Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що з відповідачем [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 8 січня 2000 року. Мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 2 вересня 2009 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] виїхала до міста Макіївки Донецької області, де створила нову сім'ю та народила другу дитину. З моменту народження та по сьогоднішній день неповнолітній [PERSON] проживає разом з ним у м. Дніпропетровську в квартирі [ADDRESS], де відвідує школу, гуртки, тягар матеріального утримання повністю покладений на нього як батька. Зазначена квартира належала на праві особистої власності [PERSON] Маючи намір її продати, [PERSON] 16 квітня 2013 року без його відома зняла з реєстрації за місцем свого на той час проживання сина [PERSON], про що позивачу стало відомо лише 9 жовтня 2014 року. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року визнано протиправними дії Головного управління міграційної служби у Дніпропетровській області щодо зняття з реєстрації [PERSON] та зобов'язано поновити його реєстрацію за місцем проживання [ADDRESS]. На виконання вказаної постанови 23 січня 2015 року було поновлено реєстрацію [PERSON] за вказаною адресою. Але згодом йому стало відомо, що ще 20 жовтня 2014 року [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєвою І.М., продала вищевказану квартиру [PERSON] Статтею 17 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень; для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 6 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам і інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За наведених підстав позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 20 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєвою І.М. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належала їй на праві особистої приватної власності. З квітня 2013 року син [PERSON] був зареєстрований у належному їй на праві власності будинку в м. Макіївка Донецької області, тому укладенням 20 жовтня 2014 року договору купівлі-продажу квартири його права не порушені. У зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції син [PERSON] мешкає в м. Дніпропетровську. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову також заперечувала. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєва І.М. у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутність, а також зазначила, що при посвідченні договору нею була отримана довідка ЖЕП № 49 від 14.10.2014 року за вих. № 2223, відповідно до якої за адресою: [ADDRESS] з 16.04.2013 року прописана лише одна особа - [PERSON], про що доведено до відома покупця. Будь-які відомості щодо наявності права користування квартирою малолітнім [PERSON] їй не були доведені до відмова. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. У 2010 році шлюб між сторонами розірвано. Також судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 25 березня 2005 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-833, відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності належала квартира [ADDRESS]. За вказаною адресою до 16 квітня 2013 року був зареєстрований син сторін - [PERSON] 16 квітня 2013 року [PERSON] зняла сина з реєстрації за вказаною адресою та зареєструвала його 26 квітня 2013 року в належному їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2013 року житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. 20 жовтня 2014 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу належної їй квартири [ADDRESS], відповідно до якого продала вказану квартиру відповідачу [PERSON] Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєвою І.М. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року за позовом [PERSON] визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області щодо зняття неповнолітнього [PERSON] з реєстрації за місцем проживання [ADDRESS] та зобов'язано поновити реєстрацію неповнолітнього [PERSON] за вказаною адресою у зв'язку з недотриманням процедури зняття його з реєстрації, а саме ненаданням письмової згоди батьком [PERSON] На підставі вказаного судового рішення 23 січня 2015 року було поновлено реєстрацію [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], позивач як на підставу свого позову посилається на положення частини 6 статті 203 ЦК України та статті 215 ЦК України, оскільки при його укладенні не було отримано згоду органу опіки та піклування на відчуження житла у зв'язку з проживанням у ньому дитини [PERSON] Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 6 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з частиною 2 статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Аналогічне закріплено й у статті 17 Закону України "Про охорону дитинства", відповідно до якої батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» також передбачено, що неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Таким чином при вирішенні питання щодо недійсності правочину, необхідно виходити з того, чи мала дитина право власності чи право користування майном, яке є предметом оспорюваного договору, на момент його укладення, а також чи були даним правочином порушені майнові права дитини. Як встановлено судом, на момент укладення 20 жовтня 2014 року договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] неповнолітній [PERSON] не був зареєстрований за вказаною адресою, а з 26 квітня 2013 року зареєстрований за іншою адресою в належному [PERSON] на праві власності житловому будинку в м. Макіївка. Крім того, неповнолітній [PERSON] не був співвласником даної квартири. Отже при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] норми закону не вимагали отримання дозволу органу опіки і піклування для вчинення цього правочину, оскільки цим правочином права [PERSON] не порушувалися. Зі змісту оспорюваного договору купівлі-продажу вбачається, що при його укладенні представник продавця [PERSON] повідомила нотаріуса та іншу сторону правочину, що малолітні або неповнолітні діти, недієздатні або обмежено дієздатні особи, які мають право користування квартирою, що відчужується, відсутні /пункт 4.3/. Суд вважає, що поновлення в січні 2015 року реєстрації неповнолітнього [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не може бути підставою для визнання договору-купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки захист прав дітей на користування жилим приміщенням відбувається на стадії укладення договорів щодо розпорядження майном, якими можуть бути порушені їхні права, а судом встановлено, що на момент укладення правочину щодо розпорядження вищевказаною квартирою неповнолітній [PERSON] з 26 квітня 2013 року був зареєстрований за іншою адресою, укладенням цього договору його права порушені не були. Суд звертає увагу, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року зобов'язано державну міграційну службу поновити реєстрацію [PERSON] в квартирі [ADDRESS] саме у зв'язку з недотриманням процедури його зняття з реєстрації через ненадання письмової згоди батьком [PERSON], а не у зв'язку з порушенням його права власності чи користування цією квартирою. Той факт, що неповнолітній [PERSON] продовжує проживати в місті Дніпропетровську не може бути підставою для визнання недійсним правочину, який на момент його вчинення відповідав вимогам закону. З урахуванням наведеного, підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 20 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєвою І.М., відсутні та у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed