Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем, але вона звернулася о суду з позовом про розірвання шлюбу. З відповідачем вони мають спільну дитину [PERSON], котра народилася 22 червня 2010 року в м. Луганськ. Більше року відповідач ніякого зв'язку з сім'єю не підтримує та участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає, життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні. Позивач зазначає, що проживає в [INFO], що знаходиться в зоні проведення АТО і тому дуже хвилюється за життя, здоров'я та психічний стан доньки, неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки родичі позивача проживають в [INFO] і вона хоче бути впевненою в тому, що зможе без перешкод терміново виїхати до своїх близьких родичів у випадку загострення ситуації в зоні АТО. Крім того, можливий виїзд дитини за кордон на відпочинок сприятиме зміцненню її здоров'я та розширенню її світогляду. Проте відповідач такої згоди не надав. У зв'язку з цим позивач просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позивач в судове засідання не з'явилася, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, однак дана заява судом не рахується оскільки вона належним чином не завірена. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві, просив справу слухати за його відсутності рішення прийняти на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним заяву задовольнити частково з наступних підстав. Статтею 33 Конституції України\~передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до\~ст.313 ЦК України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до\~ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"\~та\~постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Суд бере до уваги те, що Краснодонський району Луганської області знаходиться в окремому районі Луганської олбасті України де здійснюється АТО, м.Молодогвардійськ знаходиться поблизу лінії розмежування сил АТО і незаконних збройних формувань, а тому не виключається загроза загострення військових дій. Це створює потенційну небезпеку для життя і здоров'я мешканців міста, виключає нормальні умови для життя та розвитку дітей, шкодить їх психіці. Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що відповідач не надав суду своїх заперечень, суд вважає за можливе дозволити виїзд дитини за кордон без дозволу батька, адже це сприятиме створенню нормальних умов для життя та розвитку дитини. Разом із тим, вимога надання такого дозволу до повноліття дитини є нерозумною та може позбавити батька в подальшому брати участь у вихованні дитини, тобто сторок три роки суд вважає достатнім. На підставі викладеного,

Outcome: partial