Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просила визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач зареєстрована за вказаною адресою, але не проживає у будинку понад один рік, тому позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування даним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просить справу розглянути у її відсутність, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2007 року, виданого Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Корсунь-Шевченківським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 02.11.2007 року №16507091 [PERSON] є власником вище вказаного нерухомого майна. Син позивача [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі і остання зареєстрована в будинку [ADDRESS] . Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 30 січня 2018 року, яке набрало законної сили 10.03.2018 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] з 2016 року, що підтверджується довідкою від 28 вересня 2020 року №668, виданою виконавчим комітетом Селищенської сільської ради. У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року зазначено, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 ст.71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, враховуючи, що відповідач не є власником будинку [ADDRESS] , не відноситься до членів сім`ї позивача, зареєстрована за даною адресою та у строк понад шість місяців не проживає у спірному будинку, а факт реєстрації відповідача порушує право власності позивача на житловий будинок, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved