Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Полтавець Ю.Д. звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/ 4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків мінімального доходу громадян України, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що позивач разом з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . По теперішній час позивач займається вихованням, утриманням та навчанням сина, дбає про його здоров`я, забезпечує необхідними речами та одягом, цікавиться станом навчальної діяльності дитини, постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Батько дитини, [PERSON] , жодного разу не цікавився життям та здоров`ям сина, не брав участі у його вихованні та навчанні. Після розірвання шлюбу з позивачем відповідач долею сина не цікавився. Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина, представник позивача зазначає, що відповідач свідомо вихованням сина не займається, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться його розвитком та досягненнями. Більш того, відповідач тривалий час не відвідував сина, не бачився з ним. Відповідач не цікавиться фізичним та психічним здоров`ям дитини, що може свідчити про ухилення відповідачем від виконанням своїх батьківських обов`язків. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.10.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання по справі. 11.12.2019 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Полтавцем Ю.Д. подано клопотання про витребування доказів. 11.12.2019 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.12.2019 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, витребувано з Харківського національного університету будівництва та архітектури інформацію щодо доходів відповідача [PERSON] , який працює на посаді доцента кафедри інженерної геодезії, за період часу з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року; з АТ «Державний ощадний банк України» інформацію щодо отримання [PERSON] доходу у вигляді пенсійного забезпечення від Пенсійного фонду України на картку «Ощадбанк». Викликанов судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , попередивши їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Полтавець Ю.Д. у судове засідання не з`явилися, надали заяви про слухання справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву на позов. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. Будучи обізнаним про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подав, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, при винесенні рішення просять врахувати інтереси малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . 11.12.2019 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечували позивач та її представник. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 26.02.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 11.07.2018 року на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова. В свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданому 15.11.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 4348, батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідач не виконує обов`язків щодо виховання та утримання дитини, життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, та не приймає участь у вихованні сина. Так, з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої 02.10.2019 року, вбачається, що позивач разом з малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 24.09.2019 року спеціалістами служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що для виховання та повноцінного розвитку дитини створені всі необхідні умови. Також судом встановлено, що відповідач не брав участі у дошкільному та шкільному навчанні сина, що підтверджується наступними доказами. Згідно відповіді Комунального закладу «Харківський навчально - виховний комплекс «Гімназія - школа І ступеня» № 24 Харківської міської ради Харківської області імені І.Н. Питікова від 28.08.2019 року № 306, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається у КЗ «ХНВК № 24» з першого класу та регулярно відвідує навчальний заклад. [PERSON] , батько учня 8-Б класу [PERSON] , за роки навчання жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням сина, не спілкувався з класними керівниками сина та не підтримував зв`язку зі школою. З характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 8-Б класу Комунального закладу «Харківський навчально - виховний комплекс «Гімназія - школа І ступеня» № 24 Харківської міської ради Харківської області імені І.Н. Питікова від 27.08.2019 року вбачається, що [PERSON] навчається в КЗ «ХНВК № 24» з першого класу. Під час навчання виявив себе як учень з високими здібностями. Більшу схильність має до предметів природничого циклу. Програмний матеріал засвоює на достатньому та високих рівнях. Хлопець наполегливий та цілеспрямований, завжди уважний на уроках. За характером [PERSON] доброзичливий та спокійний, працелюбний, відповідальний. Намагається підтримувати приятельські стосунки з багатьма учнями класу. У стосунках з дорослими чемний та ввічливий. До виконання доручень ставиться сумлінно та відповідально. В позаурочний час учень читає художню літературу, займається спортом. Вихованням хлопця займається мати [PERSON] , яка приділяє достатньо уваги навчанню та вихованню дитини. Підтримує постійний зв`язок зі школою. Відповідно до відповіді Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 15» Харківської міської ради від 30.08.2019 року за вих. № 573, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на обліку у поліклініці знаходиться з народження. Батько дитини, [PERSON] , [INFO] , не цікавиться станом здоров`я та розвитком дитини. Під час хвороби доглядає [PERSON] , купує необхідні ліки та приводить на огляд до лікаря дитину мати. З листа Комунального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа «ХТЗ» Харківської обласної ради № 405 від 30.08.2019 року вбачається, що [PERSON] дійсно займається пауерліфтингом у ЗТУ [PERSON] , але до списку груп не зарахований, у зв`язку з тим, що його вік не відповідає групі спеціалізованої базової підготовки, яку тренує [PERSON] . Інформації щодо відносин [PERSON] з його сином, [PERSON] , комунальний заклад не має. 11.12.2019 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Допитана у судовому засідання в якості свідка неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , пояснив, що батька бачив 4-5 років тому та 2 роки тому, коли з ним зустрічалася матір. Зазначає, що батьку відомий його номер телефону, проте батько йому не телефонує. На день народження та інші свята батько його не вітає, матеріальної допомоги не надає. [PERSON] не має бажання спілкуватися з батьком. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивача та бабусею [PERSON] . Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не відвідує його, аліменти не платить. Відповідач сказав, що його дитина не цікавить. Свідок проживає неподалеку від позивача, онука бачить кожен день. Вказує, що відповідач разом з позивачем не проживають 4 роки, під час спільного проживання жили погано. Свідку відомо, що відповідач проживає в м. Зміїв з іншою жінкою, працює в Харківському національному університеті будівництва та архітектури. Відповідач бачив сина останній раз 2 роки тому за наполяганням позивача. Відповідач не відвідував ані школу сина, ані поліклініку, йому не відомо, що син відвідує секцію з пауерліфтинга. У онука є мобільний телефон, однак батько йому не телефонує. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ст. 153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст. 157 СК України. Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання, ст. 166 СК України. Положеннями ст.71 СК України передбачено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991року, проголошено наступне: 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. А. Загальні принципи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як батьку неповнолітньої дитини в провину ставиться тривале та тотальне ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Повертаючись до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи, поясненнями позивача, свідка та самої дитини по справі підтверджується, що відповідач свідомо вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги не надає, його розвитком та досягненнями не цікавиться. Таке нехтування з його боку має тривалий та тотальний характер. В той же час, відсутність добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини з боку відповідача примусили позивачку по справі звертатися до суду вже з позовом про стягнення аліментів. Відповідач взагалі не відвідує сина, що особисто підтвердив [PERSON] , не бачиться з ним. Батько не освідчений про стан здоров`я дитини, його фізичний та інтелектуальний розвиток, потреби в зв`язку із навчанням та позашкільними заняттями. Наведене в своїй сукупності, на думку, суду може свідчити про свідоме ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку позивача, так як і не надав доказів, які б підтверджували факт його звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своїх дітей, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання ним своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини, які б спростували доводи позивачки. Крім цього, відповідач та дитина постійно проживають окремо, що свідчить про те, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він не проживає з дитиною протягом тривалого часу, так само даний захід не позбавить відповідача можливості побачення із своїм сином. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між відповідачем та дітьми. Суд, також, враховує, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач є гарною матір`ю, про що свідчить доглянутість та забезпеченість дитини необхідними побутовими предметами, її доброзичливе та уважне ставлення до своїх дітей, довірливі відносини з ними, належне піклування про дітей та приділення з її боку уваги їх здоров`ю, розвитку і вихованню. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни їх поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. В даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне. Позивачка зазначає, що відповідач не бажає добровільно регулярно надавати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, хоча має до того матеріальну можливість, отримує регулярний щомісячний дохід, що підтверджується даними з його місця роботи та даними про рух коштів по картковому рахунку [PERSON] в АТ «Ощадбанк». Так, з характеристики [PERSON] від 04.09.2019 року встановлено, що [PERSON] працює в Харківському національному університеті будівництва та архітектури на кафедрі інженерної геодезії з 25.08.2001 року на посаді доцента. З довідки Харківського національного університету будівництва та архітектури від 23.12.2019 року № 10/153 вбачається, що заробіток [PERSON] з січня 2017 року по грудень 2019 року включно становить 32 473 грн. 17 коп. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). Проте положеннями ч.3 ст.181 СК України встановлено, що у разі наявності спору між батьками за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (частина друга статті 182 Сімейного кодексу України із змінами згідно Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ст.183 СК України випливає, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї з його боку суду не надано. З врахуванням наведеного, суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини визначений позивачкою розмір аліментів, а тому стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав слід повністю покласти на відповідача. У зв`язку з тим, що при поданні позовної заяви про стягнення аліментів позивач був звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги в цій частині задоволені, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 768,40 грн. за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утриманнянеповнолітної дитини. Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved