Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 04.04.1983 р. по 31.03.2011 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності. Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійне захворювання: Хронічний обструктивний бронхіт II ст. пилової етиології в фазі неповної ремісії. Емфізема легень II ст. Легенева недостатність І-ІІ ст. Вегетативно-сенсоневральна поліневропатія верхніх кінцівок з вегетативно-трофічним порушенням на кистях в поєднанні з деформуючим остеоартрозом ліктьових суглобів, міофіброзом надлопаткових м'язів і 2-х стороннім плече-лопатковим периартрозом зі стійким больовим синдромом, контрактурою плечових суглобів і порушенням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне від фізичного перенапруження. Нейросенсорна туговухість II ст. проф. характеру (Основний діагноз). Виразкова хвороба 12 п.к., стадія неповної ремісії у стані після операції на шлунку. Нейроциркуляторна дистонія. РОХП. Хронічний бронхіт, стадія ремісії. (Супутній діагноз). Причиною виникнення професійного захворювання згідно акту № 92 від 05.08.2002 р. є недосконалість технологічних процесів котельно-зварювального виробництва. Відповідно до Акту огляду МСЕК від 22.10.2014 р. ступінь втрати професійної працездатності становить 65 % та встановлено ІІІ групу інвалідності - безтерміново. Тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 32500 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному. Представник відповідача - ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що позивач не надав доказів на спричинення йому моральної шкоди. Крім того, позивач був ознайомлений з умовами праці, забезпечений засобами індивідуального захисту. Скарг від нього на неналежні умови праці не надходило, а тому вважає, що позивач сам винен в тому, що він втратив 65% працездатності. В задоволенні позову просить відмовити. Представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України у м. Суми в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що у [PERSON] зареєстровано два страхові випадки. Так, [PERSON] згідно висновку МСЕК від 13.05.2002 р. первинно встановлено 35% стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням. Згідно Акту №20 від 25.02.2002 p., - потерпілому виплачена одноразова допомога у розмірі 8800,00 грн. Згідно висновку МСЕК від 05.11.2002 р. позивачеві встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням. Згідно Акту № 92 від 05.08.2002 p., - потерпілому виплачена одноразова допомога у розмірі 8800,00 грн. Сукупно по двом страховим випадкам позивачеві 08.10.2014 р. встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності - безтерміново. Таким чином, Фонд належним чином виконує всі покладені на нього обов'язки відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та своєчасно й у повному обсязі надає [PERSON] соціальні послуги та здійснює страхові виплати. Документи, на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, а саме: довідку МСЕК і акт за формою П-4, є документами, що підтверджують факт професійного захворювання та встановлення у зв'язку з цим втрати працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку; і ніяким чином не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, вважає безпідставними. Крім того, з 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 р. №77-VІІI, яким були внесені зміни (викладено в новій редакції) до Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. №1105-XIV. Відповідно до п. 8 ст. 36 даного Закону, - відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України». Таким чином, потерпіла особа не позбавлена права на відшкодування моральної шкоди та має право вимагати відшкодування моральної шкоди, незалежно від часу настання такої шкоди, виключно з роботодавця на підставі ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України. У зв'язку з вищевикладеним, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю. Судом встановлено, що з 04.04.1983 р. по 31.03.2011 р. позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений у зв'язку з виходом на пенсію з інвалідності, що підтверджується фотокопією з трудової книжки позивача (а.с. 5-7). Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується актами розслідування професійних захворювань № 20 від 25.02.2002 р. та № 92 від 05.08.2002 р. (а.с. 10). Згідно до Акту огляду МСЕК від 22.10.2014 р., - ступінь втрати професійної працездатності у позивача становить 65 % та встановлено ІІІ групу інвалідності - безтерміново (а.с. 11). Суд вважає, що ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого позивач отримав професійне захворювання. В справі є достатні докази, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Станом на день розгляду справи набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 р. №77-VІIІ. Так, з 01.01.2015 р. набрав чинності вищевказаний Закон, яким були внесені зміни (викладено в новій редакції) до Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. №1105-XIV. Відповідно до п. 8 ст. 36 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 р., - відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України». Таким чином, потерпіла особа не позбавлена права на відшкодування моральної шкоди, а має право вимагати відшкодування моральної шкоди, незалежно від часу настання такої шкоди, виключно з роботодавця на підставі ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України, тому належним відповідачем по справі є ПАТ "СМНВО ім. М.В. Фрунзе", а Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України є неналежним відповідачем по даній справі та не може, згідно чинного законодавства, відшкодовувати моральну шкоду. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, позовна давність не поширюється. Саме з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я звернувся позивач до суду, тому суд вважає, що до цих вимог позовна давність не застосовується. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань; стан здоров'я потерпілого та те, що йому встановлено 65 % втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності - безтерміново, вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин суд визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачеві, в розмірі 9750 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» необхідно стягнути 243,60 грн. судового збору в доход держави.

Outcome: partial