Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за межі України та виготовлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон, яка після уточнення позовних вимог посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 29.01.2008 року. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, життям дитини не цікавиться, всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно. Позивач має родичів за кордоном у Російській Федерації. Для загального розвитку дитини та з метою його оздоровлення, має можливість вивезти сина на відпочинок за кордон до родичів, забезпечуючи відповідний належний рівень оздоровлення та проживання. Тому просила суд надати дозвіл на виїзд її неповнолітнього сина [PERSON] за межі держаного кордону України без згоди на такий виїзд відповідача та дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон. Позивач в судове засідання не з'явилась, просила справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала, про що надала до суду письмову заяву. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та доповнив, що дитина хворіє та перебуває на обліку як диспансерний хворий. З 2008 року відповідач не займається вихованням дитини, не спілкується з сином. Також відповідач не сплачував аліменти, в зв'язку з цим був притягнений до кримінальної відповідальності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та надав до суду письмові заперечення в яких посилався на те, що позивач хоче вивезти спільну дитину в Російську Федерацію нібито, з метою відвідування родичів, але як йому відомо у позивача в Російській Федерації родичів не має. Насправді позивач намагається вивезти дитину до м. Москва, де позивач не офіційно працює, позбавлена соціального захисту та не забезпечена житлом. Крім того, дитина навчається в загально освітній школі міста Лисичанська Луганської області, та без поважних причин покинути навчання дитина не може. Та доповнив, якщо б позивач особисто зверталась до нього з проханням надати дозвіл, то він би не заперечував. Представник відповідача [PERSON]в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та пояснив, що позивач перебуває на заробітках в Російській Федерації, трудові відносини мають періодичний характер. Позивач не має на меті вивезти дитину на оздоровлення та родичів в Російській Федерації не має. Вихованням дитини займається бабуся, коли не має позивача. Представник третьої особи - Сектор міграції та реєстрації фізичних осіб у судове засідання не з`явився, просив справу розглянути в його відсутність, про що надав до суду письмову заяву. У судовому засіданні були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження; копія свідоцтва про розірвання шлюбу; копія довідки ВКК № 284; копія вироку суду від 23.09.2013 року; копія протоколу очної ставки; довідка про заборгованість по сплаті аліментів. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 29.01.2008 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 40 (а.с.7). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження вказаний відповідач (а.с.6). Як вбачається з довідки ВКК № 284 від 10.06.2013 року [PERSON] надглядається у поліклініці Лисичанської міської лікарні, як диспансерний хворий з діагнозом «Вегето-судинна дистонія. Гіпертрофія ньобних міндалін», а тому дитина потребує лікування та оздоровлення (а.с.8). 23.09.2013 року відповідач був засуджений вироком Лисичанського міського суду за ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати встановлених рішення суду коштів на утримання дитини (ліментів) до 2 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з випробувальним строком на один рік (а.с.29). Як вбачається з довідки ВДВС Лисичанського МУЮ від 14.03.2014 року № 2854 станом на 15.12.2013 року заборгованість по стягненню аліментів складає 1970,33 грн. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Для перетинання державного кордону України неповнолітньої дитини відповідно до Постанови КМУ від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження перетинання державного кордону громадянами України" необхідно отримати нотаріально завірену згоду одного з батьків на виїзд за кордон. Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд [PERSON] за кордон з метою оздоровлення та відпочинку відповідає інтересам дитини, сприятиме його фізичному, духовному та моральному розвитку, отримати дозвіл на виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та дозвіл на виїзд за межі України в позасудовому порядку у позивача немає можливості, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved