Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, підставність якого обґрунтувала з огляду таке. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 09 жовтня 1982 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 54. Від шлюбу з відповідачем народилось двоє дітей, які в даний час вже повнолітні. Позивачка вказує у позовній заяві на те, що вже на протязі багатьох років між ними як подружжям втрачено почуття любові, поваги та взаєморозуміння, вони стали фактично чужими людьми, які не цікавляться життям один одного, що стало наслідком того, що вони припинили спільне проживання, шлюбних відносин не підтримують, тобто сімя існує лише формально, а тому, позивач вважає, що її збереження суперечить її інтересам та інтересам сімї цілому, що має істотне значення та є підставою для припинення шлюбу. Просить шлюб розірвати та залишити їй для подальшого іменування прізвище, набуте в зв'язку з реєстрацією шлюбу "Жванюк". Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак в прохальній частині позову зазначила про розгляд справи за її відсутності, заперечила щодо надання судом строку для примирення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку, в підтвердження чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Ураховуючи те, що позивач скористалась наданими їй ч.2 ст.158 ЦПК України правами, а неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 09 жовтня 1982 року відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції, Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис № 54 та повторно видано свідоцтво про одруження серія І-АМ № 166514 ( а. с. 4). Від шлюбу неповнолітніх дітей не має, однак позивач використала судовий порядок врегулювання спору, звернувшись із позовом про захист її порушених прав, що гарантовані їй нормами Конституції та Сімейного кодексу України. Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом з'ясовано, що на протязі багатьох років між подружжям втрачено почуття любові, поваги та взаєморозуміння, вони не піклуватися спільно про побудову сімейних відносин між собою та стали чужими людьми, що стало наслідком того, що вони припинили спільне проживання, шлюбних відносин не підтримують. Вказане свідчить про відсутність ознак сімї, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Також підлягає до задоволення вимога позивача про залишення їй для подальшого іменування прізвища, набутого, у зв'язку з реєстрацією шлюбу, "Жванюк", оскільки це узгоджується положенням ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved