Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Київської міської ради, в якій просять визнати право васності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON], який був для позивачів чоловіком та батьком. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS]. Позивачі вказали, що відповідно до норм діючого законодавства та у встановлені строки вона звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на будинок, у зв'язку із тим, що вони не надали правовстановлюючий документ на даний будинок. Зазначили, що надати нотаріусу документи, що підтверджують право власності на будинок не змогли, так як його було лише про інвентаризовано та видано технічний паспорт на ім'я [PERSON], а право власності на нього належним чином не було зареєстровано. Посилаючись на те, що будівництво спірного будинку відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, але після закінчення будівництва житлового будинку його а не отримано правовстановлюючі документи, просили визнати за ними право власності на спадщину у вигляді ? частини живого будинку, виділити в натурі по 1/2 частині даного житлового будинку та припинити право спільної часткової власності. Уточнивши позовні вимоги, позивачі просили визнати за ними право власності по 1/4 частині спірного житлового будинку з відповідними надвірними спорудами за кожним з відповідачів, виділити в натурі позивачам 1/2 частину даного житлового будинку та припинити право спільної часткової власності. Представником позивача до початку судового засідання подана заява про розгляд справи за її відсутності, в даній заяві просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду пояснення по справі, в яких просять слухати справу у відсутність їх представників та на підставі поданих стороною доказів, прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Третя особа, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [INFO] помер [PERSON], актовий запис № 2688 (а.с. 12) Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] був батьком [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON] (а.с.8-10), а тому на підставі ст.1268 ЦК України позивачі є спадкоємцями за законом 1 черги. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 26 липня 1985 року [PERSON] був чоловіком для позивача [PERSON]. (а.с.6) Рішенням № 412 виконавчого комітету Подільської районної ради депутатів трудящих від 20 травня 1957 року надано земельну ділянку батьку померлого [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] для забудови на дві квартири в розмірі 600 кв.м. (а.с.23) 17 липня 1957 році було укладено договір про надання у безстрокове користуванняя земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON], [PERSON] з виконкомом Подільської ради депутатів трудящих. Згідно довідки Київського міського БТІ та реєстрації права власності вищезазначений будинок був збутовий в 1958-1959 р.р. і про інвентаризований 11 березня 1965 року. Після смерті батька спадкодавця [PERSON] спадщину, як складає з незавершеного будівництва готовністю 98% 1/4 частини спірного жилого будинку, прийняла мати спадкодавця [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 3887 житловий будинок розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м., жилою площею 92,8 кв.м. (а.с. 14) Як вбачається зі свідоцтва про право власності від 17 листопада 1995 року мати померлого оформила 1/2 частину незакінченого будівництвом житлового будинку по [ADDRESS], з готовністю 98 %. Відповідно до свідоцтва про смерть мати спадкодавця [PERSON] померла [INFO] (а.с. 13) [PERSON] не оформив свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки відсутні були правовстановлюючі документи на житловий будинок [ADDRESS]. Позивачі у строки передбачені ЦК України, звернулася до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] Постановою Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою від 19 серпня 2016 року було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, питання про визнання права власності підлягає вирішенню у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи вбачається, що позивачі належать до спадкоємців за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Стаття 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на імя кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщину інших спадкоємців. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.06.2008 року роз'яснено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. На момент відкриття спадщини державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалися підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін"юсті 18.02.2002 року за № 157/6445. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, нормативно-правовими актами, що діяли на момент відкриття спадщини та діючим законодавством визначений певний порядок здійснення отримання дозвільної документації, перевірки відповідності об"єктів встановленим нормам та правилам, отримання правовстановлюючого документу і державної реєстрації права власності на нерухоме майно. У зв'язку з тим, що будівництво відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, але під час життя [PERSON] не отримала правовстановлюючий документ на спірну частину житлового будинку, тобто у неї виникло права власності на вказану частину будинку, однак не оформила належним чином документи. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст.16 ч.2 п.1 ЦК України способом захисту цивільних справ є визнання права. Оскільки позивачі в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити свої порушені праві не можуть, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що позивачі в строки встановлені законом вчасно звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини після померлого [PERSON], суд вважає, що позов про визнання за кожним позивачем права власності по 1/4 (1/2 : 2) спірного житлового будинку у порядку спадкування після померлого [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про виділення частин житлового будинку в натурі слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласники мають право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Як вбачається з висновку експерта № СЕ-1227-1-888.17 будівельно-технічної експертизи Судової незалежної експертизи України виділ в окремий об'єкт нерухомості 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що складає такі приміщення будинку (квартири № 2, загальна площа 58,3 м2, житловою площею 35,6 м2): коридор 2-1, площею 6,5 м2, кухня 2-2, площею 8,0 м2, коридор 2-3, площею 3,5 м2, санвузол 2-4, площею 4,7 м2, житлова кімната 2-5, площею 7,7 м2, житлова кімната 2-6, площею 17,8 м2, житлова кімната 2-7, площею 10,1 м2, з відповідними надвірними будівлями: Д-сарай, № 1 - огорожа та № 11 технічно можливий та відповідає вимогам будівельних норм. Для виділу частки відсутня необхідності проведення додаткових робіт із переобладнання та перепланування приміщень. Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України залишити у спільній сумісній власності у загальному користуванні: опорні конструкції будинку та огорожу між земельними ділянками. Оскільки за кожним з позивачів суд визнає право власності по 1/4 частині, а частки їх обох становлять 1/2 частину, то вищевказана частина підлягає виділу позивачам в натурі. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст.364 ч.1 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частина 2 ст.367 ЦК України передбачає, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. А відтак, підлягають задоволенню і вимоги позивачів про припинення їх права спільної часткової власності з іншим співвласником вищевказаного домоволодіння - [PERSON], якому належить інша 1/2 частина вищевказаного домоволодіння. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved