Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В ході судового розгляду позивач збільшив позовні вимоги посилаючись на те, що 13.06.2013 року відповідач отримав від нього 8 400 доларів США в якості позики з кінцевим терміном повернення 15.06.2014 року. Вказаний договір позики було укладено шляхом власноручного написання відповідачем розписки про отримання вказаної грошової суми та зобов'язання її повернути. Розписка датована 13.06.2013 року, складена у присутності свідків [PERSON] і [PERSON] Проте, станом на 27.02.2015 року, відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання щодо повернення отриманої суми позики в повному обсязі, незважаючи на його неодноразові звернення з вимогою повернути позику. В обґрунтування позову посилається на ст. ст. 509, 526, 530, 1046, 1047, ЦК України. Розписка відповідача від 13.06.2013 року є доказом фактичної передачі грошей в сумі 8400 доларів США від нього до [PERSON] і наявності неповернутого боргу йому станом на сьогодні. За офіційним курсом Національного банку України еквівалент 100 доларів США у гривні станом на 27.02.2015 року становить 252084 грн. За нормою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кошти в тій самій сумі в строк і порядку, що визначені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки розписка не містить положень про розмір процентів за позикою, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Заборгованість зі сплати відсотків за договором позики за період з 13.06.2013 року по 27.02.2015 року становить 1369,90 доларів США, що за курсом НБУ складає - 41110,70 грн. Розмір процентів за вказаний період визначається за формулою: «розмір процентів = сума боргу х розмір облікової ставки НБУ / 100 / 365 х кількість днів прострочення» і визначається таким чином: за період з 13.06.2013 року по 12.08.2013 року: 8400x7/100/365x61 день = 98,27 доларів США; за період з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року: 8400x6,5/100/365x245 днів = 366,50 доларів США; за період з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року: 8400x9,5/100/365x92 дні = 201,14 долар США; за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року: 8400x12,5/100/365x119 днів = 342,33 долари США; за період з 13.11.2014 року по 20.11.2014 року: 8400x14/100/365X7 днів = 22,55 долара США, за період з 21.11.2014 року по 05.02.2015 року: 8400х14/100/365х76 днів = 244,87 доларів США, за період з 06.02.2015 року по 27.02.2015 року: 8400х19,5/100/365х21 день = 94,24 долара США. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За прострочення виконання грошового зобов'язання з 16.06.2013 року по 27.02.2015 року розмір 3% річних визначається за формулою та становить: 8400 доларів США х3/100/365х621 день прострочення = 428,75 доларів США, що за курсом НБУ складає 12866,79 грн. Отже, станом на 27.02.2015 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8400 доларів США позики, що за курсом НБУ становить 252084 грн., 1369,90 доларів США нарахованих процентів за договором позики, що за курсом НБУ складає - 41110,74 грн. та 428,75 доларів США суми 3% річних, що за курсом НБУ складає 12866,79 грн., а всього 10198,65 доларів США, що за курсом НБУ становить 306061,49 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на його користь: борг за договором позики в розмірі 8400 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.02.2015 року становить 252084 грн., проценти від суми позики у розмірі 1369,90 доларів США, що за курсом НБУ становить 41110,70 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 428,75 доларів США суми, що за курсом НБУ складає 12866,79 грн., судові витрати в сумі 3061 грн. - судовий збір. В судовому засіданні 23.02.2015 року позивач [PERSON] позов підтримав повністю просить його задоволити та пояснив, що він разом з відповідачем працювали в Київській області в готелі «Інтерконтиненталь». Відповідач звернувся до нього з проханням надати позику в сумі 8400 доларів США, він погодився. Спочатку вони мали намір посвідчити позику нотаріально, але потім вирішили, що напишуть від руки розписку і скріплять їх договір. В червні 2013 року він надав відповідачу позику. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується розпискою. В розписці був визначений строк повернення через рік, тобто в червні 2014 року. Відповідач говорив, що поверне суму позики до спливу терміну, який визначений в розписці. В розписці вони з відповідачем сплату відсотків не оговорили, але взагалі обговорили, що у разі не повернення відповідачем позики в термін, який визначений розпискою, він буде повертати 8400 доларів США. Відповідач позику йому не повернув взагалі, звільнився з роботи, не з»являвся, на телефонні дзвінки не відповідав, що змусило його звернутися в суд з позовом. Відповідач кошти не повертав і не просив його почекати з виплатою. Кошти відповідачу він позичив в сумі 6000 доларів США, але в розписці зазначена сума позики 8400 доларів США. Відповідач погодився на те, що поверне