Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому вказує, що вона має в приватній власності квартиру [ADDRESS] .З 04 січня 2003 року позивач зареєстрована та постійно проживає у вказаній квартирі. 27 квітня 2011 року позивач зареєструвала у належній їй квартирі за вищевказаною адресою свого сина - [PERSON] , [INFO] . З 2013 року відповідач фактично не проживає, але залишається зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Точна адреса фактичного проживання відповідача невідома, але від"їжджаючи, останній повідомив, що їде до м.Тула Російської Федерації. Речей відповідача в квартирі не має. Комунальні послуги позивач оплачує самостійно. Відповідач ніякої участі в утриманні даного житла не приймає та ним не користується. Позивач має намір продати належну їй на праві приватної власності вищевказану двохкімнатну квартиру, в зв"язку з чим виникла необхідність в знятті з реєстрації у вказаному помешканні відповідача, але останній не бажає у добровільному порядку зніматися з реєстрації та повертатися на територію України. Наявність реєстрації відповідача в квартирі позивача перешкоджає останній здійснювати право користування та розпорядження своїм майном. Позивач прохає визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Представник позивача - адвокат Молоткова В.В. в судовому засіданні на задоволенні вимог позову наполягає, прохає їх задовольнити. В судове засідання Відповідач не з`явився по невідомим суду причинам, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно, у встановлений законодавством спосіб, судовою повісткою з повідомленням, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову, заяв по суті справи чи з процесуальних питань, а також заяву про розгляд справи без його участі не надавав. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин. Наведені обставини відповідно до ст. 280 ЦПК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що судом було постановлено відповідну ухвалу. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що позивач є рідною матір"ю відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до договору дарування квартири №53 від 29.01.2003 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19183 від 04.02.2003 року та технічного паспорту, позивач - [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей паспорту відповідача, він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Факт реєстрації відповідача за вищевказаною адресою, а також те, що більше 5 років він не проживає за адресою: [ADDRESS] , його місце проживання м. Тула Російська Федерація , стверджується актом обстеження житлово-побутових умов №209 від 08.05.2019 року, складеного комісією у складі депутата Оріхівської міської ради К.В.Прищенко, головного спеціаліста загального відділу з питаньорганізаційної роботи звернень громадян та забезпечення діяльності виконавчого комітету О.П.Левченко, головного спеціаліста юрисконсульта юридичного відділу Виконавчого комітету Ю.С. Іванченко, сусідів позивача [PERSON] , [PERSON] та старшою по [PERSON] , а також актами сусідів від 07.05.2019 року. Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Для поновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки у відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач понад один рік не проживає за місцем своєї реєстрації у квартирі, яка є власністю позивача, без поважних причин, суд вважає, що він втратив право на користування цим житлом, і позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved