Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив: встановити факт спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з 13.04.1993р. по день її смерті [INFO]. та факт родинних відносин [PERSON] як племінника [PERSON], [INFO]; захистити цивільне право [PERSON] шляхом визнання права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги після смерті спадкодавця [PERSON] Позивач та його представник позов підтримали. Позивач [PERSON] зазначив, що з [PERSON], яка є його рідною тіткою, вони проживали однією сім'єю після обміну квартир. До цього він також допомагав тітці, яка мешкала по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] він її поховав та прийняв спадщину фактично проживаючи в цій квартирі, як спадкоємець 4 черги. Представник позивача [PERSON] пояснив, що [PERSON] виховувала позивача та була йому як мати, оскільки її сестра-мати позивача померла дуже рано, про що зазначається в автобіографії [PERSON], яка працювала в ощадбанку, без зазначення прізвища сестри. [PERSON] мешкала [ADDRESS] та перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON], якому і була видана вказана квартира у 1964р. [PERSON] помер у 1981р., [PERSON] з позивачем поховали його. [PERSON] продовжила проживати по [ADDRESS], і позивач всіляко їй допомагав, але у зв'язку з відстанню, коли сину позивача виповнилося 20 років вони у 1993р. провели обмін квартир, син позивача став мешкати [ADDRESS], а [PERSON] в [ADDRESS]. Позивач з своєю дружиною та [PERSON] мешкали однією сім'єю, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, сумісно вели домашнє господарство, мешкали в одній квартирі, були зареєстровані, а в подальшому приватизували її. Після смерті [PERSON] [INFO]. ї поховали в могилі разом з [PERSON], а позивач з дружиною прийняли спадщину фактично проживаючи в цій квартирі. В 2017р. померла дружина позивача, він звернувся до нотаріуса та отримав свідоцтво на спадщину після дружини, однак у видачі свідоцтва після [PERSON] позивачу було відмовлено, у зв'язку з відсутністю документів щодо родинних зв'язків з померлою. На запити до РАГСУ щодо спорідненості [PERSON], яка була рідною сестрою матері позивача відомості встановити не надалося можливим, оскільки частина документів Дзержинського РАЦС не збереглися. Позивач прожив однією сім'єю з [PERSON] більше шести років, тому за трансмісією ч.3 ст.1266 ЦК України він є спадкоємцем 4 черги та має право на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. На момент смерті [PERSON] діяв ЦК 1963р., де було дві черги спадкування до яких позивач не входив. В п.5 перехідних положень до спадщини, яка не була прийнята застосовується новий кодекс. Вважав що правовідносини після набрання кодексом 2004р. продовжувалися і втановлення факту спільного проживання і родинних відносин необхідно для прийняття спадщини. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу у його відсутність, при цьому зазначив, що згідно п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» при ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Представник 3-ї особи 2-ї ХДНК в судове засідання не з'явився надав заяву про слухання справи у його відсутність. Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року з 2-ї ХДНК витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач є її сусідом по тамбуру з 1986р. У 1990 роках появилась його рідна тітка, яка стала проживати з родиною позивача. [PERSON] приходила до її матері та розповідала, що у неї була сестра [PERSON], яка померла, а вона виховувала позивача. Вона приходила на свята та бачила як позивач, його дружина та тітка проживали у 2-х кімнатній квартирі. [PERSON] прожила в сім'ї позивача приблизно 10 років, відношення в родині були нормальні, вони були пов'язані спільним побутом. Позивач доглядав за тіткою, називав її по імені, після смерті поховав її, а в подальшому в 2017р. померла його дружина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знайома з сім'єю позивача з 1998р. [PERSON], яка раніше проживала по [ADDRESS] в будинку без ліфту, родиною позивача надавалася допомога, зокрема в продуктовому забезпеченні, а в подальшому її забрали до себе, забезпечуючи доглядом та медикаментами. [PERSON] була зареєстрована за адресою позивача, а в подальшому приватизувала квартиру разом з сім'єю [PERSON], проводили ремонт. [PERSON] розповідала про себе та про свою сестру [PERSON], яка в 1949р. одружилася та народила сина та померла коли дитині виповнилося рік та три місяці і вона забрала дитину та виховувала її працюючи в банку. Коли батько дитини одружився він забрав дитину собі. [PERSON] одружена не була, проживала в цивільному шлюбі з [PERSON], який помер в 1981р. [PERSON], проживаючи однією сім'єю [PERSON] вели сумісне господарство, завжди була забезпечена доглядом, виглядала чистою та акуратною. Після смерті [PERSON] позивач її поховав, а коли померла дружина позивача він не міг отримати свідоцтво про спадщину, оскільки 1/3 частина належала [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що є позивачеві сестрою по батьку. [PERSON] ([PERSON]) є тіткою позивачеві. Коли позивач забрав до себе [PERSON] у 1992-1993р. вона проживала за іншою адресою. Позивач забезпечував догляд [PERSON] та купував їй медикаменти і в них було сумісне господарство та спільний бюджет. Відносини в родині [PERSON] були добрі, скандалів не було, [PERSON] називала позивача та його дружину ласкаво, а позивач до неї - тітка [PERSON]. Оплату комунальних послуг проводив позивач. Після смерті у 2000р. [PERSON] позивач її поховав. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивачеві. [PERSON], яка раніше проживала по [ADDRESS] переїхала у родину позивача, а їх син в квартиру [PERSON] В сім'ї [PERSON] [PERSON] мала окрему кімнату, її забезпечували доглядом та харчуванням, та родина вела сумісне господарство. У [PERSON] не було своїх дітей, вона розповідала, що після смерті її сестри - матері позивача, вона та хресна виховували дитину - позивача по справі. Дружина позивача також хворіла і тому він здійснював догляд за двома жінками. Свідок [PERSON] показала, що позивач є її братом. У [PERSON] дуже рано померла мати і його виховувала сестра матері, а в подальшому батько, який вдруге уклав шлюб. Тітка позивача [PERSON] спочатку мешкала на Гагаріна, а в 1993р. переїхала до сім'ї [PERSON], де і проживала до смерті. Позивач піклувався нею, тітка [PERSON] мала свою кімнату, завжди була чиста та на нагодована. Жінка [PERSON] також була хвора і позивач доглядав за двома жінками. Після смерті тітки він її поховав, а в подальшому померла і його дружина. Свідок [PERSON] показав, що вони товаришували сім'ями з 1975р. [PERSON], яка раніше проживала по [ADDRESS] переїхала у родину позивача, і він допомагав їм переїжджати, а в квартиру тітки переїхав син позивача. Позивач з дружиною доглядав за рідною тіткою [PERSON] - [PERSON], ставився до неї як до матері і та також зверталася ласкаво до позивача. [PERSON] мала окрему кімнату була завжди доглянутою. Після смерті тітки позивач її поховав, а в подальшому померла і дружина позивача, яка хворіла. Свідок [PERSON] показав, що позивача знає з дитинства, а в подальшому вони товаришували родинами. У позивача була тітка [PERSON], яка доглядала його в дитинстві, оскільки мати померла коли йому виповнилося один рік. В подальшому позивача виховував батько, який вдруге уклав шлюб. Тітка позивача мешкала на Гагаріна і він допомагав їм переїжджати до сім'ї [PERSON], а їх син переїхав до цієї квартири. [PERSON] піклувався за тіткою [PERSON], яка завжди була чиста та доглянута. Після смерті тітки у 2000р. позивач її поховав. Суд вислухавши думку позивача, його представника, свідків, перевіривши матеріали справи, не знаходить підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1,3 ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторонни користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до ст. 76, ч.1,2,3 ст.77,79,80 ЦПК України: Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.529 ЦК УРСР 1963р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. За ст.530 ЦК УРСР 1963р. при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст.531ЦК УРСР 1963р. до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Пунктами 1,2,4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Визнано такими, що втратили чинність з 1 січня 2004 року: Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього; Закон Української РСР "Про затвердження Цивільного кодексу Української РСР" ; статті 2-7, 12, 13, 16 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 9 грудня 1963 року "Про порядок введення в дію Цивільного і Цивільного процесуального кодексів Української РСР" . Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як роз'яснено у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У рішенні Конституційного Суду україни від 03.06.1999р. №5рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім'ї») склад сім'ї складають інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з відповідною особою у безпосередніх родинних зв'язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб'єктом права на пільги, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Питання про визнання членом сім'ї інших осіб (крім подружжя, дітей, батьків) вирішуються відповідними органами і організаціями, а у спірних випадках - судами загальної юрисдикції, які з'ясовують характер відносин з відповідною особою при розгляді кожної конкретної справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився [PERSON], про що зроблено відповідний запис за №7. (а.с.15) [PERSON] 20.11.1971р. уклав шлюб з [PERSON], про що здійснено відповідний запис за №392. Прізвища після укладення шлюбу: [PERSON] та [PERSON]. (а.с.18) Як вбачається з корінця ордеру на житлове приміщення №1461 серії Д виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів Бюро по обміну житловими приміщеннями від 30.03.1993р. [PERSON] видано ордер на 2-х кімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] на сім'ю з 3-х осіб: [PERSON] - наймача, [PERSON] - чоловіка, [PERSON] - тітка чоловіка. (а.с.20) Згідно корінця ордеру на житлове приміщення №1462 серії Д виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів Бюро по обміну житловими приміщеннями від 30.03.1993р. [PERSON] видано ордер на однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] на сім'ю з однієї особи [PERSON] [PERSON] померла [INFO] р., а [PERSON] - [INFO]. про що зроблено відповідні записи за №1997 та 393 відповідно. (а.с.30, 31) [PERSON] є пенсіонером за віком та інвалідом 2 гр. за загальним захворюванням безстроково. (а.с.17) Як вбачається з довідки дільниці №28 КП «Жилкомсервіс» від 27.02.2017 р. в 2-х кімнатній приватизованій квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1950 р.н.- власник з 06.08.1986 р. по 12.01.2017р., [PERSON], 1948 р.н. - чоловік - з 06.08.1986 р. та [PERSON], 1920 р.н. - інший родич по 23.02.2000р. (а.с. 19) Згідно довідки дільниці №28 КП «Жилкомсервіс» від 30.11.2017 р. в 2-х кімнатній приватизованій квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1948 р.н. з 06.08.1986 р. (а.с. 16) Відповідно до копії поквартирної картки виданої дільницею №28 КП «Жилкомсервіс» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: основний квартирозйомщик [PERSON], [INFO] зареєстрована з 06.08.1986 р. по 12.01.2017р., [PERSON], [INFO] чоловік - з 06.08.1986 р., син [PERSON], [INFO] з 02.11.1989 р. по 06.04.1993р. та [PERSON], 1920 р.н. - тітка чоловіка по [INFO]. (а.с. 21) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.0.2008р. реєстраційний №4-98-103611 виданого Харківським міським центром приватизації житлового фонду (розпорядження №5235) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної (сумісної) власності належить квартира [ADDRESS]. За довідкою КП «ХМБТІ» від 20.09.2017р. вказана квартира зареєстрована за зазначеними особами на праві приватної спільної сумісної власності. (а.с.22,25) [PERSON] 20.10.2017р. видано свідоцтво на спадщину за законом, відповідно до якого він є спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 07.01.2017р. Спадщина складається з 1/3 квартирі [ADDRESS]. За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.10.2017р. зазначена 1/3 частина квартири у спільній частковій власності зареєстрована за [PERSON].(а.с.32,33) Як вбачається з копії спадкової справи 2-ї ХДНК №100/2017 (а.с.114-141) [PERSON].14.03.2017р. звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO]. [PERSON], яка проживала за адресою [ADDRESS] і після її смерті залишилося спадкове майно, що складається з 1/3 зазначеної квартири, яку він прийняв фактом свого постійного проживання. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, інформаційних довідок зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) і (заповіти/ спадкові договори) від 14.03.2017 р. після спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO]. 2-ю ХДНК відкрита спадкова справа 60370236, номер у спадковому реєстрі 100/2017. Відомості щодо заповітів чи видачі свідоцтва про право на спадщину відсутні. За архівною довідкою від 19.04.2017р. в архівному фонді у книзі реєстрації актів громадського стану по Пересічанській сільській раді Дергачівського району Харківської області за 1926 рік є запис від 24.02.1926р. про народження 22.02.1926р. [PERSON], батьками якої є [PERSON].,51 року та [PERSON], 51 року, українці. Відповідно актового запису про шлюб №21 від 22.05.1947р. виконавчого комітету Пересічанської сільської ради Дергачівського району Харківської області (мовою оригіналу на російській мові) «[PERSON], возраст 19 лет и [PERSON], возраст 21 год, заключили первый брак, фамилии после брака [PERSON] и [PERSON]». Згідно актового запису про смерть №12 від [INFO] виконавчого комітету Пересічанської сільської ради Дергачівського району Харківської області (мовою оригіналу на російській мові) «[PERSON] умерла [INFO] в возрасте 23 лет». За відповіддю Державного архіву Харківської області від 27.04.2017р. в книгах реєстрації актів громадського стану про народження по с.Пересічне Дергачівського району Харківської області за 1920 рік, які поступили на зберігання до архіву не в повному обсязі, з 04 серпня по 19 грудня 1920р., актового запису про народження [PERSON] у с. Пересічне [INFO]. немає. Як вбачається з відповіді Харківського національного університету ім. В.Н.Каразіна від 11.05.2017р. згідно зі словником - довідником власників імен в українській літературній мові основною є словоформа [PERSON], яке вживається в різних варіантах: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Тобто, ім'я [PERSON] є однією з словотвірних форм імені [PERSON]. Згідно відповідей державного нотаріуса 2-ї ХДНК від 06.05.2017р. та 12.12.2017р. на адресу [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. встановлено, що у [PERSON] відсутні документи, що підтверджують його родинні відносини з [PERSON] Крім того, на запити нотконтори надійшли копії актового запису про народження [PERSON], [INFO], відповідь про актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON], та відомості про актовий запис про смерть [INFO] [PERSON], де ім'я по батькові не співпадає, а тому рекомендовано звернутися до суду. Посилання позивача в своїх доводах та міркуваннях від 18.09.2018р. про те, що на вказане спадкове майно він має право також в порядку набувальної давності, згідно ст.344 ЦК України, та в порядку ч.3 ст.1266 ЦК України суд до уваги не бере, оскільки з цих підстав він з позовом до суду не звертався, а суд розглядає справи згідно з правилами ч.1,3 ст.13, ч.3 ст.49 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог. Крім того, вказані доводи є взаємовиключними. Посилання позивача на застосування до вказаних правовідносин п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом є хибним, оскільки правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 01.07.2003р. і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР 1963р. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01.01.2004р. не допускається згідно з вказаним вище законодавством норм ЦК 2003р., а застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР 1963р. Суд вважає, що факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з 13.04.1993р. по 01.01.2000р. та 6 місяців, що встановлено для прийняття спадщини правового значення не має, оскільки ЦК УРСР 1963р. не передбачав спадкоємців четвертої черги. [PERSON] померла [INFO] р., а 01.01.2004р. набув чинності ЦК України. Строк, як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Отже строк у спорі, що виник між сторонами обчислюється з 13.04.1993р. і закінчується у 2000р. Враховуючи, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш, як п'ять років до часу відкриття спадщини, зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК, тобто до 01.01.2004р. (п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»), а [PERSON] до смерті [PERSON] проживав з останньою до набрання чинності ЦК - він не мав права на спадщину, як спадкоємець четвертої черги, згідно ст.1264 ЦК бо він не належав до кола спадкоємців за законом відповідно до ЦК УРСР 1963 року, а тому в задоволенні позову належить відмовити. Отже, враховуючи, що визнання фактів спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з 13.04.1993р. по [INFO]. та родинних відносин [PERSON], як племінника [PERSON] не мають юридичного значення для визнання права власності на спадкове майно спадкодавця [PERSON] в порядку спадкування за законом, як спадкоємця 4 черги після смерті спадкодавця, оскільки ЦК УРСР 1963р. не передбачав спадкоємців 4 черги, тобто те, що відсутній зв'язок встановлення фактів з вказаним суб'єктивним матеріальним правом, - в задоволенні позовних вимог про встановлення цих юридичних фактів належить відмовити. Відмовляючи в позові про визнання права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини, суд також бере до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки, а також те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України), а даних про вказані обставини матеріали справи не містять. Згідно ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed