Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 20 000,00 доларів США та 10 000,00 гривень, інфляційні витати, 3% річних та судові витрати у справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.07.2010 р. відповідач позичив у позивача гроші, що підтверджується відповідною розпискою, відповідно до якої [PERSON], отримав в борг грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США та 10 000,00 грн., які зобов'язався повернути до 30.12.2011 р. Однак, у визначений строк [PERSON] зобов'язання не виконав та кошти повернуті не були. Позовні вимоги позивачем неодноразово уточнювалися та остаточно позивач просив стягнути з відповідача 20 000,00 доларів США, що станом на 03.02.2015 року складає 322 940,00 грн. та 10 000,00 грн., інфляційні витрати та 3% річних на суму боргу, що складає 276 478,60 грн. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконала свої зобов'язання за позикою. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений. Клопотання про слухання справи за його відсутністю до суду не надходило. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, надав до суду заяву про перенесенням слухання справи у зв'язку з хворобою, однак ніяких доказів до заяви не надав, а тому суд вважає неявку представника неповажною. Оскільки відповідно до ст..ст.74, 76 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду, на підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судому встановлено, що 20.07.2010 р. відповідач позичив у позивача гроші, що підтверджується відповідною розпискою, відповідно до якої [PERSON], отримав в борг грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США та 10 000,00 грн., які зобов'язався повернути Однак, у визначений строк [PERSON] зобов'язання не виконав та кошти повернуті не були. Остаточний розрахунок за цим договором мав бути здійснений не пізніше 30.12.2011р. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На час розгляду справи будь-яких доказів на підтвердження того, що кошти за Договорами позики не були передані відповідачу суду не надані. Також суду не надано доказів на підтвердження виконання відповідачем своїх зобов"язань щодо повернення суми боргу за Договорами позики. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу з [PERSON] в розмірі 20 000,00 доларів США, що станом на 03.02.2015 року складає 322 940,00 грн. та 10 000,00 грн. є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення суми боргу за Договорами позики з врахуванням 3% річних від суми боргу. Норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, чітко визначає наслідки порушення договору позичальником. Якщо позичальник своєчасно не поверну суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов'язань. Розрахунок 3% річних від суми боргу за Договорами позики, проведений позивачем, ґрунтується на нормах чинного законодавства щодо порядку проведення розрахунку, а тому може бути взятий судом до уваги. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення інфляційних збитків, виходячи з наступного. Відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в України встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня. Норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції не можуть поширюватись на випадки прострочення грошового зобов"язання , яке виражено в іноземній валюті. Як вбачається зі змісту Договорів позики, укладених між сторонами, предметом позики була іноземна валюта - долари США, в зв'язку з чим іноземна валюта не підлягає індексації. З огляду на викладені обставини позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення суми боргу за Договорами позики та 3 % річних від суми боргу. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3654,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial