Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивачі звернулися до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Реєстраційної служби Обухівського МУЮ, про захист права власності на земельну ділянку, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просять суд визнати порушеним [PERSON]Д, право власності на земельну ділянку площею 0,12 га за кадастровим номером № 3223151000:04:065:0130 розташовану в СТ «Роздолля» Обухівського району Київської області, належну йому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрованого в Українській міській раді від 03.04.2002 року в реєстрі за № 1с-252 та Державного акту на право приватної власності на землю виданого на його імя 10.06.2002 року серія ІІІ-КВ № 000933, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2390; витребувати на користь [PERSON] із володіння відповідачів вищевказану земельну ділянку; зобовязати Реєстраційну службу Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів 30\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 487, 20 грн. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі зазначили, що 03.04.2002 року позивач [PERSON] знаходячись у шлюбі із позивачем [PERSON] придбали земельну ділянку у [PERSON] площею 0,12 га в садовому товаристві «Роздолля», яке знаходиться на території Української міської ради, Обухівського району Київської області, яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрованого в Українській міській раді від 03.04.2002 року в реєстрі за № 1с-252. 10.06.2002 року позивач отримав державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-КВ № 000933, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2390. 19.01.2013 року позивачу стало відомо, про продаж його земельної ділянки, а продавцями виступали [PERSON] та [PERSON] між якими та [PERSON] 19.06.2012 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки належної позивачу. По факту незаконного заволодіння шахрайським шляхом земельною ділянкою, позивачем були подані відповідні заяви до Шевченківського РВ ГУ МВС України в м. Києві та до Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області, про що було внесено відомості до ЄРДР за №12013110230000156 за ч. 1 ст. 190 КК України. В ході досудових слідчих дій було встановлено, що спірною земельною ділянкою володіють відповідачі [PERSON], [PERSON], які розпочали роботи на спірній земельній ділянці, шляхом розчищення її під будівництво і знищення майна позивачів. У звязку з тим, що позивачі не мають можливості розпоряджатися земельною ділянкою, вони були змушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представники позивачів, та позивачі в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних в уточненій позовній заяві. Відповідач та представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, оскільки вони є безпідставними, необґрунтованими та такими, що підлягають залишенню судом без задоволення, з підстав, що ні площа, ні межі земельної ділянки, на яку позивачі доводять своє право власності, не співпадають з площею і межами земельної ділянки, що належить відповідачу, крім того земельній ділянці позивача не присвоювався кадастровий номер, і право власності позивачів є не зареєстрованим, а тому земельна ділянка відповідачів не може бути витребувана на користь позивачів. Вимогу щодо зобовязання Реєстраційної служби Обухівського МУЮ про внесення відомостей також вважають безпідставною, з підстав, що змінювати встановлену законом процедуру та замінювати посадову особу, до повноважень якої віднесено прийняття рішення про реєстрацію або про відмову в реєстрації, суд не може. Проти вимоги щодо стягнення моральної шкоди також заперечили, з підстав, що відсутні докази існування та руйнування відповідачами майна позивачів, порушення їх життєвого укладу та планів. Відповідачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направляли. Реєстраційна служба Обухівського МУЮ, на адресу суду подала клопотання про розгляд справи у відсутність її представника. Третя особа, Обухівське РВ ГУ МВС України в Київській області подала клопотання про розгляд справи у відсутність її представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вислухавши покази [PERSON], та [PERSON] в якості свідків, приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 20 ЦК України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 03.04.2002 року позивач [PERSON], знаходячись у шлюбі з позивачем [PERSON], придбав у [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована в садовому товаристві «Роздолля», що на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області, надану для ведення садівництва, який посвідчений державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1с-252, та зареєстрований в Українській міській раді за №492 від 03.04.2002 року. Відчужувана земельна ділянка площею 0,12 га, що розташована в садовому товаристві «Роздолля», належала продавцю [PERSON] на підставі державного акту на право державної власності на землю серія КВ, виданого Українською міською радою 28.03.1997 року за №413. В ньому зазначалось, що вищевказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі двох рішень Української міської ради від 19.02.1997 р. та від 15.04.1999 року. 10.06.2002 року позивачу був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована в садовому товаристві «Роздолля», що на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області, для ведення садівництва, серії ІІІ-КВ № 000933. 29.03.2012 року в газеті «Вісті Київщини» випуск № 11 (68) [PERSON] було опубліковано оголошення про те, що був загублений державний акт на право державної власності на землю серія КВ, номер реєстрації 413 від 28.03.1997 року на імя [PERSON], та вважати недійсним. 06.06.2012 року [PERSON] був виданий новий державний акт на право власності на земельну ділянку (без зазначення що це дублікат) площею 0,1198 га. з присвоєним кадастровим номером 32231511000:04:065:0130, що розташована в садовому товаристві «Роздолля», що на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області, для ведення садівництва, яка йому була видана на підставі рішень Української міської ради від 19.02.1997 року та від 15.04.1999 року. 19.06.2012 року був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] земельної ділянки площею 0,1198 га (кадастровий номер 32231511000:04:065:0130), що розташована в садовому товаристві «Роздолля», що на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області, для ведення садівництва, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON], придбали вищевказану земельну ділянку в рівних частинах по ? кожний. 30.08.2012 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1198 га (кадастровий номер 32231511000:04:065:0130), що розташована в садовому товаристві «Роздолля», що на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області, для ведення садівництва, серії ЯМ № 233696. За заявою [PERSON] по факту незаконного заволодіння шахрайським шляхом його земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON], Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області, 20.01.2013 року було внесено відомості до ЄРДР за № 12013110100000978 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 26 травня 2014 року ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області\~ накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1198 га, з кадастровим номером 3223151000:04:065:0130, що розташована в СТ Роздолля на території Української міської ради Обухівського району Київської області, яка належить згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого Українською міською радою 10.06.2002 року серія ІІ-КВ № 000933 [PERSON]. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 03.07.2014 року ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області\~ про накладення арешту на майно від 26.05.2014 року, залишено без змін. Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 17.03.2015 року в задоволенні клопотання [PERSON] про зняття арешту з майна, відмовлено повністю. 20.06.2013 року був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0,1198 га (кадастровий номер 32231511000:04:065:0130), що розташована в садовому товаристві «Роздолля», що на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області, для ведення садівництва, про що було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об»єкта нерухомого майна. 16.04.2014 року відповідно до рішення [PERSON]»янського районного суду м. Києва по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, позов задоволено, та визнано за [PERSON] в порядку розподілу майна подружжя право власності на земельну ділянку площею 0,1198 га (кадастровий номер 32231511000:04:065:0130), що розташована в садовому товаристві «Роздолля», що на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області, для ведення садівництва. Відповідно до довідки садівницького товариства «Роздолля» від 05.05.2015 року зазначається, що [PERSON] є членом даного товариства, сплачує членські внески та володіє земельною ділянкою №20, площею 0,12 га, що розташована в садовому товаристві «Роздолля», що на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області, надану для ведення садівництва. Відповідно до довідок ДПІ в Обухівському районі від 17.06.2013 року, від 07.04.2015 року вказується, що [PERSON] перебуває на обліку як платник земельного податку за земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області, для ведення садівництва. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.\~\~\~316,\~\~\~\~317,\~\~\~\~319\~\~\~\~ЦК України\~\~ правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~\~ Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~\~ Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. \~Згідно\~\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки. Таким чином, вказані позивачем у позовній заяві підстави повинні підтверджувати його право власності або інше суб'єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном (безтитульний статус його володіння). Тобто, на підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права на витребування майна з чужого незаконного володіння він повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують наявність майна у незаконному володінні відповідача та відсутність у останнього правових підстав для володіння майном (безтитульний статус його володіння). Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Частина 1\~ст.388 ЦК України\~надає право на витребування майна у власника, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), крім випадків, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У п.10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~передбачено, що норма частини першої\~статті 216 ЦК\~не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою\~статті 388 ЦК. Тобто, добросовісність набуття в розумінні\~ст.388 ЦК України\~полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема п.3 ч.1\~ст.388 ЦК України, якою передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.\~\~ Як зазначено у п. 26 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» N 5 від 07.02.2014 року, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.1 ст. 125 ЗК України, (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно до ч.1 ст. 126 ЗК України, (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ч.2 розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ України «Про Державний земельний кадастр» вказується, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. За встановленими обставинами справи вбачається, що позивач, як власник спірної земельної ділянки втратив володіння цим майном поза своєї власної волі, в цій частині його позов щодо витребування вказаного майна є доведеним, та підлягає задоволенню, а тому суд приходить до висновку про витребування із володіння відповідачів спірної земельної ділянки площею 0,12 га. для ведення садівництва за кадастровим номером [NUMBER] 04\~065 0130, яка розташована на території Української міської ради с/т «Роздолля», Обухівського району Київської області, та належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 10.06.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №2390. Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1,ч.2 ст. 16 ЦК України, зазначається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Що стосується вимоги про визнання порушеного права власності позивача [PERSON] на земельну ділянку, то суд вважає за необхідне таку вимогу залишити без задоволення, так як позивачем не вказано ким саме порушено його право, та не надано доказів на підтвердження даної обставини, крім того кримінальне провадження не закінчено, підозра не пред»явлена жодному з відповідачів. Також позовна вимога про зобовязання Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності позивача [PERSON] на земельну ділянку площею 0, 12 га за кадастровим номером № 3223151000:04:065:0130 розташовану в СТ «Роздолля» Обухівського району Київської області задоволенню не підлягає, оскільки, позивачем не заявлялось вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав відповідача на спірну земельну ділянку, так як відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Крім того відповідно до ч.4 ст. 26 вищевказаного закону, зазначається, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав, а позивач з такою заявою та документами до Реєстраційної служби не звертався. Частина 1\~ст. 23 ЦК України\~закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Згідно\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов\~\~порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку\~\~між\~\~порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення\~\~наявності\~\~підстав для відшкодування\~\~моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту\~\~ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи позивачі стверджували, що один з відповідачів здійснив вирубку фруктового саду та зруйнував недобудований цегляний будинок, внаслідок чого позивачі, позбавлені можливості належним чином відновити земельну ділянку до стану, який передував діям відповідача, а зважаючи на фінансову кризу і їх фінансове становище відновлення будинку також знаходиться під сумнівом. Разом з тим, до суду позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження\~\~даних фактів, крім того досудове слідство по вищевказаному провадженню не закінчено, не встановлено винних осіб щодо незаконного заволодіння шахрайським шляхом земельною ділянкою позивача. За таких обставин покладання відповідальності на відповідачів у відсутність встановлення їх конкретних неправомірних дій чи бездіяльності за моральну шкоду відсутні. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, пропорційно з відповідачів на користь позивача підлягає стягнення судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial