Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивачка звернулась до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом, відповідно до якого просить визнати виконавчий напис нотаріуса (реєстровий №2550 від 25.04.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Хари Н.С.) таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що між нею та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» 09.12.2013 року був укладений кредитний договір №GP-5601213, згідно якого позивачці були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. В подальшому, позивачці стало відомо про те, що на примусовому виконані у приватного виконавця округу м. Києва Вольф Т.Л. перебуває виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Харою Н.С. 25.04.2018 року, яким було звернуто стягнення на заборгованість [PERSON] за кредитним договором №GP-5601213 у розмірі 35 412, 67 грн. Позивачка вважає, що вчинення такого виконавчого напису суперечить діючому законодавству. Так, виконавчий напис було вчинено на час наявності спірного розміру заборгованості, а тому позивачка вважає, що приватний нотаріус не мав підстав для вчинення цього виконавчого напису. За наведеного звернулася з позовом та просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, справу розглядати без його участі. Представник ПАТ "ПУМБ" в судове засідання не з`явився. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі, відзив на позов до суду не подав. Відповідачка - приватний нотаріус Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась. Згідно поданої заяви просить справу розглянути без її участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 09.12.2013 року між [PERSON] та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» був укладений кредитний договір №GP-5601213, згідно якого позивачці були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. В порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № GP-5601213 від 09.12.2013 року не виконала. 19.07.2016 року АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» було реорганізовано. Правонаступником АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» стало ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (код ЄДРПОУ: 14282829). 25.04.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С здійснено виконавчий напис №2550, згідно з яким звернено стягнення з громадянина України - [PERSON] заборгованості за кредитним договором №GP-5601213 від 09.12.2013, укладеним останньою з АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ»», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ПУМБ». Стягнення заборгованості проводилось за період з 03.04.2017 по 03.04.2018. Сума заборгованості складає 35 412, 67 грн, в т.ч.: -прострочена заборгованість за сумою кредиту 16633,71 грн.; -прострочена заборгованість за комісією 14 594,20 грн.; -прострочена заборгованість за процентами 4 184,76 грн.; -строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн.; -строкова заборгованість за комісією 0,00 грн.; -строкова заборгованість за процентами 0,00 грн.; а також, витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 430 гривень. На підставі заяви представника ПАТ «ПУМБ» про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса 22.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № 57969481 щодо примусового виконання виконавчого напису № 2550 від 25.04.2018, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з позивача на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 35 412,67 грн. За наведених обставин позивачка була вимушена звернутись до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Надаючи оцінку спірним правовідносин, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з наступного. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, мають бути зазначені відповідні відомості. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп.2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Крім того, пп.3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 754/9711/14-ц та постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 760/2193/15-ц. Як вбачається зі змісту виконавчого напису нотаріуса сума, що підлягає до стягнення, складає 35 412, 67 грн., в т.ч.: - прострочена заборгованість за сумою кредиту 16 633,71 грн.; - прострочена заборгованість за комісією 14 594,20 грн.; - прострочена заборгованість за процентами 4 184,76 грн.; - строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн.; - строкова заборгованість за комісією 0,00 грн.; - строкова заборгованість за процентами 0,00 грн.; Позивачка в позовній заяві пояснила, що вона не згодна з сумами заборгованостей, про які зазначено у виконавчому написі, зокрема: розміром комісії, відсотків. Вона вважає їх надмірно великими та необґрунтованими, а тому вважає заборгованість спірною. І суд з цим погоджується. Адже в матеріалах нотаріальної справи, які були надіслані на адресу суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., відсутні будь-які надані банком розрахунки на підтвердження розміру заборгованості та наявності заборгованості, зокрема, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, тому заборгованість не можна вважати безспірною. Суд звертає увагу, що з матеріалів нотаріальної справи неможливо зрозуміти, коли у відповідача виникло право вимоги, відсутні дані щодо останньої дати погашення за наданим кредитом, тощо. Це також свідчить про те, що відсутність розрахунків на підтвердження заборгованості, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, а також відсутність засвідченої банком виписки з особового рахунку боржниканотаріус зумовлювало наявність підстав для відмови у вчиненні виконавчого напису. Крім того, суд зауважує, що ПАТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ». Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Підставою для заміни сторони у зобов`язанні, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони у правовідносинах і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. За загальним правилом суть правонаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини. Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором. Згідно ч. 2 ст. 514 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ч.2 ст. 517 ЦК України встановлено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Всупереч вищезазначеним нормам в матеріалах нотаріальної справи відсутні документи, якими боржника - [PERSON] було повідомлено про заміну кредитора, а письмова вимога (повідомлення) ПАТ «ПУМБ», адресована [PERSON] (вих. №187 від 22.02.2018 р.) не містить жодних відомостей щодо документального підтвердження відступлення прав вимоги за кредитним договором №GP-5601213. Додатково суд зазначає, що відповідні докази не були надані і суду. З матеріалів справи не можливо встановити, що право вимоги за кредитним договором №GP-5601213 від 09.12.2013 було відступлено АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» для ПАТ «ПУМБ», оскільки банками ні договорів про відступлення прав вимоги, ні додатків до нього, ні додаткових угод надано не було. Крім того, розмір такої вимоги також представником ПАТ «ПУМБ» не було підтвердження. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню. Водночас, стосовно позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., суд зазначає наступне. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивачка заперечує наявність у нього безспірної суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Аналогічну правову позицію було висловлено у постанові Верховного суду України від 14 серпня 2019 року у цивільній справі № 519/77/18. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та відмови у задоволенні позову в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни. Щодо судових витрат. Розподіл судових витрат відбувається за положеннями ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачка була звільнена від сплавати судового збору, то такі витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави. -

Outcome: dismissed