Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи який зазначила, що вона є бабою [PERSON] ([INFO]), який приходиться відповідачу сином. Мати дитини померла [INFO]. Дитина проживає з бабою та перебуває на її утриманні. Оскільки батько не піклується про дитину, не цікавиться його навчанням і розвитком, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, не проявляє будь-якої батьківської турботи, вказане стало приводом для звернення позивача до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], а також стягнення аліментів на користь дитини в розмірі ? частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення до суду позову, тобто з 29.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Будучи оповіщеним про час і місце судового розгляду, в судове засідання відповідач повторно не з'явився, відзиву чи заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Представник Липовецької РДА як органу опіки і піклування в судовому засіданні вказала на наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина - [PERSON], оскільки батько дитини не приймає участі у його вихованні, утриманні, догляді. Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, суд встановив, що 10.07.2006 року народився [PERSON], матір'ю якого в Свідоцтві про народження записана - [PERSON] (померла [INFO]), а батьком - [PERSON] (а.с. 4). 10.12.2008 року [PERSON] та [PERSON]. розлучились, у зв'язку з чим матір дитини відновила дошлюбне прізвище "[PERSON]". Дитина проживає разом з бабою - [PERSON], при цьому перебуває на її утриманні, підтвердженням чого є дані наведені в довідці виконкому Струтинської сільської ради від 27.06.2018 року за № 281. З часу зарахування [PERSON] до 1 класу, тобто з 01.09.2012 року, батько не цікавиться вихованням та навчанням сина, про що свідчить довідка Струтинської ЗОШ І-ІІ ступенів від 27.06.2018 року № 48. Відповідач не цікавиться станом здоров'я дитини, що підтверджується довідкою Струтинського фельшерсько-акушерського пункту Липовецького району від 26.06.2018 року (а.с.9). Питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його сина було предметом розгляду органу опіки і піклування 22.12.2018 року, за наслідками якого було складено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його сина - [PERSON]. Зі змісту ст. 164 ч.1 п.2 СК України слідує, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (пункт 16), особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Обставини викладені в позовній заяві та факти того, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не цікавиться його навчанням, не спілкуються з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що негативно впливає на розвиток дитини як складову виховання, в судовому засіданні підтвердила [PERSON], а також свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини викладені в позові. Зазначену поведінку відповідача суд розцінює як ухилення від виховання дитини та виконання покладених на нього законодавством обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав, у зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 ч.2 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати (ст. 182 ч.1 СК України). Відповідач не повідомив суд про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів та не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання сина. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь дитини аліментів на його утримання в розмірі ? частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що їх слід задовольнити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved