Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], який є власником квартири [ADDRESS]. Позивач, посилаючись на довідку про склад сім'ї та акт розпорядження, затверджене директором житлово-експлуатаційної організації стверджує, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі з 2014 року, а отже відповідно до норм статей 150 ЖК України, ч.2 ст.405 і ч.1 ст.319 ЦК України втратив право користування квартирою. Позовач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свій позов та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Додатково пояснила, що її колишній чоловік [PERSON] подарував зазначену вище квартиру їх спільному сину [PERSON] З 2014 року [PERSON] у вказаній квартирі на проживає. Відповідач виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Там він має іншу сім'ю та цивільну дружину [PERSON] Відповідач [PERSON] до суду не з'явився. Однак до суду електронною поштою надійшла його заява, у якій відповідач просив розгляд справи провести без його участі, а також зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. відповідач у своїй заяві повідомив суд, що з 2014 року не проживає в квартирі та проживати не планує. На даний час тимчасово перебуває в Російській Федерації, приїхати до суду не має можливості. Оригінал вказаної заяви був наданий також позивачем у судовому засіданні. Позивач пояснила, що вказана заява надійшла їй поштою. Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що квартира [ADDRESS]. належить [PERSON] на підставі договору дарування від 27 травня 2016 року. Згідно цього договору [PERSON] подарував [PERSON] зазначену квартиру. Копія цього договору долучена до матеріалів справи. У зазначеній квартирі зареєстровані: як власник [PERSON], його батько [PERSON], мати [PERSON], брат [PERSON] і сестра [PERSON]. З 2014 року відповідач [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає. Це підтверджується актом-розпорядженням №324 від 26 червня 2016 року, складеним паспортистом і майстром КП "Житлогосп", підписаним сусідами і затвердженим директором КП "Житлогосп", відповідно до якого відповідач [PERSON] не проживає в даній у квартирі з 2014 року, на момент перевірки [PERSON] в квартирі не було, особисті речі відсутні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно положень частин 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, при цьому сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, зокрема те, що батько малолітнього [PERSON] [PERSON] не проживає у належній першому квартирі більше ніж рік, залишаючись у ній зареєстрованим, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про позбавлення відповідача права користування житлом та наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved