Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 травня 2012 року громадянин [PERSON] - Відповідач по справі, позичив у нього гроші, та Він відразу передав Відповідачу гроші в сумі 7 500 доларів США та 5000 євро терміном до 22.08.2012 року. Позику засвідчив написаною власноручно розпискою в присутності громадянки [PERSON], яка також свою присутність при передачі вказаної їй завірила підписом на розписці. 12 червня 2012 року [PERSON] в присутності [PERSON], знову позичив в нього гроші в сумі 6 250 доларів США, які Він йому також відразу передав. Відповідач зобов'язався повернути йому - Позикодавцю суму боргу терміном до 20 грудня 2012 року, про що Відповідач власноручно написав в розписці про отримання ним грошей. Взяті на себе письмові зобов'язання Відповідачем були порушені, жодних грошових коштів Він до цього часу не отримав. На його неодноразову вимогу повернути гроші, на протязі серпня 2012 року лютого 2014 року Відповідач постійно безпідставно невмотивовано відтерміновує строк повернення грошей, що змушує його, інваліда ІІ-ої групи постійно нервувати та переносити душевні страждання через постійні хвилювання з приводу невиконання Відповідачем взятого на себе зобов'язання повернути суму боргу. Крім того, внаслідок порушення Відповідачем взятого на себе зобов'язання, вважає, що ним завдано йму і немайнової (моральної шкоди), яку Він оцінює в розмірі 50 000 гривень. Завдана йому моральна шкода полягає в тому, що Він, будучи інвалідом ІІ-ої групи, який важко пересувається, на протязі майже двох років переносить від Відповідача завдані душевні страждання, хвилювання, пов'язані з постійним переживанням за долю значної суми грошей, яку він позичив йому та не може повернути. Відчуває глузування з нього, як літньої людини з боку Відповідача, який його обманює, змінюючи дати та строки повернення йому позики. Відчуває, що внаслідок неправомірних дій Відповідача, з нього глузують і близькі родичі, з якими в нього через вказані обставини склались складні стосунки в родині. У зв'язку з чим Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з Відповідача в його користь грошові кошти разом 13 750 доларів США та 5000 Євро по курсу НБУ на день прийняття рішення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Просить позов задоволити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.. А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та постановити заочне рішення Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить частково задоволити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, - Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. З розписки від 22.05.2012 року наданої [PERSON] вбачається, що останній позичив у [PERSON] гроші в сумі 7500 доларів США, 5000 Євро терміном на три місяці по 22 серпня, гроші взяті в присутності [PERSON]. Крім того, з розписки від 12.06.2012 року наданої [PERSON] вбачається, що останній позичив у [PERSON] гроші в сумі 6250 доларів США терміном на шість місяців до 20 грудня 2012 року, гроші вручив [PERSON]. Будь-яких дій щодо примусу написання вищевказаних розписок Відповідачем в судовому засіданні не було встановлено. Крім того, допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що дійсно, 12.06.2012 року [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 6250 доларів США. Ці кошти він особисто передав [PERSON] в день написання ним розписки. З позовної заяви, а також з пояснень Позивача вбачається, що [PERSON] своїх зобов'язань по розписках не виконав та на даний час грошові кошти не повернув. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦКУ зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, із норм ст. ст. 524, 533 Цивільного кодексу України випливає, що грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у гривнях; сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, визначених законом. Таким чином, закон дозволяє використовувати іноземну валюту при виконанні грошових зобов'язань відповідно до закону, при цьому права позичальника не порушуються, оскільки виконуючи свої обов'язки щодо сплати зобов'язань він вправі сплачувати в національній валюті за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Так, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем складає: 13 750 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день прийняття рішення складає 162 800 грн.; 5 000 Євро, за офіційним курсом НБУ на день прийняття рішення складає 80 850 грн.. А від так, загальна сума заборгованості складає Відповідача по розписках складає 243 650 грн. А тому, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з Відповідача [PERSON] грошових коштів. Щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Позивач вказує, що внаслідок порушення Відповідачем взятого на себе зобов'язання, ним завдано йму і немайнової (моральної шкоди), яку Він оцінює в розмірі 50 000 гривень. Завдана йому моральна шкода полягає в тому, що Він, будучи інвалідом ІІ-ої групи, який важко пересувається, на протязі майже двох років переносить від Відповідача завдані душевні страждання, хвилювання, пов'язані з постійним переживанням за долю значної суми грошей, яку він позичив йому та не може повернути. Відчуває глузування з нього, як літньої людини з боку Відповідача, який його обманює, змінюючи дати та строки повернення йому позики. Відчуває, що внаслідок неправомірних дій Відповідача, з нього глузують і близькі родичі, з якими в нього через вказані обставини склались складні стосунки в родині Так, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду. При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Таким чином, позивач повинен довести лише факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а не наявність у цьому вини останнього. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. Враховуючи зазначені положення, судом не встановлено факту доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві, а сама позовна заява, окрім вимоги про стягнення суми моральної шкоди, не містить факту наявності та обґрунтування заподіяння такої шкоди. А від так, щодо стягнення моральної шкоди Позивачем суду не надано жодних доказів, щоб підтверджували дані позовні вимоги, тому вони не підлягають задоволенню. За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: partial