Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до\~суду\~з позовом, в якому просить: - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту у розмірі 3951,86 доларів США, яка складається з: поточної заборгованості по кредиту у розмірі 3894,80 доларів США, простроченої заборгованості по кредиту 4,13 доларів США та поточної заборгованості по процентам 52,93 доларів США, а також пеню у розмірі 2385,81 гривень, яка складається з: пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності в сумі 1948,61 гривень та пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 437,20 гривень; - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №214 від 08 жовтня 2007 року у розмірі 3951,86 доларів США та пені у розмірі 2385,81 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки будинок житловий, який складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., сараю «Б,б», вбиральні «В», сараю «Г», погрібу «Д», вбиральні «Е», погрібу «Ж», №1-7 огорожі, колодязя «І», які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Комуніст, вул. Станційна, 2 та належить [PERSON] шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі директора Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» [PERSON] та [PERSON] 08 жовтня 2007 року був укладений кредитний договір №214, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти в сумі 11000 доларів США на строк з 08 жовтня 2007 року по 07 жовтня 2019 року, або по день, визначений в п.п. 3.3.11 договору зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Банк свої зобовязання за договором виконав, відкрив позичальнику позичковий рахунок №22031614266,840 та видав кредит в зазначеній сумі, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 08 жовтня 2007 року між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки №159 без оформлення заставної, який був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1500 та за умовами якого, в забезпечення виконання зобовязань позичальника [PERSON], банку в іпотеку було передане майно - будинок житловий, який складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., сараю «Б,б», вбиральні «В», сараю «Г», погрібу «Д», вбиральні «Е», погрібу «Ж», №1-7 огорожі, колодязя «І», які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Комуніст, вул. Станційна, 2, що належить іпотекодавцю на праві власності. [PERSON] порушив умови договору іпотеки в частині нестрахування предмету іпотеки за період з 11 липня 2012 року по 02 вересня 2014 року, а тому сума штрафу складає 11500 гривень. 12 червня 2014 року [PERSON] була направлена претензія щодо застосування штрафних санкцій, яку він отримав особисто, однак останнім порушення усунуті не були, договір страхування до банку не наданий. Крім того, в забезпечення зобовязань за кредитним договором, був укладений договір поруки №1 від 08 жовтня 2007 року з [PERSON], яка поручилася перед банком за виконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору №214 від 08 жовтня 2007 року. Таким чином, у звязку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобовязань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 07 серпня 2015 року складає 3951,86 доларів США та пеня у розмірі 2385,81 гривень, а також штраф за несвоєчасне страхування предмету іпотеки у розмірі 11500 гривень. До фінансового поручителя [PERSON] банк звертався з претензією від 13 вересня 2015 року №542, в якій просив погасити заборгованість по кредитному договору протягом 10 днів, одна лист залишений без відповіді, заборгованість не погашена. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі\~[PERSON], [PERSON] у судове\~\~\~\~засідання\~\~\~повторно \~не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України, як вбачається зі зворотніх поштових повідомлень про неможливість вручення судової повістки, зазначена кореспонденція не була отримана відповідачами за місцем реєстрації та була повернута на адресу у звязку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до положень ст.ст. 76-77 ЦПК України, відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі заяви позичальника фізичної особи [PERSON] на отримання кредиту у розмірі 11000 доларів США строком на 144 місяці від 03 вересня 2007 року, 08 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» в особі директора Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» [PERSON] та [PERSON] був укладений кредитний договір №214, за умовами якого банк надає останньому кредит на задоволення споживчих цілей у розмірі 11000 доларів США строком до 07 жовтня 2017 року або по день визначений в п. 3.3.11 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, при цьому комісія за відкриття позичкового рахунку становить 1% від суми кредиту, що становить 110 доларів США, а останній зобовязується здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені договором строки, до моменту отримання кредиту сплатити комісію за відкриття позичкового рахунку. В забезпечення виконання зобовязань за зазначеним договором 08 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» в особі директора Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» [PERSON] та [PERSON] укладений договір поруки №1, відповідно до умов якого, [PERSON] поручилася перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №214 від 08 липня 2007 року, а також зобовязався нести солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобовязань з кредитного договору. Крім того, 08 жовтня 2007 року, з метою забезпечення всіх вимог банку, які випливають із кредитного договору №214 від 08 жовтня 2007 року, між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» в особі директора Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» [PERSON] та [PERSON] укладений договір іпотеки №159 без оформлення заставної, за умовами якого предметом іпотеки є будинок житловий, який складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., сараю «Б,б», вбиральні «В», сараю «Г», погрібу «Д», вбиральні «Е», погрібу «Ж», №1-7 огорожі, колодязя «І», які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Комуніст, вул. Станційна, 2, які належать [PERSON] на праві власності. Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У зазначених кредитному договору, договорі поруки та договорі іпотеки визначені всі суттєві умови щодо виду банківських послуг, строку дії договорів, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Зі змісту зазначених договорів вбачається, що [PERSON] поставив свій підпис у кредитному договорі та договорі поруки, [PERSON] відповідно у договорі поруки, а [PERSON], будучи майновим поручителем, відмінним від особи основного боржника в договорі іпотеки, тим самсим відповідачі підтвердили, що ознайомилися і згодні з Умовами та правилами надання банківських послуг позивачем. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у строк, відповідно до умов договору та вимог закону, а згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому посилання відповідача на те, що у звязку зі скрутним матеріальним становищем він не мав можливості сплачувати заборгованість за кредитним договором, суд не приймає до уваги, оскільки зазначена обставина не є підставою, що звільняє позивальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 3.1.1 кредитного договору, банк зобовязується відкрити позичальнику позичковий рахунок №22031614266.840 та видати позичальнику кредит в сумі, зазначеній в п.1.1 Договору з позичкового рахунка, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника №262074266.840, відкритий в Харківській філії ВАТ АБ «Укргазбанк». Як вбачається з меморіального валютного ордеру №81_3 від 08 жовтня 2007 року, відповідачу був наданий кредит у розмірі 11000 доларів США, шляхом перерахування зазначеної суми на поточний рахунок останнього. Відповідно до п.3.3.1, 3.3.3 кредитного договору, позичальник зобовязується здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних нарахувань у передбачені договором строки. Повернення суми кредиту здійснюється на рахунок №22031614266.840 щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з листопада 2007 року по вересень 2019 року у розмірі не менше 1/144 суми отриманого кредиту, що становить 76,40 доларів США. Згідно п. 3.3.4 зазначеного договору, позичальник зобовязується щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця та в день закінчення строку, за який надано кредит, у відповідності з п.1.1 договору. А також в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору, з нарахуванням п.4.1 договору, сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки зазначеної в п. 1.1 договору на рахунок №22031614266.840. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої п. 3.1.9 договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1054 ЦКУ в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти за користування кредитними коштами сплачуються щомісячно до дня повернення кредиту. Проценти, визначені статтями\~536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 07 серпня 2015 року, за відповідачем [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №214 від 08 липня 2007 року, яка складає 3951,86 доларів США, з яких: поточна заборгованість по кредиту 3894, 80 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту 4,13 долари США, поточна заборгованість по процентам 52, 93 долари США. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до п. 5.3 кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0.1% від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строку позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 07 серпня 2015 року у звязку з порушенням строків повернення кредиту, відповідачу [PERSON] також була нарахована пеня у розмірі 2385,81 гривень, з яких: пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 1948, 61 гривень, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 437,20 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором №214 від 08 липня 2007 року складає 3951,86 доларів США та 2385,81 гривень пеня. Відповідно до п. 1.2, 1.3 договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобовязанб по кредитному договору. Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обємі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязань в повному обємі. Враховуючи викладене, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку, оскільки у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. П. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» розяснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Як встановлено судом, обставиною, яка стала підставою для звернення 21 вересня 2015 року позивача до суду з позовом про повернення заборгованості по кредиту виявився факт порушення позичальником [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у п. 5.1 кредитного договору, відповідно до якого у випадку порушення позичальником зобовязань, банк має право, зокрема, відмовитися від виконання своїх зобовязань та/або розірвати цей договір, при цьому починальник зобовязаний відшкодувати банку збитки в розмірі неповерненої суми кредиту, процентів за користування кредитом та витрат, понесених банком за цим договором, а також повернути банку заборгованість по кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші видатки, понесені банком за цим договором. Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання до 07 жовтня 2019 року вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами). 13 березня 2015 року за вих.№542 на адресу [PERSON] та [PERSON] була направлена претензія про повернення заборгованості по кредиту у розмірі 4391,33 доларів США, зі змісту якої вбачається, що відповідачем був наданий строк протягом 10 днів після отримання претензії сплатити зазначену заборгованість. На час розгляду справи судом, відповідачами не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення [PERSON] та [PERSON] від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст.. 617 ЦК України. При цьому, суд стягує з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором та процентів за його користування в іноземній валюті, виходячи з наступного. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі за №6-145цс14, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом в ході судового розгляду встановлено, що ПАТ АБ «Укргазбанк» (яке є правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк») має необхідні ліцензії та дозволи на здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». Виходячи з того, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування кредитом. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором №214 від 08 липня 2007 року, яка підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» складає 3951,86 доларів США та 2385,81 гривень пеня. Щодо позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення з [PERSON] суми штрафу, суд зазначає наступне. Як зазначалося вище, 08 жовтня 2007 року, з метою забезпечення всіх вимог банку, які випливають із кредитного договору №214 від 08 жовтня 2007 року, між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» в особі директора Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» [PERSON] та [PERSON] укладений договір іпотеки №159 без оформлення заставної, за умовами якого предметом іпотеки є будинок житловий, який складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., сараю «Б,б», вбиральні «В», сараю «Г», погрібу «Д», вбиральні «Е», погрібу «Ж», №1-7 огорожі, колодязя «І», які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Комуніст, вул. Станційна, 2, які належать [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району [PERSON] 18 листопада 1980 року за реєстровим №2-2732, зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 20 травня 1993 року, записано в реєстрову книгу за №1 за реєстровим №55 та рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2007 року, зареєстрованого в КП «Харківське міжміське бюро технічної інвентаризації» реєстраційний №20107577 номер запису 55 в книзі 1 (Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №15761084 від 30 серпня 2007 року). Предмет іпотеки оцінено сторонами в 230000 гривень, сторони визначили початкову ціну продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у разі набуття звернення стягнення на предмет іпотеки у розмірі 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної субєктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. Іпотечний договір зареєстрований в Державному реєстрі іпотек за №14799283 від 08 жовтня 2007 року. Як вбачається з п. 2.6 зазначеного договору іпотеки, предмет іпотеки надано зі згоди колишньої дружини іпотекодавця [PERSON], яка посвідчена 08 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та мається в матеріалах справи. Згідно ст. 1, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як розяснено в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Як встановлено в ході судового розгляду, за кредитним договором позичальником є [PERSON], а за договором іпотеки [PERSON], тобто особа, відмінна від особи позичальника. Відповідно до ст. 12 зазначеного Закону, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержавтель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, вирішуючи спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, принциповим є встановлення факту невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання. Судом встановлено, що на сьогоднішній день відповідачем [PERSON] не виконані зобовязання за кредитним договором №214 від 08 липня 2007 року. Відповідно до правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №73цс13 від 04 вересня 2013 року, згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 33 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого запису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК). У судовому засіданні відповідач [PERSON], який є власником іпотечного майна, визав позовні вимоги в тому числі про звернення стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Крім того, 13 березня 2015 року за вих.№541, у порядку передбаченому п. 7.2 іпотечного договору, на адресу [PERSON] була направлена претензія про повернення заборгованості по кредиту в розмірі 4391,33 доларів США, зі змісту якої вбачається, що останнього було попереджено, що в разі несплати заборгованості по кредиту протягом 15 днів з дня отримання претензії, банк зверне стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису або звернення до суду з позовом. Претензію [PERSON] отримав особисто, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, яке мається в матеріалах справи. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Аналогічне правове положення міститься у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Право Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлене Конституцією України та ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». В п. 2.2 Іпотечного договору сторони визначили можливий спосіб звернення стягнення на іпотечне майно, а також початкову ціну продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у разі набуття звернення стягнення на предмет іпотеки у розмірі 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної субєктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. Статтею 581 ЦК України визначений такий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, як.надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки з прилюдних торгів, якщо інше не встановлено законом або договором. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд задовольняє позов в цій частині. Крім того, згідно вимог п.3.3.5 договору іпотеки, іпотекодавець зобовязаний на період дії договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування ( в.т.ч. від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування) та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування. Відповідно п.3.3.5.1 іпотекодавець зобовязаний вчинити всі необхідні дії для дійсності договору страхування, за яким застраховано предмет іпотеки, зокрема сплачувати всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобовязання за кредитним договором, а будь-яка чергова дата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік. При цьому такі платежі, відповідно до вимог п. 3.3.5.2 іпотечного договору, іпотекодавець повинен сплачувати не пізніше, ніж за 3 календарних дні до граничного строку сплати чергових платежів, визначеного договором страхування. В матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та беззаперечні докази того, що іпотекодавецем [PERSON] відповідно до вищевказаних вимог іпотечного договору, бу застрахований предмет іпотеки. 02 вересня 2014 року за вих.№2997 на адресу [PERSON] була направлена претензія про застосування до заставодавця штрафних санкцій, передбачених за порушення зобовязань за договором іпотеки в частині страхування предмета іпотеки. Як вбачається зі зміст п. 4.2 іпотечного договору, за невиконання чи неналежне виконаннязобовязань іпотекодаця, в тому числі щодо страхування заставного майна, іпотекодаіець має сплатити на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки, що за розрахунком позивача, з яким погодився в ході судового розгляду відповідач [PERSON], становить 15000 гривень. Враховуючи викладене, суд стягує зазначену суму з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» Згідно платіжного доручення №6714-1262 від 14 вересня 2015 року позивачем при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1481,82 гривень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме, у звязку із задоволенням позову в повному обсязі, позивачу суд присуджує з відповідачів понесені ним і документально підтверджені судові витрати у загальній сумі 1481,82 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved