Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №284/24-15 від 13.07.2007 року в розмірі 249 705,24 грн та судовий збір у розмірі 2497,06 грн. В обгрунтування вимог вказано, що 13.07.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір 284/24-15, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит 35000,00 доларів США. Проте, відповідач, не повертаючи кредит (чергову частину) та не сплачуючи проценти за договором, порушує вимоги статті 1054 Цивільного кодексу України, щодо обов`язку позичальника повернути кредит та сплатити проценти. Станом на 22.01.2015 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 249 705,24 грн. Станом на дату подачі позову заборгованість не погашена. В ході розгляду справи від [PERSON] надходили заперечення та відзив на позовну заяву. Так, відповідач вказувала, що поточний рахунок на ім`я [PERSON] не був відкритий в ПАТ Укрсоцбанк» до цього часу, що унеможливлює надання кредиту готівковою іноземною валютою з операційної каси з банківського (поточного) рахунку. [PERSON] не отримувала 13.07.2007 року з операційної каси банку 35 000 доларів США 00 центів відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України, п.4 гл. 3 розділ III Інструкції про касові операції в банках України» в редакції станом на 13.07.2007 і затвердженої постановою Правління НБУ від 14.08.2003 №337 та п.2.3. Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України (затверджена постановою Правління НБУ від 20.10.04 № 495). Банком не виконано грошове зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для визнання вказаного кредитного договору недійсним на підставі ч. 1 ст. 1051 ЦК України, а також похідного від нього іпотечного договору (т. 2, а.с. 33-38). 03.08.2015 року від [PERSON] надійшов зустрічний позов, в якому з урахуванням уточнень від 06.07.2017 року (т. 2, а.с. 35-42) та від 20.07.2017 року (т. 2, а.с. 58), просила визнати порушеним право споживача фінансових послуг - [PERSON] та визнати Договір кредиту № 284/24-15 від 13.07.2007 року від 03.07.2007 року недійсним. Як на підставу зустрічного позову [PERSON] посилалась на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» не вчиняв дії щодо передачі грошових коштів (кредиту) [PERSON] сумі 35 000 доларів США за відповідним касовим ордером, оформленим відповідно до п.4 гл. 3 розд. III Інструкції про касові операції в банках України від 14.08.2003 № 337, і посвідченого особистим підписом [PERSON] . В позові зазначила, що ПАТ «Укрсоцбанк» документально не оформлював в бухгалтерському та податковому обліку видачу іноземної валюти в сумі 35 000 доларів США із володіння банку у володіння позичальника. На думку відповідача, кредитний договір є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами договору без передання грошових коштів (кредиту), не породжує обов`язку позичальника шдернути грошові кошти (кредит). ПАТ «Укрсоцбанк» до цього часу не виконав зобов`язання щодо надання з операційної каси банку грошових коштів (кредиту) в сумі 35 000 доларів США з банківського особового клієнтського (поточного, 2620) рахунку [PERSON] за кредитним договором, шляхом оформлення видаткового касового документа - заява на видачу готівки (кредиту) в сумі 35 000 доларів США, оформленої належним чином. Від ПАТ «Укрсоцбанк» надійшли письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, в якому вказано, що зі сторони ПАТ «Укрсоцбанк» повністю дотримано умов Кредитного договору, видано позичальнику кошти в повному обсязі, [PERSON] , підписуючи додаткові угоди, підтверджувала отримані нею кошти, а також визнавала залишки заборгованості. Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» належним чином та без будь-яких порушень виконало умови кредитного договору, відповідно, у позичальника (зустрічного позивача) відсутні підстави ставити питання про розірвання Кредитного договору на підставі чого банк просив відмовити у задоволенні зустрічного позову (т. 3, а.с. 2). Ухвалою суду від 10.03.2016 року \~ по справі призначено судову-економічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Житомирське відділення ЖВ КНДІСЕ, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 24.05.2017 року провадження у справі відновлено, відповідно до супровідного листа Житомирського відділення\~ Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 19.05.2017 року № 289/16-25/703-17, цивільну справу повернуто на адресу Богунського районного суду м. Житомира без виконання експертизи. 