Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання договорів фінансового лізингу недійсними та стягнення сплачених грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він, 06 березня 2014 року звернувся до представника ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в офісне приміщення у місті Ковель Волинської області, представником якого за довіреністю являлась [PERSON], із наміром укласти договори фінансового лізингу на предмет лізингу автобуси «Рута -25 УМЗ» в кількості 5 шт. В усній розмові представник відповідача повідомила умови договору, особливо наголошуючи, що авансовим внеском є сума 10 відсотків, від вартості кожного автомобіля, при цьому не вказувала про такі платежі, як так звана «комісія за організацію» та «комісія за передачу предмета лізингу». 07.03.2014 року між ним та ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договори фінансового лізингу № 009678; №009679; №009680; №009681; №009682. На момент укладення договору лізингодавець запевняв, що тільки позивачем буде внесено відповідний платіж і предмет лізингу буде передано у користування. На слідуючий робочий банківський день ним було перераховано на рахунок ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» грошову суму в розмірі 112 500,00 гривень, як 10 % авансовий платіж від ціни предметів лізингу. Зі спливом двох тижнів після підписання вищевказаних договорів фінансового лізингу він зателефонував представнику [PERSON] і поцікавився коли йому буде надано предмети лізингу, нащо остання повідомила, що необхідно доплатити ще 50 % авансового платежу від ціни кожного предмета лізингу. Ще раз ознайомившись з примірниками договорів, він встановив невідповідність умов, що зазначені у даних примірниках, з тими умовами, на які він розраховував в момент підписання. На даний час предмети лізингу йому не надано, чим ТзОВ «Лізингова компанія «Автобінанс» поставила його в скрутне матеріальне становище. Окрім того на даний час йому стало відомо, що на момент підписання договорів автобуси «Рута -25 УМЗ» заводом виготівником були зняті з виробництва, що не могло бути невідомо працівникові лізингової компанії, яка незважаючи на це укладала договори фінансового лізингу завідомо наперед знаючи, що виконати умови договору являється неможливим. Вважає, що укладений договір лізингу суперечить нормам\~Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містить несправедливі умови, що створює дисбаланс прав та обовязків сторін договору та призводить до порушення прав однієї зі сторін. Компанія проводить нечесну підприємницьку практику, що забороняються законодавством. Крім того, у Компанії відсутня ліцензія на здійснення такого роду підприємницької діяльності, як надання фінансових послуг, а сам договір укладався без додержання встановленої форми, а саме нотаріально не посвідчувався, що свідчить про його недійсність, в звязку із чим й звернувся до суду із позовом. На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати недійсними договори фінансового лізингу № 009678; №009679; №009680; №009681; №009682, укладені 07 березня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізинговою компанією «Автофінанс» та стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингової компанії «Автофінанс» грошові кошти в сумі 112500 грн. Позивач в судове засідання не зявився, подав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав повністю, просить суд слухати справу у його відсутність, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать відповідні розписки в матеріалах справи, причину неявки суду не повідомив, будь-яких письмових пояснень чи заперечень стосовно позову не надав, а тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. \~ Дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 07 березня 2014 року, між позивачем та ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», було укладено договори фінансового лізингу № 009678; №009679; №009680; №009681; №009682, відповідно до яких лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу автобуси «Рута 25 УМЗ» у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Того ж дня, позивачем було перераховано на рахунок лізингодавця по 22500 грн., а всього на загальну суму 112500 грн., як платежі за товар - автомобіль згідно договорів № 009678; №009679; №009680; №009681; №009682 від 06.03.2014 року, що підтверджується відповідними квитанціями банку від 07.03.14. № N14VX45563, N14VX45665, N14VX45977, N14VX45790, N14VX45887. Згідно визначення термінів, які містяться в договорах фінансового лізингу № 009678; №009679; №009680; №009681; №009682, комісія за організацію розуміє під собою одноразову плату Лізингоодержувача Лізингодавцю при укладенні Договору. Відповідно до п. 8.2.1. Договорів Перший Лізинговий Платіж складається з: комісійної винагороди Лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі\~«Комісія за Організацію), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у Додатку №1 до даного Договору та становить 10% від вартості предмету лізингу; авансу ціни предмету лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у Додатку №1 до цього Договору та становить 50% від вартості предмету лізингу; комісійної винагороди Лізингодавця за передачу предмету лізингу, як платіж, що покриває витрати Лізингодавця повязані з організацією передачі Предмету лізингу на користь Лізингоотримувача, розмір Комісійної винагороди Лізингодавця за передачу Предмета лізингу визначений в Додатку №1 до Договору та становить 3% від вартості Предмета лізингу. Згідно п. 1.2. Договору вартість Предмета лізингу на момент укладення даного Договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною. Таким чином, сплачені позивачем 07.03.2014 року кошти слід вважати Комісійною винагородою Лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані із підготовкою та укладенням Договору (комісія за організацію). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Положеннями\~статті 806 ЦК України\~передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. За\~статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно частини 2\~статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин першої, другої\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, згідно ч. 4\~ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до частини 2\~ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи зі змісту договору відповідно до\~ст. 628 ЦК України\~та аналізу норм законодавства, вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу Згідно\~ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договори фінансового лізингу № 009678; № 009679; № 009680; № 009681; № 009682, від 07.03.2014 року укладені між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» нотаріально посвідчені не були. Відповідно до ч. 1\~ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно п.7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"\~у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Тому, оскільки судом встановлено недотримання форми укладення правочину, згідно ч. 4 ст.\~203, ч. 1,\~2\~ст.\~215, ч. 1 ст.\~220 ЦК України, вищевказане є підставою нікчемності тобто недійсності укладеного договору фінансового лізингу. Слід вказати, що така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі за № 6-276цс15 , яка також стосується подібних правовідносин саме із ТОВ «ЛК «Автофінанс», та яка згідно\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України, які мають привести свою практику у відповідність із такими рішеннями Верховного Суду України. Також, частиною 2\~ст. 203 ЦК України\~передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.\~\~\~\~ Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~лізингова компанія є фінансовою установою, тобто юридичною особою, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Згідно п. 4 ч. 1\~ст. 34 зазначеного Закону, діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1\~ст. 4 цього Закону). Відповідно до ч. 1\~ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідачем будь-яких пояснень на позовну заяву не подано, даних про наявність відповідної ліцензії на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб на момент укладення договору фінансового лізингу\~\~не надано.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частиною 1\~ст. 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Згідно ч. 5 цієї статті, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливими може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій\~статті 18 цього Закону\~- умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 с. 509\~ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємооблік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пп. 2, 3 ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Судом встановлено, що в оспорюваному договорі включені та обмежені права лізингоодерувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені вЗаконі України "Про фінансовий лізинг", повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. Зокрема, п. 1.6 спірних договорів передбачено, що у разі зміни вартості Предмета Лізингу з моменту укладення даного договору до повної сплати авансу Лізингоодержувачем, останній повинен єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту купівлі Предмета Лізингу та передачі його Лізингоодержувачу, з метою виплати Лізенгоодержувачем не менше 50% від вартості Предмета Лізингу на моменту його передачі. В такому випадку остаточна вартість Предмета Лізингу та поточні лізингові платежі будуть перераховані та встановленні в Додатковій угоді до даного Договору, яка є його невід'ємною частиною. Сторони погодили, що доказом зміни вартості Предмету Лізингу є рахунок-фактура чи прайс-лист від офіційного дилера (виробника). При цьому, умови договору не містять права лізингоодержувача на розірвання договору та повернення сплачених платежів у разі збільшення вартості предмета лізингу. У випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів Лізингодавець має право вимагати зміни розміру Лізингових платежів, а Лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни (п. 8.3 договору) Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів, а у разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, і при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають (п. 8.15 договору). Згідно з п. 8.14 договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання Акту приймання-передачі Предмета Лізингу між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін визначений п.3.4.1. даного договору Лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення у розмірі 10 (десять) % від суми дострокового погашення. За змістом ч.5\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються\~\~зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за дострокове його погашення. Так, несправедливими умовами договору фінансового лізингу є умови договору, визначені в п. 1.4., згідно яких лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає Продавець. Оскільки, такі норми прямо суперечать ч. 1\~ст. 808 ЦК України, враховуючи те, що в зазначеному договорі фінансвого лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Несправедливими також умовами є ті, що визначені в п. 3.3.7 Договору, яким визначено право лізингодавця розірвати даний договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов даного Договору. При цьому, лізингодавець не зобовязаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору. Таким чином, з аналізу змісту договорів фінансового лізингу № 009678; №009679; №009680; №009681; №009682, укладених 07.03.2017 року між сторонами вбачається виключення та обмеження прав лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім своїх обов'язків, звужені обов'язки лізингодавця, встановлені в\~Закону України «Про фінансовий лізинг»,\~ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання та неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам цивільного законодавства. В договорах фінансового лізингу відсутні відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та ін. умов, що суперечить положенням\~ст. 808 ЦК України. В договорах встановлена жорстка одностороння відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а також за розірвання договору з його ініціативи, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, тому вищезазначені умови договору фінансового лізингу згідно\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~є несправедливими умовами. З огляду на все вищевикладене, враховуючи недотримання встановленої законом нотаріальної форми для їх укладення та порушення нормами договору фінансового лізингу вимог\~ЦК України,\~Закону України «Про фінансовий лізинг»,\~Закону України «Про захист прав споживачів», укладених між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» договори фінансового лізингу № 009678; №009679; №009680; №009681; №009682 від 07.03.2014 року підлягають визнанню недійсними. Статтею 216 ЦК України\~встановлено правові наслідки недійсності правочину, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тому враховуючи те, що позивачем на виконання договорів фінансового лізингу № 009678; №009679; №009680; №009681; №009682 від 07.03.2014 було сплачено комісію за організацію на рахунок ТОВ «ЛК «Автофінанс» в розмірі по 22 500 грн. за кожен договір, а всього 112500 грн., згідно квитанцій № N14VX45563, N14VX45665, N14VX45977, N14VX45790, N14VX45887 від від 07.03.14 року, тому відповідач зобов'язаний повернути позивачу вказану суму. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач при зверненні до суду із зазначеним позовом сплатив судовий збір в розмірі 640 грн., котрий документально підтвердженний, тому згідно ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved