Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом і просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка - [PERSON], котрий помер [INFO], на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,5 кв.м., житловою - 37,5 кв.м., та садовий будинок за адресою: [ADDRESS], що складається з садового будинку літ.А загальною площею 19,5 кв.м., господарчих споруд: вбиральні літ.Б, літнього душу літ.В, огорожі №1, 2, мостіння І, що розташовані на земельній ділянці площею 385 кв.м. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що її чоловік фактично прийняв спадщину після смерті свого батька - [PERSON], померлого [INFO], котрому належало вказане нерухоме майно, по день смерті володів та користувався ним, тому після смерті чоловіка зазначене нерухоме майно, що було збудоване батьком чоловіка до 1992 року, увійшло до складу спадщини. Разом з тим, фактично прийнявши спадщину і успадкувавши усі права й обов'язки власника нерухомого майна, чоловік позивачки жодних дій, направлених на оформлення спадщини, не вчиняв, безперешкодно користувався майном по день смерті разом з позивачкою, а після його смерті спадщину фактично прийняла позивачка, котра проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки чоловік на момент смерті не зареєстрував за собою право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку, та позивачці було роз'яснено неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріуса і необхідність звернення з відповідним позовом до суду. У судове засідання позивачка надіслала заяву, згідно якої підтримала заявлені вимоги, просила позов задовольнити повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідачки. Відповідачка у судове засідання надіслала не з'явилась, надіславши заяву про відкладення розгляду справи, підтвердивши в ній обізнаність про дату слухання справи та факт прийняття спадщини позивачкою, не надавши при цьому жодного доказу поважності причини неявки, у зв'язку з чим, суд вважає причину неявки відповідачки неповажною. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки та батько відповідачки [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина на усе майно, що належало йому на праві власності. Садовий будинок за адресою: [ADDRESS], що складається з садового будинку літ.А загальною площею 19,5 кв.м., господарчих споруд: вбиральні літ.Б, літнього душу літ.В, огорожі №1, 2, мостіння І, що розташовані на земельній ділянці площею 385 кв.м. був збудований в 1966 році батьком померлого [PERSON], котрий помер [INFO], та після смерті котрого спадщину фактично прийняв його син - [PERSON], постійно проживаючи разом по [ADDRESS]. Згідно ст.529 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на той час, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 року (чинного на момент виникнення правовідносин) спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майно, визнається таким, що її прийняв. При цьому, згідно зі ст.525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. За таких обставин суд вважає, що обставини прийняття спадщини чоловіком позивачки в 1995 році після смерті свого батька регулюються нормами ст.ст.529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на той час, Закону України "Про власність", чинного на той час, оскільки чоловік позивачки фактично прийняв спадщину після смерті свого батька та користувався спадковим майном на законних підставах по день смерті, набувши право власності на зазначене нерухоме майно. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина - позивачка у справі, котра постійно проживала разом з ним на час відкриття спадщини та також не зверталася до нотаріуса із заявою про оформлення спадкового майна, отримавши свідоцтво про право на спадщину у вигляді автомобіля (а.с.9). Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно, позивачці було рекомендовано звернутися до суду через те, що документи на домоволодіння спадкодавцем оформлені не були і порекомендували звернутися до суду. Відповідачка також являється спадкоємцем першої черги за законом, однак спадщину не приймала. В частині прийняття спадщини позивачкою після смерті чоловіка підлягають застосуванню норми ЦК України. Так, згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що дружина, діти, батьки спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявив, відповідно до ст.1270 ЦК України, впродовж шести місяців з часу відкриття спадщини, про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Таку заяву відповідачка не подавала і вважається такою, що не прийняла спадщину, а проживання позивачки разом зі спадкодавцем свідчить про фактичне прийняття нею спадщини. Усі будови у домоволодінні були завершені до 05.08.1992 року та відповідно до п.3.2 Інструкції Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 року за №127 від 24.06.2001 року, зареєстрованого в Мінюсті України 10.07.2001 року за №582/5773, (зі змінами та доповненнями) та розділу 3 в редакції Наказу Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №404(1538-12) від 09.08.2012 року, не є самочинними. За таких обставин правовідносини в частині прийняття спадщини позивачкою після смерті чоловіка, а також неприйняття спадщини відповідачкою регулюються нормами ст.ст.1261, 1268 - 1270 ЦК України і підлягають задоволенню, оскільки зазначене нерухоме майно належало спадкодавцеві сторін на законних підставах, а відсутність реєстрації права власності за спадкодавцем є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Інші спадкоємці, згідно відповіді П'ятої Одеської державної нотаріальної контори, відсутні. З приводу заявлених позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок за адресою: [ADDRESS], суд виходить з наступного. Правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок позивачем не надані, наявні копії інвентаризаційної справи та оціночного акту на це домоволодіння (а.с.18-22) не є правовстановлюючим документом, клопотань про витребування з КП ОМБТІ та РОН чи реєстраційної служби щодо реєстрації такого майна за спадкодавцем позивачкою не заявлялось. Жодних інших доказів того, що померлому до моменту його смерті належав на праві приватної власності вказаний житловий будинок у матеріалах справи не міститься. Відповідно до статті 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦК України встановлено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обов'язок доказування обставин відповідно до ст.60 ЦК України лежить на тій стороні, яка посилається на ці обставини як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позовні вимоги у частині визнання права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: partial