Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення 243,60 грн. судового збору, мотивуючи тим, що 15.07.2010 року у Черніївській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO] Спільне життя у сторін не склалося, відповідач не піклувався про добробут сімї. На протязі року подружжя разом не проживає, шлюбних відносин не підтримує, спільного господарства не веде, в звязку з чим позивачка вважає, що їхній шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним. Крім цього, позивачка зазначила, що обоє батьків зобовязані утримувати доньку до досягнення нею повноліття. Тому просила шлюб розірвати, доньку [PERSON] залишити на проживання з нею, прізвище при реєстрації розірвання шлюбу змінити на дошлюбне Буханюк, стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі по 800 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, стягнути 243,60 грн. судових витрат. В судовому засіданні 11.09.2015 року позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити. 24.11.2015 року позивачка подала до суду заяву, відповідно до якої уточнила позовні вимоги щодо стягнення аліментів, а саме просила стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі по 650 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, просила розгляд справи здійснювати без її участі (а.с.26). Відповідач в судовому засіданні 11.09.2015 року позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти розірвання шлюбу, залишення доньки [PERSON] після розірвання шлюбу на проживання з матірю, однак просив визначити розмір аліментів на утримання доньки по 400-500,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. В судові засідання 15.10.2015 року, 03.11.2015 року, 24.11.2015 року відповідач не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.16, 23, 25), а тому, суд ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності відповідача з врахуванням наданих ним пояснень в судовому засіданні 11.09.2015 року. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Згідно свідоцтва про шлюб Серія 1-НМ № 082141 сторони 15.07.2010 року зареєстрували шлюб у Черніївській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 7 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітньої доньки. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони в добровільному порядку узгодили питання щодо визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON], [INFO], а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 15.07.2010 року у Черніївській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 7 слід розірвати, прізвище позивачки [PERSON] після реєстрації розірвання шлюбу змінити на дошлюбне Буханюк. Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання доньки слід визначити в твердій грошовій сумі, оскільки, відповідач офіційно не працевлаштований. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідачем не надано суду доказів про його матеріальне становище, стан здоровя та наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, проте, він є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання доньки. Однак, суд вважає, що визначений відповідачем розмір аліментів 400-500,00 грн. не буде відповідати інтересам дитини, не зможе забезпечити її достатній рівень життя, а тому слід визначити стягнення аліментів у розмірі по 650,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів є обгрунтованою та підлягає до задоволення, слід стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] щомісячно в розмірі по 650,00 гривень до досягнення нею повноліття, починаючи з 18.06.2015 року. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки 243,60 грн. витрат по оплаті судового збору та 243,60 гривень судового збору - в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved