Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивачі звернулись з позовом до відповідача, в якому просять визначити як об'єкт спадкування , частку [PERSON] в спільній сумісній власності подружжя як ?, визнати за ними правовласності по 1/8частці житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерт іматері [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилались на те, що спадкодавець [PERSON], їх мати, перебувала в зареєстрованому шлюбі з їх батьком [PERSON] з 06 лютого 1955 року. За час шлюбу ними був збудований житловий будинок [ADDRESS]. Посилаючись на діюче на той час законодавство, вказують, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки є рівними, тобто після смерті їх матері відкрилась спадщина на ? частку житлового будинку. У встановлений законом строк вони звернулись до 4-ї ХДНК с заявами про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], заведена спадкова справа. Інші спадкоємці 1-ї черги - чоловік спадкодавця [PERSON], син спадкодавця- син [PERSON] спадщину прийняли фактично, оскільки проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем . Батько позивачів помер [INFO], за життя залишив заповіт, яким спірний житловий будинок заповідав [PERSON], який спадщину прийняв, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] [INFO] року помер, спадщину після його смерті прийняв його син [PERSON], який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Нотаріусом 4-ї Харківської державної нотаріальної контори позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті матері [PERSON], оскільки вони не змогли надати нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно, їм було рекомендовано звернутись до суду. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, подали заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, просили задовольнити позовні вимоги, протии проведен язаочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бакалкін Олексій Володимирович- в судові засідання неодноразово не з'являлись. Слухання справи неодноразово відкладалось за заявами представника відповідача - 14.06.2016 року у зв'язку із занятістю представника відповідача у іншому судовому процесі, 10.08.2016 року- у зв'язку з його занятістю в іншому судовому процесі, 28.12.2016 року - у зв'язку з його хворобою( лікарняного листа, або іншого медичного документу, які б підтвердили його хворобу надано не було). 02 лютого 2017 року представник відповідача адвокат Бакалкін А.В. теж подав суду заяву, в якій вказав на неможливість прибути у судове засідання 02.02.2017 року у зв'язку із занятістю у іншому судовому процесі, просив перенести слухання на іншу дату. Суд не визнає причину неявки в судове засідання представника відповідача поважною, а також враховуючи на те, що справа розглядається вже тривалий час( з 14.04.2016 року) , суд ухвалив розглядати справу у заочному провадженні на підставі доказів, що є в матеріалах справи, зі згоди позивачів. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 11 Цивільногопроцесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільногопроцесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільногопроцесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що батьки сторін [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 1955 року, що підтверджується витягом з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00016391427 від 03.03.2016 р.(а.с.10) На підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого 16.11.1956 року 4-ю Харківською державною нотаріальною конторою р.№ 10868 за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] що підтверджується довідкою КП «ХМБТІ» за № 1224 від 02.03.2016 року. (а.с.16) Відповідно до ст.. 125 Кодексу законів про сім'ю опіку, шлюб та акти цивільного стану Української РСР 1926 року, що діяла на час виникнення майнових відносин, - майно, придбане подружжям на час зареєстрованого шлюбу вважалось належним подружжю на праві власності. Згідно з Указом Президії Верховної Ради УРСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР»( кодекс набрав чинності 1 січня 1970 року)правила ст..ст. 24,25,26 та 28 Кодексу щодо прав подружжя на майно та його розділу застосовуються у відношенні всього майна, яке спільною сумісною власністю подружжя, у тому числі набуте до 1 січня 1970 року. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 5 ) Після її смерті відкрилася спадщина, яка, в тому числі, складається з 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] оскільки частки подружжя в спільної сумісної власності є рівними( ч. 28 КпШС УРСР 1969 р.), ніяких угод з цього приводу між ними не укладалось. Згідно з роз'ясненями Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 N 7 « Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР,у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями першої черги після її смерті були - її чоловік, [PERSON], та її діти дочки [PERSON], [PERSON] і син [PERSON]. Відповідно до України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщ овін подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З відповіді 4 Харківської державної нотаріальної контори вбачається, що у встановлений законом шестимісячнийстрок звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] її дочки [PERSON] і [PERSON],заведена спадкова справа № 570/2002, заповіт від імені спадкодавця [PERSON] відсутній.(а.с.15) . Чоловік померлої [PERSON] та син [PERSON] спадщину прийняли фактично, оскільки проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ від 24.06.1983 року(п.6) що був чинним на час виникнення правовідносин про прийняття спадщини у 2002 році - «При встановленні в справі про поділ спадщин и, що до її складу включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим з подружжя, хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і майно, що на неї припадає,за правилами ст..ст.28,29 КпШС УРСР і виключає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями. Тобто ? частку спірного житлового будинку , що належала [PERSON] на час відкриття спадщини успадкували [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках кожний - по 1/8 частці. Відповідно до ст.. 548 ЦК України 1963 року Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] помер [INFO] року. З відповіді 4-ї ХДНК від 19.07.2916 року(а.с.57) вбачається, що, після [PERSON] , померлого [INFO] року , який мешкав [ADDRESS] із заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, , спадкова справа не заведена. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 44505802 від 19.07.2016р., спадкодавець залишив заповіт, посвідчений 4-ю ХДНК 27.01.2004 р. за р.№3-149,згідно даних в Спадковоиу реєстрі цей заповіт є чинним. Згідно даних вищевказаного заповіту [PERSON] заповідав житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON](який помер [INFO] року) Свідоцтво про право на спадщину після [PERSON] не видавалось, оскільки згідно оригіналу документу, що підтверджує право власності , житловий будинок в цілому зареєстрований на ім'я [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину після [PERSON] не видавалось, оскільки його спадкоємець за заповітом [PERSON] не звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, хоча спадщину прийняв(згідно запису у будинковій книзі з 06.12.1988 року постійно проживав разом із спадкодавцем до часу смерті, копія будинкової книги є в спадковій справі. Відповідно до ч3.ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачі не є особами, що мали право на обов'язкову частку у спадщині після його смерті на час відкриття , тому єдиним спадкоємцем є особа, вказана в заповіті. [PERSON], відповідач у справі є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], що відповідно до Закону вважається таким, що спадщину прийняв. Згідно зі ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно зі ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Оскільки право та дієздатність особи втрачається з моменту її смерті. То позовні вимоги, щодо визнання частки в спільному майні подружжя за [PERSON], померлою [INFO] не ґрунтується на законі, однак в мотивувальній частині суд вказує на ці обставини. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial