Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Посилалась на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Вказувала, що з моменту припинення спільного проживання відповідач допомоги на утримання дітей не надавав та не надає. Весь цей час у відповідач уникає будь-якого спілкування з дітьми, це цікавиться їхнім розвитком та здоров`ям , не бере участі у їхньому вихованні та утримані. Позивачка на даний час працює медичним працівником у фармакологічній компанії де одержує невелику зарплатню. Діти потребують щосезонної зміни одягу, взуття коштів на навчання лікування та забезпечення інших потреб. Від добровільного утримання дітей відповідач відмовляється. З урахуванням викладеного просила стягнути аліменти на її користь на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн. на утримання [PERSON] , 3500 грн. на утримання [PERSON] , щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву згідно якого [PERSON] не заперечує свого обов`язку по утриманню дітей, однак заявлена позивачкою сума аліментів є для нього надто великою, оскільки він на даний час ніде не працює, та у зв`язку із епідемічною ситуацією не може знайти собі постійне місце роботи, а має лише тимчасові заробітки яких ледь вистачає на життя. Крім того на його утриманні перебуває хворий з інвалідністю батько, який постійно потребує догляду. Просив визначити мінімальний розмір аліментів. Представником позивача надано відповідь на відзив, згідно якого зазначила, що викладені відповідачем обставини у відзиві не відповідають дійсності, оскільки з моменту припинення фактичних шлюбних стосунків (більше 5 років), відповідач допомоги на утримання дітей не надавав та не надає і життям дітей взагалі не цікавиться. Що стосується матеріального стану відповідача зазначила, що у власності відповідача є 1/2 частки квартири по [ADDRESS] , загальною площею 156.2 кв.м., яку він здає в оренду та отримує дохід. Крім того має у користуванні автомобіль який належить його батьку. Також посилання на те, що на його утриманні перебуває хворий батько не відповідає дійсності, оскільки у відповідача є дві сестри які також допомагають утримувати батька. Позовні вимоги просила задовольнити повністю. В судове засідання позивачка не з`явилась. Її представник адвокат Якобишена Т.Д. позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Просила позов задовольнити повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та просили визначити судом мінімальний розмір аліментів з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці\~визнають право\~кожної дитини\~на рівень\~життя,\~необхідний для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так судом встановлено, що з 22.06.2003 року сторони перебували у шлюбі який між ними було розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.02.2015 року (а.с.5, 8). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] /а.с.6/ та 22.06.2008 року [PERSON] /а.с.7/ які проживають разом з матір`ю (а.с.12-13). У відповідності до\~ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.\~183,\~184 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до\~ст. 180 СК України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, як на позивачу так і на відповідачу лежить обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2395гривень, з 1 липня - 2510гривень, з 1 грудня - 2618гривень. Стаття 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Як встановлено судом відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований та доходи має мінливі. Крім того встановлено, що власності відповідача перебуває 1/2 частки квартири [ADDRESS] . При цьому доводи представника позивача, щодо отримання доходів відповідачем від здачі в оренду квартири, суд не приймає оскільки вони не підтверджені жодними доказами та зводяться лише до припущень, і як доводи відповідача щодо перебування у нього на утриманні хворого батька. Таким чином суд вважає, що розмір аліментів у сумі 8000 грн. на двох дітей буде для відповідача непомірним фінансовим тягарем. Враховуючи матеріальний стан сторін, враховуючи матеріальний стан сторін, обов`язок як позивача та відповідача щодо утримання дітей, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] в розмірі 2 000 грн. на утримання сина [PERSON] та 1600 грн. на сина [PERSON] , в іншій частині вимог слід відмовити. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в\~\~рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial