Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачку втратившою право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що він є власником зазначеного житла, відповідачка приходиться колишньою дружиною позивача та зареєстрована у будинку, однак не проживає понад рік, особистих речей відповідачки у будинку немає, тому позивач просить суд визнати її такою, що втратила право користування житлом. У судове засідання позивач подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі, розглянувши справу за його відсутності, при цьому погодився на розгляд справи в заочному порядку у випадку неявки відповідачки, надавши додатково копії рішень судів на підтвердження факту непроживання відповідачки. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталась. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачеві на праві особистої власності згідно договору купівлі-продажу від 29.08.1995 року (а.с.13). Відповідачка являється колишньою дружиною позивача та зареєстрована у будинку з 24.11.2006 року, шлюб між ними розірвано рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02.07.2008 року, актовий запис про розірвання шлюбу №306 від 03.10.2012 року по відділу РАЦС у Суворовському районі РС ОМУЮ (а.с.11, 12), у вказаному житловому приміщенні відповідачка не проживає понад рік, що встановлено актом про непроживання (а.с.9) та рішенням Суворовського районного суду міста Одеси по цивільній справі №2-400/11 про визначення місця проживання дитини з батьком від 20.01.2011 року. На даний час місце проживання відповідачки позивачеві невідоме, її реєстрація перешкоджає позивачеві у здійсненні права власності в повному обсязі, він вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності зі ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391, 405 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" і підлягають задоволенню, оскільки вказаний будинок належить позивачеві на праві власності на законних підставах, відповідачка не проживає у будинку понад рік та втратила право користування зазначеним житлом.

Outcome: approved