Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Представник ПАТ [PERSON] Аваль (далі [PERSON]) 25.05.2014 р. звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] Тхань про звернення стягнення на предмет іпотеки вказавши в обґрунтування наступне. 06.03.2007 р. між ПАТ [PERSON] Аваль та [PERSON] Тхань укладений кредитний договір №014/0074/74/84314, відповідно до якого відповідачу надано кредит розмірі 43942 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % на рік на строк до 06.03.2027р. З метою забезпечення належного виконання кредитного договору позичальником [PERSON] Тхань 06.03.2007 р. був укладений іпотечний договір який був посвідчений приватним нотаріусом 06.03.2007 року. Відповідно до цього договору предметом іпотеки є квартира №56 по пр. 50-річчя ВЛКСМ, буд.61-Б в м.Харкові, загальною площею 86,50 м2., що на праві власності належить іпотекодавцю. Відповідач в односторонньому порядку належним чином не виконує зобовязання, до цього часу гроші не повернуті та заборгованість станом на 17.04.2015 року за кредитними договорами складає 985478 гр.38 коп. У зв'язку з виникненням простроченої заборгованості ПАТ [PERSON] Аваль повідомило Позичальника про усунення порушень та можливе звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання Позичальником договірних зобовязань (а.с. 44). Тому, просять на підставах Кредитного договору та договору іпотеки, звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 985478 гр. 38 коп. Представник Банку позовні вимоги підтримав у повному обсязі; просив справу розглянути у його відсутності, про що подав письмову заяву. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час, місце розгляду справу був повідомлений належним чином, заяви про неможливість явки до суду не надали і суд розглянув справу за його відсутності, заочно, на підставі наданих доказів. Суд, вивчивши надані письмові докази, приходить до наступного. 06.03.2007 р. між ПАТ [PERSON] Аваль та [PERSON] Тхань укладений кредитний договір №014/0074/74/84314, відповідно до якого відповідачу надано кредит розмірі 43942 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % на рік на строк до 06.03.2027р. Відповідно до ст.1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язаний надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити відсотки. З метою забезпечення належного виконання кредитного договору позичальником [PERSON] Тхань 06.03.2007 р. був укладений іпотечний договір який був посвідчений приватним нотаріусом 06.03.2007 року. Відповідно до цього договору предметом іпотеки є квартира №56 по пр. 50-річчя ВЛКСМ, буд.61-Б в м.Харкові, загальною площею 86,50 м2., що на праві власності належить іпотекодавцю. Ці обставини підтверджуються копіями Договорів. Пунктом 2.1.1 укладеного Договору іпотеки передбачено, що „у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобовязання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Це узгоджується з положеннями статті 33 Закону України Про іпотеку, відповідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність заборгованості по кредитному договору №014/0074/74/84314 підтверджується розрахунком Банку, що міститься в матеріалах справи. У разі порушення зобовязання винна особа повинна сплатити штрафні санкції, що передбачено угодами та законодавством, зокрема ст. 611-612 ЦК України. Відомості про обставини, що можуть звільнити відповідачів від виплати кредиту, позивачу не надавались. При цьому суд приймає до уваги положення Закону України "Про мораторий", якій набув чинності 07.06.2014 р. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої ст.263 ЦК України), отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання, так як не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки, вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Позивач просив суд надати йому право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві, на умовах та і порядку, викладеному в ст.38 Закону України "Про іпотеку", за ціною, встановленю на підставі оцінки суб*єктом оціночної діяльності з правом проведення усіх дій, пов*язаних із реализацією предмета іпотеки. Разом з тим, іпотечним договором зі змінами, внесеними в нього 13.03.2009 р. де розділом 3 визначений порядок реализації предмету іпотеки, передача Іпотекодержателю права продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві не передбачена. Доказів необхідності надання Банку такого права останнім суду не надані та доцільность доручення таких дій позивачу не обгрунтована. Тому, суд визначає порядок реалізації предмет іпотеки відповідно до п.3.5.2 укладеного іпотечного договору: шляхом продажу на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження, на підставі оцінки предмету іпотеки суб*єктом оціночної діяльності, за початковою ціною не ніжчою ніж 90% вартості предмету іпотеки, визначеної шляхом його оцінки. Судові витрати суд покладає на відповідачів відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial