Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позов мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору № MKV0GА00006056 від 10.07.2006 року відповідач 10.07.2006 року отримав кредит у розмірі 31254.00 доларів США з кінцевим терміном повернення 09.07.2009 року. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором згідно договору іпотеки № MKV0GА00006056 від 09.07.2006 року відповідачем [PERSON]. було передано в іпотеку банку належне відповідачці нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 172.10 кв.м., житловою площею 81.50 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] яке належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу. Оскільки в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та згідно рішення суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 172.10 кв.м., житловою площею 81.50 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приват Банк». За таких обставин, представник позивача вважає, що всі мешканці будинку підлягають виселенню. Просить суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають в будинку, який розташований в [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, так як згідно поданої письмової заяви просив розглянути справу у його відсутності, позов підтримав і проти заочного розгляду справи не заперечив, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі будучи в порядку ст.74 ЦПК України повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явилися і від них не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору № MKV0GА00006056 від 10.07.2006 року відповідач 10.07.2006 року отримав кредит у розмірі 31254.00 доларів США з кінцевим терміном повернення 09.07.2009 року. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором згідно договору іпотеки № MKV0GА00006056 від 09.07.2006 року відповідачем [PERSON]. було передано в іпотеку банку належне відповідачці нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 172.10 кв.м., житловою площею 81.50 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] яке належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу. Оскільки в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та згідно рішення суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 172.10 кв.м., житловою площею 81.50 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приват Банк». Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають в ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до письмової вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.06.2014 року позивач повідомив відповідачів про необхідність добровільно звільнити нерухоме майно, на яке звернуто стягнення. Враховуючи наведене та той факт, що на даний час рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.02.2013 року, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки, набуло законної сили, останні після отримання з банку письмової вимоги про добровільне звільнення іпотечного майна його не звільнили, суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], та [PERSON], про виселення слід задовольнити частково та виселити відповідача [PERSON], з житлового будинку, який є предметом іпотеки та розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки з відповіді Виноградівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області вбачається, що відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS] Зазначене свідчить, що відповідач проживає в житловому будинку, що є предметом іпотеки, а тому підлягає виселенню. Вирішуючи позов частині виселення відповідача [PERSON] суд вихлдить з того, що останній зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] в будинку в [ADDRESS], що перебуває у заставі позивача не проживає, відтак і виснлннню з цього бути не може. Що стосується вимоги Банку про виселення із зняттям з реєстраційного обліку інших осіб, то суд виходить з того, що рішення суду не може стосуватися невизначеного кола осіб і ним можуть встановлюватися певні права та обов'язки лише щодо осіб, які є сторонами по справі. Разом з цим 3 червня 2014 р. прийнято ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлено, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Квартира - предмет іпотеки по даній справі - має загальну площу 85.3 кв.м. і в ній проживає відповідачка, яка в ній проживає /а.с.76/; згоди на продажу квартири не надає і немає іншого помешкання. Тому дія зазначеного Закону розповсюджується і на правовідносини по даній справі, а тому має безпосереднє відношення до вирішення даної справи. Однак, відповідно до змісту ч.3 цього Закону він діє тимчасово. На підставі наведеного суд вважає за необхідне застосувати припис ст.217 ЦПК України, відповідно до якої суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходи для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позов слід задоволити частково, але виконання його слід відстрочити до закінчення дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 243,60 гривень судового збору (а.с.1), та 121,80 гривень за подання заяви про забезпечення позову (а.с.2), а відтак, з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у розмірі 365,40 грн., підлягають стягненню з Відповідача [PERSON]

Outcome: approved