Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 січня 2008 року Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк "Надра" та [PERSON] уклали кредитний договір № 02/МК31/2008-980, згідно з умовами якого позивач надав йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 45 880,00 грн. з відсотковою ставкою 20.50 % річних. За договором поруки [PERSON] зобов'язалася відповідати перед Позивачем як солідарні боржники. Кредит було [PERSON] отримано. [PERSON] умови договору не виконував. У зв'язку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів позивач неодноразово повідомляв відповідачів про факт виникнення заборгованості та її розмір. Тому є всі підстави для вирішення питання про стягнення заборгованості з відповідачів в судовому порядку. Станом на 15.07.2014 року наявна заборгованість відповідачів по кредитному договору становить 146 048,68 грн. Представник позивача в судове засідання жодного разу не з»явився, належним чином був повідомлений, про що свідчать зворотні повідомлення. Ухвалою суду від 14.11.2014 року в порядку ст. 169 ЦПК України явка позивача була визнана необхідною, проте, представник банку так і не з»явився до суду, хоча в позовній заяві просив суд розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з'явився, повідомлявся судом належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення. Відповідачка [PERSON] Та її представник проти позову про стягнення з [PERSON] солідарно на користь банку заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 146 048,68 грн. та витрат по сплаті судового збору заперечує, вважають позов до [PERSON] безпідставним та необгрунтованим, про що надали суду свої заперечення. Суд, вислухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29 січня 2008 року Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк "Надра" та [PERSON] уклали кредитний договір № 02/МК31/2008-980. Згідно пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 45 880,00 грн. на придбання Автотранспортного засобу. Згідно пункту 1.1.3.1 Кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються Позивачем на підставі відсоткової ставки у розмірі 20,50 % відсотків річних. Відповідно до пункту 2.2.1. Кредитного договору [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід»ємною частиною кредитного договору. Відповідно до пункту 5.1. Кредитного договору у разі прострочення [PERSON] строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню Кредиту, позичальник сплачує Позивачу (Банку) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. [PERSON] умови Договору не виконав і відповідно до Розрахунку заборгованості за договором станом на 15.07.14 року заборгував позивачу суму у розмірі 146 048,68 грн. Враховуючи те, що відповідач не виконав умови Договору, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому позов про стягнення з відповідача [PERSON] в заборгованості у розмірі 146 048,68 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог банку про стягнення з [PERSON] солідарно суми боргу у розмірі 146 048,68 грн., то на думку суду, дана вимога не підлягає до задоволення враховуючи наступне. 29 січня 2008 року громадянин [PERSON] відповідно до договору кредитування комерційного транспорту отримав кредит в сумі 45880 грн. вказаний договір підписаний представником банку, позичальником та поручителем [PERSON] Відповідно 29 січня 2008 року підписаний договір поруки між банком «Надра» та [PERSON] Під час отримання кредиту [PERSON] був наданий графік повернення кредиту та сплати відсотків. Відповідно до вказаного графіку [PERSON]. повинен був сплачувати суму платежу в розмірі 1040 грн., яка складалась із суми кредиту та відсотків. Перший платіж необхідно було здійснити 28.02.2008 року. В подальшому [PERSON]. здійснив перший платіж. Але відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, було сплачено 961.62 грн. Вказана сума не відповідала графіку повернення кредиту та сплаті відсотків які повинен був повертати [PERSON] Всього [PERSON] здійснив шість проплат і кожний місяць порушував графік повернення кредити та відсотків. Відповідно [PERSON] з першої проплати став порушувати умови кредитного договору, сплачуючи суми значно занижені, ніж передбачено графіком повернення кредиту (а.с.6). Як зазначено в умовах кредитного договору, викладених в п.2.2.1, Позичальник зобов'язаний повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, згідно з Графіком повернення кредиту та сплаті відсотків, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Враховуючи викладене, позичальник [PERSON] порушив вимоги кредитного договору станом на 28.02.2008 року, тобто з першої проплати. Окрім зазначеного, Позичальник [PERSON] відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом останній платіж здійснив 05.01.2009 року по тілу кредиту, а останній платіж по відсоткам здійснив 20.10.2009 року. Тому порушення вимог кредиту ніяк не можливо рахувати з 15.07.2014 року. В позовній заяві зазначено, що відповідно до п.4.2.5 кредитного договору Позивач має право вимагати від першого відповідача [PERSON]. дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, якщо відповідач не вніс черговий платіж (або вніс черговий платіж не в повному обсязі) у термін, визначений п.2.2.1 кредитного договору. Тобто позивач фактично визнає, що право вимоги дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту настав з першого платежу, тобто 28.02.2008 року, так як [PERSON] заплатив кошти не в повному обсязі. Але банк, відповідно до п.3 кредитного договору (забезпечення виконання зобов'язань) не вжив належних заходів для виконання зобов'язань по кредиту стосовно заставного майна. За таких обставин суд не може погодитись із позицією позивача. Щодо поручителя, то згідно п.2 Порядку виконання зобов'язання Поручителем зазначено, що Кредитор набуває права вимоги від Поручителя, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання Позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконання зобов'язання Позичальника в цілому (а бо в тій чи іншій частині). В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують направлення та отримання Поручителем повідомлення з вимогою про повернення боргу. Хоча, позивачем і надано суду копію досудової вимоги на адресу Поручителя [PERSON] (а.с.18), проте зі змісту вбачається, що 29.01.2008 року між [PERSON] та банком «Надра» були укладені кредитні договори, в яких Поручитель отримав кредит у розмірі 192 146 дол. США 60 центів. Зазначена сума не відповідає змісту кредитного договору № 02/МК31/2008-980, а спростувати цей факт представник позивача не зміг, оскільки не з»являвся в судові засідання. До того ж, позивачем документально не підтверджено отримання відповідачкою-2 зазначеної досудової вимоги, яка датована 18.08.2014 року, яка, в свою чергу, надала суду довідку Поліклінічного відділення Вузлової лікарні станції Фастів від 12.09.2014 року про те, що вона знаходилась на амбулаторному лікуванні, перебувала в гіпсовій мобілізації з 31.07.2014 по 29.08.2014 року і фізично не могла отримати таку досудову вимогу. Відповідно до постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема розгляд справ за позовами, що виникають при укладенні, забезпеченні, виконанні та припиненні кредитних договорів, а також при визнанні їх недійсними, повинен здійснюватись у точній відповідності із законом та в установлені для цього строки. При вирішенні таких спорів суди мають виходити з положень статей 41, 42, 99 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також враховувати, що кредитні відносини врегульовано, зокрема, главами 52, 53, 71 Цивільного кодексу України, законами України: від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»; від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу»; від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку»; від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку про те, що банк пропустив строк звернення з позовом до Поручителя-відповідача-2. Також відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явив позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договір поруки між банком та [PERSON] укладений 29 січня 2008 року. Тому порука припинилася по двох підставах: коли у банка виникло право на дострокове погашення кредиту, але банк на надіслав вимоги до поручителя на протязі шести місяців, та від дня укладення договору поруки пройшло більше одного року. Тому, суд вважає, позовні вимоги до [PERSON] є безпідставними та не обґрунтованими. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 460,49 гривень. Враховуючи зазначене та

Outcome: partial