Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та дружину. Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 травня 2018 року позивачка уклала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано у Хустському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 62. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення позивачки до суду стало те, що у них з відповідачем виявилися різні характери та погляди на сімейне життя. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач забирав дитячі кошти, золоті прикраси позивачки, які потім повертав, потім знову забирав. Наразі вони проживають окремо і за переконанням позивачки примирення є неможливим. У зв`язку з цим позивачка звернулася до суду із даним позовом та просить шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] " та стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір. Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивач просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та на її утримання до досягнення сином трирічного віку, вказує, що відповідач є молодий за віком, здоровий, працездатний, офіційно не працює, отримує нерегулярний та мінливий дохід, він спроможний сплачувати аліменти. У зв`язку з наведеним позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі по 3000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі по 2000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до досягнення сином трьох років, тобто до [INFO] . Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого на розірвання шлюбу згідний, однак вказує, що дійсною причиною розірвання стосунків з дружиною є те, що вона має іншого чоловіка, з яким проживає. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, такі визнає частково, погоджується сплачувати аліменти на утримання сина 1200 грн щомісячно до повноліття дитини та на утримання позивачки по 500 грн щомісячно до досягнення дитиною 3-х річного віку. Просить суд врахувати, що позивачка не назвала жодного аргументу чи не подала відповідного доказу, щодо його можливості сплачувати названу нею суму аліментів. Він дійсно є працездатним, але знайти постійну високооплачувану роботу не має можливості так як будь якої професії чи спеціальності не здобув по тій причині, що припинив навчання в Ужгородському національному університеті для того щоб працювати та утримувати сім`ю. Таким чином позивачка закінчила університет та здобула спеціальність. Маючи з позивачкою спільний автомобіль він працював у службі «таксі», однак на даний час із-за відсутності автомобіля не може продовжувати там роботу. Проживає у батьків, свого житла чи будь якого іншого майна не має, працює по найму. Крім цього за станом здоров`я не може виконувати важку роботу та зазнає значних витрат на придбання ліків. Справу просить розглянути у його відсутність. Представник позивачки адвокат Петрецький С.І. надіслав до суду відповідь на відзив відповідача, за яким вважає, що відзив відповідача про фінансову неможливість більшої участі в утриманні малолітнього сина та забезпечення утримання дружині до досягнення дитиною трьох років відповідач документально не підтвердив. Заявлені позовні вимоги вважає прийнятними, не надмірними та просить суд такі задовольнити повністю. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак позивачка подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи з невідомих суду причин в судове засідання не з"явився, однак згідно поданого відзиву просить розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05 травня 2018 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у Хустському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 62. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, в результаті шлюбно-сімейні відносини між ними припинено. Сторони проживають окремо. Шлюб сторін існує тільки формально. Позивачка остаточно визначилася та настоює на розірванні шлюбу. Відповідач на розірвання шлюбу згідний. Крім того між сторонами відсутня домовленість щодо надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини, сина [PERSON] , [INFO] , який згідно довідки Олешницької сільської ради Виноградівського району від 16.09.2019 року за № 773, проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі. Також сторони не досягли згоди щодо утримання позивачки, яка здійснює догляд за сином Даміром, до досягнення ним трирічного віку. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов"язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи встановлено, що відповідач є молодою людиною, інших дітей та утриманців, крім спільної з позивачкою дитини не має, ніде не працює, має мінливий дохід, а тому суд вважає, що він як батько зобов`язаний брати участь в утриманні сина. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивачки до суду та до розгляду справи у суді наміри позивачки розірвати шлюб не змінилися, відповідач згідний на розірвання шлюбу, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їхньої неповнолітньої дитини, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв`язку із чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст. 295 ЦК України прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Позивачка [PERSON] бажає після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище, відтак у зв`язку із задоволенням позовних вимог про розірвання шлюбу позивачці слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дитини, які слід стягувати з відповідача суд, розглядаючи вказану справу в межах позовних вимог, які оцінені судом в їх сукупності,

Outcome: partial