Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], який в ході розгляду справи був уточнений, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу матері, обгрунтовуючі свої позовні вимоги тим, що з відповідачкою по справі він перебував в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] року. У даний час дитина проживає з позивачем, він матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Після розірвання шлюбу відповідачка участі у вихованні та догляду за дитиною не бере, розвитком не цікавиться. Отримати від відповідачки дозвіл на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітньої дитини він не може, оскільки місцезнаходження останньої не відомо. Тому, з метою захисту прав дитини він вимушений звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на її тимчасовий виїзд за кордон. Позивач просить дозволити йому без згоди матері [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], за межі України до Туреччини. Позивач надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити та просить розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили, через канцелярію суду надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи в якій просить суд прийняти рішення на розсуд суду в інтересах дитини.. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебували з 03.07.2004 року в шлюбі, який був розірваний рішенням Московського районного суду м.Харкова від 10.02.2013 року. (а.с. 4) В цьому шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Також, рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16.05.2017 року [PERSON] визнано безвісно відсутньою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", за відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Крім того, вимоги норми діючого законодавства не містять положення, що у рішенні суду, у разі тимчасового виїзду за кордон дитини має (обов'язково) міститися зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Також, слід зазначити, що діюче сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей. Суд оцінивши докази у справі, вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі батька, без згоди матері буде відповідати інтересам дитини, яка росте та розвивається, але з обов'язковим покладенням обов'язку на батька забезпечити приїзд дитини до України, не виходячи за часовий проміжок наданого дозволу. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітній [PERSON] за кордон без згоди матері.

Outcome: approved