Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

\~ Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього на його користь заборгованість по договору кредиту №б/н від 05.08.2014 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконує зобовязання, що виникли з договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком\~ станом на 30.09.2018 року у розмірі 31440 грн. 65\~ коп. У звязку з цим позивач\~ просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору кредиту та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився. У поданій до суду заяві просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки до суду відповідача. Представник відповідача [PERSON] подала на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнала частково в сумі 2177,36 грн., не заперечувала щодо стягнення з її довірителя 282 грн. заборгованість за тілом кредиту, 195,36 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 1200 грн. заборгованість за пенею та 500 грн. щтрафу. Зазначила, що її довіритель укладав кредитний договір\~ відповідно до умов якого позивач надав йому кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків з користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зі змінами умов кредитування в односторонньому порядку в частині збільшення процентної ставки з 30 % до 43,20 %, з якими [PERSON] не був ознайомлений. Враховуючи викладене, просила суд задоволити позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом частково.\~ Крім того, просить суд застосувати строк позовної давності щодо нарахованої пені та просить стягнути її в сумі по 100 грн. за останні 12 місяців, що передує зверненню позивача з позовною заявою до суду. Представник позивача подав на адресу суду відповідь на відзив, згідно якого просить задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у ній та в позовній заяві.\~ Суд, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно до ч. 1 ст. 526, 530, 536 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Встановлено, що 05.08.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між сторонами\~ договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов даного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків з користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згаданий кредитний договір підписаний відповідачем та складається з Анкети позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку". З розрахунку заборгованості вбачається рух коштів по рахунку і часткове його погашення позичальником, зокрема востаннє 27.07.2016 року, що свідчить про часткове виконання відповідачем зобов'язання. Свого обов'язку по поверненню кредиту у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим, за розрахунком банку, станом на 30.09.2018 року за ним утворилась заборгованість в сумі 31440,65 грн. яка складається з наступного: - 282 грн. - заборгованість за кредитом; - 25287,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3897,54 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 500,00 грн. - штраф фіксована частина; - 1473,36 грн. - штраф процентна складова. Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком. Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.08.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] базова процентна ставка, яка нараховується на залишок кредиту була встановлена в розмірі 30% річних. З 1 квітня 2015 року процентна ставка змінена і встановлена в розмірі - 43,20 % річних. Згідно із ч.3 ст.1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Згідно ч.4 ст.1056-1 ЦК України, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Належні та допустимі докази таких повідомлень банком позичальника в справі відсутні. Отже, в банку не було підстав збільшувати процентну ставку в односторонньому порядку за користування кредитом, а тому суд приходить до висновку\~ про стягнення суми заборгованості за процентами, виходячи з розміру ставки в 34,8 % річних після 01.04.2015 року, яка станом на дату її збільшення становила 282 грн.\~ та 195,36 грн.\~ заборгованість по процентам за користування кредитом до зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку. Підстав приймати послідуючий розрахунок за збільшеними процентами суд не вбачає, оскільки правомірність їх не обґрунтована. Відповідно до ч.1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). За змістом даних норм стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Оскільки, щомісячно пеня нараховувалась в сумі 100 грн. то задоволенню підлягає стягнення заборгованості за пенею в розмірі 1200 грн. Щодо нарахування позивачем до сплати відповідачу штрафу в якості фіксованої та процентної складової, то вказані позовні вимоги в частині стягнення процентної складової суми штрафу не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування, в тому числі і одночасне застосування двох видів штрафу, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція також взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому в даному випадку суд вважає за вірне стягнути з позичальника на користь банку лише один з заявлених до стягнення штрафів (фіксована частина) в сумі 500 грн. Отже, проаналізувавши дослідженні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обовязок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження, однак у розмірі, який є документально підтвердженим і нормативно обґрунтованим. У звязку з цим з відповідача необхідно стягнути борг за кредитним договором в сумі 2177,36 грн., що складається з тіла кредиту 282 грн., відсотків за його користування до зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку у розмірі - 195,36 грн., 1200 грн. заборгованість за пенею, а також штрафу (фіксованої частини) нарахованої виключно на прострочену заборгованість в сумі 500 грн. В решті позов до задоволення не підлягає за недоведеністю підставності позовних вимог. Окрім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial