Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вказавши, що 01.07.2019 року вироком Новокаховського міського Херсонської області (справа № 661/4683/13-к, провадження № 1-кп/661/14/19) його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України та виправдано. 27.11.2019 року Херсонський апеляційний суд залишив вирок Новокаховського міського суду Херсонської області без змін. 06.07.2009 року його прийнято на службу в податкову міліцію, присвоєно спеціальне звання- капітан податкової міліції та призначено на посаду начальника головного відділу податкової міліції - перший заступник начальника ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області. Пункт 1 Постанови КМУ «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, та виплати пенсій і грошової допомоги» від 30.10.1998 року № 1716 визначено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою КМУ УРСР від 29.07.1991 року № 114. Згідно п. 34 Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ України від 29.07.1991 року №114 встановлено строк вислуги в спеціальних званнях осіб середнього і старшого начальницького складу : капітан міліції - 3 роки; майор міліції - 4 роки. Таким чином, 07.07.2012 йому мало було присвоєне чергове спеціальне звання - майор податкової міліції, а з 08.07.2016 року - підполковник податкової міліції. Вважає, що при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу слід використовувати тарифний коефіцієнт для спеціального звання -підполковник податкової міліції (згідно додатку 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704). Постановою КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набула чинності 01.03.2018 року) визначений порядок виплати грошового забезпечення особовому складу податкової міліції. Ч.7 та 8 пункту 2 Порядку, затвердженого згаданою Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року визначають необхідність одночасного настання наступних умов для їх застосування : зміна структури заробітної плати; підвищення посадових окладів. Ураховуючи, що зміни в структурі заробітної плати та підвищення посадових окладів відбулося 01.03.2018 року, тобто в період вимушеного прогулу (з 14.04.2010 року (дата відсторонення від посади) та до 27.11.2019 року (дата набуття виправдувальним вироком чинності), обчислення середньої заробітної плати проводиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами праці, що встановлені після підвищення посадових окладів, а період до зміни структури заробітної плати виключається із розрахункового періоду. При обчисленні розміру відшкодування грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 14.04.2010 року по 27.11.2019 року включно слід з нарахованої суми утримувати податок на доходи фізичних осіб та компенсувати суму утриманого податку з державного бюджету. Відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у випадку порушення встановлених строків виплати грошового забезпечення (заробітної плати) здійснюється компенсація втрати частини доходів. Просив суд відшкодувати за рахунок державного бюджету шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на його користь втрачений заробіток в розмірі 3 009 916 грн. 28.04.2020 року позивач зменшив позовні вимоги, просив стягнути з державного бюджету шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на його користь втрачений заробіток в розмірі 2 856 251,35 грн. Під час судового розгляду позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини позову. Представник відповідача під час судового розгляду позову не визнав, вказавши, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду, встановлення в обвинувальному вироку суду факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права і свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. При цьому вказані події знаходяться між собою в причинно -наслідковому зв`язку. Право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів. Законом чітко встановлено порядок відшкодування матеріальної шкоди, зокрема заробіток та інші грошові доходи, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, і оскільки відповідний орган не надав позивачу роз`яснення про порядок поновлення його порушених прав і свобод та відшкодування завданої шкоди, належним способом захисту порушеного позивача мало бути звернення до суду не із заявою про стягнення з Державного бюджету сум втраченого заробітку у зв`язку з відстороненням від посади, а із заявою про оскарження дій або бездіяльності щодо здійснення заходів визначених Законом і Положенням. Казначейство як суб`єкт владних повноважень, прав і законних інтересів позивача не порушувало, у правовідносинах із позивачем не знаходилося і шкоди їм не заподіювало. Наділення органів Казначейства повноваженнями щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з рахунків бюджетних установ, а Державної казначейської служби України - з Державного бюджету України, не вказує на безумовний обов`язок останніх нести юридичну відповідальність за діяння держави та створених нею органів. Позивач перебував на службі в податковій міліції ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області, а також його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Тому належними відповідачами в справі є відповідний