Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Ухвалою від 03 березня 2016 року, на підставі ч. 1 ст. 37 ЦПК України, здійснено заміну відповідача [PERSON] на [PERSON]. Позов мотивований тим, що позивач надає послуги у квартиру відповідача з 01.11.2011 року (з моменту прийняття будинку на баланс), який неналежно проводить оплату за надані послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 1 915 грн. 33 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві та просив задовольнити позов повністю. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили, суду пояснили, що договору про надання послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з комунальним підприємством Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» чи КП «ЄРЦ» ні [PERSON], ні [PERSON] не укладали. Послуг належної якості позивач не надає, а тому відповідачка не оплачує такі послуги. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобов'язання по оплаті наданих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідачка по справі є співвласником квартири [ADDRESS] з 29.12.2015 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO], що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.12.2015 року. Позивач, після прийняття будинку [ADDRESS] на баланс, почав надавати послуги відповідно до структури та періодичності, строків їх надання, затвердженої рішенням Івано-Франківської міської ради від 15.09.2011 року зі змінами (а.с.8-15). Згідно вимог ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав, обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до положення ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обов'язки спадкодавця щодо оплати житлово-комунальних послуг не належать до зобов'язань, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця (боржника), тобто не припиняються його смертю, у зв'язку з цим, вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають виконанню відповідачкою, як спадкоємцем, що прийняв спадщину. Як досліджено судом, після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] прийняла спадщину. Про відкриття спадщини позивача, всупереч вимогам ч. 1 ст. 1281 ЦК України, не повідомила. [PERSON] послуги, які надавав позивач не оплачував з листопада 2011 року до квітня 2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.28). Рішенням Івано-Франківської міської ради від 25.12.2015 року № 66-2 перейменовано комунальне підприємство «Єдиний розрахунковий центр» на комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія». В силу дії п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону. Внаслідок неналежного виконання споживачем - відповідачем зобов'язання по оплаті наданих послуг виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 1 915 грн. 33 коп. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що договір між позивачем і [PERSON] чи відповідачкою не укладався. Саме на цьому і наголошувала відповідачка, як безпідставність позовних вимог КП «МІУК». Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору приєднання про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, є зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Окрім того, в підтвердження надання послуг позивачем до будинку, де проживає відповідачка, представником позивача надано належні докази надання таких послуг та укладення відповідних договорів з обслуговуючими організаціями. З огляду на викладене, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі ст.ст. 261, 264, 526, 815 ЦК України, ст. ст. 13, 20 Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved