Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що 25.07.2007 року між відповідачем та [PERSON] був укладений кредитний договір від 25.07.2007 року. Згідно умов цього договору [PERSON] отримав від банку-відповідача кредит у розмірі 22\~200 доларів США на строк до 25.07.2017 року. 25.07.2007 року позивач на забезпечення виконання кредитного договору надала в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності, тобто виступила майновим поручителем. 04.03.2015 року ПАТ « КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовної заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. 20.08.2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя розглянув цивільну справу та задовольнив позов. Як вказує позивач, до теперішнього часу відповідач, на протязі шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявив вимоги до позивача - майнового поручителя. Крім того, у договорі не визначено строк виконання основного зобовязання, відповідно вимоги відповідача могли бути предявлені позивачу за цим договором протягом одного календарного року з моменту укладення такого договору. На підставі викладеного [PERSON] просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном вищевказаною квартирою - шляхом її виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, записів про його обтяження на підставі іпотечного договору від 25.07.2007 року, визнавши останній припиненим. В судовому засіданні представник відповідача заперечив на позов, вказуючи на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог, про що надав суду письмові заперечення. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин заявлений позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 25 липня 2007 року між ЗАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк», був укладений кредитний договір № ZPONGA00000041, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 22 200 доларів США, а також у розмірі 2200 доларів США на сплату страхових платежів на строк до 25 липня 2017 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту. Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ЗАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк», та позивачем був укладений договір іпотеки квартири, за яким позивач на забезпечення виконання кредитного договору надала в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності. Крім того, цього ж дня на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ЗАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк», [PERSON] був укладений договір поруки № ZPONGA00000041/1, за умовами якого порукою забезпечувалось виконання зобовязання за кредитним договором у повному обсязі. Станом на 22.01.2015 року мала місце заборгованість 16679,52 доларів США, у тому числі заборгованість за кредитом 10545,37 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 3786,50 доларів США, заборгованість по комісії 763,73 долара США, пеня за несоєчасність виконання зобовязань 774,55 долара США, штраф (фіксована частина 15,86 доларів США, штраф (процентна складова) 793, 51 долара США. 04.03.2015 року ПАТ « КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовної заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення вказаної заборгованості за договором. 20.08.2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя розглянув цивільну справу та задовольнив позов. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] ототожнила поняття поруки та майнової поруки (застави). Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком, заставою. Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України "Про заставу" та частина перша статті 33 Закону України "Про іпотеку". Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, бо він відповідає за виконання боржником основного зобовязання винятково у межах вартості предмета застави (іпотеки). Така правова позиція була висловлена і у постанові Верховного суду України в справі N 6-109 цс14 від 17.09.2014р. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed