Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства [PERSON] "Аваль", третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.11.2006 року між AT «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/116998/3105/82, відповідно до умов якого мав бути наданий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США строком до 09.11.2016 року зі сплатою 14 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У відповідності до п. 2.1 кредитного договору №014/116998/3105/82 від 10 листопада 2006 року вбачається, що кредит видається для використання на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором АТ «[PERSON] Аваль» та позивач 10 листопада 2006 року уклали договір іпотеки № 3498/3105/305653. Згідно з договором він надав нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,141 га, яка розташована за адресою: м. Підгородне, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, вул. Івана Франка, № 45. Майно належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю III - ДП №074672, Відповідно п.1.3 договору іпотеки заставна вартість предмету іпотеки визначена сторонами: 108 978,00 (Сто вісім тисяч дев'ятсот сімдесят вісім) гривен 00 копійок, що за офіційним курсом НБУ на день укладання цього договору складав 21 579, 80 (двадцять одна тисяча п'ятсот сімдесят дев'ять) доларів США 80 центів. Позивач вважає, що вищезазначений кредитний договір та договір іпотеки є такими, що не відповідають законодавству, а тому підлягає визнанню недійсним у звязку з тим, що: Банком було здійснено порушення вимог законодавства щодо обов'язку належного повідомлення позичальника про всі умови кредитування та щодо несправедливих умов у кредитному договорі, невиконання переддоговірної роботи з позичальником, оскільки вказаний кредитний договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, його інтересам та волі, тобто порушує його права та законні інтереси, оскільки його не було проінформовано про сукупну вартість кредиту, а з наданих банком документів не вбачалося повної інформації щодо вартості сукупних послуг, що призвело до укладення вкрай невигідних для нього договорів. Вважає, що договори не відповідають нормам Закону, зокрема вимогам ч. 2 ст. 11, ч.1 ст.15, ст.18, ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», крім того, зміст правочину суперечить чисельним нормам законодавства України, а саме ст.ст. 215, 533 ЦК України; кредитний договір зовсім не містить порядку зміни договору який враховував би інтереси споживача (позивача), не містить умови про порядок припинення договору, банк в односторонньому порядку має право змінювати процентну ставку за користування кредитом у разі зміни чинного законодавства України, зміні облікової ставки НБУ, повідомивши про це позичальника письмово, тобто банк ставить перед фактом зміни процентної ставки по кредиту, щодо укладеного кредитного договору (п.1.5), а також в п. 1.7 договору наділив себе правом відкликати свої зобовязання. Також, вважає порушенням банком - неповідомлення позичальника про валютні ризики та зміни істотних умов кредитного договору, всупереч п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», на підставі чого, вважає що всі вказані ними порушення є підставами для визнання кредитного договору недійсним відповідно до ст..ст. 203, ст. 215, 227 ЦК України. А також укладений у забезпечення виконання недійсного кредитного договору, договір іпотеки №3498/3105/305653 від 10.11.2006 року, що укладався між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] теж має бути визнаний недійсним за рішенням суду. Просить суд визнати недійсним кредитний договір №014/116998/3105/82 від 10.11.2006 року, що укладався між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON]. Визнати недійсним договір іпотеки №3498/3105/305653 від 10.11.2006 року, що укладався між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію а саме: зобовязати відповідача ПАТ «[PERSON] Аваль» повернути позивачу, [PERSON], сплачені по кредитному договору №014/116998/3105/82 від 10.11.2006 року відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії. В судове засідання представник позивача не зявився, але будучи присутнім в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримував у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 10.11.2006 року між AT «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/116998/3105/82, відповідно до умов якого банк надає кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США строком до 09.11.2016 року зі сплатою 14 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, кредит видається для використання на споживчі цілі. Згідно п. 6.2 кредитного договору у разі зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, Національного банку України, а також Кредитора змінити відсоткову ставку за користування кредитом. Про зміну відсоткової ставки Кредитор письмово повідомляє Позичальника протягом 7 календарних днів з дати її зміни. У разі відмови позичальника від зміни ставки за користування кредитом. Він зобовязується повернути кредитні кошти не пізніше 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про такі зміни та сплатити Кредитору відсотки відповідно до ставки, раніше обумовленої Договором, за час фактичного користування кредитом. Згідно п. 8.1 кредитного договору договір набуває чинності з час надання позичальнику кредитних коштів (частини коштів) та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, штрафів та пені). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] 10 листопада 2006 року було укладено договір іпотеки № 3498/3105/305653, за умовами якого позивач надав банку в рахунок забезпечення зобовязання за кредитним договором нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,141 га, яка розташована за адресою: м. Підгородне, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, вул. Івана Франка, № 45, що належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю III - ДП №074672. Відповідно п.1.3 договору іпотеки заставна вартість предмету іпотеки визначена сторонами: 108 978,00 (Сто вісім тисяч дев'ятсот сімдесят вісім) гривен 00 копійок. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. У даній справі, спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач, як зазначив позивач, надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, які на даний час позивач вважає не містили про сукупну вартість кредиту, який підписаний позивачем, містить повну інформацію стосовно умов кредитування. За змістом ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Як на підстави для визнання спірної угоди недійсною, позивач також посилається на ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов спірної угоди, оскільки на час підписання банк не повідомив позичальника про всю необхідну інформацію для укладення такого договору. Однак, суд вважає, що ненадання банком повної інформація про сукупну вартість кредиту не є підставою для визнання кредитної угоди недійсною у розумінні ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови спірного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, обсяг платежів на весь час дії договору. Позивач при укладенні спірного договору мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами. Отже відсутні підстави для визнання недійсним договору споживчого кредиту на підставі положень статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім цього, права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, встановлений ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення кредитного договору. Цією нормою не передбачалось визнання недійсним договору у зв'язку із наданням недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію. Таким чином, [PERSON] не доведено, що умови укладеного договору порушують його права як позичальника або не відповідають положенням\~Закону України "Про захист прав споживачів", чи суперечать нормам\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не доведено відсутність вільного волевиявлення сторін та невідповідність їх внутрішній волі умовам правочинів, враховуючи отримання позичальником грошової суми кредиту в повному обсязі і її використання на власні потреби (згідно з цільовим призначенням). Враховуючи наведене, суд вважає, що оспорюваний кредитний договір, також як договір іпотеки, укладені у відповідності з чинним законодавством, передбаченим ст.ст.203,\~205,\~207,\~208 ЦК України\~і відсутні підстави для визнання цих правочинів недійсними.

Outcome: dismissed