Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Рівненська районна державна адміністрація Рівненської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] вказує, що з 25.05.2013 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого має доньку [PERSON] , [INFO] . Через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, спільне проживання та побут, подружнє життя з відповідачем не склалося. Відповідач тривалий час вживає наркотичні речовини та має наркотичну залежність. З липня 2018 р. лікується в ТОВ «Медичні довідки». Поведінка відповідача негативно відображається на дитині. Сім`я перестала існувати, їх спільне проживання та подальше подружнє життя з відповідачем не можливе. Відповідач маніпулює місцем проживання дитини. Вона вважає, що в інтересах доньки проживати разом з матір`ю, а не з батьком, який має наркотичну залежність, що негативно відображається на дитині. Ухвалою суду від 15.05.2019 р. позов залишено без руху. Ухвалою суду від 23.07.2019 р. відкрито загальне позовне провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Рівненської районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 18.10.2019 р. закрито підготовче провадження. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Крім того, позивачка пояснює, що більше року сторони проживають окремо. Малолітня донька проживає разом з нею. Примирення з відповідачем вважає неможливим, оскільки воно суперечить її інтересам та інтересам їх малолітньої доньки. Представник третьої особи Рачкилюк М.В. в судовому засіданні підтримала висновок ООП щодо визначення місця проживання малолітньої доньки з позивачкою, оскільки позивачкою для дитини створені належні умови для проживанн. Крім того, пояснює, що відповідачем проігноровані усі виклики та повідомлення до ООП для з`ясування його думки у вирішенні вказаного спору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився жодного разу. Заперечень проти позову (відзиву) від відповідача не надійшло. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду даної цивільної справи на офіційному сайті Судова влада, що підтверджується витягом з сайту. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі, відзив на позов до суду відповідач не подав, до суду неодноразово повернулися конверти із відміткою "за закінченням терміну зберігання", тому судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка та її представник проти такого вирішення справи не заперечували. Суд, вислухавши пояснення учасників розгляду справи, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами зареєстрований 25.05.2013 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 464 (свідоцтво серія [NUMBER] ). Сторони по справі є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 30.08.2014 р. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з`ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім`я розпалась остаточно, сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо протягом тривалого періоду часу, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Малолітня Вероніка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де відвідує Шубківський дошкільний навчальний заклад. Проживає разом з матір`ю - позивачкою. Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання доньки, позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач не цікавиться життям дитини, має наркотичну залежність, про що подала заяви [PERSON] від 02.07.2018 р. до ТОВ "Медичні довідки". Згідно з Висновком органу опіки та піклування про встановлення місця проживання малолітньої дитини №3710/06/01-57/19 від 21.11.2019 р. дитина проживає разом з матір`ю у задовільних умовах. Батько дитини [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідає, двері за місцем проживання не відчиняє, на письмовий виклик з метою з`ясування його думки щодо визначення місця проживання малолітньої доньки не з`явився. Частини 1 та 2 ст. 161 СК України встановлюють, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з вказаним вище висновком органу опіки і піклування Рівненської районної державної адміністрації можливо визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - позивачкою. Вказаний висновок підтримала в судовому засіданні представник ООП Рачкилюк М.В . Висновок Органу опіки та піклування вказує на те, що в сім`ї позивачки створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Положення чинного сімейного законодавства передбачають, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини, у першу чергу, повинні враховуватись інтереси самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Поруч із цим позивачкою належними та достовірними доказами доведено факт піклування про дитину, забезпечення їй належних умов проживання, побуту та виховання. На законодавчому рівні державою встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір`ю. До них, зокрема, відносять: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір`ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини. Згідност.141 СК України, яка є визначальною щодо принципу рівності прав та обов`язків щодо дитини, де значиться, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», згідно якого суд при вирішенні питання про місце проживання дитини повинен враховувати інтереси дитини та зважати на недопущення порушення прав батька дитини при розгляді справи щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Слід звернути увагу, що діючим законодавством передбачено визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків, а не визначення місця проживання дитини із зазначенням конкретного місця проживання (адреси) батьків. Отже, суд приходить до переконання, що визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме інтересам дитини. Крім того, проживання дитини з матір`ю жодним чином не порушує прав відповідача як батька на спілкування з дитиною, на участь в її вихованні, на забезпечення її необхідного інтелектуального і особистісного розвитку та надання їй необхідної матеріальної підтримки. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства»та ст. ст.150,180 Сімейного кодексу Українизазначають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. Згідно зіст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, будь-яких доказів, які б спростовували висновок ООП не надав. Розподіл судових витрат вирішується за правилами статті 141 ЦПК Україїни.

Outcome: approved