Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить звільнити з-під арешту та скасувати заборону на відчуження всього майна (рухомого та нерухомого), яке на праві власності належить [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, який накладено: постановою про відкриття виконавчого провадження №6067300 від 31 січня 2008 року державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва (реєстраційний номер обтяження: 6567222) та постановою про відкриття виконавчого провадження №6066913 від 31 січня 2008 року державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва (реєстраційний номер обтяження 6567375). Посилається в позові на те, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2007 року був задоволений позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом'янського району м. Києва та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в розмірі 3 143, 47 гр. В 2008 році в рамках виконання зазначеного рішення суду Відділом державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві були відкриті виконавчі провадження №6066913, №6067300 та накладено арешт на все майно, власником якого є вона. Зазначила, що нею був добровільно сплачений борг, а квитанції передано державному виконавцю. В подальшому старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] було направлено на її адресу лист №285/24 та 287/24 з повідомленням про те, що ним, у рамках виконавчого провадження було винесено постанову про зняття арешту з майна боржника. Однак, арешт з її майна знято не було. Звернувшись до відділу ДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві з заявою про скасування зняття арешту з майна, останній у своїй відповіді №69384 від 18 листопада 2016 року повідомив, що на даний час на виконанні в Солом'янському РВ ДВС РУЮ у м. Києві виконавчі провадження щодо неї не перебувають, а такі перебували у відділі у 2008 році. Зазначила, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року було задоволено її позовні вимоги та звільнено з-під арешту все майно, арешт на яке було накладено постановою про відкриття виконавчого провадження №6067300 від 31 січня 2008 року державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві (реєстраційний номер обтяження 6567222) та постановою про відкриття виконавчого провадження №6066913 від 31 січня 2008 року державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві (реєстраційний номер обтяження 6567375). [INFO] року померла її мати [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Вона, як спадкоємець першої черги, звернулась у встановлені законодавством строки до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. з заявою про прийняття спадщини за законом, однак у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у зв'язку з наявністю арешту на все нерухоме майно. Таким чином, арешт з майна, яке належить її матері, не знімався у зв'язку з тим, що остання не зверталась з відповідними вимогами до суду. Зазначила, що з відповіді Солом'янського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві від 25 квітня 2018 року встановлено, що на даний час виконавчі провадження щодо [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають, такі виконавчі провадження перебували на виконанні у 2008 році. Також повідомлено, що строк зберігання виконавчого провадження закінчився, а матеріали виконавчого провадження знищено. У зв'язку з цим, правових підстав для зняття арешту з майна [PERSON] у відділу не має. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялась належним чином. Подала заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності. Відповідачі в судове засідання двічі не з'явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судові повістки були вручені представникам відповідачів особисто під розписку. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Виходячи з цього, належного повідомлення відповідачів про час розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності. Крім того, ухвалою судді від 04 червня 2018 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Станом на день ухвалення рішення у справі, відповідачі своїм правом не скористались, відзив на позовну заяву суду не надали. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджатися своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2007 року був задоволений позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом'янського району м. Києва та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 3 062, 47 гр. На виконання рішення суду відділом державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві були відкриті виконавчі провадження та накладено арешт на все нерухоме майно позивача та [PERSON] Зазначена заборгованість була погашена позивачем у добровільному порядку в повному обсязі. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року був задоволений позов [PERSON] та звільнено з - під арешту все майно [PERSON], накладене постановою про відкриття виконавчого провадження №6067300 від 31 січня 2008 року державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва (реєстраційний номер обтяження 6567222) та постановою про відкриття виконавчого провадження №6066913 від 31 січня 2008 року державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва (реєстраційний номер обтяження 6567375). / а.с. 6; 8; 16 / [INFO] року померла мати позивачки [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. У зв'язку з цим позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини. Приватний нотаріус своєю постановою №128/02-31 від 04 квітня 2018 року відмовив позивачці у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з наявність арешту на все нерухоме майно, власником якого була спадкодавець. / а.с. 9 - 10 / Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що її мати не зверталась до суду з позовом про зняття арешту з її частини нерухомого майна, а тому на даний час ця обставина перешкоджає їй у прийнятті спадщини після померлої. За правилами п. 2 ч. 3 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частинами 1, 2 ст. 40 Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. З листа Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 25 квітня 2018 року на ім?я позивачки вбачається, що на даний час на виконанні в Солом'янському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] не перебувають, таке провадження перебувало на виконанні у 2008 році. На даний час строк зберігання матеріалів виконавчого провадження закінчився, та останні знищено відповідно до п.п. 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25 грудня 2008 року. / а.с. 17 / Відповідно до ст.368 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з даною статтею фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі « Вендітеллі проти Італії» /1994 / Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу вимагає, перш за все і особливо, щоб втручання державної влади у використання права на майно було законним / рішення в справі « Півень проти України 2004 рік/. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно. Тобто, право власності позивача, як абсолютне право, може бути захищене лише при доведеності самого факту порушення. Так, згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, встановлено, що на даний час існує обтяження щодо нерухомого майна [PERSON], накладене на підставі постанови ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження №6072282 від 31 січня 2008 року (реєстраційний номер обтяження 6567176). Арешт накладено на підставі постанови ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження №6067176 від 31 січня 2008 року (реєстраційний номер обтяження 6567310). / а.с. 9 / За змістом ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Представник відповідача, не з'явившись до суду, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували доводи позивача, суду не надав. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПУ України, доказами. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз»яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Outcome: approved