03.12.2019 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про припинення юридичної особи АТ "Укрсоцбанк" та внесено відомості про правонаступника АТ "Альфа-Банк" В судовому засіданні 16.03.2020 року представник позивача підтримав первісний позов, просив задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач заперечувала щодо задоволення первісного позову, просила відмовити в його задоволенні, та просила задовольнити зустрічний позов. Зазначила, кошти відповідно до умов кредитного договору не отримувала, відповідач не довів факту отримання коштів, не надав відповідних доказів. Пояснила, що підписи на додаткових угодах нею проставлено помилково, остання неоднаразово заходила до подруги в банк і остання давала підписувати її якісь документи, які відповідач не перечитувала. Не заперечувала тих обставин, що вносила кошти на погашення кредитного договору, оскільки останню залякували штрафними санкціями представники банку. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 13.07.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №284/24-15 (далі Договір кредиту), за умовами якого кредитор надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та пільгового характеру використання грошові кошти в сумі 35000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних та погашенням суми основної заборгованості за кредитом та процентів за його використання (т. 1, а.с. 10-15). 28.10.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладеного Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору кредиту №284/24-15 від 13.07.2007 року, згідно якого з 20.10.2008 року процентну ставку за користування кредитом визначено на рівні 15,00% річних, та визначено розмір ануїтетних платежів в розмірі 489,49 грн на місяць(т. 2, а.с. 3) 30.09.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін №2 до Договору кредиту №284/24-15 від 13.07.2007 року, згідно якого сторони дійшли згоди, зокрема, змінити схему погашення кредиту з ануїтетної на стандартну (т. 2, а.с. 5-6). 26.05.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін №3 до Договору кредиту №284/24-15 від 13.07.2007 року, згідно якого сторони дійшли згоди викласти Договір кредиту в новій редакції. Пунктами 1.1.1. погашення кредиту буде здійснюватись на суму залишку по кредиту 30 279,90 доларів США (т. 2, а.с. 9-15). 10.08.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін №3 до Договору кредиту №284/24-15 від 13.07.2007 року, згідно якого сторони дійшли згоди змінити валюту кредиту та перевести суму кредиту 27 249,90 доларів США із нарахованими процентами в сумі 3927,16 доларів США в гривню за курсом 8,12 грн за 1 долар США, що станом на дату укладення договору про внесення змін загалом становить 253157,73 грн. Зміна валюти здійснюється шляхом рефінансування наявної на дату укладення договору про внесення змін заборгованості за Договором кредиту (окрім нарахованих пені та штрафу); встановити максимальний ліміт кредитування в сумі 253157,73 грн, погоджено процентну ставку - 9,9 % річних. Додатком до договору про внесення змін №3 є графік погашення кредиту (т. 2, а.с. 23-26). Суд зауважує, що викладені вище договори та додатки до них, в тому числі графік погашення кредиту від 10.08.2012 року, підписані відповідачем [PERSON] про що остання не заперечувала. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Визнання правочину недійсним є способом захисту цивільного права та інтересу особи відповідно до ст. 16 ЦК України. Відповідно до\~ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження доводів первісного позову позивач посилається на розрахунок заборгованості [PERSON] . Так, згідно розрахунку заборгованості за Договором кредиту станом на 22.01.2015 року заборгованість [PERSON] за Договором кредиту становить 249705,24 грн, з яких: заборгованість за кредитом 227704,99 грн, заборгованість за відсотками 16093,05 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1704,02 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1410,86 грн, інфляційні витрати за кредитом 1502,12 грн, інфляційні витрати за відсотками 1290,20 грн (т. 1, а.с. 5-6). Окрім складових заборгованості із зазначеного розрахунку вбачається, що в період 10.08.2012 року по 03.02.2014 року [PERSON] було здійснено 23 платежі в рахунок сплати відсотків за кредитом. Крім того, 03.08.2015 року від [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій відповідач також посилалась на те, що нею фактично не було отримано кредитних коштів (т. 1, а.с. 27-38). 21.11.2017 року від позивача надійшли заперечення щодо застосування строків позовної давності, представник пояснив, що до кредитного договору неодноразово укладалися додаткові угоди, чим [PERSON] визнавала розмір своїх зобов`язань, а саме: 28.10.2008 року, 30.09.2010 року, 26.05.2011 року, 10.08.2012 року. 26.07.2012 року [PERSON] зверталася в ПАТ «Укрсоцбанк» із заявою про реструктуризацію заборгованості, здійснювала платежі як до 10.08.2012 року так і після 10.08.2012 року по 03.02.2014 року. Позивач вважає, що строк позовної давності для первісного позову повинен рахуватися із березня 2014 року, а тому звернувся до суду в установлений строк (т. 2, а.с. 176). Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За правилами статей 253-254, 260 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Поряд з викладеним, стаття 264 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частини 1, 3). Як вже встановлено судом, кредит було надано на умовах повернення та строковості, в Договорі про внесення змін №3 до Договору кредиту №284/24-15 від 13.07.2007 року, сторони погодили кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом - 12.07.2027 року та графік погашення кредиту. У розрахунку заборгованості відображено, що 03.02.2014 року [PERSON] внесено кошти на погашення відсотків за кредитом в розмірі 1600,00 грн (т. 1, а.с. 5). Із позовною заявою ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду 09.06.2015 року. Таким чином, у розумінні ст. 264 ЦК України, відповідачем було перервано строк позовної давності та позивач в межах трирічного строку звернувся до суду за захистом свої прав. Тобто, строк позовної давності не пропущено та клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до задоволення не підлягає. Проаналізувавши викладені обставини в сукупності, суд дійшов висновку про достатність підстав вважати, що [PERSON] отримала кредитні кошти, після укладення Договору кредиту підписувала договори про внесення змін до Договору кредиту, судові рішення про визнання Договору кредиту та договорів про внесення змін недійсними з підстави, що [PERSON] їх не підписувала, в матеріалах справи відсутні, сплата відповідачем коштів на погашення відсотків та тіла кредиту за Договором кредиту може свідчити виключно про обізнаність щодо заборгованості за договором. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] вносила кошти на погашення відсотків та тіла кредиту за Договором кредиту востаннє 03.02.2014 року, при цьому починаючи з 03.07.2007 року та по 03.08.2015 року, а ні перед банком, а ні в судовому порядку не порушувала питання про порушення її прав, як споживача в зв`язку з неотриманням кредитних коштів або про визнання недійсним Договору кредита. Зустрічна позовна заява не містить посилань на норму Цивільного кодексу України, на підставі якої Договір кредиту підлягає визнанню недійсним. Наведений аналіз спростовує доводи [PERSON] , викладені у зустрічній позовній заяві, факту порушення її прав, як споживача та підстав для розірвання та визнання недісним Договору кредиту не доведено, а тому підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Перевірка порядку документального оформлення в бухгалтерському обліку типових кредитних операцій і здійснення касових операцій з видачі грошових коштів (кредиту) в іноземній валюті в банківських установах до компетенції суду не відноситься. Беручи до уваги викладене, те, що банком належним чином та відповідно до умов договору виконано свої зобов`язання, в свою чергу відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за договором, кредит не повернуто та заборгованість за процентами не сплачено, що призводить до порушення майнових прав та інтересів позивача, суд дійшов висновку про законність, обґрунтованість позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь АТ «Альфа банк» судовий збір у розмірі 2497,06 грн.

Outcome: approved