Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 10 433 грн. 82 коп., мотивуючи тим, що позивач, з моменту прийняття будинку на баланс, надає послуги відповідачам, які неналежно проводять оплату за надані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року закрито провадження в частині стягнення заборгованості з [PERSON] , у зв`язку із його смертю. 17.02.2020 року відповідач [PERSON] подав письмові заперечення на позов, з яких вбачається наступне. Вимоги позовної заяви заперечує, вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на будь-яких доказах. Так, Відповідачем 2 в даній справі зазначений його померлий брат [PERSON] , який помер [INFO] в м. Івано-Франківську, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Отже, позивач не цікавиться і не мав наміру та бажання укладати з ними, власниками квартири договір, адже, при укладанні договору відомості про смерть його брата йому б стали відомі. Тому, позивач навіть не цікавиться і не бажає виконувати свої права і обов`язки, які визначені статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Те, що позивач свої зобов`язання не виконує, підтверджується також актом від 14.01.2020 року, складеним жильцями будинку [ADDRESS] та актом від 01.09.2015 року. Позивачем належної якості послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території не надавалися та і взагалі як такі послуги, які визначені законодавством - не надаються. Зазначає, що ним неодноразово направлялись звернення до позивача щодо неналежного надання окремих послуг, а також про те, що було забудовано вхід в підвал до комунікацій та каналізаційної мережі, що впливає на своєчасне їх обслуговування при необхідності. Однак, його звернення залишалися без належного розгляду та і деякі взагалі не розглядалися. Також, в позовній заяві позивач вказує, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором. На який договір посилається позивач йому не зрозуміло, якщо договір ним з позивачем взагалі не укладався. Враховуючи наведене просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. 12.03.2020 року представником позивача подано клопотання, згідно якого у зв`язку наданими відповідачем письмовими поясненнями, просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за надані послуги з управління багатоквартирним будинком за період з грудня 2014 року по жовтень 2019 року в сумі 10 433, 82 грн. та понесені судові витрати. Також, 12.03.2020 року представником позивача подано для долучення до матеріалів справи довідку про розрахунок за надані послуги з управління багатоквартирним будинком по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] за період позовних вимог з грудня 2014 року по жовтень 2019 року та деталізований щомісячний розрахунок нарахувань за надані послуги з управління багатоквартирним будинком з грудня 2014 року по жовтень 2019 року. 27.04.2020 року відповідач [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності, якою просив застосувати строк позовної давності, яка є підставою для відмови у задоволені позову за період з грудня 2014 року по жовтень 2019 року. В судовому засіданні 17.02.2020 року представник позивача надав пояснення щодо підтримання позову, відповідач вимоги позивача заперечив в повному обсязі. В судове засідання 15.10.2020 року сторони не з`явилися, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із поясненням сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачами-відповідачами зобов`язання по оплаті наданих послуг з управління багатоквартирним будинком. Так, відповідно до наданої до суду копії свідоцтва про право власності на житло від 13.07.1999 року, квартира, яка знаходить за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. За даними копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 квітня 2017 року, [PERSON] , помер [INFO] . 01.04.2012 позивач прийняв будинок [ADDRESS] на баланс та почав виконувати послуги відповідно до структури періодичності та строків їх надання затвердженої рішенням сесії Івано-Франківської міської ради. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 25.12.2015 року № 66-2 перейменовано комунальне підприємство «Єдиний розрахунковий центр» на комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія». Рішенням Івано-Франківської міської ради від 27.12.2019 року № 413-35 перейменовано комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» на комунальне підприємство «Теплий дім» Івано-Франківської міської ради. У зв`язку із специфічністю сфери житлових відносин та великої кількості власників та наймачів житлових приміщень, договори про надання житлово-комунальних послуг між позивачем та споживачами були укладені шляхом опублікування публічного договору в офіційному виданні «Західний кур`єр» від 29 вересня 2011 року та на сайті Позивача www.domivka.if.ua. Крім цього, Позивач відкрив особовий рахунок № [NUMBER] , та неодноразово направляв на адресу Відповідачів претензії про несплату за послуги з управління багатоквартирним будинком, у якій роз`яснено суть укладення договору, а також у будинку, в якому проживають Відповідачі неодноразово наклеювались оголошення щодо можливості укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою Позивача. Нарахування за надані послуги КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» здійснюється з урахуванням «Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - Порядок) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» від 1 червня 2011 р., та відповідно до затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Івано-Франківську. Отже, наявними у справі доказами встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, де знаходиться квартира відповідача. Відповідач, як співвласник багатоквартирного житлового будинку повинен щомісячно сплачувати Комунальному підприємству «Теплий дім» Івано-Франківської міської ради за послугу з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій. Але [PERSON] не виконує свої обов`язки по платі даної послуги і її заборгованість за період з грудня 2014 року по жовтень 2019 року становить 12 896,02 грн., що підтверджується довідками про розрахунки за надані послуги по особовому рахунку № [NUMBER] (а.с. 93, 94-99). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами); 2) послуга з управління багатоквартирним будинком (утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо). Пункт 2 частина 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги визначає», що органи місцевого самоврядування встановлюють ціні/тарифи на комунальні послуги відповідно до закону. Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів. При цьому такому праву прямо відповідає визначений частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. Матеріали справи свідчать про те, що позивачем виконувалися обов`язки з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, якими користувався відповідач, однак [PERSON] не здійснював оплату їх вартості своєчасно та в повному обсязі. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ч.3 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний договір про надання комунальних послуг укладається між співвласником багатоквартирного будинку та виконавцем відповідної комунальної послуги. Частиною 5 ст. 13 цього ж Закону передбачено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Отже, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови від оплати таких послуг споживачем, посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Комунальне підприємство «Теплий дім» Івано-Франківської міської ради надавало відповідачу послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а відповідач їх отримував. Як вбачається із наданих відповідачем копій актів від 01.09.2015 року та 14.01.2020 року складеного жильцями будинку [ADDRESS] , вказані акти складено для засвідчення факту відсутності та неналежного обслуговування їхнього під`їзду. Підтверджень того що відповідач звертався із скаргами щодо невиконання або неналежного своїх обов`язків, передбачених договором, він не надав. Таким чином, між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством-Законом України «Про житлово-комунальні послуги», позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а відповідач плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить тривалий строк. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, суд приходить до висновку, що дійсно за відповідачем обліковується заборгованість за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , за період з грудня 2014 року по жовтень 2019 року становить 12 896,02 грн., та позивач просить стягнути 10 433,82 гривень заборгованості. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Відповідне положення міститься у постанові КГС від 21 квітня 2020 року у справі № 910/7968/19, в рішення йдеться, зокрема, наступне. Оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг у період, за який позивач бажає стягнути заборгованість. При цьому, позивачем повинно бути доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів факт надання послуг, їх обсяг, вартість, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг. Відповідач, в свою чергу, надав суду заяву, в якій просив суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Позивач звернувся до суду з позовом 19.11.2019 року, про що свідчить відмітка Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (штам на позовній заяві). Отже, суд розглядає період заборгованості з 01.11.2016 року по 01.11.2019 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території з 01.11.2016 року по 01.11.2019 року у сумі 10 249,28 грн. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 10249,28 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 1887 гривень судового збору на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: partial