орган, яким порушено кримінальне провадження та податкова міліція ДПІ м. Нова Каховка. Таким чином, стягнення коштів з Державного бюджету України є необґрунтованим та таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх відповідно до ст.89 КПК України, суд приходить до наступного висновку. Так судом встановлено, що вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 01.07.2019 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, яка діяла станом на 24.02.2010 року, та виправдано за недоведеністю його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 27.11.2019 року вирок відносно [PERSON] . Новокаховського міського суду Херсонської області від 01.07.2019 року залишено без змін. 24.01.2020 року [PERSON] звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із позовом до Державної фіскальної служби України про визнання рішення та бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Просив суд визнати незаконним рішення Державної фіскальної служби України щодо відмови у скасуванні наказу Державної фіскальної служби України від 08.02.2016 року №274-о «Про виконання рішення суду», яким його було звільнено зі служби, поновленні його на посаді та службі, поновленні спеціальних звань та присвоєнні чергових спеціальних звань, визнанні запису у трудовій книжці №23 від 08.02.2016 року недійсним та вчиненні про це у трудовій книжці відповідного запису; зарахуванні часу відсторонення від посади з 14.04.2010 року по теперішній час до загального трудового стажу, стажу державної служби, безперервного стажу, вимоги в спеціальних званнях. Зобов`язати Державну фіскальну службу України скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 08.02.2016 року №274-о «Про виконання рішення суду та поновити його на службі (посаді), визнати запис у трудовій книжці №23 від 08.02.2016 року недійсним та вчинити про це у трудовій книжці відповідний запис, зарахувати час відсторонення від посади з 14.04.2010 року по теперішній час до : загального трудового стажу, стажу державної служби, безперервного стажу, вислуги в спеціальних званнях, присвоїти чергові спеціальні звання. Ухвалою про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі від 29.01.2020 року, Херсонського окружного адміністративного суду поновлено позивачеві строк звернення до суду з позовом та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом [PERSON] . З трудової книжки [PERSON] слідує, що він 06.07.2009 року прийнятий на службу в податкову міліцію. 08.02.2016 року на підставі наказу ДФС України від 08.02.2016 року № 274-о [PERSON] звільнений зі служби в податковій міліції. Позбавлений права працювати в органах податкової міліції Державної податкової адміністрації України на посадах, пов`язаних з виконанням функцій представника влади відповідно до Закону України «Про державну податкову службу в Україні» строком на три роки, підстава вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 16.01.2015 року у справі № 661/4683/13-к. Відповідно до наказу Державної податкової адміністрації України від 14.04.2010 року № 247, на час розслідування кримінальної справи [PERSON] - заступника начальника ДПІ - начальника ГВПМ ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області капітана податкової міліції відсторонено від посади. Підстава : постанова старшого слідчого прокуратури м. Нова Каховка Херсонської області від 15.03.2010 року та лист ДПА у Херсонській області № 2274/8/26-612. З розрахунку середнього заробітку [PERSON] з 14.04.2010 року до 08.02.2016 року включно за період відсторонення від посади (по дату звільнення з посади відповідно наказу ДФС України від 08.02.2016 року №274 -о «Про виконання рішення суду») слідує, що середньоденний заробіток [PERSON] становив 154,30 грн., сума втраченого заробітку складає 328 196,10 грн. Сума середнього заробітку [PERSON] з 09.02.2016 року до 28.11.2019 року включно за період після звільнення з посади відповідно до наказу ДФС України від 08.02.2016 року №274-о «Про виконання рішення суду», наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів від 28.02.2020 року складає 401 874,62 грн., середньоденний заробіток до січня 2018 року становив 154,30 грн., з січня до березня 2018 року - 167,82 грн., з березня 2018 року до листопада 2019 року включно - 447,72 грн. Розмір посадового окладу [PERSON] з 14.04.2010 року складає 1620 грн., з 01.01.2018 року - 1762 грн., коефіцієнт підвищення посадового окладу - 1,08765. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб -платників податку ДФС України про суми виплачених доходів, наданих ДФС України на ухвалу суду про витребування доказів слідує, що [PERSON] з 04.2010 року до 04.2019 року не отримував доходи, окрім додаткового блага від АТ «Ідея Банк» 03.2017 в сумі 372,67 грн. З рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року слідує, що позов [PERSON] до Державної фіскальної служби України задоволено частково. Визнано протиправною відмову Державної фіскальної служби України поновити [PERSON] на посаді начальника головного відділу податкової міліції - першого заступника начальника ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області, поновити спеціальне звання капітан податкової міліції, визнати запис у трудовій книжці №23 від 08.02.2016 