Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 26.07.1967 року по 08.05.1968 року та з 09.03.1976 року по 02.11.2001 року знаходився у трудових відносинах з ВАТ „Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе". В зв'язку з важкими умовами праці він отримав професійне захворювання, в результаті якого висновком МСЕК від 25.12.2000 року йому встановлено 35 % стійкої втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності, висновком МСЕК від 12.01.2007 року - 75 % стійкої втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності, а висновком МСЕК від 29.12.2007 року - 80 % стійкої втрати професійної працездатності та підтверджено ІІ групу інвалідності, безтерміново. Згідно актів розслідування хронічного професійного захворювання, причиною захворювання стало проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму, пилу. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду в розмірі 16 000 грн. за те, що професійне захворювання спричиняє йому страждання, порушує нормальні життєві звички, постійно хворіє, оскільки з вини заводу , який не створив безпечних умов праці, він хворіє нейросенсорною туговухістю ІV ступеню та рядом супутніх захворювань. У судовому засіданні представник позивач та його представник [PERSON] вимоги підтримали повністю та просять позов задовольнити, вказуючи, що разово у 2001 році виплачувалися кошти в сумі близько 8000 грн. Представник відповідача Гоч В.М. позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволенні позову, пояснюючи, що чинне законодавство не передбачає порядку стягнення моральної шкоди з товариства, а також зазначає, що моральна шкода позивачу виключно з вини відповідача завдана не була, жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав, останній виконував роботу добровільно, усвідомлюючи при цьому можливі негативні наслідки для свого здоров'я. Окрім цього, позивач пропустив без поважних причин 3-х місячний строк звернення до суду, передбачений нормами КЗпПУ. Більш того, у 2000 -2001 р.р. позивач отримав моральну шкоду в сумі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь яких відгуків на позовну заяву не надав. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 26.07.1967 року по 08.05.1968 року та з 09.03.1976 року по 02.11.2001 року знаходився у трудових відносинах з ВАТ „Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе", що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.3-4). Висновком МСЕК від 25.12.2000 року позивачу встановлено 35 % стійкої втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності, висновком МСЕК від 12.01.2007 року - 75 % стійкої втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності, а висновком МСЕК від 02.01.2008 року - 80 % стійкої втрати професійної працездатності та підтверджено ІІ групу інвалідності, безтерміново (а.с. 14) Згідно протоколу № 5 від 22.03.2001 року засідання комісії по розгляду заяв працівників ТОВ «СНВО ім. М.В.Фрунзе» про видачу направлень на МСЕК та по здійсненню виплат у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві, [PERSON] було вирішено виплатити відшкодування за моральну шкоду, пов'язану із втратою 35% працездатності (акт МСЕК від 25.12.2000 року) через професійне захворювання у розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 25.12.2006 року було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 56 за формою П-4, в якому зазначено, що воно у [PERSON] виникло у зв'язку з неефективністю використання засобів індивідуального захисту, недосконалістю технологій. Причина професійного захворювання - проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму, пилу (а.с.12). Перебуваючи неодноразово на обстеженні та лікуванні в клініці Харківського НДІ гігієни та профзахворювань, позивачу було встановлений діагноз: «Хронічне обструктивне захворювання легень II стадії пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень II стадії. Легенева недостатність II стадії. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість (IV ступеню) четвертого ступеню професійного характеру. Вібраційна хвороба II стадії від дії локальної вібрації (вегетативно-сенсорна полі невропатія верхніх кінцівок з ангіоспазмами пальців і стійкими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях, 2-х сторонній плече-лопатковий періартроз, міофіброз надлопаткових м'язів. ДОА ліктєвих суглобів зі стійким больовим синдромом і значними порушеннями функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне» та підтверджено встановлені раніше професійні захворювання. Разом з цим, пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», якими обов'язок відшкодування моральної шкоди покладено на Фонд соцстраху. Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 717-V), що набрав чинності з 30 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Отже, відтепер застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, яке вони мали відповідно до положень первинної редакції цього Закону України. Потерпілі мають право відшкодування моральної шкоди від роботодавця після 01 січня 2006 року. Так, позивач у 2000 році отримав 35% втрати професійної працездатності, і моральна шкода за цей період часу повинна відшкодовуватися Фондом, а не відповідачем. У 2007 році - п.10- склав 10% втрати працездатності, п.30- 30%, а всього 40 % ; у 2008 році - п.30- 5%, а тому суд вважає, що з ПАТ „Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" необхідно стягнути моральну шкоду за 45 % втрати працездатності, а не за 80% в цілому. Відповідно до ст.ст. 1,3,21,43 ч.4, 46 ч. 1 Конституції України , Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної , часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Так, ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» створило неналежні умови праці позивача, внаслідок яких позивач отримав професійне захворювання зі стійкою втратою непрацездатності, що призвело його до моральних страждань і є підставою для відшкодування моральної шкоди. Положеннями 2 ст.4 Закону України „ Про охорону праці" встановлено, що державна політика в галузі охорони праці базується зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних , безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законом порядку. У статті 237-1 даного кодексу зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, сума 7000 грн., буде достатньою для компенсації позивачу фізичного болю, фізичних та душевних страждань, які він зазнав в результаті професійного захворювання.

Outcome: partial