Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання онуки [PERSON] , та її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,такими, що втратили право користування житловим приміщенням:квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, у спірній квартирі з 06.09.2002 року зареєстрована його онука - відповідачка [PERSON] , зі своїми малолітніми дітьми, яка в цьому житловому приміщенні не проживає понад шість місяців без поважних причин. Відповідачка [PERSON] 29.11.2002 року уклала шлюб з [PERSON] , з цього часу за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживає, не підтримує сімейних стосунків з позивачем та іншими членами їхньої родини, в квартирі не з`являється, ніякої участі в утриманні та облаштуванні квартири не приймала та не приймає. Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаній квартирі, яка дає правові підстави для користування нею, створює перешкоди для нього у користуванні та розпорядженні цим житлом, в тому числі:перешкоди для отримання житлових соціальних пільг на утримання квартири, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно довідки житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради "Південь" житлово-експлуатаційної контори № 7 від 06.04.2017 року за вих. № 869, [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 30.07.1991 року по день смерті [INFO] . Разом з нею на час смерті проживали та були зареєстровані: [PERSON] , з 02.08.1991 року по теперішній час; [PERSON] з 06.09.2002 року по теперішній час; [PERSON] , з 2003 року по теперішній час; [PERSON] з 2004 року по теперішній час; [PERSON] з 2010 року по теперішній час. Відповідно до довідки з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чкалова 215В" від 04.11.2019 року, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на нього, оплату експлуатаційних витрат здійснює вчасно, заборгованості немає. Згідно довідки виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.10.2019 року за вих. № 5831/02.02.01-40/14/19, у відділі обліку та розподілу житла виконавчого комітету Миколаївської міської ради відомості про видачу [PERSON] , ордеру на квартиру [ADDRESS] , відсутні. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.01.2019 року квартира [ADDRESS] не зареєстрована. Згідно відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту про не проживання від 23.01.2019 р., складеному сусідами позивача та посвідчений головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чкалова 215 В» за адресою: [ADDRESS] , про те що відповідач [PERSON] , та її малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою не проживають з 2002 року. Відповідно до Акту про не проживання від 08.08.2019 р., складеному сусідами позивача та посвідчений головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чкалова 215 В» за адресою: [ADDRESS] , про те що відповідач [PERSON] , та її малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою не проживають з грудня 2002 року. Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 ЖК України\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог\~ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до положення\~ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 Житлового кодексу України\~при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства, свідчать про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування майном, його фактичний володілець має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду із позовом про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. \~За таких обставин, оскільки відповідач з неповнолітніми дітьми не проживає в спірній квартирі, витрати на її утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації відповідача та її неповнолітніх дітей у квартирі наймачем якого є позивач порушує його права, а позовні вимоги обґрунтованими та законними, і такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved