Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені та закріпити за останнім права управителя. В обґрунтування позову покликається на те, що 09.09.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №KF52139, згідно якого останній отримав кредит в сумі 58 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 09.09.2011 року та сплатою за користування кредитом 14% річних, а також зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 22.03.2013 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, згідно якого останньому було надано кредит в розмірі 58 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення не пізніше 08.09.2021 року під 14% річних. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 21.03.2013р., предметом якого є квартира [ADDRESS]. Позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок утворилась заборгованість в розмірі 50 472,38 доларів США. 28.07.2014 року позивачем було направлено на адресу позичальника та іпотекодавця вимоги про виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, однак погашення простроченої заборгованості не відбулось. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити. Відповідачі у судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. Суд ухвалив слухати справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи з винесенням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 09.09.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №KF52139, згідно якого останній отримав кредит в сумі 58 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 09.09.2011 року та сплатою за користування кредитом 14% річних, а також зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом /а.с.9-13/. 22.03.2013 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, згідно якого останньому було надано кредит в розмірі 58 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 08.09.2021 року під 14% річних /а.с.15-22/. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1. ст..625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку Відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом. Також, судом встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання по вищевказаному кредитному договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 50 472,38 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 21.03.2013р., предметом якого є квартира [ADDRESS] /а.с.24-30/. Відповідно до ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Також судом встановлено, що позивач звертався 28.07.2014 року до відповідачів з повідомленням-вимогою про необхідність погашення заборгованості /а.с.33, 34/, однак відповідачі не реагують. Разом з тим, відповідно до ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є законність. Так, Законом України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (частина 1 Закону). Частиною 4 Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Як видно з матеріалів справи, предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] використовується як місце постійного проживання [PERSON] та площа даної квартири складає 27,5кв.м. Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що згадана квартира не використовується [PERSON] для постійного проживання, оскільки таке твердження не підтверджено жодним належним доказом. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] відповідає умовам, визначеним Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому на період дії цього Закону на неї не може бути звернено стягнення. При цьому, суд також виходить з того, згідно п.5.3.1 кредитного договору №KF52139 від 09.09.2008 року та п.12.1.2 додаткової угоди від 22.03.2013 року до вказаного кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк має право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто позивач не позбавлений засобів захисту своїх прав.

Outcome: dismissed