Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача : [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Коростишівської РДА, про зміну місця проживання неповнолітньої дитини та припинення стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що в період з 2006 р. по 2010 р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу мають доньку , [PERSON], [INFO] Рішенням Коростишівського районного суду від 17.05.2010 р. шлюб між сторонами було розірвано. Дочка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з відповідачем. За рішенням Коростишівського районного суду від 17.05.2010 р. з позивача стягнуто аліменти в розмірі 250 грн. щомісячно на користь відповідача на утримання доньки. В період з 2010 р. по травень 2017 р. дочка проживала з відповідачем у м. Житомир, за адресою [ADDRESS]. В 2011 році позивач одружився і має в шлюбі малолітнього сина [PERSON], 2014 р.н. 16.05.2017 р. відповідач пішла з дому та до теперішнього часу не повернулась. З вересня 2017 року дочка проживає з позивачем та його сім'єю. Позивач має постійне місце роботи, займається матеріальним утримання дочки та створив всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задоволення гармонійного розвитку її особистості. Між дружиною та дочкою склались теплі та довірливі відносини, а між сином та дочкою дружні та привітні. Проживання дочки разом з позивачем відповідає її інтересам. Позивач просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON],[INFO] з батьком [PERSON], [INFO] за адресом [ADDRESS] Припинити стягнення з [PERSON], на користь [PERSON], аліментів на утримання дочки: [PERSON] в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 31.03.2010 р. до повноліття дитини, 11.11.2024 року, які стягуються на підставі рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 17.04.2010 року у цивільній справі №2-420. та звільнити від заборгованості по аліментам. Ухвалою суду від 14.08.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.10.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив відносно позовних вимог не подавала, будь яких заяв та клопотань до суду не надходило, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні третя особа: [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду показала, що вона є дружиною позивача та з вересня 2017 року дочка позивача [PERSON] проживає разом з ними, між ними склались теплі, дружні стосунки, дитина всім забезпечена, відвідує школу, має гарні стосунки з братом [PERSON]. В судовому засіданні представник третьої особи - служби у справах дітей Коростишівської РДА Пількевич О.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, вказала, що проживання дитини з батьком відповідає її інтересам, дитина всім забезпечена, має прихильність до батька. В судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON], [INFO]., яка висловила свою прихильність щодо проживання з батьком, оскільки мама на даний час зникла, сприймає нову дружину батька як маму, має дружні стосунки з братиком [PERSON]. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Вимогами ст. ст.13,81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], батьками якої є батько [PERSON]., мати - [PERSON] і вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] ( а.с.13). Рішенням Коростишівського районного суду від 17.05.2010 р. було розірвано шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] ( дошлюбне [PERSON]) ( а.с. 10). Рішенням Коростишівського районного суду від 17.05.2010 р. стягнуто з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 250 грн щомісячно, починаючи з 31.03.2010 р. до повноліття дитини , [INFO] ( а.с. 11). З копії свідоцтва про шлюб, [NUMBER] ( а.с. 15) вбачається, що позивач та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2011 р. та мають сина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] ( а.с.16). Позивач офіційно працевлаштований, працює в КЗ"Центрі первинної медико-санітарної допомоги Коростишівського району, має заробіток. ( а.с. 19-20), за місцем роботи та проживання характеризується позитивно ( а.с.,18,23-24). Відповідно до довідки № 293 від 20.07.2018 р. позивач та [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON] проживають по [ADDRESS] (17). Відповідач, [PERSON], [INFO] за матеріалами кримінального провадження № 12018060020001413 від 03.04.2018 р. та оперативно-розшукової справи знаходиться в державному розшуку, місце знаходження її невідоме ( а.с.14). Згідно з довідки Коростишівського відділу ДВС станом на 01.10.2018 р. заборгованість за виконавчим листом № 2-420 від 17.05.2010р. щодо стягнення з [PERSON] на корись [PERSON] відсутня. Висновком органу опіки та піклування Коростишівської РДА від 30.10.2018 р. № 379 визнано доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що не суперечить інтересам малолітньої дитини. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.ч.1, 2 ст. 161 СК України). При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. З врахуванням вказаного та враховуючи те, що на даний час дитина проживає з батьком, її особисту думку та прихильність до батька, висновок органу опіки та піклування, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO], з батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS], є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги про припинення стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 188 Сімейного кодексу України батьки можуть бути звільнені від зобов'язання утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи те, що донька сторін [PERSON] проживає з батьком - [PERSON], знаходиться на його утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про припинення стягнення з позивача аліментів на утримання доньки підлягають задоволенню, оскільки відповідач не має передбачених законом підстав для отримання від позивача аліментів на утримання останньої. Щодо звільнення [PERSON] від заборгованості по аліментах , які стягуються з позивача, то в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки з даних, що містяться в матеріалах справи, відсутня заборгованість по несплаченим аліментам. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином перелічені докази, що логічно поєднуються одне з одним, підтверджують характер правовідносин сторін, дають суду всі підстави, що даний позов знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому підлягає до часткового задоволення з вищевикладених мотивів.

Outcome: partial