Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області звернувся до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON], який не виконує належним чином батьківських обов'язків відносно своєї неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а саме ухиляється від їх виконання, життям дітей не цікавиться, не турбується про її виховання, фізичний та духовний розвиток, аліменти не сплачує, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, порушує громадський порядок. Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, не повідомивши причину неявки. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Представник третьої особи служби у справах дітей Житомирської РДА в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], а [INFO] народився [PERSON], в свідоцтві про народження яких батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09 серпня 2016 року [PERSON] [INFO], позбавлено батьківських прав відносно дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]; присуджено стягувати з [PERSON] на користь виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], аліменти, в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 (чотириста) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13 травня 2016 року і до досягненнями дітьми повноліття; відмовлено в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO], відносно дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання даних дітей і покладено на органи опіки та піклування Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області та на службу у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області контроль за виконанням ним батьківських обов'язків; відібрано [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] від батька [PERSON] і передано їх органу опіки та піклування Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області для вирішення питання про подальше влаштування даних дітей; присуджено стягувати з [PERSON] на користь виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], аліменти, в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 (чотириста) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13 травня 2016 року і до досягненнями дітьми повноліття; в задоволенні решти позову відмовлено (а.с.14-16). Рішення набрало законної сили. Опікунська рада Станишівської сільської ради Житомирського району, Житомирської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки останній вихованням дітей не займається, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток (а.с.5-6). Неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають в дитячому будинку сімейного типу (а.с.10). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19, 150, 157, 164-166 Сімейного кодексу України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За статтею 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. 14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов'язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов'язок забезпечити захист інтересів дітей. Так, відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. №2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав рішення підлягає задоволенню. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 1 ст.192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. З роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, зміна розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, можлива за наявності певних підстав. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів про те, що змінилось матеріальне становище чи стан здоров'я відповідача матеріали справи не містять, а тому суд вважає, що не змінився його сімейний стан в контексті положень ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Враховуючи письмові докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved