Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що в липні 2021 року ним отримано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконавчому провадженню № ВП № 65896663, зі змісту якої слідує, що відповідне провадження відкрите на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, вчиненого 17.05.2021 року за № 13740, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованості в сумі 3846,00 грн. Позивач вказує на відсутність будь-яких договірних відносин із стягувачем, що унеможливлює видачу виконавчого напису нотаріусом виходячи з приписів ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Звертає увагу, що виконавчий напис вчинено на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року. При цьому, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року визнав незаконною та не чинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», відповідно до якої встановлювалась можливість здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. На думку позивача, така обставина дає дійти висновку про те, що вчинений виконавчий напис для стягнення боргу з позивача базувався на правочині, що не передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів, оскільки на момент його вчення зміни до переліку, якими було запроваджено можливість вчинення виконавчих написів по стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, були визнані нечинними судовим рішенням. Будь-які нотаріальні угоди з фінансовими установами, наявність яких надає право на ініціювання вчинення виконавчого напису кредитором в разі прострочення виконання зобов`язання боржником за такими угодами (п.1 Переліку документів), позивачем не укладались. Крім того, з дня виникнення права вимоги за договором минуло більше трьох років. Позивач зауважує на безпідставному стягненні в межах виконавчого провадження 4930,60 грн., які підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України. Вказуючи на відповідні обставини, а також завдання внаслідок протиправних дій відповідача моральної шкоди, позивач просить визнати виконавчий напис від 17.05.2021 року № 13740 таким, що не підлягає виконанню, стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» на користь [PERSON] в рахунок повернення вже стягнутого за виконавчим написом 4930,00 грн., стягнути на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн., вирішити питання про судові витрати. В судове засідання представник позивача надала заяву про можливість слухання справи у її відсутності. Інші учасники про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Судом встановлено наступні обставини. На виконанні приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича перебувало виконавче провадження ВП № 65896663 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., вчиненого 17.05.2021 року за № 13740, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованості в сумі 3846,00 грн. За змістом виконавчого напису про звернення стягнення на майно боржника відповідний документ видано за наслідком виникнення заборгованості з повернення грошової суми, переданої [PERSON] згідно кредитного договору від 12.02.2019 року № 50624, укладеного між боржником та кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити», правонаступником якого в подальшому почергово виступили - ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Напис вчинено на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року. В межах провадження 19.07.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на загальну суму 4930,60 грн. Постанову для виконання направлено за місцем роботи особи - ТОВ «ТК Актив». Згідно дубліката квитанції АТ «ПриватБанк» NP2508211084757413245 грошова сума в розмірі 4930,60 грн. перерахована платником [PERSON] на одержувача - [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 87-88 закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вирішуючи питання щодо обгрунтованості заявлених позивачем вимог, суд виходить з передбачених положеннями ст. 2 ЦПК України принципів цивільного судочинства, що полягають, зокрема, у змагальності сторін , диспозитивності. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З досліджених судом копій договору позики від 12.02.2019 року та додаткової угоди № 1 до нього, отриманих судом від приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича в порядку витребування доказів згідно ухвали суду від 25.08.2021 року, слідує, що відпис сторони позичальника на таких угодах не проставлявся. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Суд звертає увагу, що за викладених позивачем обставин на підтвердження заявлених вимог, які полягають у фактичній відсутності виниклих договірних правовідносин між сторонами, саме відповідачем, без надмірного процесуального обтяження, об`єктивно могли доводитись відомості на спростування зазначених доводів позивача. Відзив на позовну заяву із запереченнями щодо позовних вимог, докази на підтвердження таких заперечень, зокрема щодо укладення договору із застосуванням електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису, суду не надано. За таких обставин, суд позбавлений можливості з`ясувати необхідні для правильного застосування ст.ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат» питання: чи існувала заборгованість узагалі; чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Слід додатково звернути увагу, що Пунктом 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказаний пункт внесено в зміст переліку документів на підставі п.2 «Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662. («Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин») Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, п.2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, суд погоджується з твердженням позивача з приводу безпідставного застосування нотаріусом пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в редакції, що визначали перелік документів у стягненні заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Для одержання виконавчого напису згідно даної редакції подаються: оригінал нотаріально посвідчено угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Суд звертає увагу, що договір позики від 12.02.2019 року нотаріально не посвідчувався. Надаючи оцінку всім доказам у взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини в обгрунтування заявлених вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є достатніми для визнання таких вимог виправданими, а тому, з огляду на вищезазначені порушення, допущені при вчиненні виконавчого напису, яким суд вважав необхідним надати оцінку у їх повній сукупності, позов у вказаній частині підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Оскільки за наслідком вчинених виконавчих дій з позивача стягнуто грошову суму в розмірі 4930,60 грн., вказана сума підлягає поверненню як безпідставно стягнута. З приводу вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Обгрунутовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач зауважив про негативний вплив на його ділову репутацію внаслідок внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників, що у свою чергу, ускладнило виїзд за кордон. У постанові Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На думку суду, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди на тому рівні, що може покликати призначення відшкодування, зокрема в грошовому виразі. Дійсне виникнення душевних хвилювань у особи внаслідок внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників судом не встановлено. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволені позову у вказаній частині. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача 1816,00 грн. судових витрат пропорційно до задоволених вимог. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом вставлено, що 06.08.2021 року між позивачем та адвокатом Мариніною М.О., яка діє на підставі свідоцтва про справо на заняття адвокатською діяльність серії ЖТ № 001215, укладено договір № 39 про надання професійної правничої допомоги. Учасниками складено акт приймання-передачі юридичних послуг з визначенням вартості послуги з розрахунку 1000,00 грн. за 1 год., кількості витраченого часу у годинах (3 год.), загальної вартості послуг - 3000,00 грн. Відповідно до квитанції (а.с. 22) наведена сума фактично сплачена позивачем. Приймаючи до уваги підтверджені відомості про існування правовідносин між позивачем та адвокатом в сфері надання професійних правничих послуг для захисту та відновлення порушених прав особи, оплату погодженої між таким учасниками грошової суми, виходячи зі співмірності розміру витрат із складністю справи та обсягом участі адвоката у реалізації процесуальних прав та обов`язків, суд вважає необхідним стягнути відповідну суму з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial