Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ Приватбанк про стягнення суми заборгованості в розмірі 717,08 грн., посилаючись на те, що 10.03.2016 року скориставшись кредитною карткою Приватбанку №5168********6672 оплатив благодійний внесок в розмірі 12 000,00 грн. за дочку [PERSON] до Прикарпатського центру репродукуції людини МОЗ України. За вказану фінансову операцію банком було списано комісію в розмірі 361,00 грн., яку в подальшому зобовязався повернути. 30.03.2016 року за наполяганням представника банку погодився на миттєву рострочку на 24 місяці та 04.04.2016 року вніс кошти в розмірі 2 060,16 на чотири місяці наперед. Однак, 18.05.2016 року отримав СМС повідомлення про списання 873,51 грн. 24.05.2016 року позивач шляхом перерхунку з виплатної карти на кредитну вніс 10 301,00 грн, які залишалось повернути до всієї суми та направив листа до голови правління з приводу стягнутої комісії. 22.06.2016 року із банку надійшла відповідь згідно якої позивачу повернуто 401,48 грн., а залишок становить 716,81 грн. Оскільки, позивач із жодними умовами миттєвої рострочки не ознайомлювався та ніяких додаткових угод не укладав, 20.07.2016 року повторно звернувся до голови правління із листом на якого отримав відповідь, що у нього виникла кредитна заборгованість уже в розмірі 654,90 грн. Крім цього, 24.08.2016 року з пенсійної виплатної карти позивача були списані кошти в розмірі 100,00 грн. для погашення заборгованості. Таким чином заборгованість банку перед позивачем становить 717,08 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. 02.11.2016 року позивач подав до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 717,08 грн., 397,27 грн. зайво списаних коштів з пенсійної картки, 2 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати (а.с.14, 15). Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити з підстав наведених у позовній заяві та заяві про уточнення та збільшення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила в повному обсязі, суду повідомила, що 14.10.2013 року позивач підписав заяву, в якій зазначено, що вказана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між ним та банком договір. Умови і правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Списання комісії відбувалося у відповідності до умов договору. На даний час послуга Миттєва рострочка скасована, комісія в розмірі 2,9% та 4% на загальну суму повернута. Однак, існує заборгованість, яка автоматично погашається шляхом списання коштів з пенсійної карти, у відповідності до умов договору. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу нарахування плати за користування кредитною картою. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 14.10.2013 року між [PERSON] та АТ КБ ПриватБанк було укладено кредитний договір № б/н, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між ним та банком договір. Умови і правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 30). 10.03.2016 року позивач скориставшись кредитною карткою Приватбанку №5168********6672 оплатив благодійний внесок в розмірі 12 000,00 грн. за дочку [PERSON] до Прикарпатського центру репродукуції людини МОЗ України, внаслідок чого з позивача було знято комісію в розмірі 361,00 грн. Непогоджуючись із вказаною фінансовою операцію позивач зателефонував до представника банку, яким йому було розяснено, що в банкоматі при переказі коштів, його було повідомлено про те, що розмір комісії складає 3%, а тому, позивач зобовязався повернути до 25.01.2016 року на кредитну карту суму 12 361,00 грн. 30.03.2016 року після телефонної розмови позивача із представником банку він погодився на те, що його сума 12 361,00 грн. буде розбита частинами на 24 місяці і складатиме 515,00 грн. щомісячно до 18 числа без комісій. 04.04.2016 року позивач вніс кошти в розмірі 2 060,16 грн. на чотири місяці наперед. 18.05.2016 року позивач отримав повідомлення про списання 873,51 грн., а тому, 24.05.2016 року шляхом перерахунку з виплатної картки на кредитну сплатив 10 301,00 грн., що залишилось до повернення всієї суми та направив листа до відповідача із викладеними питаннями, зокрема щодо стягнутої комісії (а.с.4, 5). 22.06.2016 року позивачу надійшла відповідь згідно якої послугу Миттєва розстрочка за карткою №5168********6672 скасовано, кошти в розмірі 401,48 грн. повернено на картку №5168********6672. Станом на 22.06.2016 року за корткою №5168********6672 заборгованість становить 716,81 грн., обовязковий платіж слід внести до 25 числа місяця (а.с.6). 20.07.2016 року позивач повторно звернувся з листом до голови правління [PERSON] та 15.08.2016 року отримав відповідь, згіно до якої встановлено наступне. Згідно п.2.7.6.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг (надалі Умов) Утримувач кредитної карти має право користуватися сервісом Миттєва розстрочка для отримання споживчого кредиту, якщо Утримувач погодився з умовами даного пункту та отримав кредитні кошти. Згідно з п.2.7.6.1.2.2. Умов рахунок, спеціального платіжного засобу якого є карта 22222290********, відкривається індивідуального для кожного клієнта в момент авторизації операції по сервісу Миттєва рострочка. Відповідно до п.2.7.6.1.2.3. Умов дії клієнта описані в п.2.7.6.1.2.2. даних Умов, вчинені Клієнтом прирівнюються. Сторонами до заяви на відкриття карткового рахунку для отримання кредиту по сервісу Миттева розстрочка. Згідно з п.2.7.6.1.2.4. Умов Клієнт доручає Банку щомісячно перераховувати платежі на погашення заборгованості по карті 22222290******** в кількості і розмірі, зазначеному в кредитному договорі, який є невідємною частиною цих Умов. Згідно з п.2.7.6.2. Умов щомісячна комісія за користування сервісом Миттєва розстрочка за карткою №5168********6672 скасовано. Комісію в розмірі 2,9% за сервісом Миттєва розстрочка та комісію за карткою в розмірі 4% на загальну суму 401,48 грн. повернуто на картку №5168********6672. Станом на 15.08.2016 року за карткою Універсальна Gold №5168********6672 заборгованість становить 654,90 грн, яка підлягає обовязковому погашенню (а.с.8). Посилання позивача на те, що він ніяких додаткових договорів не укладав і що його обманом змусили погодитись на сервіс Миттєва розстрочка не заслуговує на увагу, оскільки, як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, позивач підписуючи заявку вона разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між ним та банком договір. Умови і правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Із наданої суду роздруківки сервісу Миттєва рострочка вбачається, що за користування вказаним сервісом передбачена щомісячна комісія (а.с.31, 32). Позивач надав свою згоду на списання коштів на погашення щомісячного платежу, у звязку з чим і було знято з його пенсійної карти 100,00 грн. для погашення заборгованості. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно було списано комісію з позивача та кошти з пенсійної картки на погашення заборгованості, а отже, позовні вимоги в цій частині є безпідставними, неогругтованими та такими, що не підлягають дол задоволення. Що стосується стягнення 2 000,00 грн. моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Враховуючи те, що доводи позивача про порушення його особистих немайнових прав не знайшли свого підтвердження, оскільки, позивачем не надано доказів завдання йому такої шкоди, вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, а тому, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності суд прийшов до висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, то підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача немає. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 15, 23, 280, 612, 526, 527, 1054 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",

Outcome: dismissed