Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], а саме: ? частки квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], який виховував його сам. На момент його смерті позивачу виповнилося лише 10 років. Так як, позивач залишився без батьківського піклування, його тітка [PERSON] виявила бажання ним опікуватися. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 01.06.2001 року № 327 "Про встановлення опіки над малолітнім [PERSON]" [PERSON] було призначено його опікуном. На момент смерті батька, позивач проживав з ним у квартирі за адресою: [ADDRESS] що підтверджено довідкою ЖКП від 23.09.2014 року № 1439. 1.12.1997 року відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 11.12.1997 року № 282-р було видано свідоцтво про право власності на житло [PERSON] та члену його сім'ї [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до даного свідоцтва про право власності на житло вище наведена квартира належала на праві спільної власності позивачу та покійному батьку без виділення часток. Після смерті батька відкрилась спадщина та правовстановлюючі документи були надані опікуну позивача [PERSON] Опікун не заперечувала проти наявності у позивача власного житла. До вересня 2014 року позивач був впевнений що [PERSON], як його опікун, переоформила частку померлого батька на нього. Проте частка батька опікуном не переоформлена. На час подання позову до суду позивачу стало відомо, що опікун поселила у квартирі позивача квартирантів, які не оплачують комунальних послуг. Жодних домовленостей щодо умов проживання сторонніх осіб в квартирі та порядку користування не обумовлювалося між сторонами. У вересні 2014 року позивач звернувся до нотаріальної контори та йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, ч. 2 - якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач вказує, що дії відповідача порушують його права на квартиру та перешкоджають в отриманні свідоцтва на спадщину після померлого батька. Просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], а саме: на ? частки квартири за адресою: [ADDRESS] В ході судового розгляду позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив: визначити частки у спільній сумісній власності, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] Визнати за позивачем право власності на частку померлого у спільному майні та визнати за ним право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23.04.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Луцьку міську раду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково щодо визначення часток на спадкове майно. Представник відповідача Луцької міської ради в судове засідання подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та при вирішення даного спору поклався на розсуд суду, повідомивши, що вирішенням спору права і законні інтереси територіальної громади м. Луцька в особі якої діє Луцька міська рада, порушені не будуть, оскільки цей спір стосується приватного майна фізичних осіб, в яких існують перешкоди в реалізації свого права власності на об'єкти нерухомості. Представник третьої особи Шульган Ф.П. в судовому засіданні позов визнав, заперечень щодо задоволення позову немає. Представники інших третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, тому суд прийшов до висновку про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши сторін, дослідивши документи справи, суд прийшов до висновку про підставність заявленого позову та який підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], даний факт підтверджено копією свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1997 року, виданого згідно розпорядження від 11.12.1997 № 282-р та зареєстроване у відділі по приватизації житлового фонду під № 282-р/60 (а.с. 12). [PERSON] помер [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 5) і після його смерті відкрилась спадщина за законом на частину квартири [ADDRESS]. Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ не визначено умов, за яких один із членів сім'ї може отримати більшу або меншу частку в приватизованому житлі. Частки в жилому приміщенні кожного з повнолітніх членів сім'ї, яким передається у власність займана квартира (будинок), є рівними. Згідно ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Спору щодо часток співвласників у вказаних осіб не виникало, що ствердив позивач в судовому засіданні. Отже, фактично, кожному із співвласників [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині вказаної квартири. Оскільки, [PERSON] помер, то спадщина відкрилась на 1/2 частину квартири, що належала йому на праві власності. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Згідно ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. В судовому засіданні встановлено, що на момент смерті батька ([INFO]) позивач був неповнолітнім, проживав разом із спадкодавцем, а тому є таким, що прийняв спадщину в порядку ст.ст. 544-548 ЦК України (в редакції 1963 року) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] являється сином [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Судом встановлено, що згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті батька шляхом постійного проживання з померлим на час смерті (а.с. 10). Отже, на сьогоднішній день син спадкодавця є єдиним спадкоємцем за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті батька, оскільки інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно, немає. Жодних перешкод позивачу для оформлення права власності на спадкове майно після смерті батька, судом не встановлено, а тому для вирішення даного питання [PERSON] може звернутися до нотаріальної контори. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визначити частки співвласників в спільній сумісній власності, та визначити частку [PERSON] у спільному майні, а саме: 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Оскільки позивачем не надано суду доказів та не доведено в судовому засіданні, що саме відповідачем [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні квартирою, тому суд приходить до висновку, що слід відмовити в задоволенні даної позовної вимоги за безпідставності.

Outcome: partial