Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] суму сплаченого відшкодування у розмірі 25 389,18 грн. та судовий збір. Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.06.2017 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 131357/4600/0001399, відповідно до якого було застраховано транспортний засіб Ауді А7, р.н. [NUMBER] . Позивач зазначає, що 14.05.2018 року о 14 год. 58 хв. в м. Києві по вул. Тверська, 2 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Ауді А7, р.н. [NUMBER] , та автомобіля Фольксваген, р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Позивач вказує, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року по справі № 757/25199/18-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Фольксваген, р.н. [NUMBER] була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № АК9947042 в ПАТ НАСК «Оранта». Вказує, що розрахунок загальної суми непокритих збитків для повного відшкодування завданої шкоди та виплата страхового відшкодування проведено на підставі: Договору № 131357/4600/0001399 від 07.06.2017; страхового акту № 00259805 від 15.06.2018; наказу № 00259805 від 15.06.2018; Звіту № 03-18/07 від 18.07.2018; платіжного доручення № 028352 від 18.06.2018. Позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування непокритих збитків кошти у розмірі 25 389,18 грн., що становить різницю між сумою страхового відшкодування потерпілому 94 379,04 грн. та покритою сумою збитків за полісом ПрАТ СК «Оранта» 68 989,86 грн. з посиланням на ст. ст. 512, 514, 993, 988, 1166, 1188, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 38-39). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали, копії позовної заяви з додатками подати відзив на позов, третій особі встановлено п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали з додатками подати суду пояснення щодо позову (а.с. 41-43). 02.12.2020 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити в повному обсязі у задоволенні позову у зв`язку з незаконністю та безпідставністю позовних вимог. У відзиві зазначено, що розмір здійсненого позивачем страхового відшкодування не перевищує встановленого договором страхування № АК/9947042 ліміту відповідальності третьої особи, сума якого становить 100 000 грн., тому саме ПАТ НАСК «Оранта» є особою відповідальною за завдані власнику транспортного засобу Ауді А7, р.н. [NUMBER] , матеріальні збитки у розмірі 94 379,04 грн., згідно положень Закону України "Про страхування", ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Розрахунок суми страхового відшкодування ПАТ НАСК «Оранта» у розмірі 68 989,86 грн. визначено з порушенням Методики, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та закону України «Про ОСЦПВВНТЗ». У відповідності ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Частини 2, 3 вказаної статті регламентують, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову, значення справи для сторін. При цьому згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Таким чином, суд з урахуванням предмету спору, ціни позову, наданих сторонами доказів, відзиву, вважає за доцільне у даній справі проведення спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року у справі № 757/25199/18-п, [PERSON] 14.05.2018 року о 14 год. 58 хв. в м. Києві по вул. Тверська, 2, керуючи автомобілем марки «Фольксваген», д.р.н. [NUMBER] , порушив п. 10.11 Правил дорожнього руху України, а саме: виїжджаючи з прилеглої території не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ауді», д.р.н. [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 10). Зазначеною постановою суду відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрите за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. За нормою частини 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Предметом спірних правовідносин у цій справі є відшкодування заподіювачем шкоди сплаченого страховиком страхового відшкодування в частині. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За матеріалами справи встановлено, що 07.06.2017 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 131357/4600/0001399, відповідно до умов якого застраховано страхові ризики стосовно транспортного засобу Ауді А7, р.н. [NUMBER] (а.с. 4-8). Договором визначено розмір страхової суми транспортного засобу 923 300 грн., розмір франшизи за ризиками - 0,5 % (але не менше 50 євро), строк дії договору з 15.06.2017 р. по 14.06.2018 року, відшкодування збитків без урахування зносу деталей, що замінюються при ремонті (а.с. 4). Відповідно до рахунку № 0000043618 від 15.05.2018 р. складеного ДП «Ауді Центр ВІПОС», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ауді А7, р.н. [NUMBER] , становить 100 688,28 грн. (а.с. 27). Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 990 ЦК України. Позивачем на виконання умов договору страхування на підставі страхового акту № 00259805 від 13.06.2018 року, наказу № 00259805 від 15.06.2018 р. про виплату страхового відшкодування гр. [PERSON] здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 94 379,04 грн. на рахунок ДП «Ауді Центр ВІПОС», що підтверджується платіжним дорученням № 028352 від 18.06.2018 р. (а.с. 24, 25, 28). За повідомленням позивача, страховик відповідача [PERSON] ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 68 989,86 грн. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування шкоди кошти у розмірі 25 389,18 грн., що становить різницю між виплаченим страхувальнику позивача страховим відшкодуванням 94 379,04 грн. та покритою сумою збитків ПАТ «НАСК «Оранта» 68 989,86 грн. За нормою ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Таким чином, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги щодо відшкодування шкоди (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» - в порядку суброгації. Разом з тим, суд враховує наступні обставини. Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України 2004 року, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З матеріалів справи убачається, що станом на дату дорожньо-транспортної пригоди - на 14.05.2018 р. цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Фольксваген, р.н. [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу № АК9947042 (а.с. 9). Відповідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 727/1881/16-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. За таких обставин, у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавав шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс18. Відповідно положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що зі змісту Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 03-18/07 від 18.07.2018 року, складеного СПД [PERSON] , вартість матеріального збитку заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень автомобіля Ауді А7, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2012, складає 99 142,49 грн. (далі - Звіт, а.с. 14 зв.). Відповідно пункту 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) (далі - Методика), вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ за формулою У = Ср + См + Сз * (1-Ез) + ВТР. Як зазначено у висновках Звіту оцінювача СПД [PERSON] , вартість матеріального збитку спричиненого власнику транспортного засобу Ауді А7, реєстраційний номер [NUMBER] , який визначений у розмірі 99 142,49 грн., відповідає вартості відновлювального ремонту цього автомобіля, оскільки становить у такому ж розмірі - 99 142,49 грн., з урахуванням якого відповідно розраховувалось та виплачувалось позивачем страхове відшкодування в сумі 94 379,04 грн. Коефіцієнт фізичного зносу (Ез) автомобіля Ауді А7, р.н. [NUMBER] , за проведеною оцінкою становить 0. Відповідно пункту 7.38 Методики, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. При цьому ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за полісом № АК9947042 виплатила позивачу страхове відшкодування (на відновлювальний ремонт пошкодженого в ДТП відповідачем транспортного засобу з урахуванням зносу) у розмірі 68 989,86 грн., що не відповідає розміру матеріального збитку встановленого вищевказаним звітом. Судом не встановлено, що позивач звертався із вимогою про відшкодування шкоди до страховика відповідача ПАТ НАСК «Оранта» у межах ліміту відповідальності останнього, а також у матеріалах справи відсутні будь які докази того, що заявлена до стягнення сума перевищує ліміт відповідальності за полісом № АК9947042 та/або у страховика ПАТ НАСК «Оранта» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування у розмірі, що є предметом спору. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, беручи до уваги наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed