Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд звернути стягнення за іпотечним договором від 13.06.2008 року на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості в розмірі 48644484,89 грн. за кредитним договором № CrL-SME 701/214/2008. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю, пояснила, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 03.04.2014р. стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором 701/214/2008 від 13.06.2008р. станом на 08.08.2013р. 4864484,89 грн. Рішення суду на цей час не виконано, у зв'язку з чим просить накласти стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа, [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. 13.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CrL-SME 701/214/2008. 30.06.2009 року було проведено реєстрацію змін до установчих документів, відповідно до яких було змінено назву банку з ЗАТ «ОТП Банк» на ПАТ «ОТП Банк». 05.03.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі- продажу кредитного портфелю, відповідно до умов п. 3.1. якого ПАТ -«ОТП Банк» переуступає ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори (перелік яких міститься в додатку 1). Ст.. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані, обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Отже, до позивача перейшли усі права щодо вимоги до відповідача [PERSON] по виконанню ним зобов'язання за договором. В забезпечення виконання умов договору кредиту 13.06.2008р. між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлові приміщення [ADDRESS] (а.с.24-28). Стаття 7 Закону України "Про іпотеку" регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи, що сума заборгованості за кредитним договором більше ніж вдвічі перевищує вартість іпотечного майна, встановлену сторонами у п 3.2 договору іпотеки, суд вважає можливим накласти стягнення на нього в рахунок погашення заборгованості за кредитом, сума якої встановлена рішенням Київського районного суду м.Харкова від 03.04.2014р. станом на 08.08.2013р. в розмірі 4864484,89 грн. Відповідно ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця. Відповідно до ч.5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст.ст. 34,38 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved