Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернулася з надалі уточненою позовною заявою до [PERSON] про визнання такими що втратили право користування жилим приміщенням. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що 21 грудня 2018 року вона придбала будинок за адресою: [ADDRESS] та після купівлі будинку отримала домову книгу в якій значився зареєстрованим відповідач. Зі слів продавця будинку [PERSON] , відповідач виїхав до РФ декілька років тому та на даний час, фактичне місце проживання його невідоме. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, але значиться зареєстрованим, участі у витратах по утриманню будинку не приймає, у зв`язку з чим порушуються права позивача на володіння та користування власністю. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , такими що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просила задовольнити їх у судовому порядку, проти винесення заочного рішення не заперечувала, додатково пояснивши, що з часу купівлі будинку жодного разу відповідача не бачила, оскільки останній виїхав до Російської Федерації, його реєстрація в будинку не дає змоги позивачу оформити субсидію на комунальні послуг, чим порушуються права позивача на володіння та користування власністю, просила суд визнати відповідача, такими що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинку [ADDRESS] . Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом розміщення виклику відповідно до ст. 128 ч.11 ЦПК України, на офіційному веб-сайті судової влади України, з заявою про відкладення слухання справи до суду не звертався, відзив на позов не надав. Представник Високопілської селищної ради ОТГ у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача у відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] більше двадцяти років не з`являвся за адресою [ADDRESS] , тим паче взагалі за даною адресою не проживав, був тільки зареєстрований. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що з 2000 року [PERSON] за адресою [ADDRESS] не з`являється та з того часу вона його не бачила, оскільки він виїхав до Російської Федерації. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 21.12.2018 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що посвідчено приватним нотаріусом Високопільського нотаріального округу Херсонської області Ковальовим С.В. та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 790. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2018 року номер витягу № 150619743 вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії домової книги [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 07.03.2013 року та [PERSON] , [INFO] зареєстрований 19.02.2014 року в житловому будинку по [ADDRESS] . Згідно довідки Високопільської селищної ради Херсонської області від 03.09.2019 року за № 1658 виданої власнику житлового приміщення [PERSON] , встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які родинних стосунків із власником будинку не мають. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 08.07.2019 року, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Враховуючи положення статей 72,71 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад пів року, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання; проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз вказаних норм дає суду підстави дійти висновку про те, що підстави втрати права на користування житловим приміщенням, особами, які не мають родинних стосунків регулюються ст.ст.71,72 ЖК України, в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та застосовуючи аналогію закону враховуючи положення ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Судом встановлено, що відповідачі на час розгляду справи в суді не є членами сім`ї власника житла в силу ст.64 Житлового кодексу України, а також дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. Також судом встановлено, що понад установлений законом строк відповідач [PERSON] у спірному житлі не мешкає, особистих речей у житлі не має, участі у витратах по утриманню житла не приймає, з будь-якими вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в установленому законом порядку не звертався. Таким чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про не проживання відповідача у спірному житловому будинку понад установлений законом строк, та беручи до уваги те, що належними та допустимими доказами відповідача позовні вимоги не спростовано, а тому [PERSON] слід визнати такими, що втратили право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.

Outcome: approved