Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач у травні 2018 року звернувся до суду із позовною заявою про визнання договору оренди землі недійсним, вказуючи, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 4,46 га, що розташована на території Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], право власності на яку посвідчено Державним актом [NUMBER]. 21 листопада 2016 року Комунальним підприємством «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 24.09.2016 року за № 32590200 від 28.11.2016 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю « Сільгосптехніка Нова» та [PERSON]. Вказуючи, що він не підписував названий договір оренди землі, а відтак позивач вважає, що укладення та реєстрація договору оренди землі відбулося поза його волевиявленням. Посилаючись на вказані вище обставини та на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 13, 16-18, 27 Закону України № Про оренду землі», ст.152 Земельного Кодексу України, ст.26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 15, 16, 203, 207, 215, 216, 319, 321, 328, 626, 792, ЦК України, ст.ст.4, 5, 30, 175, 177 ЦПК України, позивач просить суд визнати недійсним договір оренди землі укладений 24.09.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Сільгосптехніка Нова» та [PERSON], щодо земельної ділянки площею 4,46 га, що розташована на території Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], право власності на яку посвідчено Державним актом [NUMBER], який зареєстровано 21.11.2016 року державним реєстратором Комунального підприємства « Центр розвитку та інвестиції Васильківського району» (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 32590200 від 28.11.2016 року) - номер запису про інше речове право 17675347 та скасувати його державну реєстрацію. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати. 11.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. 25.06.2018 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду. За клопотанням представника позивача судом 24.07.2018 року призначено судову почеркознавчу експертизу. 14.02.2019 року судом поновлено провадження у справі № 364/531/18 та продовжено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. Судове засідання призначено на 04.03.2019 року. За клопотанням представника відповідача Варес М.О. у судовому засіданні оголошено перерву до 19.03.2019 року для ознайомлення з матеріалами справи. За клопотанням директора ТОВ « Сільгосптехніка Нова» судовий розгляд справи відкладено на 02.04.2019 року, та надано можливість сторонам прийти до спільної згоди та укласти мирову угоду. 02.04.2019 року за клопотання представника відповідача у судовому засіданні оголошено перерву до 15 години 09.04.2019 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - Романішін Є.В. підтримав позов, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, наголошуючи, що обґрунтування позову стверджуються висновком експертної установи та наявними матеріалами цивільної справи. Просив суд позов задоволити. Представник відповідача Варес М.О. позовні вимоги не визнала, посилаючись на відзив та просила у задоволенні позову відмовити повністю. Відділ державної реєстрації Володарської районної державної адміністрації Київської області на розгляд справи свого представника не надіслав, просили суд розгляд справи проводити без їх участі. Суд, ознайомившись з позовною заявою, заслухавши представників сторін , дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. По справі встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 4,46 га, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності стверджено державним актом [NUMBER] та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.8,9). Відповідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.11.2016 року зареєстровано договір оренди від 24.09.2016 року укладений договір оренди землі між ТОВ « Сільгосптехніка Нова» та [PERSON] відносно належної позивачу земельної ділянки площею 4,46 га, (а.с.10, 11-13). Позивач заперечує факт підписання ним договору оренди з ТОВ « Сільгосптехніка Нова». Для перевірки вказаних обставин судом була призначена судова почеркознавча експертиза. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 8-4/1938 від 05.02.2019 року підпис від імені орендодавця у договорі оренди землі від 24.09.2016 року між ТОВ « Сільгосптехніка Нова» та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 4,46 га, що розташована на території Рудосільської ради Володарського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], право власності на яку посвідчено державним актом [NUMBER], який зареєстровано 21.11.2016 року державним реєстратором Комунального підприємства « Центр розвитку та інвестиції Васильківського району» ( індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень 32590200 від 28.11.2016 року ) - номер запису про інше речове право 17675347, виконаний не [PERSON], а іншою особою ( а.с.149-155). Експертиза проведена спеціалізованою експертною установою, її висновок долучений до справи . Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходить із наступних міркувань. Так, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Передусім статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Дане конституційне право конкретизовано та розширено в положеннях Цивільного та Земельного кодексів України. Відповідно до п. п. 3, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність. Ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. У момент державної реєстрації набирає чинності договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюються за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом «Про оренду землі». Згідно зі статями 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Обов'язок суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними передбачених законом прав також закріплено пунктом 4 частини п'ятої статті 12 ЦПК України. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Суд встановив, що спірний договір оренди від 24.09.2016 року позивач не підписував, а відтак приходить до висновку про недійсність договору оренди земельної ділянки на підставі статей 203, 215 ЦК України, оскільки договір оренди не підписаний орендодавцем, а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення сторони правочину та про наявність передбачених законом підстав для визнання його недійсним. Вище викладена позиція суду, щодо застосуван\-ня відповідних норм права, узгоджується викладеними позиціями у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-162цс13, від 13 червня 2016 року № 6-643цс16 та від 18 січня 2017 року № 6-2777цс16, Верховного Суду № № 629/4899/15-ц від 16.01.2019 року, 387/357/17 від 23.01.2019 року, 543/1178/15-ц від 20.02.2019 року. У судовому засіданні представник відповідача заперечуючи проти позовних вимог повністю підтримала приєднаний до матеріалів справи відзив на позовну заяву ( а.с.41-42) та вказала, що спірний договір укладено за згодою сторін і відповідно до вимог чинного законодавства, яке діяло на момент укладення оскаржуваного договору , з моменту укладення договору, а саме 24 вересня 2016 року. З 2016 року позивач отримував орендну плату в натуральній формі відповідно до умов договору, претензій по виплаті на адресу ТОВ «Сільгосптехніка Нова» не надходило, факт отримання та підписання акту приймання передачі земельної ділянки і по день подання позову від позивача не надходило будь-яких претензій до виконання умов договору . Окрім того позивач заперечень чи повідомлень щодо недійсності договору оренди не висловлював. Відповідач вважає, що договір земельної ділянки є дійсним та таким, що визнаний позивачем, який за весь час його дії визнавав його, отримував орендну плату, тобто виконував усі умови договору. Оспорюваний договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені тим, що при виконанні вказаного договору не порушувались права орендодавця. Даючи оцінку відзиву відповідача, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем порушено процедуру направлення відзиву на адресу позивача. Зокрема, вимоги ст.178 ЦПК України де зазначено, що копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. В супереч викладеним вимогам закону відповідач не виконав дану норму чим позбавив позивача можливості висловити свою позицію щодо викладених у відзиві обставинам. Одночасно суд оцінюючи надані відповідачем оригінали доказів приєднаних до відзиву на позов, а саме: заяву [PERSON] з проханням про видачу орендної плати в натуральному вигляді від 22.10.2016 року, де зазначено, що « Претензій до умов договору не має», відомості на видачу пшениці пайовикам с. Руде Село, відомості на видачу кукурудзи пайовикам с. Руде Село, відомості на видачу пшениці пайовикам с. Руде Село ( копії зазначених документів містяться на а.с.44-49), суд приходить до висновку, що ці докази не доводять жодним чином обставин волевиявлення та визнання позивачем спірного договору. Суду не надано належних і допустимих доказів про те, що ці документи стосуються виплати орендної плати саме за спірним договором оренди, а не за будь-яким іншим. Твердження представника відповідача, що позивачу було відомо про існування оспорюваного договору оренди землі і раніше, оскільки він отримував орендну плату майже протягом трьох років, не спростовують факт відсутності вільного волевиявлення [PERSON] на укладання оспорюваного договору на умовах, що в ньому викладені. Результати проведеної почеркознавчої експертизи повністю спростовують позицію відповідача та стверджують позицію позивача і його представника про недійсність оспорюваного договору з підстав відсутності волевиявлення орендодавця. Суд критично відноситься до пояснень представника відповідача про те, що [PERSON] підписав спірний договір, мав на руках оригінал договору оренди землі та помилкове посилання на ст.241 ЦК України, оскільки позивач не схвалював укладення договору із відповідачем та відповідних повноважень на такі дії нікому не надавав. Доводи представника відповідача повністю спростовуються встановленими обставинами справи. Судом встановлено, що жодна інша особа не була уповноважена позивачем на підписання вказаного договору. Інших доводів представник відповідача не навела та не надала. Таким чином судом під час розгляду справи встановлено, що оспорюваний договір оренди землі укладений від імені [PERSON] підписаний не ним, а іншою особою. Відповідач не оспорив висновок експертизи. В судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про призначення додаткової/повторної експертизи, однак всупереч вимогам ст.113 ЦПК України представник відповідача не вказала належних підстав для визнання висновку експерта № 8-4/1938 від 05.02.2019 неповним або неясним, необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. Тому суд не вбачаючи підстав для призначення додаткової/повторної експертизи відмовив у задоволенні такого клопотання представника відповідача, вказавши на його безпідставність. Підсумовуючи вище викладене та виходячи із норм законів, які регулюють дані правовідносини та наданих суду доказів, які досліджені в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 4,46 га, що розташована на території Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області підлягає захисту. Одночасно з вище викладеним суд встановив безпідставність позовної вимоги в частині зобов'язання третьої особи про скасування державної реєстрації договору оренди землі укладеного 24.09.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Сільгосптехніка Нова» та [PERSON], щодо земельної ділянки площею 4,46 га, що розташована на території Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області. До такого висновку суд прийшов виходячи з того, що у своїй діяльності суд не може підміняти інший орган державної влади і перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, зокрема, серед іншого, й з питань реєстрації/скасування реєстрації договорів оренди землі. Позиція суду щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24 жовтня 2008 року, згідно якої, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, а також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди землі ( індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень 32590200 від 28.11.2016 року) є похідною від позовної вимоги про визнання договору оренди землі недійсним, оскільки підставою виникнення іншого речового права та винесення вказаного рішення був оспорюваний договір оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Частина 2 названої статті зазначає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За вирішенням даного питання позивач має звертатися до відповідного органу, за таких умов зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню у цій частині. За наведених вище підстав, суд прийшов до висновку, що вимога позивача щодо визнання договору оренди землі недійсним базуються на законі, є обґрунтованою, тому її слід задовольнити. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує положення ст.141 ЦПК України виходить з того, що оскільки позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 704,80 грн, він підлягає стягненню з відповідача на його користь у рахунок відшкодування понесених судових витрат, пов'язаних із сплатою судового збору, що відповідає вимогам ЦПК України.

Outcome: partial