Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №DNH4KS50690129 від 25.10.2005 року відповідач отримав кредит у розмірі 4901,47 на строк 25.10.2005 по 24.04.2009 року. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в періоди сплати (з 5 по 12 число кожного місяця) в сумі 177,39 грн. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць розрахованих від усми залишку непогашеної заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредиту, що підтверджується підписаною ним Умовами надання кредиту фізичним особам складена між ним і Банком. Відповідно до умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, передбачені цим договором. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим за період 06.01.2011 р. по 06.01.2016 р. заборгованість по відсоткам нарахованих на прострочену заборгованість складає 17079,62 грн. У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 17079 грн. 62 коп. за кредитним договором. Судові витрати по справі в розмірі 1378 грн. 00 коп. До початку судового засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю.\~\~ Відповідач\~\~в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав та просив застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку про необхідність відмови в позові виходячи з наступних підстав. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений\~\~строк відповідно до умов договору та вимог закону. Існування договірних зобов`язань між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON]\~\~підтверджується розрахунком заборгованості позичальника [PERSON]М та кредитним договором №DNH4KS50690129 від 25.10.2005 року, згідно з якими відповідач отримав кредит у розмірі 4901,47 на строк 25.10.2005 по 24.04.2009 року. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в періоди сплати (з 5 по 12 число кожного місяця) в сумі 177,39 грн. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць розрахованих від усми залишку непогашеної заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №DNH4KS50690129 від 25.10.2005 року [PERSON] в періоди з 06.01.2011 р. по 06.01.2016 р. заборгованість по відсоткам нарахованих на прострочену заборгованість складає 17079,62 грн. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема : припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови договору №DNH4KS50690129 від 25.10.2005 року, який був укладений між ним та ПАТ КБ "Приват Банк", розмір заборгованості підтверджений документально та до теперішнього часу позичальником не погашений, у зв'язку з чим зобов'язання за договором не виконані в повному обсязі. Але, до спірних правовідносин слід застосувати строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач. Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа\~\~може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у\~\~три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна даність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання\~\~перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями,\~\~строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за\~\~заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності,\~\~про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, матеріалами справи встановлено, що договірні відносини сторін виникли 25.10.2005 року. Згідно п.5.5 Договору сторонами було досягнуто згоди, щодо встановлення строку позовної давності тривалістю 5 років. Кінцевою датою виконання позичальником своїх зобовязань щодо повернення кредиту і визначеною в заяві до кредитного договору №DNH4KS50690129 від 25.10.2005 року було визначено дату 24.04.2009 року, у зв'язку з чим з урахуванням вимог ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності почався з 24.04.2009 року.\~\~Але позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права лише 26.01.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У зв'язку з цим згідно ст. 88 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача всі витрати по справі. На підставі викладеного, та ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed