Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради та просив розірвати договір оренди землі від 21 вересня 2005 року, укладений між [PERSON] та Харківською міською Радою, зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 21 вересня 2005 року під № 040567100045. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивач отримав право користування земельною ділянкою площею 0,0844 га, яка знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд 10/12. 15 грудня 2005 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого право власності на нежитлову будівлю літ Б-1, яка знаходиться за адресою: м.Харків, вул. 23 Серпня, буд 10/12, перейшло до [PERSON] Враховуючи продаж належної позивачці будівлі, вона 07 квітня 2015 року звернулась до відповідача із нотаріально посвідченою заявою про відмову від права користування земельної ділянки. Відповіді позивачка не отримала. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засідання позовні вимоги не визнав та проти задоволення позову заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивач отримав право користування земельною ділянкою площею 0,0844 га, яка знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд 10/12. Відповідно до п. 15 договору оренди землі, земельна ділянка передається в оренду для обслуговування нежитлової будівлі. Так, на орендованій позивачем земельній ділянці розташована нежитлова будівля літ. Б-1, яка станом на дату укладення договору належала позивачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 листопада 1999 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 15 грудня 2005 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого право власності на нежитлову будівлю літ Б-1, яка знаходиться за адресою: м.Харків, вул Двадцять [PERSON], буд 10/12, перейшло до [PERSON] 7 квітня 2015 року позивачка звернулась до відповідача із нотаріально посвідченою заявою про відмову від права користування земельної ділянки з доданням договору купівлі-продажу нежитлової будівлі за адресою: м. Харків, вул.. 23 Серпня, буд.10/12. З наданої представником відповідача в судове засідання відповіді директора Департаменту земельних відносин вбачається, що питання про розірвання договору оренди земельної ділянки не розглядалося, а відповідь містить запрошення до Департаменту земельних відносин з пакетом документів, які не передбачені законом, тому суд цей доказ відповідача не приймає до уваги. У відповідності до пункту 38 договору оренди землі, вбачається, що договір припиняється у випадках передбачених законом. Пунктом 40 договору оренди землі встановлено, що перехід права власності на будівлі та споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці до другої особи є підставою для розірвання договору та укладання договору оренди з новим власником. Відповідно до положень\~статті 31 Закону України «Про оренду землі», набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці є підставою для припинення договору оренди землі. Статтею 120 Земельного кодексу України\~передбачено, що перехід права власності на будівлі та споруди, розташовані на орендованій земельній ділянці, до другої особи є підставою для розірвання договору та укладення договору оренди з новим власником будівель. При цьому згідно\~статті 141 Земельного кодексу України, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Згідно статті 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. З урахуванням того, що 15.12.2005 року позивачем було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, яка розташована на земельній ділянці, наданій в оренду та за договором купівлі-продажу позивач передав нежитлові приміщення у власність іншій особі, то дані обставини є підставою для розірвання укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди земельної ділянки.\~ Посилання представника Харківської міської ради на неможливість розірвання договору оренди з позивачем в зв'язку з необхідністю укладення договору оренди земельної ділянки між Харківською міською радою та новим власником нерухомого майна, що розташоване на цій земельній ділянці, на думку суду, є безпідставним, оскільки [PERSON] не має відношення до взаємовідносин між Харківською міською радою та новим власником і не може відповідати за організацію будь-яких взаємовідносин між ними, або надання чи ненадання новим власником необхідних документів Харківської міської ради. Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України та статті 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Разом із тим, статтею 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено такий спосіб припинення договору оренди землі як його дострокове розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору. Частиною першої статті 377 ЦК України також передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, виходячи із вищенаведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - права власності або права користування. У зв'язку з тим, що фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснює її новий власник, позивач добровільно відмовився від права користування зазначеною земельною ділянкою, законодавством та умовами договору передбачена можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 06.06.2011р. у справі №11/227, від 19.06.2012р.\~\~у справі №36/368-9/63, від 20.08.2013р. у справі №18/5005/12936/2011. Відповідно до ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved