Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто», [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу та договору комісії недійсними, витребування майна з чужого володіння. Свої вимоги мотивував тим, що автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] зареєстрований на праві власності за [PERSON] (а.с.15-16, 17, том 1), який помер [INFO] року. 29 вересня 2017 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]. 10 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» та [PERSON] на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу та перебуває на обліку в ГЦС МВС за реєстраційним № 5870 від 14 червня 2011 року уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5870/17/000138, відповідно до умов якого [PERSON] придбав автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER]. 14 серпня 2017 року позивачем подано заяву до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про незаконне заволодіння невстановленими особами спірним автомобілем. У зв'язку з чим просить визнати за ним право власності на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], визнати недійсним договір комісії № [NUMBER] від 10 червня 2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» та [PERSON], щодо реалізації автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № [NUMBER] від 10 червня 2017 року, укладеного між Першою філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» та [PERSON] та витребувати у [PERSON] автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER]. Позивачем подано позов до Голосіївського районного суду м. Києва. 23 лютого 2018 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу направлено до Дніпровського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 19 листопада 2018 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Також, 19 листопада 2018 року ухвалою суду витребувано у Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори (03087, вул. Волинська, 6, м. Київ) належним чином завірені матеріли спадкової справи № 578/2017, відкритої після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Крім того, 19 листопада 2018 року ухвалою суду витребувано у Подільського управління поліції Головного управління поліції у місті Києві (02000, вул. Хорива, 20, м. Київ): належним чином завірені матеріли кримінального провадження № 12017100070004033 від 16 вересня 2017 року, належним чином завірені матеріли кримінального провадження № 12018100070000567 від 14 лютого 2018 року. 19 листопада 2018 року ухвалою суду витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» (01133, бул. М. Приймаченко, 1/27, м. Київ): 1. належним чином завірені матеріали укладення договору комісії № 5870/17/000138 від 10 червня 2017 року, укладеного між Першою філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» та [PERSON] з усіма доданими до нього документами, 2. належним чином завірені матеріали укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5870/17/000138 від 10 червня 2017 року, укладеного між Першою філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» та [PERSON] з усіма доданими до нього документами. Також, 19 листопада 2018 року ухвалою суду залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» до участі у справі в якості співвідповідача. 14 січня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що в рамках кримінального провадження встановлено, що придбаний відповідачем автомобіль має підробку ідентифікаційного номеру кузову. Тому він вважає, що автомобіль не є власністю відповідача. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що спірний автомобіль ним придбано до крадіжки. Висновок експертизи спростовує твердження позивача, що автомобіль, який належить йому у порядку спадкування, та автомобіль, придбаний відповідачем на підставі договору купівлі - продажу, є одним і тим самим автомобілем. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» в судове засідання не з'явилися, хоча повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Судові повістки про виклик відповідача [PERSON] та представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання". Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] зареєстрований на праві власності за [PERSON] (а.с.15-16, 17, том 1), який помер [INFO] року (а.с.19, том 1). 29 вересня 2017 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER] (а.с.13, том 1). 10 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» та [PERSON] на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу та перебуває на обліку в ГЦС МВС за реєстраційним № 5870 від 14 червня 2011 року уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5870/17/000138, відповідно до умов якого [PERSON] придбав автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] (а.с.89-90, том 1). Позивач просить визнати недійсним договір комісії № 5870/17/000138 від 10 червня 2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» та [PERSON], щодо реалізації автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5870/17/000138 від 10 червня 2017 року, укладеного між Першою філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на відсутність у продавця спірного автомобіля повноважень на його продаж, оскільки брат позивача [PERSON] - власник автомобіля, довіреності на відчуження автомобіля не надавав. Крім того, відповідач [PERSON] не зареєстрував право власності на вказаний транспортний засіб, тому не набув статусу власника майна. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач [PERSON] скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки згідно висновку експерта № 12-2/33 від 03 лютого 2018 року, відповідно до якого знаки 7-й, 9-й, 10-й, 13-й, 14-й, 15-й, 16-й, 17-й ідентифікаційного номера «[NUMBER]», наданого на дослідження автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», чорного кольору, д/н [NUMBER], змінені кустарним способом. Первинний ідентифікаційний номер транспортного засобу наданого на дослідження «[NUMBER]», а тому вилучений автомобіль у відповідача не є автомобілем, який належав на праві власності позивачу. На підтвердження заперечень відповідач [PERSON] надав суду довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» від 03 квітня 2018 року про укладання договору купівлі-продажу № 5870/17/000138 від 10 червня 2017 року транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] (а.с.91, том 1), висновок експерта № 12-2/33 від 03 лютого 2018 року, відповідно до якого знаки 7-й, 9-й, 10-й, 13-й, 14-й, 15-й, 16-й, 17-й ідентифікаційного номера «[NUMBER]» наданого на дослідження автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», чорного кольору, д/н [NUMBER], змінені кустарним способом. Первинний ідентифікаційний номер транспортного засобу наданого на дослідження «[NUMBER]» (а.с.100-104, том 1). Відповідач [PERSON], представники відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (ст. 1011 ЦК України). Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії (ч. 1 ст. 1012 ЦК України). За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Згідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК). Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред»являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що позивач не є стороною договору комісії № 5870/17/000138 від 10 червня 2017 року та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5870/17/000138 від 10 червня 2017 року. За встановлених обставин позивачем не доведено будь-яких порушень відповідачами його законних прав та інтересів при укладанні спірних договорів купівлі-продажу та комісії, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині вимог про визнання недійсним договору комісії № [NUMBER] від 10 червня 2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» та [PERSON] та визнання недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № [NUMBER] від 10 червня 2017 року, укладеного між Першою філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» та [PERSON], слід відмовити. Крім того, позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] та витребувати у [PERSON] автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER]. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Разом з тим позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Судом встановлено, 29 вересня 2017 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]. На спірному автомобілі «Toyota Land Cruiser Prado», чорного кольору, д/н [NUMBER], який придбаний відповідачем, знаки 7-й, 9-й, 10-й, 13-й, 14-й, 15-й, 16-й, 17-й ідентифікаційного номера «[NUMBER]» змінені кустарним способом, первинний ідентифікаційний номер зазначеного транспортного засобу «[NUMBER]». Посилання позивача на обставини, встановлені висновком експерта № 12-2/33 від 03 лютого 2018 року про зміну ідентифікаційного номера «[NUMBER]», наданого на дослідження автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», не є підставою для визнання права власності на транспортний засіб, який належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, оскільки експертом встановлено, що первинний ідентифікаційний номер транспортного засобу - "[NUMBER]". У зв'язку з викладеним суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності та витребування майна задоволенню не підлягають. За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто», [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу та договору комісії недійсними, витребування майна з чужого володіння повністю.

Outcome: dismissed