Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення та зняття з реєстраційного обліку, зазначивши в обгрунтування позовних вимог, що 29.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №KGMDGA0000000001, за умовами якого Банк зобов'язувався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 22 080,00 доларів США, строком до 28.08.2017 року, в обмін на зобов'язання останньої повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором 29.08.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №KGMDGA0000000001, відповідно до умов якого [PERSON] надала в іпотеку майно, а саме: квартиру, загальною площею 48,10 кв.м, житловою площею 29,40 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Позивач також зазначив, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, в той час як відповідач не належним чином виконувала умови кредитного договору в частині надання Банку коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, що стало підставою для звернення Банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, та судовим рішенням від 14 липня 2010 року позовні вимоги було задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», що, в свою чергу, та відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, - є підставою для виселення всіх мешканців, які зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Вище вказані обставини підтверджуються письмовим повідомленням. У разі, якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивач також зазначив, що договором іпотеки, укладеним між відповідачем [PERSON] та Банком, передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії, а оскільки, іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст.629 ЦК України, та відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», всі осіб, які зареєстровані відповідачем без згоди на те Банку мають бути зняті з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. На підставі вищевикладеного, та з посиланням на ст.40 Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст.109 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просив виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі Державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 31.10.2013 року в порядку ст.35 ЦПК України залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради та Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.03.2014 року в порядку ст.33 ЦПК України за клопотанням представника позивача залучено до участі в справі в якості співвідповідачів [PERSON] та законних представників малолітньої [PERSON] - [PERSON], [PERSON] Представник позивача під час судового розгляду справи в порядку ч.1 ст.31 ЦПК України позовні вимоги уточнила, та з урахуванням уточнених позовних вимог, з посиланням на обставини, викладені в позові, просила виселити [PERSON], [PERSON] та малолітню [PERSON], які зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі Державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Відповідач [PERSON] та в її інтересах представник, відповідач [PERSON], який був присутній в судовому засіданні 21.05.2014 року, які діють також в інтересах малолітньої доньки [PERSON], [INFO], позовні вимоги не визнали, просили відмовити позивачу в задоволенні позову, при цьому відповідач [PERSON] та в її інтересах представник, не заперечуючи фактів укладення 29.08.2007 року кредитного договору між Банком та [PERSON], за яким остання отримала грошові кошти в розмірі 22 080 доларів США, в подальшому зобов'язання за кредитним договором по поверненню кредиту, сплати відсотків та інших платежів не виконувала, про що є відповідне судове рішення про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги про виселення та зняття з реєстраційного обліку вважали необгрунтованими та безпідставними. На обгрунтування заперечень зазначили, що банком не було дотримано вимог ст.40 Закону України «Про іпотеку» в частині направлення банком письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення, зокрема, відсутні дані щодо отримання відповідачем [PERSON] вимоги банку про добровільне виселення з квартири, яка є предметом іпотеки, та на яку рішенням суду звернуто стягнення. Крім того, просили звернути увагу на ту обставину, що державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ 24.01.2014 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-330, виданого 05.11.2010 року Ленінським районним судом м.Кіровограда, про стягнення з [PERSON] на користь Банку заборгованості за кредитним договором, яка на теперішній час стягується з [PERSON], як боржника за виконавчим провадженням, шляхом утримання грошових коштів із заробітної плати останньої, і саме з таким порядком стягнення заборгованості за кредитним договором погодився і стягувач, будь-яких скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця банк не подавав. В подальшому відповідач [PERSON] подав заяву за вх.№18423 від 18.06.2014 року про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, повідомлений по час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, клопотання відсутні. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради до суду не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Заслухавши представника позивача, заперечення проти позову відповідача [PERSON] та в її інтересах представника, приймаючи до уваги невизнання позовних вимог відповідачем [PERSON], які (відповідачі) діють також як законні представники в інтересах малолітньої доньки [PERSON], [INFO], дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою зазначеної вище статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що 29.08.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KGMDGA0000000001, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 20 000 доларів США шляхом видачі готівки через касу на строк до 28 серпня 2017 року включно у вигляді непоновлювальної лінії на споживчі цілі, а також у розмірі 2 080 доларів США 00 центів на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3 23.2.7 Договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92% відсотків в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,50% відсотків від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% відсотків від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 Договору, в той час як Позичальник зобов'язався використати кредит на цілі, зазначені в Договорі, щомісячно вносити платіж за користування кредитними коштами в розмірі 317 доларів США 69 центів, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. З огляду на зазначене між сторонами існували договірні відносини, які регулюються положеннями ст.ст.1048, 1054 ЦК України. Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №KGMDGA0000000001 від 29.08.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] 29.08.2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений 29 серпня 2007 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2677, за умовами якого у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Іпотекодавець надає Іпотекодержателю в іпотеку майно: трикімнатну квартиру під [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № 45045 від 30 липня 2007 року, видане Кіровоградською міською радою. Зазначені обставини визнані сторонами, та в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню. Окрім того, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14.07.