Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10.10.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Малишевим Р.Є., та реєстраційного посвідчення від 11.10.2000 р., серії [NUMBER], він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] - його колишня дружина, шлюб з якою розірвано 20.11.2009 року. 30.01.2001 року, перебуваючи в шлюбі, він зареєстрував дружину в спірній квартирі. В червні 2010 року відповідачка разом з дітьми - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], виїхала на постійне місце проживання до США, зареєструвала шлюб з громадянином США [PERSON], за місцем реєстрації не проживає, особистих речей у квартирі немає, оплату за комунальні послуги не здійснює. У зв'язку з реєстрацією відповідачки в спірній квартирі, він вимушений сплачувати зайві комунальні послуги, що складає додаткові матеріальні витрати та порушує його право на володіння та розпорядження своєю власністю. З урахуванням того, що відповідачка не проживає в спірній квартирі, виїхала на інше постійне місце проживання, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в спірній квартирі, усунути йому перешкоди в користуванні власністю, знявши її з реєстрації. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі матеріалів справи, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надала, з заявою про розгляд справи в її відсутність до суду не зверталась. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10.10.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та реєстраційного посвідчення від 11.10.2000 р. серії [NUMBER] [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки Центра обслуговування абонентів №13 МКП "Основаніє" № 794 від 12.11.2014 року за вказаною адресою, крім позивача [PERSON], зареєстровані: відповідач - [PERSON], [INFO], ще одна колишня дружина [PERSON] та його двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. Подружжя [PERSON] перебувало в шлюбі, який розірвано 20.11.2009 року. З червня 2010 року відповідачка не проживає в спірній квартирі , що підтверджується заявами позивача через Міністрество юстиції України до відповідного органу в США про сприяння поверненню дітей [PERSON] та [PERSON] відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей з яких вбачається, що 10.06.2010 року [PERSON] разом з дітьми залишила квартиру [ADDRESS] та без його згоди вивезла їх за місцем проживання чоловіка , громадянина США [PERSON]. 14.06.2010 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином США [PERSON], що підтверджується сертифікованою копією шлюбного свідоцтва. Доказом того, що відповідачка з червні 2010 року не мешкає в спірній квартирі є надані до матеріалів справи відповіді медичних закладів США про надання медичної допомоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з липня 2010 по червень 2011 року. Крім того, з відповіді підприємства Planned Parenthood від 16.11.2011 року, де працює громадянин США [PERSON] вбачається, що члени його сім'ї : [PERSON], [PERSON] та [PERSON] захищені медичною страховкою. Факт не проживання [PERSON] в спірній квартирі [ADDRESS] підтверджується також судовим наказом про захист особистої безпеки, виданим 22-м судовим округом Ваштенау штату Мичиган від 23.12.2010 року , за зверненням [PERSON], яким [PERSON] було заборонено спілкування з дітьми до 23.12.2011 року. Слід також відмітити, що відповідачка з серпня 2011 року працювала в компанії Пайлот Тревел Сентерс, отримувала зарплатню, а діти [PERSON] та [PERSON] в 2010/2011 році навчались в Начальній школі Питтсфилда, що підтверджується довідками. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 02.03.2015 [PERSON] , [INFO], в черговий раз перетнула державний кордон України 04.07.2014 року в аеропорту Бориспіль-Д і з зазначеного часу в Україну не поверталась. На теперішній час, у зв'язку з реєстрацією відповідачки у квартирі, у позивача виникли проблеми з виконання обов`язків, які випливають із договорів з надання послуг по газопостачанню, води та електроенергії, тому що нарахування проводяться у відповідності до кількості зареєстрованих за адресою осіб. Відповідачка ні матеріальної, ні моральної підтримки позивачу не надає. Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що відповідачка без жодних поважних причин понад рік, а саме: червня 2014 року і до теперішнього часу не мешкає в квартирі, виїхала за кордон, особистих її речей у квартирі немає, оплату за комунальні послуги не здійснює при тому, що позивач жодним чином не чинить їй перешкоди у користуванні квартирою. Таким чином, проаналізувавши у сукупності надані докази в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved