Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача кошти на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1917 грн. 00 коп., моральної шкоди в сумі 1000 грн. та за правову допомогу 500 Грн. 00 коп.. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що відповідач 10.03.2015 року викрав у нього телефон, пообіцяв віддати кошти. Але так нічого і не повернув. Відносно відповідача було винесено вирок, яким останього було засуджено. У вироці зазначено про викрадений телефон, сім-карту до нього, на рахунку якої було 40 гривень. Матеріальна шкода складає 1917 гривень. Також відповідачем йому завдано моральної шкоди в розмірі 1000 гривень. Розмір моральної шкоди обгрунтовується тим, що його мати після скоєння відповідачем крадіжки, а саме 11.03.2015 року, потрапила до лікарні, у неї загострилася язва та боліло серце. Були витрачені кошти на лікування, які він врахував у завдану моральну шкоду. Також вона збирала кошти на придбання нового телефона. Він за неї хвилювався. Крім того, він витратив кошти на правову допомогу, розмір якої складає 500 гривень. Просить задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримала. Пояснила, що в матеріалах справи наявна виписка з медичної карти матері позивача, в якій підтверджується факт того, що остання захворіла після скоєння крадіжки, а саме 11.03.2015 року. Позивач хвилювався за наслідками події тому, що раніше вони були з відповідачем друзями. 28.05.2015 року відносно відповідача було ухвалено вирок згідно якого його визнано винним у вчиненні крадіжки у позивача. Просить задовольнити позов, стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 1917 гривень, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень та кошти за надану правову допомогу в розмірі 500 гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи ( а.с.33). У відповідності до ст.224 ЦПК України суд, зі згоди позивача та його представника, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно вироку Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28.05.2015 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України. З тексту вироку вбачається, що своїми злочинним діями відповідач [PERSON] спричинив позивачу [PERSON] матеріальні збитки на загальну суму 1917 гривень. Під час розгляду кримінального провадження вину у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України визнав (а.с. 27-28). Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженню, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Зважаючи на те, що заявлена позивачем вимога щодо відшкодування матеріальної шкоди заподіяної діями відповідача, підтверджується вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28.05.2015 року, тому матеріальна шкода в розмірі 1917,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вони є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" слід виходити із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору". В судовому засіданні було достовірно встановлено, що своїми умисними діями відповідач вчинив проступок, спрямований на нанесення шкоди позивачу, внаслідок чого, останньому була спричинена моральна шкода, яка полягає в особливих психологічних стражданнях від усвідомлення факту порушення його громадських прав, моральних стражданнях, завданих злочином, негативних емоціях, що переніс позивач у зв'язку з протиправними діями відповідача. Також від протиправних дій відповідача фізичних та душевших страждань зазнала мати позивача (а.с. 29, 30), що виразилося в потребі лікування (а.с. 18). Враховуючи викладене, характер, тривалість та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, що пов'язані з душевним хвилюванням, переживаннями, ступінь вини відповідача, суд, виходячи із принципу справедливості та розумності, прийшов до переконання про визначення розміру морального відшкодування в сумі 500 грн., яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок. Також позивач ставить питання про стягнення з відповідача понесених ним витрат за підготовку до суду позовної заяви у розмірі 500 грн. Згідно ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст.47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. Згідно із ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню підлягають лише документально підтверджені судові витрати. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно роз'яснень наданих у п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), фінансові документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Як вбачається з матеріалів справи адвокат [PERSON] має право на зайняття адвокатською діяльністю про що свідчать долучені до справи Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №326/н від 29.12.2008 року та посвідчення адвоката №102 від 29.12.2008 року (а.с.16). 03.08.2015 року між позивачем та адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги, яким передбачено, що розмір та строки сплати гонорару визначені додатком №1, який є невід'ємною частиною цієї Угоди (а.с.13-15). Однак даний додаток №1 до Договору до матеріалів справи долучено не було. Також, до матеріалів справи долучено квитанцію №19 від 03.08.2015 року про сплату позивачем адвокату гонорару за підготовку позовної заяви в розмірі 500 гривень (а.с. 17). Однак, до суду не було надано документів що підтверджують тривалість часу та роботи, виконаної адвокатом, а тому не можливо здійснити обрахунок вказаних послуг. Між позивачем та адвокатом не складався акт прийняття-передачі послуг з зазначенням детального переліку робіт, часу витреченого на її виконання. Крім того, згідно наданого Договору адвокат [PERSON] являється представником позивача. Саме в такому процесуальному статусі згідно наявних у справі журналів судових засідань адвокат [PERSON] брала участь у справі. Суд не постановляв ухвалу про допуск до участі у справі адвоката як особи, яка надає правову допомогу. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

Outcome: approved