Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив суд встановити факт, що [PERSON] у період з 01 січня 1993 року по 25 лютого 1999 року проживав разом з дружиною за адресою: [ADDRESS] , та визнати за ним право власності на житлове приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що починаючи з 2002 року він проживає та використовує кімнату [ADDRESS] за призначенням. Будівля гуртожитку знаходиться у комунальній власності Дніпровської міської ради, а обслуговування будівлі здійснює КП «Жилсервіс-5» ДМР. З набранням чинності Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» він набув право на приватизацію житлового приміщення. Проте, через відсутність інформації про реєстрацію місця проживання та невикористання права на приватизацію державного житлового фонду в період з 01.01.1993 по 25.02.1999 р.р., він не може реалізувати своє право на приватизацію житла. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] від 22 серпня 2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до розгляду у підготовче засідання. У зв`язку із тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 листопада 2018 року по справі призначено повторний автоматизований розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2018 року справа розподілена судді Кухтіну Г.О. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Кухтіна Г.О. від 23 січня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у підготовче засідання. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги в частині встановлення факту просила вирішити на розсуд суду. Що стосується вимог позивача в частині визнання за ним права власності на житлове приміщення в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , просила відмовити, посилаючись на їх безпідставність. Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований та постійно проживає з 09.04.2002 року [PERSON] . Позивач за вище вказаною адресою був вселений та проживає на підставі Ордеру на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська серії УП№95 від 27.02.2017 року. Ордер виданий на підставі розпорядження управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 06.02.2017 №115. Житлова кімната № 221 розташована на другому поверсі дев`яти поверхового будинку гуртожитку. Загальна площа кімнати №221 складає 22,5 м2, житлова площа складає 17,0 м2, висота приміщення складає 2,5 м2, площа коридору - 3,2 м2, площа вбиральні - 2,3 м2. Відповідно до ст.129 ЖК УPCP, ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п. 2.2 Положення «Про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська», для підготовки на розгляд уповноважених органів влади матеріалів про передачу жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках міста заявником подається такі документи: ...завірена підприємством (благоутримувачем), що обслуговує будинок, копія ордера, яка засвідчує правомірність проживання заявника та членів його родини в гуртожитку на відповідній жилій площі (у разі невідповідностей нумерації жилих приміщень у гуртожитку та їх площі фактичному стану або зміні кількості членів сім`ї наймача управління житлового господарства департаменту житлово-комунального господарства капітального будівництва Дніпропетровської міської ради готує розпорядження та видає ордер встановленого зразка на займані жилі приміщення). Згідно ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно п.14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 26.12.2009, передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Першою з визначених умов для одержання мешканцем гуртожитку права на приватизацію кімнати в гуртожитку, наявність якої необхідно врахувати під час розгляду цієї категорії справ, є відсутність в особи власного житла. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Позивач звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з відповідною заявою щодо передачі йому в приватну власність кімнати [ADDRESS] . Проте, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради відмовив позивачу з причини через відсутність інформації про реєстрацію місця проживання та невикористання права на приватизацію державного житлового фонду в період з 01.01.1993 по 25.02.1999. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в аналізі «судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 01.08.2013 зазначає, що статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно - правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» внесено зміни до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХП «Про приватизацію державного житлового фонду» та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебуває у власності територіальних громад. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання права власності на житлове приміщення у гуртожитку законні, обґрунтовані та повністю доведені, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved