач не працював. З огляду на викладене у сукупності суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в заявлених ним межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed