Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволення за рахунок його вартості заборгованості по кредитному договору та судових витрат, посилаючись на такі обставини. Між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] 24 травня 2007 року укладено кредитний договір № 010/25-28/07-278, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 300 000 доларів США зі строком користування кредитом до 24 травня 2017 року зі сплатою, враховуючи внесені зміни, 12,5% річних. У якості забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між позивачем та [PERSON] 24 травня 2007 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання виступила майновим поручителем виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором № 010/25-28/07-278 від 24 травня 2007 року. Відповідач у судове засідання не з'являлася неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, яка не з'явилася в судові засідання, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву, якою просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Інші учасники справи також у судове засідання не з'явилися, сповіщались про судовий розгляд належним чином, про поважні причини такої неявки суду не повідомили. Заявник [PERSON], яка звернулася до суду із заявою залучення її до участі у справ в якості третьої особи, в судове засідання не з'явилася, наданими нею доказами не довела факт можливого порушення її прав та інтересів в результаті розгляду цієї справи та вирішення цього спору, оскільки не довела факт прийняття спадщини після смерті [PERSON], який був поручителем [PERSON]. Заявником також на доведено, що до складу спадщини яку нею прийнято після смерті [PERSON], входять будь-які права та обов'язків, що виникли із кредитного договору № 010/25-28/07-278 від 24 травня 2007 року, укладеного позивачем з третьою особою. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] 24 травня 2007 року укладено кредитний договір № 010/25-28/07-278, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] в кредит грошові кошти у розмірі 300 000 доларів США зі строком користування кредитом до 24 травня 2017 року зі сплатою 12,5% річних. У якості забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між позивачем та [PERSON] 24 травня 2007 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання виступили в якості майнового поручителя виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 010/25-28/07-278 від 24 травня 2007 року. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Городецькою В.М., за реєстровим № 3744; заборона відчуження за реєстровим № 3745. Відповідно до п. 1.2 цього договору предметом іпотеки були неживі приміщення першого поверху [ADDRESS], загальною площею 163,0 кв.м. (сто шістдесят три метри квадратних). Боржником за кредитним зобов'язанням, третьою особою в цьому процесі [PERSON] не виконані умови розділу № 4 частини №1 укладеного нею кредитного договору, відповідно до якого позичальник зобов'язався щомісячно повертати суму кредиту та відсотків платежами, що зменшуються відповідно до встановленого графіку, до остаточного погашення отриманого кредиту за фактичне використання кредитних коштів не пізніше строку, вказаного у кредитному договору, тобто до 24 травня 2017, внаслідок чого у неї перед позивачем, станом на 04 грудня 2014 року, по вказаному кредитному договором утворилась заборгованість в розмірі 445 974,15 доларів США, зокрема: · позичкова заборгованість (за тілом кредиту) - 260 437,89 доларів США; · заборгованість за відсотками -108 083,86 доларів США; · пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 56 682,70 доларів США, що дорівнює еквіваленту 1 298 033,83 гривень (за курсом НБУ станом на день та час постановлення цього рішення); · пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 20 769,70 доларів США, що дорівнює еквіваленту 475 626,13 гривень (за курсом НБУ станом на день та час постановлення цього рішення). Разом за кредитним договором заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04 грудня 2014 року складає 368 521,75 доларів США та 1 773 659,96 гривень. В останньому висновку суд має застосувати п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Відтак, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). З огляду на наведене, сума залишку заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом має бути стягнута в валюті кредиту, а сума пені за прострочення виконання зобов'язання та сума штрафу за порушення умов кредиту - в національній валюті України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, ним порушено вимоги ст.1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до п. 3.1.4 укладеного з відповідачем іпотечного договору у випадку невиконання (неналежного виконання) іпотекодавцем умов кредитного договору або цього договору, іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки в порядку, визначеному п. 4 цього договору. За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, враховуючи, що третя особа [PERSON] - боржник в основному зобов'язанні не виконала своє зобов'язання з повернення кредиту, суд вважає обґрунтованою заяву позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. За правилом ч. 3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до правила ч.ч. 6, 7 ст. 38 Закону України „Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення першого поверху [ADDRESS], загальною площею 163,0 кв.м. (сто шістдесят три метри квадратних), шляхом проведення прилюдних торгів та розподілення коштів від продажу предмета іпотеки (у разі продажу предмета іпотеки за ціною, що перевищує розмір заборгованості [PERSON] за цим кредитним договором перед банком) між іпотекодержателем та іпотекодавцем, відповідно до встановленого пріоритету та розміру прав чи вимог. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та задовольнити його вимоги у повному обсязі у межах заявлених вимог. Також підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача судових витрат у сумі 3 654,00 гривень.

Outcome: approved