Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтувала наступним чином. 24 червня 2008 року між нею, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу рухомого майна. Предметом вказаного договору є автомобіль марки Mitsubishi, модель Grandis, рік випуску 2006, тип легковий універсал-В, номер шасі [NUMBER], повна маса 2250, маса без навантаження 1730, категорія легковий, об'єм двигуна V=2378, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER]. Вони як сторони договору обумовили ціну майна та інші істотні умови такого договору, зокрема щодо юридичного оформлення такої угоди. При цьому, відповідач видала на її, [PERSON], та членів її родини: [PERSON], [PERSON], [PERSON] довіреність, якою уповноважила представляти інтереси відповідача з питань експлуатації з правом тимчасового виїзду за кордон, а також розпоряджатися даним транспортним засобом (продаж, обмін, передача в оренду, заставу, позичку). На думку позивача, вони з відповідачем як сторони договору купівлі - продажу, фактично виконали умови такого договору, вона передала гроші в обумовленій договором сумі відповідачеві, а відповідач, передала їй транспортний засіб, однак без нотаріального посвідчення такого договору, позивач позбавлена можливості у повній мірі здійснювати свої правомочності, тому просила суд визнати за нею право власності на рухоме майно. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у обсязі заявленому в позовній заяві, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, в заяві, яку направила в адресу суду, позовні вимоги та обставини позову визнала, не заперечувала проти задоволення позову, просила суд розгляд справи проводити без її участі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не заперечували щодо задоволення позову, просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Ураховуючи те, що сторони та особи, які беруть участь у справі використали надані їм ч.2 ст.158 ЦПК України права, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов до висновку про таке. Як убачається із Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] виданого 20.06.2006 року Липовецьким МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України, [PERSON] є власником транспортного засобу марки Mitsubishi, модель Grandis, рік випуску 2006, тип легковий універсал-В, номер шасі [NUMBER], повна маса 2250, маса без навантаження 1730, категорія легковий, об'єм двигуна V=2378, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до письмової розписки від 23.06.2008 року, [PERSON], одержала від [PERSON] грошові кошти в сумі 42 000 гривень в рахунок оплати вартості автомобіля марки Mitsubishi, модель Grandis, рік випуску 2006, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до довіреностей виданих 04.06.2008 року та 17.12.2010 року і посвідчених приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу [PERSON], які були зареєстровані за №1563 та №3673, [PERSON] уповноважила [PERSON] та членів її сім'ї ([PERSON], [PERSON], [PERSON]) представляти її інтереси з питань експлуатації з правом тимчасового виїзду за кордон, а також розпоряджатися даним транспортним засобом (продаж, обмін, передача в оренду, заставу, позичку). В позовній заяві позивач вказує, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі - продажу, за яким продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, та який фактично був виконаний ними, не зважаючи на відсутність належного юридичного оформлення переходу права власності на майно. Встановлені судом обставини було визнано сторонами, про що вони надали суду заяви відповідного змісту, а відтак за приписами із ч.1 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Здобуті у справі докази вказують на те, що позивач правомірно набула у власність рухоме майно, однак на даний час, у зв'язку із відсутністю нотаріально посвідчення такої угоди, її право власності не визнається державними органами ДАІ, оскільки не було дотримано процедури переходу права власності, а тому вона позбавлена можливості розпоряджатись таким майном. В п. 8. "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" затвердженому постановою КМ України від 07.09.1998, № 1388, зазначено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу вказаної норми права слідує, що у разі якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Крім наведеного, судом було з'ясовано, що відповідач позов визнала. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи (п. 24 постанови Пленуму ВС України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 р. N 2). Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також факт порушення прав позивача відповідачем знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак порушене право позивача підлягає захисту судом в спосіб, що обраний позивачем, оскільки він передбачений чинним законодавством, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, а тому у разі задоволення позову у повному обсязі, відносить судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору, які підтверджені документально, на рахунок відповідача. На підстав викладеного,

Outcome: approved