Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 9179,68 грн. та судові витрати. На підтвердження позовних вимог позивач вказав, що між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н від 07.12.2005 року, відповідно до якого останній отримав кредит. [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємцями, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . До спадкоємця 10.09.2019 р. позичальника було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Позичальник [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на дату його смерті утворилась заборгованість у розмірі 9179,68 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача утворену заборгованість, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, але надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в разі неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не надала. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2005 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (Позивач) та [PERSON] (Позичальник) був укладений кредитний договір №б/н. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.5, п.2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких Позичальник при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. Таким чином, у порушення п.6.5 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. Позичальник [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про смерть від 21.08.2017 року. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно Спадкової справи №1/2018 відносно [PERSON] відсутні відомості щодо прийняття спадщини. Згідно відповіді від Відділу обліку і моніторингу інформаціїпро реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській обл. [PERSON] зареєстрована з 22.10.1996 р. за адресою: [ADDRESS] . Тобто на час смерті [PERSON] проживала разом з ним. За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). На виконання вимог вищезазначеної норми закону Позивачем 24.06.2020 року була направлена претензія кредитора до Покровської міської державної нотаріальної контори, та 08.07.2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого Позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». У відповідності до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що після смерті спадкодавця [PERSON] його спадкоємець [PERSON] отримала у натурі певне спадкове майно. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що відповідач взагалі не скористалась своїм правом на спадкування за законом і не прийняла спадщину, оскільки свідоцтво про право на спадщину не видавалось і ніяких заяв про прийняття спадщини не містить. Також згідно довідки від КП ММБТІ право власності на [ADDRESS] не реєструвалось станом на 28.12.2012 р. Таким чином, оскільки за наслідками розгляду справи з наданих позивачем та витребуваних судом доказів не було встановленого беззаперечного факту того, що відповідач [PERSON] вступила в свої права як спадкоємця, отримавши у спадщину майно, у межах вартості якого вона зобов`язана задовольнити вимоги кредитора, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч.2 ст.1282 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені. На підставі ст.129 Конституції України, ст. ст.1216,1219,1268,1268,1282,1296,1297 ЦК України, та

Outcome: dismissed