Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Алексенко С.Л. пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер 6125283400:02:001:1547, яка знаходиться під зазначеним житловим будинком та земельна ділянка, площею 2,00 га, що розташована на території Ігровицької селищної ради, цільове призначення якої для ведення сільського господарства. Згідно заповіту, земельну ділянку, площею 2,00 га, що розташована на території Ігровицької селищної ради, цільове призначення якої для ведення сільського господарства [PERSON] заповіла [PERSON] , а решту свого майна заповіла позивачці [PERSON] . Житловий будинок [ADDRESS] побудований батьком позивачки [PERSON] та рахується за чотирма особами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На даний час [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] померли, після смерті яких цілий житловий будинок [ADDRESS] успадкувала [PERSON] . Таким чином, позивачка [PERSON] як спадкоємиця за законом набула права на спадкування зазначеного житлового будинку. Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. За вказаних обставин позивачка позбавлена можливості оформити спадкове майно у нотаріальному поряду, у зв`язку із чим просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11 березня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про визнання позову, згідно якої відповідач [PERSON] просив позов задовольнити, оскільки позивачка позбавлена в інший спосіб захистити свої порушені права, окрім як за звернення до суду із позовом про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Алексенко С.Л. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки, вказав,що заявлені позовні вимоги підтримує та просив задовольнити у повному обсязі, а також повернути позивачці 50% сплаченого судового збору, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої заявлені [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Згідно Виписки з Рішення №29 виконавчого комітету Ігровицької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області «Про оцінку зібраних матеріалів на оформлення права власності на жилі будинки в с. Ігровиця» від 27 липня 1990 року, виконавчий комітет Ігровицької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області вирішив погодитись з оцінкою матеріалів та пропозицією бюро технічної інвентаризації про встановлення факту належності та визнання права власності на жилий будинок, [PERSON] , що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1351 виданої 22 жовтня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як убачається із інформаційної довідки №1353 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 22 жовтня 2020 року, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 05 вересня 1990 року та записано в реєстрову книгу №5 за реєстровим №290. Згідно довідки №333 виданої 15 жовтня 2020 року Білецькою сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, будинковолодіння в [ADDRESS] рахується за померлим [PERSON] станом на 01 липня 1990 року колгоспний двір, головою якого був [PERSON] та членами двору були: [PERSON] дружина; [PERSON] син; [PERSON] син. [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис №12 Ігровицької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, якою 21 липня 1997 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки №341 виданої 22 жовтня 2020 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області на день смерті [PERSON] разом із ним в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] дружина та [PERSON] син. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 грудня 2007 року Ігровицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №28 Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Довідкою №342 виданою 22 жовтня 2020 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] разом із ним у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] мати та [PERSON] брат. Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №62150893 від 21 жовтня 2020 року слідує, що після померлого [PERSON] спадкова справа не заводилася. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01 квітня 2016 року Ігровицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №6 від 01 квітня 2016 року. Як убачається із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №62150856 від 21 жовтня 2020 року після померлого [PERSON] спадкова справа не заводилася. На день смерті [PERSON] разом із ним у житловому будинку по [ADDRESS] була зареєстрована та проживала мати [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №55 виконавчого комітету Білецької сільської ради, Тернопільського району Тернопільської області, яким 13 травня 2020 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно заповіту, складеного 15 січня 2016 року [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку, площею 2,00 га, що розташована на території Ігровицької сільської ради, цільове призначення якої для ведення сільського господарства, а решту свого майна, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, на що вона за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. та зареєстровано в реєстрі за №27. Як убачається із матеріалів спадкової справи №152/2020, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою до майна померлої [PERSON] , у встановлений законом строк, а саме 08 липня 2020 року позивачка [PERSON] звернулась у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 04 грудня 2020 року за №2045/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю державної реєстрації права власності та правовстановлюючого документа на житловий будинок, а також неможливістю встановити факт родинних відносин. Так, у вказаній постанові нотаріуса зазначено про наявність розбіжностей у зазначенні прізвища та імені спадкодавця, зокрема у свідоцтві про народження [PERSON] у відомостях про матір зазначена: [PERSON] , у свідоцтві про шлюб [PERSON] у відомостях про наречену зазначено [PERSON] . Також, у даній постанові нотаріуса констатовано, що [PERSON] була єдиною спадкоємицею яка звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , який склав у її користь заповіт на належний йому житловий будинок. Також [PERSON] прийняла спадщину після померлого [INFO] сина [PERSON] та померлого [INFO] сина [PERSON] , по спільному проживанню із спадкодавцями. 22 жовтня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинковолодіння [ADDRESS] складається із: А житловий будинок, 1969 року побудови; а прибудова, 1991 року побудови; а1 сходи, 1991 року побудови; Б - господарська будівля, 1984 року побудови; Пд підвал, 1984 року побудови; вх. в Пд. вхід у підвал; В хлів, 1972 року побудови; 1 огорожа; 2 ворота; 3 хвіртка. Як убачається із експлікації приміщень до плану житлового будинку під літ. «А», загальна площа будинку становить 58,5 кв.м., житлова площа 34,3 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] був [PERSON] та членами колгоспного двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, їм належить по 1/4 частині вказаного будинковолодіння. Судом установлено, що після померлого чоловіка [PERSON] та синів [PERSON] , [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] . Відтак, [PERSON] успадкувала цілий житловий будинок по [ADDRESS] . У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, оскільки спадкоємиця за заповітом після померлої [PERSON] позивачка [PERSON] набула права на спадкування житлового будинку по [ADDRESS] . Щодо наявності розбіжностей у зазначенні прізвища спадкодавця « [PERSON] » та « [PERSON] », а також імені « [PERSON] » та « [PERSON] », про що зазначено у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у суду, на підставі зібраних під час розгляду справи доказів та встановлених обставин, не виникає сумнівів у належності спірного житлового будинку по [ADDRESS] саме [PERSON] . Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Разом із цим, частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За вказаних обставин, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1029,50 гривень та 50 відсотків судового збору у сумі 1029,50 гривень повернути позивачці з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved