Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

покликаючись на те, що після смерті [INFO] інваліда [PERSON] безкоштовно наданий йому автомобіль «Славута» ЗАЗ-110308-44, номер кузова [NUMBER] не повернуто, не дивлячись на те, що відповідач письмово повідомлявся про необхідність сплатити вартість автомобіля з урахуванням ступеня зносу або повернути його, після смерті отримувача пройшло більше шести місяців, заяв щодо викупу автомобіля до Департаменту не надходило, правом викупу зазначеного автомобіля відповідач не скористався, представник позивача [PERSON] у поданій до суду 19 грудня 2016 року позовній заяві просить зобов"язати відповідача повернути вказане майно позивачу в повному комплекті. У поданих запереченнях відповідач просить відмовити у позові, застосувавши позовну давність. У суді представник позивача підтримав позов повністю і по аналогічних мотивах. Показав, що відповідачу вчасно достовірно стало відомо про необхідність повернення автомобіля або сплати його вартості, він неодноразово звертався до позивача для обговорення даного питання, але належних дій не вчиняв. У зв"язку зі зміною ролі прокуратури у захисті інтересів держави, скасуванням звільнення позивача та прокуратури від сплати судового збору, позов подано невчасно, але позивач повідомлявся про можливість розгляду даного питання в судовому порядку, проти чого він не заперечував. Відповідач позов не визнає, стверджує, що бажає викупити вказаний автомобіль, але вважає, що позивачу при розрахунку його вартості необхідно врахувати поважний вік дружини померлого інваліда, яка має 50 % знижку. Його представник адвокат Кузьмич А.М., підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, вважає, що позивачем безпідставно пропущено строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захистуі в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач скористався правовою допомогою. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу "Про забезпечення інвалідів спецавтотранспортом" від 20 грудня 2010 року № 115 /а.с.7-8/ згідно п.13 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою КМУ від 19 липня 2006 року № 999 Департаментом першочергово та безкоштовно надано [PERSON] як інваліду війни І групи автомобіль марки «Славута»-ЗАЗ 110308-44, номер кузова [NUMBER], 2010 року випуску з правом передачі керування члену сім'ї - [PERSON] Згодом право керування передано відповідачу. Згідно інформації ВДАІ Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області вказаний вище автомобіль зареєстрований за [PERSON] з відповідною відміткою без права продажу, дарування та відчуження іншим особам без дозволу відділу соціального захисту населення /а.с.11-14/. [INFO] [PERSON] помер /а.с.9/. 15 січня та 18 грудня 2013 року управлінням соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації направлялися листи [PERSON] з роз'ясненням щодо порядку перереєстрації транспортного засобу або його повернення, про умови залишення після смерті інваліда [PERSON] його сім'ї спірного автомобіля, який безкоштовно був отриманий померлим через органи соціального захисту населення, та просило відповідача [PERSON] визначитися щодо цього транспортного засобу /а. с.10/. Відповідач дану вимогу проігнорував, не скористався правом переоформлення транспортного засобу і не повідомив про прийняте рішення, автомобіль на даний час не повернуто. Зацікавленим особам (членам сім'ї померлого інваліда) доведена до відому розрахункова сума, визначена органами соціального захисту відповідно до згаданого вище Порядку з урахуванням зносу автомобіля для його можливого викупу членами сім'ї померлого інваліда /а.с.15/. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.261 ЦК, установлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зі змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст.ст.317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, згідно ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України) є негаторним. Позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. Тому негаторний позов може бути пред'явлений позивачем доти, поки існує саме правопорушення, таким чином, суд вважає необгрунтованими та безпідставними посилання сторони відповідача на сплив строку позовної давності для звернення позивача за захистом свого права. Відповідно до ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України. Згідно зі ст.58 Конституції України, ч.ч.1, 2 ст.5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і не мають зворотної дії у часі. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в п.2 Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, в якому роз'яснено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. У даній справі такою подією (фактом) є смерть [INFO] інваліда [PERSON]. Отже, питання про вилучення після смерті інваліда в членів його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом, повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда, якому надавався автомобіль. У справі, що розглядається, таким нормативно-правовим актом є Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року. Вимоги п.16 Порядку щодо залишення автомобіля безоплатно члену сім'ї інваліда є істотними та вичерпними, зокрема вказують, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід який: - має підстави для забезпечення автомобілем згідно з п.3 Порядку; - проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; - не має іншого автомобіля, зокрема і отриманого через головне управління. Іншому члену сім'ї померлого інваліда такий автомобіль залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства. В іншому випадку автомобіль повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту населення у повному комплекті. Той факт, що відповідач у справі на час смерті батька [PERSON] був членом його сім'ї, сторонами у справі не оспорюється і підтверджено матеріалами справи. Суд вважає, що позивачем належними доказами доведені позовні вимоги, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені у них, такими, що не відповідають дійсності. За таких умов суд вважає, що позивачем після смерті інваліда [PERSON], який був забезпечений спецавтотранспортом, дотримані обов'язки про забезпечення членам сім'ї померлого інваліда можливості реалізувати свої права, які надані їм цим нормативним актом. Суд виходив із того, що чинним законодавством не передбачено можливості поновлення строку для подання до управління соціального захисту заяви про викуп автомобіля, а також строку для викупу автомобіля зі сплатою відповідних податків і зборів після смерті інваліда, як і не передбачено обов'язку повідомляти членів сім'ї померлого інваліда про право викупу автомобіля протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Крім того, суд відхилив доводи заперечень відповідача щодо можливості безоплатного чи частково оплатного залишення автомобіля для його матері, визнавши їх такими, що не ґрунтуються на положеннях закону. Ні відповідач, ні його мати-дружина померлого інваліда права на залишення спірного автомобіля у своєму користуванні після смерті інваліда не мають, оскільки не відносяться до переліку осіб, які мають підстави для забезпечення автомобілем згідно з вимогами Порядку. В його родині немає іншого члена сімї, який мав би підстави для перереєстрації автомобіля. У зв»язку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню в прибуток держави несплачений судовий збір, оскільки на час відкриття провадженняу справі позивач звільнений від його сплати. З огляду на викладене,

Outcome: approved