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за зазначеним вище кредитним договором № KGMDGA0000000001 від 29 серпня 2007 року в розмірі 20 125 доларів США 54 центи. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KGMDGA0000000001 від 29 серпня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 45045 від 30 липня 2007 року, виданого Кіровоградською міською радою. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 22.09.2010 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.07.2010 року в частині стягнення заборгованості змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KGMDGA0000000001 від 29 серпня 2007 року в розмірі 18 484 доларів США - боргу по кредиту, 615,78 доларів США - боргу по процентах за користування кредитом та 8 101,60 гривень - пені та штрафу. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Зазначені судові рішення набрали законної сили, та відповідно до ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України є обов'язковими для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Більш того, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як на підстави позовних вимог позивач посилався на судове рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14.07.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для виселення всіх мешканців, яким в порядку ст.40 Закону України «Про іпотеку» було направлено письмову вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, яка (вимога) залишилася без задоволення. Судом також встановлено, що в порядку примусового виконання судового рішення постановою ст.державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ Нетребою С.М. від 01.11.2013 року, закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-330/10, виданого 05.11.2010 року Ленінським районним судом м.Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KGMDGA0000000001 від 29 серпня 2007 року в розмірі 20 125 доларів США 54 центи. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KGMDGA0000000001 від 29 серпня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 45045 від 30 липня 2007 року, виданого Кіровоградською міською радою, з тих підстав, що боржник працює в ТОВ «Скайбокс» м.Кіровоград, просп.Перемоги, 14. В свою чергу, постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 24.01.2014 року Пагутяк М.В. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-330, виданого 05.11.2010 року Ленінським районним судом м.Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 19 100,42 доларів США та 8 101,60 грн., судового збору в розмірі 1 479,61 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 30 грн., а всього 19 100,42 доларів США та 9 611,21 грн. В подальшому державним виконавцем направлено розпорядження (ВП №41600000) з виконавчим листом №2-330 за місцем роботи боржника за виконавчим провадженням [PERSON], ТОВ «Скайбокс» за адресою м.Кіровоград, пр.Перемоги,14, в якому пропонувалося проводити утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, в розмірі 20% відсотків боргу 19 100,42 доларів США та 9 611, 12 грн., з яких 10% відсотків виконавчого збору в розмірі 961,12 та 1 910,04 долари США, та 50,21 грн. на проведення виконавчих дій. На підставі зазначеного виконавчого розпорядження по підприємству, за місцем роботи [PERSON] було видано наказ №7 від 10.04.2014 року, за яким вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] утримання в розмірі 20% відсотків від доходу, отриманого на ТОВ «Юей Софтвер», яке є правонаступником ТОВ «Скайбокс» після вирахування всі податків, врахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». З зазначеним порядком стягнення заборгованості у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, шляхом звернення стягнення на заробітну плату боржника за виконавчим провадженням, погодився стягувач за виконавчим провадженням ПАТ КБ "ПриватБанк". Крім того, як роз'яснено в п.42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних прравовідносин" від 30.03.2012 року №5 суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. В п.43 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, судам рекомендовано врахувати при розгляді справ зазначеної категорії те, що частиною четвертою статті 9, статтею 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк». Під час судового розгляду справи та з матеріалів, доданих позивачем до позову, та наданих позивачем доказів на обгрунтування позовних вимог, вбачається, що банком не було дотримано вимог закону щодо попередження відповідача [PERSON] про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором та виселення у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, а наявне у справі попередження №30.1.0.0/2-039 від 22.04.2013 року, яке, за твердженням представника позивача, було надіслано банком 26.04.2013 року адресату [PERSON] згідно з реєстром №4115 згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів із повідомленням, та за відсутності об'єктивних та достовірних даних, якими, на переконання суду мають бути рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, або ж особистий підпис [PERSON] у даному повідомленні, не містить відомостей щодо належного повідомлення відповідача та отримання нею зазначеного повідомлення, при цьому судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України попереджено представника позивача про наслідки невчинення процесуальних дій в частині подання суду належних доказів на обгрунтування позовних вимог, то законних підстав для виселення відповідача [PERSON] з обтяженої іпотекою квартири не має. За таких обставин, вимоги банку про виселення відповідача [PERSON] з квартири, яка є предметом іпотеки, задоволенню не підлягають. Відповідно до довідки КРЕПу №9 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані, крім [PERSON],[INFO], також чоловік [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. В свою чергу, суд вважає, що виселення вказаних осіб, які зареєстровані або проживають у спірній квартирі, яка є предметом іпотеки, та на яку звернуто стягнення за рішенням суду, може відбутися тільки за умови додержання встановленого законом порядку, на підставі чого в цій частині вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають. Не грунтуються на вимогах закону, а відтак є такими, що не підлягають задоволенню, і вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України відповідачів, оскільки, відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про виселення відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, і тільки після цього можуть бути порушені інші процедурні питання, зокрема, щодо зняття з реєстраційного обліку, зокрема, до суду відповідно до чинного законодавства, може бути оскаржена відмова реєстраційних органів в знятті з реєстраційного обліку осіб відносно яких є рішення суду про виселення. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.15, 16, 611, 1054 ЦК України, ст.109 ЖК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: dismissed