Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем по справі було укладено кредитний договір №KIV0R128480714 від 22.12.2012 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 7499,48 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір. Позивач виконав умови договору, однак відповідач зі своєї сторони порушила умови договору та має заборгованість. Станом на 18.05.2017 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість на загальну суму 27567,17 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, подала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Преставник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що відповідач 22.12.2012 року кредит від ПАТ КБ «Приватбанк» не отримувала, не підписувала заяви на отримання кредиту. Станом на 22.12.2012 року паспорт у відповідача був відсутній в звязку з викраденням. Окрім того, позивачем не надано належним чиномом завіреної копії відповідача. Також просила застосувати строки позовної давності, відмовити в задоволенні позову. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій посилається на те, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір і що підтверджується підписом відповідача у заяві. Пунктом 1.7.31 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів був збільшений до 50 років. Відповідач не зверталась з позовом про визнання кредитного договору недійсним в звязку з тим, що він нею не підписувався та не укладався. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач укладено кредитний договір №KIV0R128480714, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 7 499,48 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що вбачається з наданої представником позивача заяви позичальника №KIV0R128480714 від 22.12.2012 року та довідки про умови кредитування ПриватБанку та сукупну вартість споживчого кредиту від 22.12.2012 року. Станом на 18.05.2017 року позивач розрахував заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором на загальну суму 27 567,17 грн., яка складається з: 7499,48 грн. заборгованість за кредитом; 4,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 674,91 грн. заборгованість за комісією; 17599,50 грн. пеня; 500 грн.- штраф (фіксована частина); 1 288,91 грн.- штраф (процентна складова). Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначила, що 22.12.2012 року у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит не отримувала і ніяких документів на отримання кредиту не підписувала. Просила застосувати строк позовної давності. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Як вбачається з позовної заяви, між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки ними було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви від 22.12.2012 р. №KIV0R128480714, що підтверджується наданими позивачем суду оригіналом вказаної заяви. При цьому суд критично оцінює заперечення відповідача про те, що нею не підписувалася така заява та інші документи, оскільки ці заперечення не підтверджені належними і допустимими доказами, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи підписів до суду не подавалися. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ "Приват Банк" зазначає, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву №KIV0R128480714. Відповідач звернулась до суду із письмовою заявою про застосування строків позовної давності при вирішенні даного спору. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач в своїх поясненнях на відзив посилається на пункт 1.7.31 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, яким передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів був збільшений до 50 років. В заяві позичальника (відповідача) на отримання кредиту зазначено, що він ознайомлений і згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Разом з цим, за відсутності відповідної домовленості (договору) між сторонами про збільшення строків позовної давності до 50 років, суд вважає, що застосуванню підлягає положення статті 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю в три роки. Згідно п. 2 заяви від 22.12.2012 року строк кредиту 10 місяців з 22.12.2012 року по 21.10.2012 рік. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та пояснень представників сторін по справі, за вказаним кредитним договором жодної проплати не здійснювалось. В судовому засіданні встановлено, що банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише у липні 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Крім того, у заяві позичальника від 22.12.2012 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає за необхідне застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Outcome: dismissed