йому 8400 доларів США. 2400 доларів США не були визначені як відсотки, зараз відповідач вважає саме так. У разі повернення відповідачем суми позики в строк визначений розпискою, ця сума мала скласти 6000 доларів США. 2400 доларів США - це не відсотки, це страховка, на той випадок коли відповідач не повернув суму позики в строк в розмірі 6000 доларів США. Було визначено, що якщо відповідач не повертає в строк суму позики, то відсотки нараховуються саме на суму 8400 доларів США, а не на суму в 6000 доларів США. Саме в зв»язку з тим, що відповідач не повернув суму позики в строк визначений в розписці, він нарахував в позові відсотки саме з суми 8400 доларів США, яка визначена в розписці. Згідно поданої заяви від 04.03.2015 року просить розглядати справу у його відсутності. Позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 23.02.2015 року позов визнав частково, а саме в сумі 3100 доларів США та пояснив, що в червні 2013 року він звернувся до позивача по позику в сумі 6000 доларів США. При складанні розписки вони домовилися про сплату позики до 13 червня 2014 року в сумі 8 400 доларів США. Сума 2400 доларів США - це проценти, по 200 доларів США в місяць, з вказаної суми в 6000 доларів США до 13.06.2014 року. Він станом на червень 2014 року повернув позивачу кошти позики в сумі 5 300 доларів США. Доказів того, що він повертав кошти позивачу він надати не може, оскільки відповідач не давав йому письмової розписки про те, що він повертав борг частинами, письмово повернення коштів не оформляв, свідків немає. Докази на повернення позивачу частини позики є лише його пояснення. Позивач сказав, що коли він поверне всю суму позики тоді він дасть йому розписку. Він просив в позивача розписку про повернення коштів станом на червень 2013 року. В тексті розписки, яка написана в довільній формі, вони не вказували про існування процентів, а все визначили як сума позики. Не зазначили в розписці проценти тому, що домовилися про те, що якщо він поверне суму позики раніше, то буде рахуватися по 200 доларів США в місяць на момент повернення. Він припинив повертати кошти позивачу з червня 2014 року тому, що піднявся курс долара США і в нього не було змоги повертати борг. Він просив позивача почекати з поверненням коштів за позикою, але позивач сказав щоб він повертав йому кошти негайно, але в нього коштів не було щоб повернути їх позивачу негайно. Він не заперечує існування розписки, не заперечує свого підпису в розписці та не оспорює її. Вказує, що дійсно таку розписку писав і це саме та розписка. В заяві від 13.03.2015 року просить справу розглядати у його відсутність, врахувати курс гривні щодо іноземних валют (долара США) станом на день ухвалення рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення сторін по суті спору, дані ними в судовому засіданні 23.02.2015 року, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики). Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, що також зазначено і в Правовій позиції, яка висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13 і яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України: письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що за договором позики грошей від 13 червня 2013 року оформленого в вигляді простого письмового договору - розписки - між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] в цей день 13 червня 2013 року відповідач отримав в борг від позивача кошти в сумі 8400 доларів США, про що було складено письмовий договір, оформлений в вигляді розписки; вказаною угодою передбачалися умови користування і повернення коштів і що строком повернення відповідачем грошей позивачу визначено до 15 червня 2014 року. Вказані кошти відповідачем в зазначений термін не повернуті. (а.с. 35). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно Правової позиції, яка висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13 досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, той факт, що позивач передав відповідачу як позику фактично 6000 доларів США з умовою, у разі не повернення даної суми до 15.06.2014 року, відповідач зобов»язався повернути позивачу вже 8400 доларів США. Той факт, що 2400 доларів США сторонами визначено як проценти від основної суми позики, суду не надано. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно Правової позиції висловленої в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14: відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено в судовому засіданні його право на отримання процентів за договором позики. Однак, суд не погоджується з розрахунком процентів ( ст. 1048 ЦК України) від позики, який поданий позивачем виходячи з наступного. Згідно поданого позивачем розрахунку процентів за договором позики, він обраховує весь період сплати процентів ( з 13.06.2013 року по 27.02.2015 року) з основної суми позики в розмірі 8400 доларів США. Разом з тим, як зазначено вище, фактично позивач передав як позику відповідачу кошти в сумі 6000 доларів США, а про суму в 8400 доларів США, сторони домовилися у разі не сплати до 15.06.2014 року основної суми в 6000 доларів США, що не заперечувалося в судовому засіданні сторонами, а тому суд вважає, що за період з 13.06.2013 року по 15.06.2014 року, проценти слід обраховувати з основної суми позики саме в розмірі 6000 доларів США, а починаючи з 16.06.2014 року ( дата настання події - не повернення основної суми позики) з суми позики в розмірі 8400 доларів США. Відповідно, суд розраховує відсотки наступним чином: період з 13.06.2013 року по 12.08.2013 року: 6000x7/100/365x61 день = 70,19 доларів США; за період з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року: 6000x6,5/100/365x245 днів = 261,78 доларів США; за період з 15.04.2014 року по 15.06.2014 року: 6000x9,5/100/365x62 дні = 96,82 доларів США; за період з 16.06.2014 року по 16.07.2014 року: 8400x9,5/100/365x31 день = 67,77 доларів США; за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року: 8400х12,5/100/365х119 днів = 342,32 долари США; за період з 13.11.2014 року по 20.11.2014 року: 8400x14/100/365х7 днів = 22,55 долара США; за період з 21.11.2014 року по 05.02.2015 року: 8400х14/100/365х76 днів = 244,86 доларів США; за період з 06.02.2015 року по 27.02.2015 року: 8400х19,5/100/365х21 день = 94,24 долара США. Загальна сума процентів за даний період становить 1200,53 доларів США. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Згідно Правової позиції висловленої в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14: за змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності, що також висловлено і в Правовій позиції в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-36цс14. Згідно наданої позивачем розписки розмір процентів не встановлений. Право на отримання 3% річних від простроченої суми позивачем доведено. Однак, суд не погоджується з розрахунком 3% наданих позивачем та виходить з наступного. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Виконання зобов'язання - це здійснення його сторонами покладених на них прав обов'язків, що складають зміст зобов'язання. Цивільно-правова відповідальність полягає в застосуванні до порушника санкцій, у результаті чого до останнього наступають несприятливі економічні та правові наслідки. Для того, щоб перенести майнові втрати кредитора на боржника -відповідача, суду належить мати достатню для цього підставу - сукупність умов цивільно-правової відповідальності, докази як виникнення договірних правовідносин, так і факту їх порушення боржником. Тобто, відповідно до правової природи 3% річних останні сплачуються від простроченої суми, саме з моменту порушення зобов»язання. Суд вважає, що оскільки договором позики ( розпискою) визначено строк повернення грошових коштів, то простроченим можна вважати лише платіж після закінчення строку сплати основної суми позики, тобто в даному випадку з 16.06.2014 року, а не з 16.06.2013 року, як зазначено позивачем. Таким чином, суд вираховує 3% річних за період з 16.06.2014 року по 27.02.2015 року наступним чином: 8400х3/100/365х257 = 177,43 долари США. Згідно Правової позиції висловленої в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14: аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визнано еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Згідно поданої відповідачем довідки відділення ПАТ «Креді Агріколь Банк» станом на 27.02.2015 року курс НБУ 1 долара США до 1 гривні України становить 30,010175 ( а.с.42). Інших даних по курсу гривні до валюти- долар США, суду не надано. Суд, з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України, задовольняє позов станом на 27.02.2015 року (день платежу), за позовними вимогами позивача. На день розгляду справи судом, відповідач погашення заборгованості за розпискою в повному обсязі чи частково не провів, доказів протилежного суду не надав. Неповернення відповідачем грошових коштів призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. Однак, всупереч, виниклій заборгованості, відповідачем оплати суми позики позивачу проведено не було, що є порушенням права позивача, яке підлягає захисту судом і порушення якого, підлягає усуненню відповідачем. З урахуванням вищеописаного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення саме в розмірі 8400 доларів США - основна сума позики, що становить 252084 грн., 1200,53 доларів США відсотки за ст. 1048 ЦК України, що становить 36028 грн. 11 коп., 3% річних від простроченої суми 177,43 долари США, що становить 5324 грн. 70 коп. В задоволенні позову в іншій частині відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі в сумі 2934 грн. 58 коп., яка пропорційна задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного ст. ст 533, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України, Правової позиції за постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-36цс14, Правової позиції за постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14 та

Outcome: approved