Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно вказане в позовній заяві, оскільки оформити спадщину в нотаріальному порядку вона не може через наявність у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0224971 допущеної помилки, а саме, не вірно зазначене по батькові спадкодавця - Асонович, яке у дійсності є Амосович, а відтак, нотаріус фактично відмовляє позивачці у вчиненні нотаріальної дії не видаючи при цьому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В попереднє судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги вказані в позовній заяві. Судом встановлено, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай) розміром 3,3 в умовних кадастрових гектарах, що розташований на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, посвідчений Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0224971, виданий Сквирською райдержадміністрацією Київської області 13.12.1996 року на ім'я [PERSON], що підтверджується копією сертифіката доданого до матеріалів справи. [PERSON] склав заповіт посвідчений секретарем Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області 09.10.2002 року, зареєстрованим в реєстрі за № 318, відповідно до якого все своє майно та майнові права, що належатимуть йому на час відкриття спадщини заповів позивачці по справі [PERSON], [INFO]. Як вбачається із вказаного заповіту, він на день смерті заповідача не був відмінений і не був змінений, що засвідчено секретарем сільської ради 18.11.2005 року та підтверджується копією заповіту доданого до матеріалів справи. 12 жовтня 2002 року у с. Великополовецьке Сквирського району Київської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-БК № 401594 зареєстрованим 14 жовтня 2002 року виконкомом Великополовецькоїсільської ради Сквирського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 61 та довідкою сільської ради про місце відкриття спадщини доданих до матеріалів справи. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на майно у складі права на земельну частку (пай) розміром 3,3 в умовних кадастрових гектарах, що розташований на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, посвідчений Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0224971, виданий Сквирською райдержадміністрацією Київської області 13.12.1996 року на ім'я [PERSON]. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року), прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном згідно п. 1 ч. 1 ст.549 ЦК УРСР, проте оформити спадщину в нотаріуса дійсно не може, через наявність у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0224971 допущеної помилки, а саме, не вірно зазначене по батькові спадкодавця - Асонович, яке у дійсності є Амосович, що підтверджується, зокрема, свідоцтвом про смерть серія 1-БК №401594 та заповітом посвідченим секретарем Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області 09.10.2002 року, зареєстрованим в реєстрі за № 318, що додані до матеріалів справи. Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) здатність мати цивільні права і обов'язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Статтею 10 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) передбачено, що громадяни можуть відповідно до закону, зокрема, успадковувати майно. За ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 527 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Частина 1 ст. 534 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) зазначає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. За ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як було встановлено судом вище, позивачка [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном згідно п. 1 ч. 1 ст.549 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року). Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Окрім розгляду справ про встановлення фактів зазначених у ч. 1 ст. 256 ЦК України,у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦК України). Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження (абз.1 п. 2 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). За ст. 560 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Із аналізу ст. 560 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963 року) судом вбачається право, а не обов'язок спадкоємця на одержання в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину, а відтак вважає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 3 Указу Президента України від 10.11.1994 року за № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який втратив чинність згідно з Указом Президента України від 20.07.2007 року за № 650/2007 (крім ст. 3), право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Отже, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави стверджувати, що право громадянина на земельну частку (пай) посвідчується відповідним сертифікатом до виділення часток (паїв) в натурі (на місцевості), а після цього - власнику земельної частки (паю) видається державний акт на право власності на земельну ділянку. В даному випадку спадкодавець, який був власником земельної частки (паю), після виділення цієї частки (паю) в натурі (на місцевості), державний акт на право власності на земельну ділянку не одержав, тоді як сертифікатом посвідчувалося його право на земельну частку (пай) до виділення цієї частки в натурі, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, позивачка [PERSON]успадкувала право на земельну частку (пай) розміром 3,3 в умовних кадастрових гектарах, підтверджене відповідним сертифікатом, на що вказано вище. Відповідно до п. 23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні даного спору судом враховуються ті обставини, що спадкодавцю [PERSON] (Асоновичу) належало право на земельну частку (пай), на ім'я якого було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0224971розміром 3,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Як вказано вище, позивачка [PERSON] позбавлена на даний час можливості оформити спадщину на земельну частку (пай) через наявність у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0224971 допущеної помилки у написанні по батькові спадкодавця - Асонович. А оскільки нотаріусом було фактично відмовлено позивачці в оформленні спадщини, то суд вважає за можливе: 1) встановити юридичний факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0224971, розміром 3,3 в умовних кадастрових гектарах, що розташований на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, виданий Сквирською райдержадміністрацією Київської області 13.12.1996 рокуна ім'я [PERSON], дійсно належав [PERSON], який помер 12 жовтня 2002 року; 2) встановити факт, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер 12 жовтня 2002 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном; 3) визнати за [PERSON]в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну частку (пай) розміром 3,3 в умовних кадастрових гектарах, що розташований на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, посвідчений сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0224971, виданий Сквирською райдержадміністрацією Київської області 13.12.1996 року, оскільки інший порядок для набуття позивачкою права на вказане спадкове майно законодавством не визначений. Відповідач Великополовецька сільська рада Сквирського району Київської області до проведення попереднього судового засідання позов визнала, про що подала до суду відповідну письмову заяву. Таким чином, суд приходить ще й до висновку, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст. 130 та ст. 174 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні по суті позовних вимог. Звільнити [PERSON] від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved