Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач у листопаді 2014 року звернулась в суд із позовом, яким просить стягнути із відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, аліменти в розмірі 1 /4 частини усіх видів його заробітку , до досягнення сином 23-х років, за умови, що він буде продовжувати навчання. Вимоги мотивує тим, що у 2003 році шлюб між ними було розірвано. Мають повнолітнього сина, який навчається на 2-му курсі Інституту історичної освіти Національний педагогічний університет імені М.П. Драгоманова , IV рівня акредитації денної форми навчання. Відповідач матеріальної допомоги на навчання сина не надає, вона ж, в свою чергу, не в змозі самостійно його забезпечити всім необхідним ( кошти на проїзд до місця навчання, проживання, харчування, підручники, користування інтернетом, тощо). Відповідач отримує пенсію, працює, тому вважає, що може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина у визначеному нею розмірі. Представник позивача вимоги підтримала, просила задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлявся належно. У поданих до суду письмових запереченнях, у задоволенні вимог просив відмовити, так як він має інші аліментні зобов»язання, сплачує за рішенням суду аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], по ? частині на кожного . Щомісяця поповнює картковий рахунок сина- [PERSON] , про що надає квитанції. Позивач не надала суду доказів того, що син потребує матеріальної допомоги на період навчання, та його мати не в змозі самостійно його забезпечити ( а.с. 31-33, 43-44 , 112-114) . Третя особа- [PERSON] , в судове засідання не з»явився, повідомлявся належно, просив слухати справу у його відсутності та врахувати, що він проживає разом з матір»ю, навчається на стаціонарі, не працює. У відповідача є заборгованість з виплати аліментів, тому змушені були звертатись до суду , оскільки відсутність належного матеріального утримання, ставить його в скрутне матеріальне становище ( а.с. 89-90). Третя особа , залучена ухвалою суду від 16.02.2015 року - [PERSON] ( а.с.70), в судове засідання також не з»явилась, просила справу слухати у її відсутності. У поданих письмових поясненнях вказала , що категорично заперечує щодо задоволення позову, так як позивач зловживає своїм правом . Задоволення безпідставного позову може вплинути на права їх неповнолітніх дітей, які не можуть себе самостійно забезпечити, в порівнянні із [PERSON], який є вже повнолітнім та може працювати (а.с. 139-142). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю(договором) сторін. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] ( а.с. 3). Відповідно довідки №64 від 08.09.2014 року , виданої директором Інституту історичної освіти НПУ імені М.П.Драгоманова IV рівня акредитації денної форми навчання, [PERSON] є студентом 2 -го курсу , за напрямом підготовки бакалавр. Період навчання 2013 по 2017 р. ( а.с. 7). Згідно довідки №89 від 25.02.2015 року , [PERSON] отримує щомісячно стипендію в розмірі 803 грн. ( а.с. 91 ) та не є приватним підприємцем ( а.с. 92). Згідно довідки № 368 від 04.112014 року, [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] разом із матір»ю [PERSON] , сестрою -[PERSON], [INFO] та бабою [PERSON] ( а.с. 4). Разом з цим, фактично проживають в Києві, винаймають житло. Також судом було з»ясовано, що після досягнення сином повноліття відповідач за усною домовленістю сплачував грошові кошти , про що вказував особисто в запереченнях, на утримання сина в розмірі приблизно 1600 грн. щомісячно (а.с. 116-117), оскільки син продовжував навчання, однак з січня 2015 року відповідач припинив надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови №3 від 15 травня 2006 року із змінами «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що відповідно до ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (п.20 постанови). Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. На відміну від безумовного обов'язку утримання неповнолітньої дитини, законодавець поклав на батьків обов'язок по утриманню повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, тільки за умови, що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, а тому при визначенні місця навчання дитини та можливості його оплати батькам слід узгоджувати ці дії та враховувати свій матеріальний стан, наявність достатніх доходів для оплати навчання. Згідно ч.3 ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідності до ч.1 ст. 199 цього ж кодексу батьки зобов"язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання. Глава 16 СК України не містить норми, яка зобов'язує батьків надавати матеріальну допомогу у рівних частках і цей розмір визначається у кожному випадку окремо, з урахуванням обставин, зазначених у ч.2 ст.200 та ч.1 ст.182 СК України. Суд погоджується із доводами позивача та повнолітнього, що доходи [PERSON] (отримання стипендії - 803 грн.) недостатні . Однак, суд враховує положення ст. 200 СК України, відповідно до якої визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме : матеріальне становище відповідача , при цьому, з»ясовано, що відповідач отримує пенсію розмір якої становить - 4290 , 11 грн. ( а.с. 155 ), крім того, офіційно працює та в 4 кварталі 2014 року отримав дохід у вигляді заробітної плати- 42 569, 11 грн., та відповідні виплати -в сумі 1500 грн. ( а.с. 152-153 ); здоровий, не є інвалідом; а також те, що на його утриманні перебувають інші особи, а саме його неповнолітні діти : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на яких згідно з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2015 року стягуються аліменти в розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача, на кожного, (а.с. 118-120), а відповідно до ст. 199 СК України, саме на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, а також такий обов'язок виникає за обов'язкової сукупності юридичних фактів, зокрема одним з яких є наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Тому з вищенаведеного , та враховуючи достатні доходи відповідача , позов підлягає задоволенню частково, в розмірі 1 / 12 частки , а в решті вимог суд відмовляє. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, суд звільняє відповідача від обов"язку надання вказаного виду допомоги на період канікул сина у навчальному закладі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача - 243,60 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: partial