Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 0,50 гектарів, цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Садове, вул. Шкільна, 4, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВВ № 166595 від 11.04.2000 року, в порядку спадкування, після смерті рідного батька [PERSON], померлого 09 жовтня 2013 року в с. Садове Токмацького району Запорізької області, у віці 79 років. В обґрунтування позову зазначає, що 09 жовтня 2013 року помер рідний батько позивачки - [PERSON] в с. Садове Токмацького району Запорізької області, у віці 79 років, який за життя прийняв спадщину після смерті його матері [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВВ № 166595 від 11.04.2000 року у вигляді земельної ділянки, розміром 0,50 гектарів, цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Садове, вул. Шкільна, 4, згідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП № 10000018172, виданого 01.02.2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради народних депутатів від 29.08.1996 року № 50. Свідоцтво про право на спадщину за законом батько позивачки не зареєстрував в виконавчому комітеті Жовтневої сільської ради Токмацького району Запорізької області через хворобу, а оригінал державного акту на право приватної власності на дану земельну ділянку втратив. Після померлої бабусі [PERSON] позивачка за заповітом отримала житловий будинок, який розташований за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Садове, вул. Шкільна, 4 та з того часу користується ним та земельною ділянкою, площею 0,50 га.. Спадкоємцями на спадщину за законом після смерті [PERSON] є позивачка та її рідний брат [PERSON]. Інших будь яких спадкоємців а ні за законом, а ні за заповітом не має. Позивачка своєчасно звернулася до Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті [PERSON], проте їй було відмовлено в цьому, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з тим, що в неї відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, оскільки [PERSON] за життя оригінал державного акту на право приватної власності на дану земельну ділянку втратив, а на померлого такі документи не видаються, в звязку з чим позивачка змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, надав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити, заперечень не має. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи положення ч. 1, ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Судом встановлено, що 09 жовтня 2013 року помер батько позивачки [PERSON] у віці 79 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 267840 від 11 жовтня 2013 року, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 209. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖС № 335545 від 27 грудня 1979 року, актовий запис № 12, відповідно до якого батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу позивачка змінила своє прізвище на «Лісняк», згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС № 417592 від 06 жовтня 1979 року, актовий запис № 20. За життя батько позивачки [PERSON] отримав спадщину за законом після померлої матері [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВВ № 166595 від 11.04.2000 року - у вигляді земельної ділянки, розміром 0,50 гектарів, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Токмацького району Запорізької області, наданої для ведення особистого підсобного господарства, що належала померлій спадкодавиці, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП № 10000018172, виданого 01.02.2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради народних депутатів від 29.08.1996 року № 50. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВВ № 166596 від 11 квітня 2000 року, [PERSON] є власницею спадкового майна після смерті своєї матері [PERSON], а саме: житлового будинку, що знаходиться в с. Садове Токмацького району по вул. Шкільна, 4, який належав спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Токмацьким районним виконавчим комітетом 27 травня 1988 року, що підтверджується довідкою характеристикою Бюро технічної інвентаризації від 29 лютого 2000 року за № 58, розташованого на земельній ділянці розміром 5000 кв.м., яка приватизована. Відповідно до листа Міжрайонного управління у Токмацькому районі та м. Токмак Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області № б/н від 27.03.2017 року, видача Державних актів на право власності на земельну ділянку припинена з 01.01.2013 року у зв'язку із змінами в Земельному кодексі України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тому видати дублікат Державного акту серія ЗП № 10000018172 реєстраційний № 445 від 01.02.2000 року на земельну ділянку площею 0,50 га, із цільовим призначенням: для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою: с. Садове, вул. Шкільна, 4 Токмацького району Запорізької області на ім'я померлої [PERSON], у зв'язку із втратою станом на сьогодні не можливо. Померлий 09.10.2013 року [PERSON] станом на 31.12.2012 року не отримував Державного акту на право власності на вказану земельну ділянку. Станом на сьогодні на дану земельну ділянку не призначено кадастровий номер, ділянка значиться за [PERSON]. Позивачка своєчасно звернулася до Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте їй було відмовлено в цьому, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 283/02-31 від 20 березня 2017 року, у звязку з тим, що в неї відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, який підтверджує право власності спадкодавця на дане майно. Правовстановлюючі документи у неї відсутні, оскільки [PERSON] за життя оригінал державного акту на право приватної власності на дану земельну ділянку втратив, а на померлого такі документи не видаються. Згідно відповіді на вимогу Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області від 19.04.2017 року № 377/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 09 жовтня 2013 року, була заведена. Із заявами про прийняття спадщини до Токмацької районної державної нотаріальної контори також зверталися [PERSON] та [PERSON], які до суду надали заяви, в яких зазначили, що брати участь у справі не бажають, від майна відмовляються. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності (ст. 392 ЦК України). Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановчого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Судом встановлено, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, де вказано що вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позовні вимоги є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved