Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він та його дружина [PERSON] є власниками та проживають в кв. 229 будинку 15 по бул. Комсомольський в м. Біла Церква, який знаходиться на балансі КП БМР ЖЕК№7. Наприкінці 2015 року, працівники КП БМР ЖЕК№7 самовільно, в порушення «Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць», затверджених наказом МОЗ України №145 від 17.03.2011 року, заварили всі люки сміттєпроводу будинку, що створює для нього та його дружини значні незручності. А тому, позивач просив суд визнати дії КП БМР ЖЕК №7 по заварюванню сміттєпроводу у будинку №15 по бул. [PERSON] ( Комсомольському) в м. Біла Церква неправомірними, зобов'язати КП БМР ЖЕК №7 відновити експлуатацію сміттєпроводу у будинку №15 по бул. [PERSON] ( Комсомольському) в м. Біла Церква шляхом розварювання сміттєпроводу, стягнути з КП БМР ЖЕК №7 на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та пояснив, що проектною документацією на будинок передбачено наявність та функціонування сміттєпроводу, а тому його заварювання порушує будівельні санітарно-гігієнічні норми, до того ж проведене без згоди всіх жильців будинку, порушує його права на користування вказаним інженерним об'єктом будинку. Представник КП БМР ЖЕК №7 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав наявності згоди мешканців будинку на проведення робіт по заварюванню сміттєпроводу, а також необхідністю проведення таких робіт для підтримання належного рівня санітарно-гігієнічного стану будинку в цілому та спрямованих на виконання рішення Білоцерківської міськради «Про затвердження Програми поводження з твердими побутовими відходами в м. Біла Церква на період 2009-2014 років та на розрахунковий термін до 2019 року» №1106 від 16.09.2009 року, що було прийнято на виконання постанови КМ України №265 від 04.03.2004 року. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню з таких підстав. Згідно положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України № 145 від 17.03.2011 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.04.2011р. за №457/19195, в існуючих багатоповерхових житлових будинках дозволяється закриття сміттєпроводу у разі проведення оброблення (перероблення) побутових відходів шляхом обладнання всіх квартир утилізаторами (подрібнювачами) залишків харчових продуктів та письмової згоди всіх мешканців цих будинків за погодженням з балансоутримувачем цих будинків. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, позивач проживає в квартирі № 229 будинку №15 по бул. [PERSON] ( Комсомольському) в м. Біла Церква, який перебуває на балансі КП БМР ЖЕК №7. Згідно з поясненнями представника відповідача всі мешканці будинку були повідомлені про необхідність заварювання сміттєпроводу, шляхом здійснення відповідного оголошення на будинку, і більшість з них відмовилась від користування сміттєпроводом, у зв'язку із чим, та на виконання рішення Білоцерківської міськради «Про затвердження Програми поводження з твердими побутовими відходами в м. Біла Церква на період 2009-2014 років та на розрахунковий термін до 2019 року» №1106 від 16.09.2009 року було заварено сміттєпровід, в тому числі і для забезпечення санітарно-гігієнічного благополуччя. Однак, суд не може погодитись з позицією відповідача щодо заварювання сміттєпроводу в зв'язку із відмовою від нього більшої частини мешканців, оскільки для цього повинна бути згода всіх без виключення мешканців та наявність утилізатора сміття у кожній квартирі. Також, з наданої суду спільної заяви жильців підїзду №7 зазначеного будинку не можливо встановити дату її складання, імена та по-батькові осіб, зазначених у списках, на підтвердження того, що вони є співвласниками вказаного багатоквартирного будинку, у зв'язку із чим суд оцінюючи цей письмовий доказ приходить до висновку, що вказана заява не є і не може бути достовірним доказом проведення громадських слухань чи опитування всіх співвласників багатоквартирного будинку №15 по бул. Комсомольський в м. Біла Церква, в тому числі і щодо питання заварювання сміттєпроводу. Крім цього, необхідність улаштування сміттєпроводів у житлових та громадських будинках регламентується базовими нормативними документами ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" та ДБН В.2.2-9-2009 "Будинки і споруди. Громадські будинки та споруди. Основні положення" відповідно до положень яких сміттєпровід є обов'язковим при проектуванні, будівництві та відповідно і експлуатації житлового будинку. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Положення ч.2 ст.11 ЦК України визначають підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема інші юридичні факти. Юридичні факти за своєю правовою природою це конкретні життєві обставини, з якими норми права пов'язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Так, як сторонами спору суду не надано достовірних та належних письмових доказів проведення вищевказаного опитування, тому у суду відсутні правові підстави вважати наявним юридичний факт проведення такого опитування. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, сторонами спору не заперечується факт перебування у спільній сумісній власності (неподільне майно), до якого серед іншого входять інженерні комунікації, до складу яких входить і сміттєпровід. Відповідно до п.7 ч.2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» підприємства, які надають житлово-комунальні послуги споживачу зобов'язані утримувати в належному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньо-будинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на усунення виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг. Як вже зазначалося вище відповідно до Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства хорони здоров'я України № 145 від 17.03.2011 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.04.2011р. за №457/19195, в існуючих багатоповерхових житлових будинках дозволяється закриття сміттєпроводу у разі проведення оброблення (перероблення) побутових відходів шляхом обладнання всіх квартир утилізаторами (подрібнювачами) залишків харчових продуктів та письмової згоди всіх мешканців цих будинків за погодженням з балансоутримувачем цих будинків. За таких обставин, вимоги позивача в силу ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Наказу №145 від 17.03.11р., є законними та обґрунтованими, оскільки саме КП БМР ЖЕК №7 повинен виконувати технічне обслуговування сміттєпроводу та організації його безперебійної роботи, усунення недоліків сміттєпроводу та відновлення його експлуатацію, не допускати порушення законних прав позивача на користування сміттєпроводом. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача та зобов'язати відповідача усунути наявні несправності у роботі сміттєпроводу та відновити його експлуатацію. Щодо вимог позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди, то суд вважає за необхідне у задоволені позову в цій частині відмовити з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивач не надав та не вказав суду на будь-які докази, що підтверджують факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цих позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: partial