Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де є треті особи, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що померла мати позивача, після смерті якої відкрилась спадщина. За життя матері позивача останній було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення колективного садівництва, після чого остання розпочала процедуру оформлення права власності проте за життя не встигла цього зробити померла, у зв'язку із чим нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, оскільки право власності на земельну ділянку спадкодавця не було належним чином оформлено та підтверджено документально. За таких обставин позивач вирішила звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених в останньому. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, справу просив вирішити відповідно до вимог закону. Третя особа ПНКМНО Кондратенко О.В. просила розглянути справу за її відсутності, спір вирішити відповідно до вимог закону. Представник третьої особи ОСТ «Сади Нижні-2», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте його неявка не є перешкодою для вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], яка є матір'ю позивача /а.с. 21, 22/. За час її життя 22.09.2011 року рішенням Київської міської ради [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 507 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], місце розташування: [ADDRESS], цільове призначення - ведення колективного садівництва /а.с. 23/. [PERSON] розпочала процедуру оформлення земельної ділянки /а.с. 7, 8, 24/, проте не встигла завершити таке оформлення, оскільки [INFO] померла. 06.04.2017 року ПНКМНО Кондратенко О.В. відмовила позивачу в оформленні права на спадщину на вказану земельну ділянку у зв'язку із тим, що право власності [PERSON], спадкодавця не було оформлено належним чином. Листом № 24-753/0/4-13 ВССУ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі - лист) визначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення"ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116ЗК). Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем був обраний не належний спосіб захисту своїх прав, оскільки остання не зверталась до відповідача щодо продовження розпочатої процедури приватизації земельної ділянки з урахуванням її прав як спадкоємиці і відповідачем не було відмолено у реалізації такого права, а отже за таких обставин таке право позивача к спадкоємця не можна вважати порушеним, у зв'язку з його не використанням. Законодавством чітко визначені умови за яких право власності в порядку спадкування може бути визнано у судовому порядку за спадкоємцем, разом з тим у випадку позивача захист її права підлягає здійсненню в інший спосіб, який прямо передбачений законодавством. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed