Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач в грудні місяці 2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 4000 грн щомісяця з дня звернення до суду і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала. Відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав у повному обсязі, щодо стягнення аліментів на утримання дитини визнав частково. Суд вислухав сторони, вивчив надані документи і встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2002року актовий запис про шлюб №1288 , вчинений 14.12.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м.Одеси. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони спільно не проживають більше 6 місяців, припинили шлюбні стосунки. Позивача пояснює, що сімя між сторонами розпалась. Причиною є різні погляди на подружнє життя, матеріальне забезпечення сімї, виховання дитини, яка є інвалідом. [PERSON] також пояснила, що відповідач зловживає алкогольними напоями і в стані алкогольного спяніння поводить себе агресивно у відношенні до неї і дитини. Постійні сварки з різних питань привели до втрати почуттів любові та поваги. Сторони не підтримують шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, спільно не проживають останні 4 місяці. Відповідач, визнаючи позов, пояснив, що поновити сімю з позивачкою не є можливим. Щодо аліментів на утримання дитини [PERSON] не заперечував сплачувати щомісяця аліменти на утримання сина, але посилався на скрутне матеріально становище, доводив, що не має постійної роботи і його доходи носять мінливий характер, тому аліменти належить визначити у твердій грошовій сумі. Відповідач також пояснив, що останній раз він сплачував аліменти на утримання сина два місяці назад в розмірі 1000 грн. Дослідивши надані\~сторонами докази\~і наведені\~доводи,\~суд дійшов\~висновку,\~що сімя\~між сторонами\~розпалась остаточно,\~поновити сімейні\~відносини між\~ними неможливо,\~тому як\~відсутня вільна\~згода чоловіка\~та жінки\~на шлюб. Відповідно до положень\~ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На момент розірвання шлюбу сторони майнового спору не мають. Щодо вимог про стягнення аліментів: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. \~Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2\~ст.59\~Закону України\~"Про\~освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Суд встановив , що сторони проживають окремо , що дитина проживає з матірю. Суд не отримав належних і допустимих доказів того, що батько регулярно сплачує аліменти на утримання сина, тому вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини є доведеними і обґрунтованими. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Суд не отримав доказів того, що відповідач має постійну роботу і постійний щомісячний дохід, тому суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1500 грн щомісяця з дня звернення до суду з цим позовом і до досягнення сином повноліття. При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги, що [PERSON] є дитиною інвалідом. Щодо вимог позивачевої сторони про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу і сплату судового збору. Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на сплату судового збору за вимоги про розірвання шлюбу суд поділяє порівну між сторонами 352,4 грн. Оскільки позивач сплатила судовий збір в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 352,4 грн. Витрати на правничу допомогу стаття 133 ЦПК України відносить до судових витрат Частиною 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126). Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126). Згідно до договору №369 про надання правової допомоги від 11.12.2018 року, акту виконаних робіт і квитанцій, [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] за консультацію, дослідження документів, складання позовної заяви, клопотань про забезпечення доказів 2600 грн. Дослідивши умови договору про надання правової допомоги і акт виконаних робіт, суд критично сприймає наданий позивачевою стороною розрахунок визначення вартості та обсягу отриманих нею юридичних послуг і вважає неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг в частині розрахунку судового збору (сума 200 грн), складання позовної заяви 1800 грн і дослідження наданих документів 300 грн. З огляду на викладене суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Таким чином, відповідач зобовязаний сплатити позивачу судові витрати в загальній сумі 2000 грн + 352,4 грн = 2352,4 грн.

Outcome: approved