Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь кошти отримані за виконання робіт у сумі 13000 гривень, та стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 04.09.2015 р. позивач уклала з ФОП [PERSON] договір №30 на виконання робіт по виготовленню та монтажу ПВХ конструкцій (вікон) в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Згідно умов вказаного договору відповідач зобов'язався виконати роботи у повному обсязі протягом 30 робочих днів з дати укладення договору, тобто до 21.10.2015 р., а позивач зобов'язалась сплатити відповідачу вартість робіт до їх закінчення у сумі 13000 грн. На виконання обов'язків по сплаті вартості робіт позивач звернулася до ПАТ „АКЦЕНТ-БАНК" та отримала споживчий кредит у розмірі 10050 грн., який був безпосередньо перерахований на поточний рахунок ФОП [PERSON] Решту суми позивач перерахувала з власної кредитної карти, яка видана ПАТ КБ „ПриватБанк". Таким чином, зобов'язання позивача по оплаті вартості робіт в сумі 13000 грн. були виконанні в повному обсязі. Станом на 04.11.2015 р. до робіт по виготовленню та монтажу ПВХ конструкції (вікон) в квартирі за вищезазначеною адресою ніхто не приступав і термін їх закінчення був невідомий. У зв'язку з чим 10.12.2015 р. позивач звернулася до відповідача, листом про розірвання договору №30 від 04.09.2015 р. та вимогою про повернення коштів. Лист відповідачем було отримано 24.12.2015 р., що підтверджується поштовим повідомленням. Але до звернення до суду, відповідачем жодних коштів не було повернуто позивачу. З вказаних підстав, позивач звернулася до суду з позовом. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимога наполягала. Відповідач до судового засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, повідомлення про причини неявки від нього не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 04.09.2015 р. позивач уклала з ФОП [PERSON] договір №30 на виконання робіт по виготовленню та монтажу ПВХ конструкцій (вікон) в квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-6). Згідно п. 3 умов вказаного договору відповідач зобов'язався виконати роботи у повному обсязі протягом 30 робочих днів з дати укладення договору, тобто до 21.10.2015 р., а позивач зобов'язалась сплатити відповідачу вартість робіт до їх закінчення у сумі 13000 грн. (а.с. 4). На виконання обов'язків по сплаті вартості робіт позивач звернулася до ПАТ „АКЦЕНТ-БАНК" та отримала споживчий кредит у розмірі 10050 грн., який був безпосередньо перерахований на поточний рахунок ФОП [PERSON], що підтверджується заявою від 04.09.2015 р. та листом-зобов'язанням (а.с. 7,9). Решту суми позивач перерахувала з власної кредитної карти, яка видана ПАТ КБ „ПриватБанк", що підтверджується випискою з рахунку (а.с. 8). Так як жодних робіт, зазначених у договорі не було виконано, 10.12.2015 р. позивач звернулася до відповідача, листом про розірвання договору №30 від 04.09.2015 р. та вимогою про повернення коштів (а.с. 11). Лист відповідачем було отримано 24.12.2015 р., що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. зв.11) Оскільки позивач є споживачем товару, який йому мав передати відповідач (виконавець за договором), то на правовідносини позивача із відповідачем розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі Закон). Відповідно до ст.4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ст.5 Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють також суди. Згідно з п. 22 ст. 1 Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 538 ЦК України передбачено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 611 ЦКУ у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Із ч. 1 ст. 627 ЦК України випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За нормами ст.ст. 662,663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором. Статтею 6 Закону визначено, що продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідач такий свій обов'язок не виконав, хоча такий обов'язок передбачений п.3 договору - відповідач зобов'язався передати у власність замовника (позивача) виготовлені вироби на протязі 30 робочих днів з моменту укладення договору. Відповідно до ст. 10 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. У відповідності зі ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п.1, 2, 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн., що підтверджено квитанцією (а.с. 1).

Outcome: approved