Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати. Посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 21.04.2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення будівель за адресою [ADDRESS] . Зазначене приміщення авто мийки та кафе, розміщене на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , площею 0,0885 га. Рішенням Чернівецької міської ради від 04.09.2017 року №847 припинено договір оренди землі від 18.04.2012 року №7757, що був укладений між ЧМР та [PERSON] , у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно до [PERSON] . Відповідачу вказаним рішенням запропоновано одержати земельну ділянку, площею 0,0885 га, що по [ADDRESS] , в оренду. У подальшому, 27.10.2017 року між ЧМР та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] . Таким чином, у період з 04.09.2017 року по 26.10.2017 року [PERSON] використовувалась земельна ділянка, площею 0,0885 га за адресою [ADDRESS] без правовстановлюючих документів на землю. Тому Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин було підготовлено та направлено відповідачу листа з пропозицією оплатити безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за землю у сумі 7464 грн. 63 коп. Зазначену суму орендної плати було розраховано на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №349 від 01.03.2018 року. На підставі ст.1212 ЦК України просив стягнути з [PERSON] безпідставно збережені кошти орендної плати за землю у сумі 7464 грн. 63 коп. та понесені судові витрати у розмірі 1921 грн. 00 коп. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано відзив на позов, в якому остання позов не визнала. Вказувала на те, що позивачем було невірно обрано спосіб захисту його прав як власника земельної ділянки шляхом подання позовної заяви з підстав, визначених ст.1212 ЦК України. У даному випадку неодержана орендна плата є упущеною вигодою, яку особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Також зазначила, що після набуття відповідачем у власність нежитлових приміщень по [ADDRESS] , останній подав 03.10.2016 року до ЧМР заяву та відповідні документи для викупу земельної ділянки. 11.04.2017 року між сторонами було укладено договір про оплату авансового внеску в рахунок ціни земельної ділянки за кадастровим номером 7310136600:38:002:0044 у розмірі 171357 грн. 20 коп. та, в подальшому, 27.10.2017 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Таким чином, відповідач вчинив передбачені законодавством дії для оформлення права власності спірною земельною ділянкою, на якій розташоване належне йому майно, тому його поведінка не була протиправною. Доказів наявності обставин зволікання або ухилення відповідача щодо укладення договору купівлі-продажу у період з 04.09.2017 року по 26.10.2017 року позивачем надано не було. Крім того, вважає, що наданий позивачем розрахунок не доведено належними та допустимими доказами, та затверджено не уповноваженою особою. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 21.04.2016 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель купив у [PERSON] нежитлові будівлі, що розташовані по [ADDRESS] , загальною площею 269, 70 кв.м. Згідно договору оренди землі №7757 від 18.04.2012 року відчужувані нежитлові будівлі, розташовані на земельній ділянці, площею 0,0885 га з цільовим призначенням для обслуговування нежитлових будівель, кадастровий номер 7310136600:38:002:0044 (а.с.12-13). 03.10.2016 року [PERSON] звернувся до ЧМР з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136600:38:002:0044, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с.20). На підставі поданої заяви відповідача, Чернівецькою міською радою 08.12.2016 року було прийнято рішення №497, яким затверджено перелік ділянок несільськогосподарського призначення, щодо яких проводитиметься експертна грошова оцінка з метою продажу власникам об`єктів нерухомого майна, що розташоване на них, згідно з додатком, в тому числі і щодо земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.19). У подальшому, рішенням №847 від 04.09.2017 року було визнано таким, що втратив чинність п.8 рішення від 29.03.2012 року №457 в частині надання підприємцю [PERSON] земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , площею, 0,0885 га в оренду до 18.04.2017 року для обслуговування нежитлових приміщень та припинено договір оренди землі №7757 від 18.04.2012 року, укладений між ЧМР та [PERSON] у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно до [PERSON] Запропоновано [PERSON] отримати в оренду земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , площею 0, 0885 га для обслуговування нежитлових приміщень (а.с.18). 27.10.2017 року між Чернівецькою міською радою та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого продавець продає із земель комунальної власності, а покупець набуває у власність - купує земельну ділянку, площею 0,0885 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. За взаємною згодою сторін ціна продажу земельної ділянки становить 326901 грн. 00 коп. Кошти у розмірі 155543 грн. 80 коп. покупець сплатив до нотаріального посвідчення договору, що підтверджується квитанцією №6 від 10.10.2017 року. Відповідно до договору №7 про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки від 11.04.2017 року покупцем сплачено кошти у розмірі 171357 грн. 20 коп., які є частиною сплати повної вартості ціни земельної ділянки (а.с.14-16). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Так, звертаючись до суду з позовом, позивач виходив із положень Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та ст.1212 ЦК України. При цьому, як вбачається з дослідженого судом розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, позивачем було нараховано до сплати [PERSON] за період з 04.09.2017 року по 26.10.2017 року кошти у сумі 7464 грн. 63 коп. (а.с.5). Відповідач із позовними вимогами не погоджується та вважає їх безпідставними. Визначаюсь із характером спірних правовідносин, суд враховує наступне. Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначено ст.116 ЗК України. Зокрема, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, зазначеною нормою права відображено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. При цьому, вид виникнення права на земельну ділянку у набувача, залежить від виду прав на земельну ділянку, що були у попереднього власника нерухомого майна. Як було встановлено судом, попередній власник нерухомого майна, що за адресою [ADDRESS] , [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу від 21.04.2016 року користувався земельною ділянкою, площею 0,0885 га з цільовим призначенням для обслуговування нежитлових будівель на підставі договору оренди землі №7757 від 18.04.2012 року (п.1.2 Договору). Відповідно до положень ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України). Згідно ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки. Водночас за змістом статті 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Зважаючи на ці положення, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно частини першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З урахуванням зазначеного, до моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Виникнення права власності на жилий будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Відтак, Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17). Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32 цс 19. На підставі наведеного, суд вважає, що позивачем було вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права на підставі ст.1212 ЦК України. При цьому, на підтвердження розрахунку безпідставно збережених коштів позивачем було надано суду Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №349 від 01.03.2018 року, згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1713572 гривень. Надання такого витягу, відповідно до 20, 23 Закону України "Про оцінку земель" є необхідним (а.с.11). Інші аргументи відповідача, наведені у відзиві, також є необгрунтованими, що згідно усталеної практики Європейського суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, не вимагає від судів детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», § 58, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, визначившись із характером спірних правовідносин, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved