Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.4-8, 76-77): - поновити пропущені з поважних причин строки на подання позову; - визнати недійсним свідоцтво про право власності на магазин «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] від 30.11.1998 р., видане [PERSON], та [PERSON]; - визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Козятинської міської ради від 24.04.2008 р. №276; - визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності №410 виданий 08.05.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради від 24.04.2008 р. №276. Позивачка посилається на те, що вона згідно свідоцтва про право власності від 04.02.2009 р. та реєстраційного посвідчення від 22.04.2009 р. є власником магазину «[INFO]», розташованого у [ADDRESS]. Земельна ділянка, на якій розташований магазин «[INFO]», знаходиться у її приватній власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну дцлянку від 18.12.2012 р. серії ЯМ №497881. На даний час впритул до приміщення її магазину гр. [PERSON] проводиться будівництво капітальної споруди всупереч вимогам державних будівельних норм і стандартів. Будівництво відповідної споруди гр. [PERSON] пояснює наявністю в неї свідоцтва про право власності на магазин «[INFO]» в [ADDRESS]. В 2013 році під час розгляду справи в Козятинському міськрайонному суді Вінницької області вона(позивачка) вперше побачила свідоцтво, яке посвідчує право власності [PERSON] та [PERSON] на будівлю магазину в [ADDRESS]. З копії цього свідоцтва вбачається, що воно видане на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради від 29.10.1998р. № 212. Рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29.10.1998 р. № 212 було затверджено акт державної технічної комісії про прийомку в експлуатацію магазину [PERSON] по [ADDRESS], площею 12,5 кв.м. На час видачі свідоцтва про право власності [PERSON] на магазин «[INFO]» в [ADDRESS], у її(позивачки) власності перебувало приміщення магазину «[INFO]», за адресою: [ADDRESS]. Спільної з [PERSON] заяви про видачу їй свідоцтва про право власності на магазин «[INFO]» в [ADDRESS], вона не подавала. Згідно акту прийому в експлуатацію від 28.10.1998 р.. в експлуатацію приймався торгівельний павільйон площею 12,5 кв.м., побудований [PERSON] Будь-яких позначок щодо того, що вказаний павільйон будувала вона(позивачка) спільно з [PERSON] зазначений акт не містить. В рішенні Кззятинської міської ради від 29.10.1998р. №212 також не йдеться про [PERSON] Підставою для прийняття цього рішення став акт державної комісії про готовність до експлуатації магазину приватного підпримця [PERSON] по [ADDRESS]. 12.11.2013 р. Козятинська міськрада повідомила адвоката позивачки про те, що в протоколі засідання виконкому від 29.10.1998 р. відсутні документи, на підставі яких було прийнято рішення №212, також на засіданні виконкому не розглядалось питання щодо видачі свідоцтва про право власності на магазин «[INFO]» по [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29.10.1998 р. №212 «Про затвердження акту державної технічної комісії про прийомку в експлуатацію магазину по [ADDRESS]» лише затверджувався акт комісії, а рішення про видачу свідоцтва виконавчим комітетом Козятинської міської ради не приймалось. Позивачка вважає. що свідоцтво видане всупереч положенням п.4.1. Інструкції про порядок реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики № 121 від 09.06.1998 року, що діяла на час видачі свідоцтва. Позивачка посилається на те, що відповідно до п.4.1 зазначеної Інструкції оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Свідоцтво про право власності, видане 30 листопада 1998 року на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради №212 від 29 жовтня 1998р., не має юридичної сили, оскільки воно не зареєстровано в БТІ. а згідно з нормами діючого законодавства свідоцтво на право власності набирає чинності лише після реєстрації в БТІ. Рішенням Козятинської міської ради від 24.04.2008р. №276 було вирішено видати [PERSON] дублікат свідоцтва про право власності на магазин «[INFO]» в [ADDRESS], виданого 30.11.1998 р. на імя [PERSON] та [PERSON], внаслідок його втрати. Вказане рішення приймалось на підставі п. 6.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.02.2002 р. (в редакції від 30.05.2005 р. на час прийняття рішення), проте згідно даного пункту у разі крадіжки, втрати, пошкодження тощо свідоцтва про право власності чи витягу про реєстрацію прав БТІ можуть видати дублікат витягу або за дорученням органів місцевого самоврядування здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва. Для отримання дубліката свідоцтва чи витягу подається заява, якій передує опублікування в пресі повідомлення про недійсність викрадених, загублених, пошкоджених свідоцтв про право власності чи витягів про реєстрацію прав. БТІ перевіряє належність заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав та оформлює дублікат свідоцтва чи витягу. Позивачка вважає, що підстави для прийняття рішення щодо видачі дубліката свідоцтва були відстуні. Свідоцтво про право власності №37 від 04 лютого 2009р., видане [PERSON] на магазин "А" з ґанком загальною площею 86,9 кв. м. на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради №58 від 28 січня 2009 року, належним чином зареєстроване в БТІ 22 квітня 2009 року. Отже, будівля, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності №37 від 04 лютого 2009 р. знаходиться за адресою [ADDRESS] та є окремою спорудою, яка не знаходиться у спільній частковій власності з [PERSON] Позивачка вважає, що видача свідоцтва про право власності від 30.11.1998 р. на ім'я [PERSON] та [PERSON] на будівлю магазину в [ADDRESS], та прийняття рішення Козятинською міською радою від 24.04.2008р. №276 про видачу дубліката відповідного свідоцтва порушує її права та суперечать нормам законодавства. В судовому засідання позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та підтвердили зазначені вище обставини. Представник Козятинської міської ради під час розгляду справи позовні вимоги не визнав. Під час слухання справи 29.05.2014 р. представник Козятинської міської ради після оголошеної судом 10-ти хвилинної перерви в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Судом прийнято рішення про продовження судового розгляду без участі представника міськради. Представник відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала і пояснила, що позивачка [PERSON] не зазначила в позовній заяві, які саме її права і в чому були порушені фактом видачі спірного свідоцтва про право власності від 30.11.1998 р. та дублікату даного свідоцтва №410 від 08.05.2008 р., які саме негативні наслідки наступають для [PERSON] внаслідок факту видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно та його дублікату. Спірні правовідносини виникли в 1998 році, коли діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року, і не продовжили своє існування після 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільним кодексом України. Тому до спірних правовідносин не можуть застосовуватись норми нині діючого ЦК України. [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на магазин «[INFO]» від 30.11.1998 р., відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] являлися співвласниками магазину «[INFO]», що розташований в м.Козятині по [ADDRESS]. Діючим на час видачі спірного свідоцтва законодавством України виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язувалось з державною реєстрацією такого права, оскільки ні Цивільний кодекс УРСР, ні Закон України «Про власність» не передбачали державну реєстрацію будь-якого правовстановлюючого документу як підставу виникнення права власності на майно, в тому числі нерухоме майно. Тому [PERSON] з моменту видачі виконавчим комітетом Козятинської міської ради свідоцтва про право власності на магазин «[INFO]» від 30.11.1998 р. набула право власності на дане майно. Порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно у період з 1998 по 2001 роки регулювався Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 N 121. Положення даної Інструкції не передбачають окремого рішення органу місцевого самоврядування про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Така видача свідоцтва про право власності фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна здійснюється лише за наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію без прийняття додаткового рішення про видачу свідоцтва. Відповідно до п.6 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна, видане органами державної виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, визначалось як правовстановлюючий документ, а не рішення цих органів про видачу такого свідоцтва. Тому виконавчим комітетом Козятинської міської ради не було допущено порушення положень п.4.1 зазначеної Інструкції. Що стосується видачі [PERSON] дублікату свідоцтва про право власності на магазин «[INFO]», то незрозуміло, яким чином таке рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради від 24.04.2008 р. №276 порушує права та інтереси позивачки. Виконавчим комітетом Козятинської міської ради вірно було прийнято рішення про видачу [PERSON] дублікату втраченого свідоцтва .Дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу, як оригінал, дублікат документа повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа. У разі втрати або зіпсування документа, лише суб'єкт, що видавав такий документ, може видати його дублікат. При цьому втрата чинності нормативно-правовим актом, на підставі якого відповідний суб'єкт видавав документ, не є підставою для відмови у видачі дубліката документа. Єдиною підставою, за наявності якої видача дубліката документа не може бути здійснена суб'єктом, який видав такий документ, це ліквідація (припинення діяльності) такого суб'єкта. У такому випадку видача дубліката документа здійснюється правонаступником відповідного суб'єкта або архівною установою. Дублікат документа повинен містити весь текст посвідченого або виданого документа, оригінал якого вважається таким, що втратив чинність. Заслухавши пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 04.02.2009 р. та реєстраційного посвідчення від 22.04.2009 р. є власником магазину «[INFO]», розташованого у [ADDRESS].(а.с.25-26). Земельна ділянка, на якій розташований магазин «[INFO]», знаходиться у її приватній власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну дцлянку від 18.12.2012 р. серії ЯМ №497881(а.с. 27). В даний час впритул до приміщення належного позивачці магазину по [ADDRESS] гр. [PERSON] проводиться будівництво капітальної споруди, яке. за твердженням позивачки, відповідачка [PERSON] пояснює наявністю в неї свідоцтва про право спільної з позивачкою власності на магазин «[INFO]» в [ADDRESS]. Вказане твердження позивачки представниками відповідачки не спростовано. З копії свідоцтва від 30.11.1998 року про право власності на магазин «[INFO]» вбачається, що виконком Козятинської міської ради посвідчує, що магазин «[INFO]», розташований в [ADDRESS], належить на праві особистої власності [PERSON] та [PERSON] та в цілому складається з павільйону. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради від 29.10.1998р. № 212 (а.с.10). З рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради від 29.10.1998 р. № 212 вбачається, що було затверджено акт державної технічної комісії про прийомку в експлуатацію магазину [PERSON] по [ADDRESS], площею 12,5 кв.м.(а.с.9, 47). Про те, що вказаний магазин належить також [PERSON], ні в рішенні виконкому від 29.10.1998 р. № 212, ні в акті державної технічної комісії про прийомку в експлуатацію магазину [PERSON] не зазначено(а.с.а.с.11-12, ). З листа Козятинської міської ради від 12.11.2013 р. за №2334/13 та з протоколу засідання виконкому від 29.10.1998 р. вбачається, що в протоколі засідання виконкому від 29.10.1998 р. відсутні документи, на підставі яких було прийнято рішення №212, на засіданні виконкому не розглядалось питання щодо видачі свідоцтва про право власності на магазин «[INFO]» по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON].(а.с.19,48-54). З листа архівного відділу Козятинської міської ради від 13.03.2014 р. №65, який був направлений в суд на виконання ухвали суду від 26.02.2014 року(а.с.84,95) вбачається, що згідно опису №1, затвердженого ЕК Державного архіву (протокол № 12 від 20.11.2003 р.) в протоколі засідання виконкому від 29.10.1998 року документи. що стали підставою для прийняття рішення №212, на підставі якого 30.11.1998 року було видано свідоцтво про право власностиі на магазин «[INFO]» по [ADDRESS], відсутні і на державне зберігання в архівний відділ не передавались, що засвідчує справа № 1123. том 11(а.с.97). З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №13 на магазин - павільйон по [ADDRESS] (а.с.145-167) вбачається: 1) заява від 19.11.1998 р. з проханням виготовити технічну документацію на магазин «[INFO]» по [ADDRESS] підписана лише [PERSON].(а.с.153); 2) договір на право тимчасового користування землею від 01.04.1998 року був укладений Козятинською міською радою лише з [PERSON] З доданого до договору плану тимчасового землекористування вбачається, що землі [PERSON] межують з землями [PERSON].(а.с.154-155); 3) з акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обє'кта до експлуатації - торгівельного павільйону - магазину «[INFO]» по [ADDRESS], вбачається, що замовником була лише [PERSON] (а.с.156-157); 4) договір оренди землі від 01.12 2008 року був укладений Козятинською міською радою лише з [PERSON] З доданого до договору протоколу погодження(встановлення) та закріплення меж земельної ділянки вбачається, що землі [PERSON] межують з землями [PERSON].(а.с.158-167). З рішення Козятинської міської ради від 18.03.1998 року вбачається, що гр. [PERSON] та гр. [PERSON].(кожній окремо) було надано в тимчасове користування на умовах оренди земельні ділянки для встановлення торгових кіосків по [ADDRESS](а.с.103). Відповідно до ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР (яка була чинною станом на 30.11.1998 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність" ( 697-12 ), цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»(яка була чинною станом на 30.11.1998 року) майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Будь-які докази того. що позивачка і відповідачка об'єдналися для спільної діяльності і внаслідок цієї спільної діяльності стали власниками магазину «[INFO]» по [ADDRESS], в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про власність»(яка була чинною станом на 30.11.1998 року) власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Враховуючи наведену норму чинного на той час закону, суд вважає, що позивачка не могла стати власником майна (частини майна) всупереч її волі, не знаючи про те, що вона є власником. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких доказів того, що позивачка і відповідачка спільно придбали майно - магазин «[INFO]» по [ADDRESS], а відтак і про відсутність законних підстав для видачі свідоцтва про право власності на магазин «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] від 30.11.1998 р. на ім'я [PERSON] та [PERSON] Суд вважає, що видачею вказаного свідоцтва було порушено право позивачки [PERSON] на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном. Позивачка [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 04.02.2009 р. та реєстраційного посвідчення від 22.04.2009 р. є власником магазину «[INFO]», розташованого у [ADDRESS]. Наявність свідоцтва про право власності на магазин «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] від 30.11.1998 р. на ім'я [PERSON] та [PERSON] і будівництво на цій підставі впритул до стіни належного позивачці магазину «[INFO]», розташованого у [ADDRESS], відповідачкою капітальної споруди порушує зазначені вище права позивачки. Крім того, з рішення Козятинської міської ради від 18.03.1998 року вбачається, що гр. [PERSON] та гр. [PERSON].(кожній окремо) було надано в тимчасове користування на умовах оренди земельні ділянки площею 12,5 кв.м. для встановлення торгових кіосків (тобто тимчасових споруд) по [ADDRESS](а.с.103). З договору на право тимчасового користування землею від 01.04.1998 року, який був укладений Козятинською міською радою з [PERSON] строком на три роки, вбачається, що землекористувач [PERSON] прийняла в тимчасове користування на умовах оренди земельну ділянку площею 12,5 кв.м., має право самостійно господарювати на землі, обслуговувати тимчасові споруди, зводити будівлі та споруди за погодженням з міською радою(а.с.154). З акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обє'кта до експлуатації - магазину «[INFO]» по [ADDRESS], вбачається, що вказаний магазин являє собою тимчасову споруду - торгівельний павільйон площею 12,5 кв. м.(а.с.156-157). З наданого позивачкою [PERSON] зведеного акту вартості будівель і споруд від 25.11.1998 року, оціночного акту та експлікації внутрішніх площ магазину «[INFO]» по [ADDRESS](як частини інвентарної справи №13 по [ADDRESS]) вбачається, що магазин являє собою капітальну споруду на бетонному фундаменті площею 27,6 кв. м.. власники магазину не зазначені(а.с. 12-зворот, - 15). З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №13 на магазин - павільйон по [ADDRESS] вбачається, що в зведеному акті вартості будівель і споруд від 25.11.1998 року зазначена вартість магазину станом на 2008 рік, власниками магазину зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.145-147). З оціночного акту та експлікації внутрішніх площ магазину «[INFO]» по [ADDRESS] вбачається, що магазин являє собою капітальну споруду на бетонному фундаменті площею 27,6 кв. м.. (а.с. 148-152). Будь-які докази того, що відповідачка [PERSON] отримала дозвіл міськради на будівництво капітальної споруди на бетонному фундаменті площею 27,6 кв.м. на наданій їй в тимчасове користування земельній ділянці площею 12,5 кв. м. по [ADDRESS], відсутні. Рішення міської ради про відведення земельної ділянки для будівництва капітальної споруди представниками відповідачів суду не надано. З вищенаведених доказів судом встановлено, що документи. що стали підставою для прийняття рішення №212, на підставі якого 30.11.1998 року було видано свідоцтво про право власностиі на магазин «[INFO]» по [ADDRESS], відсутні. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для видачі Козятинською міською радою 30.11.1998 року свідоцтва про право власностиі на магазин «[INFO]» по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON], а відтак вказане свідоцтво слід визнати недійсним. Судом також встановлено, що оригінал свідоцтва про право власності на магазин «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] від 30.11.1998 р., втрачений, в справі наявна лише його копія(а.с.10). Рішенням виконкому Козятинської міської ради від 24.04.2008 р. №276 на підставі заяви [PERSON] про видачу дубліката свідоцтва про право власності було вирішено видати відповідачці [PERSON] дублікат свідоцтва про право власності на магазин «[INFO]» по [ADDRESS](а.с.17). Вказане рішення видане на підставі лише заяви [PERSON], без зазначення причин видачі дубліката. Відповідно до п. 6.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 року (яке було чинним станом на 24.04.2008 р.), у разі крадіжки, втрати, пошкодження тощо свідоцтва про право власності чи витягу про реєстрацію прав БТІ можуть видати дублікат витягу або за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва. Для отримання дубліката свідоцтва чи витягу подається заява, якій передує опублікування в пресі повідомлення про недійсність викрадених, загублених, пошкоджених свідоцтв про право власності чи витягів про реєстрацію прав. БТІ перевіряє належність заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав та оформлює дублікат свідоцтва чи витягу. На дублікаті свідоцтва чи витягу обов'язково зазначається його номер та в Реєстрі прав робиться відмітка про втрату оригіналу свідоцтва чи витягу та відмітка про видачу дубліката свідоцтва чи витягу. Будь-яких доказів того, що в пресі було опублікуване повідомлення про недійсність загубленого свідоцтва про право власності, відповідачі суду не надали. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади…або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином. вказане рішення міської ради прийняте з порушенням передбаченого діючим на той час законодавством порядку видачі дублікатів, тому його слід визнати протиправним та скасувати. З дубліката №410, який був виданий 08.05.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради від 24.04.2008 р. №276, вбачається, що згідно із свідоцтвом про право власності від 30.11.1998 року на магазин «[INFO]», розташований по [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] є власниками зазначеного магазину кожна в ? частці(а.с.18). Вказаний дублікат не відповідає копії свідоцтва про право власності від 30.11.1998 року(а.с.10), а саме: в дублікаті зазначений розмір часток кожного із співвласників, в той час як в копії свідоцтва розмір часток кожного із співвласників не зазначений. Згідно з дублікатом, свідоцтво про право власності підписано керівникомм органу приватизації, в той час як копія свідоцтва підписана міським головою. Враховуючи. що дублікат №410 був виданий на підставі протиправного рішення міської ради. виданий взамін свідоцтва про право власності, яке слід визнати недійсним. суд приходить до висновку, що вказаний дублікат також слід визнати недійсним. Що стосується вимоги позивачки поновити пропущені з поважних причин строки на подання позову, то суд вважає, що вказана вимога є помилковою. Строки на подання позову діючим ЦПК України не передбачені. Заява про застосування строків позовної давності відповідачами не заявлялась. а відтак строки позовної давності судом не можуть бути застосовані. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам: - ч. 2 ст. 19 Конституції України. згідно з якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; - ч. 1 ст. 4 Закону України «Про власність»(яка була чинною станом на 30.11.1998 року), згідно з якими власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном; - ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР (яка була чинною станом на 30.11.1998 року), відповідно до якої недійсною є угода, яка не відповівдає вимогам закону; - ч. 2 ст. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності; - ч. 1 ст. 21 ЦК України, згідно з якими суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади…або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підставі наведеного,

Outcome: approved