Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася в суд з позовом в якому вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] (колишня назва вул. Щорса) смт Якимівка Запорізької області. В зазначеній квартирі позивач мешкає разом із своїм чоловіком [PERSON]. В липні 2014 року відповідач [PERSON] (остання доводиться позивачу племінницею) була зареєстрована за адресою квартири, але фактично із зазначеного часу в квартирі не проживала, на протязі останніх трьох років відповідач [PERSON] за адресою своєї реєстрації не проживає, фактично втратила родинні зв'язки із своєю тіткою, стосунків із нею не підтримує. Продовжуючи бути зареєстрованою за адресою квартири, відповідач перешкоджає позивачу користуватись своєю власністю оскільки позивачу нараховують комунальні платежі відповідно до зареєстрованих осіб, позивач не може оформити житлову субсидію тощо. Будь-які договірні відносини щодо користування житловим приміщенням між позивачем та відповідачем відсутні, відповідач не є членом сім'ї позивача в сенсі вимог ст.64 Житлового Кодексу України та Сімейного Кодексу України. В добровільному порядку відповідач зніматись з реєстраційного обліку за адресою квартири, що належить позивачу, не бажає у зв'язку з чим позивач звертається до суду за захистом своїх прав. \~ \~ \~ \~В звязку з чим, просить суд, постановити судове рішення згідно якого вважати [PERSON] як таку, що втратила право користування квартирою № 7 будинку № 131 по вул. Широкій смт. Якимівка Запорізької області. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленим про місце, час проведення судового засідання, про причини не явки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивачки, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно ЯЯЯ-056791 від 07 квітня 2005 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. В липні 2014 року, відповідач [PERSON] була зареєстрована в квартирі, що належить позивачу. Однак на протязі останніх років відповідач за адресою реєстрації не проживає. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у вигляді житлового приміщення, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Згідно з ч. 1,2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно д ост. 7 Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України). Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі N 6-57цс11. За таких обставин суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial