Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] 05.06.2008 р. було укладено кредитний договір №2103/0608/45-022 , відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 20000 дол. США з кінцевим строком погашення до 05.06.2028 року із сплатою 11,9 % річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань боржник за договором кредиту уклав іпотечний договір №2103/0608/45-022-Z-1, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, внаслідок чого позивач замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора, зокрема, у зазначеному зобов'язанні. На даний час зобов'язання по кредитному договору боржником не виконуються. Через невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором, загальний розмір заборгованості станом на 28.07.2015 р. складає 403451,33 грн., з яких: тіло кредиту - 385324,97 грн., відсотки - 18126,37 грн. На підставі чого, просить суд в рахунок погашення заборгованості відповідача перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на зазначену квартиру. Відповідачем був заявлений зустрічний позов, відповідно до якого він просив визнати недійсними кредитний договір №2103/0608/45-022 та договір іпотеки №2103/0608/45-022-Z-1, що були укладені між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] 05.06.2008 р., скасувати заборону на відчуження квартири. Вказав, що умови кредиту є несправедливими, призводять до дисбалансу договірних прав та обов'язків. Зокрема в договорі не зазначено графік платежів, а розмір процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину. Крім цього, світова фінансова криза значно збільшила розмір боргу по кредиту. В судове засіданні представник позивача за первісним позовом не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій наполягав на задоволенні позовних вимог та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні щодо задоволення первісного позову заперечували, вказали, що позичальник добросовісно сплачував кредит до березня 2015 року, однак наразі немає можливості продовжувати здійснення виплат, просили застосувати мораторій на звернення стягнення на нерухоме майно, а також підтримали зустрічний позов в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення відповідача-позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов не підлягає задоволенню. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] 05.06.2008 р. було укладено кредитний договір №2103/0608/45-022 , відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 20000 дол. США з кінцевим строком погашення до 05.06.2028 року із сплатою 11,9 % річних за користування кредитними коштами. З моменту підписання договору процентна ставка в односторонньому порядку не збільшувалась. Відповідно до п.3.1.1. кредитного договору починаючи з 10.07.2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2 договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 218,82 дол. США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири. В забезпечення виконання зобов'язань боржник за договором кредиту 05.06.2008 р. уклав іпотечний договір №2103/0608/45-022-Z-1, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, внаслідок чого позивач замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора, зокрема, у зазначеному зобов'язанні (Витяг з додатку до договору купівлі-продажу прав вимоги ). Зазначений договір зареєстровано за №1306,1307 від 25.05.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. На даний час зобов'язання по кредитному договору боржником не виконуються. Через невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором, загальний розмір заборгованості, в тому числі дострокової, станом на 28.07.2015 р. складає 403451,33 грн., з яких: тіло кредиту - 385324,97 грн., відсотки - 18126,37 грн, що підтверджується довідкою від 28.07.2015 р. та випискою по особовому рахунку. Позивач 26.08.2015 року надіслав на адресу позичальника вимогу про погашення кредитної заборгованості протягом не більше ніж 30 днів, в разі незадоволення якої повідомив про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно п.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Спеціальним законом, яким визначено підстави та порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки є Закон України "Про іпотеку". Відповідно до ст.12, ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пункт 12.3.1 іпотечного договору передбачає, зокрема, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. В той же час, кредитний та іпотечний договори діють, у суду немає підстав для визнання їх недійсними. Суд вважає, що у відповідності до ч.3, ч.5 ст.203 ЦК України, волевиявлення позивача за зустрічним позовом на укладання оспорюваних договорів було вільним і відповідало його внутрішній волі. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені вказаним договором, а саме у повернені фактично одержаної суми кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, інших обов'язкових платежів, передбачених цим договором, та штрафних санкцій. Кредитний договір відповідає вимогам діючого законодавства, а саме містить суму, що підлягає до сплати, та строки сплати ануїтетного платежу. Як роз'яснено в п.16 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.12 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Статтями 3, 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, та суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про можливість звернення стягнення згідно іпотечного договору №2103/0608/45-022-Z-1 від 05.06.2008 р. в рахунок погашення заборгованості, в тому числі дострокової, у розмірі 403451,33 грн., з яких: тіло кредиту - 385324,97 грн., відсотки - 18126,37 грн. Положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. не є підставою для відмови в позові, оскільки застосовується на стадії виконавчого провадження. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved