Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 11.09.2007 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], яка є майновим поручителем [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідачкою передано в іпотеку банку нерухоме майно будинок, загальною площею 60,90 кв.м та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с. Трушки, вул. Корольова, 12. 12 грудня 2011 року Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк було відступлено ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за зобовязаннями за кредитним договором та договором іпотеки, укладеним з відповідачкою. 10.03.2016 року у зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків у відповідності із застереженням, яке міститься в пункті 5 договору іпотеки, в позасудовому порядку було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем - ТОВ "Кей-Колект". 09.12.2016 року представниками ТОВ "Кей-Колект" була здійснена спроба потрапити до вищевказаного будинку, однак було виявлено, що в ньому незаконно проживає відповідачка. За цих обставин позивач просить суд, усунути йому перешкоди в здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с. Трушки, вул. Корольова, 12. шляхом надання постійного безперешкодного доступу до цього майна, а також визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. 20.02.2017 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Протасовою О.М. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 18.10.2017 року провадження у справі зупинено до вирішення цивільної справи №357/10854/17 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса [PERSON], третя особа ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання протиправним та скасування рішення. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2018 року, у звязку із звільненням з посади судді Протасової О. М., справу передано до провадження судді Кошеля Б. І. Оскільки вказана позовна заява подана до суду до набрання чинності нової редакції ЦПК України та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу провадження у справі вже відкрито, тому відповідно до п. 9 ч. 1 перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. позовна заява ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Ухвалою суду від 27.03.2018 року вказану справу прийнято до провадження судді Кошеля Б. І., відновлено провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 11.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11212798000. Того ж дня, 11.09.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], яка є майновим поручителем [PERSON], було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно будинок загальною площею 60,90 кв.м, що належить іпотекодавцю ([PERSON] М.) на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок від 16.02.1994 року та земельну ділянку, що належить іпотекодавцю ([PERSON] М.) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.08.2005 року, розташовані за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с. Трушки, вул. Корольова, 12 12.12. 2011 року між ПАТ УкрСиббанк та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 1, відповідно до якого первісний кредитор ПАТ УкрСиббанк передало ТОВ Кей-Колект право вимоги за кредитним договором №11212798000 від 11.09.2007 року. Крім того, 12.12.2011 року між ПАТ УкрСиббанк та ТОВ «Кей-Колект» був укладений нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого у зв'язку з укладенням договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року ПАТ УкрСиббанк передало ТОВ Кей-Колект право вимоги, у тому числі за договором іпотеки від 11.09.2007 року, укладеним із [PERSON] 15.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва [PERSON] було прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності, відповідно до якого право приватної власності на будинок, загальною площею 60,90 кв.м та земельну ділянку, площею 0,1038 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовані за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с. Трушки, вул. Корольова, земельна ділянка 12 зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект», про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису 13692188), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №70961539 від. 20.10.2016 року. Судом також встановлено, що 09.12.2016 року представником позивача, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у спірне майно за адресою: вул. Корольова, 12, с. Трушки, Білоцерківського району, Київської області, однак в будинку було виявлено [PERSON], яка відмовила в безперешкодному доступі представнику власника у вказаний будинок, що підтверджується актом перевірки/огляду майна від 09.12.2016 року. Як вбачається із акту перевірки/огляду майна від 16.12.2016 року, у спірному будинку знову виявлено [PERSON], яка відмовила представникам позивача у входженні в будинок. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ці положення закону кореспондуються зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном. Ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як розяснено в п.34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду Україниз розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно постанови Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом надання постійного безперешкодного доступу та визнання осіб такими, що втратили право користування. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачка [PERSON] втратила право на користування жилим приміщенням будинку №12 по вулиці Корольова в селі Трушки Білоцерківського району Київської області, оскільки на даний час вона не є власником вказаного майна, а відтак позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 756 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved