overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 03 листопада 1998 року зареєстрував шлюб з відповідачкою у Надеждинській сільській раді Саратського району, Одеської області, актовий запис № 11. Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі їх стосунки з відповідачкою поступово погіршувались. З 2013 року вони фактично не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Спору про місце проживання дітей та розподілу майна у них немає. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачкою неможливо, тому просив шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, пояснивши суду, що відповідачка з дітьми пішла від нього у листопаді 2013 року. Він неодноразов робив спроби примиритися, але відповідачка відмовлялась. Важаючи, що зберегти сім'ю неможливо, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Відповідачка позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, також вважаючи, що примирення неможливо. Після розірвання шлюбу просила залишити їй призвіще "[PERSON]". Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які виникають із сімейного законодавства і пов'язані з розірванням шлюбу, тому необхідно керуватися Сімейним кодексом України. Згідно до ст. 24, ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Як видно із копії свідоцтва про укладення шлюбу сторони дійсно знаходяться у шлюбі (а.с. 5). Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження (а.с. 6, 7). Враховуючи характер сімейних відносин сторін, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 113, 114 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити без змін - "[PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 22 серпня 2003 року зареєстрував шлюб з відповідачкою у Плахтіївській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис №18. В шлюбі народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З відповідачем сімейне життя не склалося, з січня 2015 року проживають окремо, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, діти проживають з матір'ю. Позивач вважає, що примирення з дружиною неможливе, їх сім'я існує формально, тому просив шлюб між ними розірвати. Позивач у дане судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, свій позов підтримав, просив його задовольнити, на примирення не погодився. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "[PERSON]". Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували шлюб 22 серпня 2003 року у Плахтіївській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 18 (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 6-7). Враховуючи характер сімейних відносин сторін суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки надалі іменуватися цим прізвищем, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище "[PERSON]". Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 30 листопада 2013 року зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі ДРАЦС Саратського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №160. Позивач зазначив, що сімейне життя з дружиною не склалося через різні погляди на шлюб, сім'ю та обов'язки у шлюбі. Любові та поваги між ними немає, подружні відносини не підтримують, проживають окремо, тому примирення з дружиною є неможливим. Спільних дітей в них немає, однак дружина не бажає розірвати шлюб в органах ДРАЦС за спільною заявою, тому позивач просив суд шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Після розірвання шлюбу просила відновити її дошлюбне прізвище "[PERSON]". Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30 листопада 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеської області (а.с.5). Враховуючи характер сімейних відносин сторін суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв'язку з тим, що відповідчка бажає відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу відновити її прізвище "[PERSON]". На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що відповідач відповідно до договору № 004-05177-170513 від 17.05.2013 року отримав кредит в сумі 33900 грн. У зв"язку з порушенням зобов"язань за кредитним договором відповідач станом на 17.05.2017 року має заборгованість у сумі 50639,60 грн., з яких: тіло кредиту 0 грн., прострочене тіло кредиту 33870,04 грн., заборгованість за відсотками 16769,56 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 50639,60 грн. та судові витрати. Представник позивача у позовній заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, в судове засідання не прибув, причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і боржник зобов'язаний виконати своє зобов'язання. Стаття 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у тій самій сумі, що були передані позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що після укладання кредитного договору № 004-05177-170513 від 17.05.2013 року позивач виконав свої зобов"язання перед відповідачем надавши останньому кредит в сумі 33900 грн. Відповідач не виконав свої зобов"язання та порушив умови кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування і станом на 17.05.2017 року має заборгованість в сумі 50639,60 грн. Викладені обставини підтверджуються анкетою-заявою, умовами і правилами надання банківських послуг, розрахунком заборгованості. -2- Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 1600 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що з 02 жовтня 1989 року перебуває у шлюбі з відповідачкою. В шлюбі народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З відповідачкою сімейне життя не склалося, в них різні погляди на сімейне життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З 2009 року шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Між ними досягнуто згоди про місце проживання дітей. Позивач вважає, що примирення з відповідачкою неможливе, їх сім'я існує формально, тому просив шлюб розірвати. Позивач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у попереднє судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти ухвалення рішення у попередньому судовому засіданні. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у попереднє судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "[PERSON]", не заперечувала проти ухвалення рішення у попередньому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02 жовтня 1989 року у Плахтіївській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 25 (а.с. 6). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 7, 8). Враховуючи характер сімейних відносин сторін суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки надалі іменуватися цим прізвищем, суд вважає за необхідне залишити її прізвище без змін - "[PERSON]". Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.09.2012 року є власником земельної ділянки площею 2,5772 га, яка знаходиться не території Стрижівської сільської ради. На вказаній земельній ділянці позивачем побудований житловий будинок, альтанку та огорожу, виготовлено технічну документацію, складено звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта. Для реєстрації вказаного нерухомого майна звернувся до інспекції державного будівельного архітектурного контролю за місцезнаходженням нерухомого майна, але відповіді не отримав. Просить суд визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - Стрижівської сільської ради в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд даної справи провести без його участі, позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,5772 га, яка знаходиться на території Стрижівської сільської ради Коростишівського району. Рішенням виконавчого комітету Стрижівської сільської ради Коростишівської ради № 59 від 28.10.2012 року "Про присвоєння поштових адрес" належній позивачу земельній ділянці присвоєно постійну адресу "[ADDRESS]" на території Стрижівської сільської ради (за межами с.Стрижівка) (а.с.7). На належній земельній ділянці [PERSON] побудував житловий будинок загальною площею 181, 1 кв. м., альтанку площею 7,1 кв.м., огорожу № 1 та вимощення № 3. На вказаний житловий будинок був виготовлений технічний паспорт (а.с.5-6), складений звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта (а.с.17-36). Згідно вказаного звіту встановлено відповідність житлового будинку вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення та про можливість ухвалення рішення, оскільки для визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями за позивачем є всі правові підстави. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.3, 10, 60, 130, 174 ч.4, 208, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст.328, 376 ЦК України,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачі тривалий час користуються послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надає позивач, однак перестали оплачувати за надані послуги, в зв'язку з чим станом на 01.08.2013 року утворилась заборгованість в сумі 7 877 грн. 92 коп. Просить стягнути на користь КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 24). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином (а.с. 19-23). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст.ст. 225-226 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд дослідив матеріали справи та прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] та користуються послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, однак, перестали оплачувати за надані послуги. Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачі за період з 01.10.2009 по 01.08.2013р. заборгували по оплаті за надані послуги з опалення 7 877 грн. 92 коп., від отримання послуг не відмовлялися. Між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкритого особового рахунку. Відповідно до вимог ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири зобов'язаний оплачувати всі комунальні платежі вчасно, в тому числі і за послуги теплопостачання. Згідно вимог ст.639 ЦПК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається . Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами існують зобов'язальні правовідносини, відповідачі користувалися спірний період послугами, які надає позивач, але зобов'язання по оплаті послуг належним чином не виконують, тому з них слід стягнути в солідарному порядку на користь позивача 7 877 грн. 92 коп. боргу, а також сплачений судовий збір в розмірі 229, 40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначив, що 07.10.2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя не склалося, примирення та збереження сім'ї неможливе, тому просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не з'явилися, представник позивача та відповідач подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач - визнає. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вивчивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.10.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №71, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Прізвище дружини після укладення шлюбу "[PERSON]". Однак внаслідок непорозумінь сім'я сторін повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сім'єю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 цього кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд роз'яснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначив, що 13 вересня 2012 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір № 001-04041-130912. Відповідно до умов укладеного кредитного договору (п. 1.2.) банк відкрив відповідачці картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті - гривні та кредитну лінію на загальну суму 100 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановив кредитний ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5 500 грн. Відповідачка зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 09.01.2014 року становить 5 274,04 грн. та складається із: 2 703,22 грн. - тіло кредиту; 1 282,34 грн. просрочене тіло кредиту, 1288,48 грн - заборгованість за відсотками, яку в добровільному порядку не погашає, чим порушує законні права та інтереси позивача. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати, а справу заслухати у відсутності представника банку. Відповідачка в судове засідання не з'явилась повторно з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання справи належно повідомлена судовими повістками. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір № 001-04041-130912. Відповідно до умов укладеного кредитного договору (п. 1.2.) банк відкрив відповідачці картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті - гривні та кредитну лінію на загальну суму 100 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановив кредитний ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5 500 грн. Відповідачка зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 09.01.2014 року становить 5 274,04 грн. та складається із: 2 703,22 грн. - тіло кредиту; 1 282,34 грн. просрочене тіло кредиту, 1288,48 грн - заборгованість за відсотками, яку в добровільному порядку не погашає, чим порушує законні права та інтереси позивача, а тому дана сума підлягає стягненню у судовому порядку. Встановлене судом підтверджується копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, копією анкети та іншими перевіреними в суді доказами. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 532, 610, 625, 1049, 1054 ЦК України та

Outcome: approved