року недійсним та вчинити відповідний запис про це, зарахувати час з 08.02.2016 року по день поновлення на посаді до : загального трудового стажу, стажу державної служби, безперервного стажу, вислуги у спеціальних званнях. Зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити [PERSON] на посаді начальника головного відділу податкової міліції - першого заступника начальника ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області з 08.02.2016 року; визнати запис у трудовій книжці №23 від 08.02.2016 року недійсним та вчинити про це відповідний запис у трудовій книжці [PERSON] ; зарахувати [PERSON] період з 08.02.2016 року по день поновлення на роботі до загального трудового стажу, стажу державної служби, безперервного стажу, вислуги в спеціальних званнях. Зобов`язано Державну фіскальну сулжбу України розглянути питання щодо присвоєння [PERSON] чергових спеціальних звань. Суд не приймає до уваги розрахунок середнього заробітку [PERSON] за час відсторонення від посади, спрямований на адресу [PERSON] . Головним управлінням ДФС у Херсонській області від 23.01.2020 року, оскільки в ньому помилково обраховано період 2016 року в сумі 56 473,80 грн., який не входить до часу відсторонення від посади [PERSON] , бо він 08.02.2016 року звільнений з посади. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону). Пунктом 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. У наведених у статті 1 Закону № 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету(пункти 1, 4 статті 3, частина перша статті 4 цього Закону). Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини першої статті 12 Закону № 266/94-ВР розмір шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3 4 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Наказом Міністерства юстиції України, ГПУ та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» № 6/5/3/41 (далі - Положення № 6/5/3/41), пунктом 6 якого встановлено, що суд, одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили, направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати. Згідно з пунктами 11, 12 Положення № 6/5/3/41 для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції. У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення № 6/5/3/41 містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції в касаційному порядку. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. На сьогодні єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР, прийнятий у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі на виправданих. Внаслідок ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Законом установлено, що визначення розміру відшкодування шкоди, якої зазнав громадянин внаслідок незаконних дій, у разі ухвалення виправдувального вироку здійснює суд, про що постановляє відповідну ухвалу. Таким судом у справі, що розглядається, є Новокаховський міський суд Херсонської області. Стосовно [PERSON] не виконано передбаченого статтею 11 Закону № 266/94-ВР обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав, та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення № 6/5/3/41 порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Однак зазначені обставини не є підставою для відмови у захисті його порушеного права. Відповідно до ст. 15 цього Закону, поновлення службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав та відшкодування іншої шкоди, завданої військовослужбовцю Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, інших військових формувань, створюваних відповідно до законодавства України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України та Державної кримінально-виконавчої служби України, поліцейським, працівникам Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, провадиться за правилами, встановленими цим Законом. Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення), пунктом 6 якого встановлено, що суд, одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили, або з постановою (ухвалою) суду направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати. Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядовому порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції. У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону ухвалу. Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції в касаційному порядку. Таким чином, доводи представника відповідача про порушення позивачем порядку звернення з вимогами про відшкодування втраченого заробітку, так як розмір такого відшкодування повинен визначити орган, який проводив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу або суд, тому позивач повинен звертатися із заявою про оскарження дій або бездіяльності щодо здійснення заходів визначених Законом і Положенням, відхиляються судом. Також безпідставними є посилання представника відповідача на недоведеність вини органів винних у незаконному засудженні позивача, оскільки відповідно до ст.1176 ЦК України шкода заподіяна особі внаслідок незаконного засудження відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, тому в даній справі належним відповідачем є держава, яка здійснює свої повноваження в частині відшкодування шкоди через Державну казначейську службу України. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те що шкода внаслідок незаконного засудження стягується саме з Державної казначейської служби України, оскільки відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. І шкода завдана позивачу стягується не з Державної казначейської служби України як юридичної особи, а за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку. Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 14-298цс18. Відповідно до Постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.95 р. № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Працівникам плаваючого складу суден флоту рибної промисловості і працівникам, зайнятим на підприємствах із сезонним характером виробництва, з урахуванням значного коливання протягом року заробітної плати, в інших випадках збереження середньої заробітної плати вона може обчислюватись виходячи з виплат за 12 календарних місяців. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду. У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів. Постановою КМУ від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 1 березня 2018 року, змінено структуру заробітної плати працівників фіскальної служби, в тому числі і змінився посадовий оклад позивача. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень. Відповідно до Схеми тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу податкової міліції апарату Державної фіскальної служби, тарифний розряд начальника відділу у складі управління (штабу) Головного управління, начальник відділу у складі управління департаменту - 48. Оскільки позивача було незаконно відсторонено від посади, а в подальшому звільнено з посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, що є обмеженням його права, то шкода, завдана внаслідок такої процесуальної дії підлягає відшкодуванню як і втрачений заробіток за період незаконного звільнення з посади до набрання чинності виправдувальним вироком суду. Право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону (стаття 1176 ЦК України, стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. Визначаючи розмір втраченого заробітку за час відсторонення від посади суд виходить з розрахунку середнього заробітку [PERSON] з 14.04.2010 року до 08.02.2016 року включно за період відсторонення від посади (по дату звільнення з посади відповідно наказу ДФС України від 08.02.2016 року №274 -о «Про виконання рішення суду», наданого на ухвалу суду про витребування доказів Головним Управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 23.03.2020 року, сума втраченого заробітку за вказаний період складає 328 196,10 грн. Сума середнього заробітку [PERSON] з 09.02.2016 року до 28.11.2019 року включно за період після звільнення з посади відповідно до наказу ДФС України від 08.02.2016 року №274-о «Про виконання рішення суду», наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів від 28.02.2020 року складає 401 874,62 грн., суд виходить із розрахунку зробленого Головним Управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 23.03.2020 року до 01.03.2018 року, а з 01.03.2018 року до часу набрання виправдувальним вироком законної сили 28.11.2019 року із розрахунку, зробленого позивачем і виходячи з якого середньоденний заробіток [PERSON] становить 851,48 грн. з урахуванням тарифного розряду за посадами осіб начальницького складу податкової міліції апарату Державної фіскальної служби, начальника відділу у складі управління (штабу) Головного управління, начальник відділу у складі управління департаменту - 48 та з коефіцієнтом підвищення посадового окладу, оскільки з 01.03.2018 року діє спеціальний нормативний акт - Постанова КМУ №704 від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відповідно до якої значно підвищилися посадові оклади органів фіскальної служби та змінилася структура заробітної плати, тому [PERSON] будучи незаконно звільненим з посади втратив за цей період заробіток в сумі 565 754,2 грн. Таким чином розмір втраченого заробітку позивачем за період відсторонення від посади та незаконного звільнення з посади до набрання чинності виправдувальним вироком суду - з 14.04.2010 року до 08.02.2016 року та з 09.02.2016 року до 28.11.2019 року становить 987 265,84 грн. та підлягає стягненню з подальшим утриманням податків та обов`язкових платежів та з вирахуванням отриманого доходу в сумі 372,67 грн., тобто 986 893,17 грн. В іншій частині позову відмовити. Суд не приймає до уваги посилання позивача щодо стягнення втраченого заробітку за весь період часу виходячи із посадового окладу, розрахованого на підставі Постанови КМУ №704 від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», оскільки вказана Постанова КМУ від 30.08.2017 року почала діяти лише з 01.03.2018 року, до цього часу застосовувався порядок обчислення середнього заробітку відповідно до Постанови КМУ №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.95 р., до того ж позивач має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження у тому числі заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, тобто які міг отримати позивач перебуваючи в цей період на посаді від якої був відсторонений на час перебування під слідством та судом. На підставі ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»,

Outcome: partial