Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. та судовий збір. Так, в обгрунтування своїх вимог зазначає, що на підставі довіреності, виданої на ім`я позивача від її сина, остання має право користування житлом, а саме комунальною квартирою [ADDRESS] . Зазначає, що 09.12.2017 підставою для виклику працівників поліції став факт того, що подружжя [PERSON], а саме [PERSON] та [PERSON] не впустили позивача в комунальне житло її сина - [PERSON] та виштовхнули її на сходову клітину де остання впала. Вказує, що за даним фактом оперуповноважений [PERSON] повинен був не лише скласти протокол про притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності, а й опитати останніх з приводу вказаної події. Позивач вважає, що відповідач, як оперуповноважений не виконав у повній мірі свій професійний обов"язок та допустив зловживання своїми посадовими обов"язками, що призвело до порушення прав позивача. Посилається, що вналідок неправомірних дій відповідача, позивач звернулася до уповноважених осіб з відповідною скаргою. Зазначає, що у кримінальному провадженні за ознаками ч. 2 ст. 355 КК України, порушеного за клопотанням [PERSON] , [PERSON] надав лише пояснення по вказаним вище фактам. В той же час, у листі Шевченківського управління поліції у м. Києві за № М-5245/125/56-2018 від 26.10.2018 на звернення позивача, зазначено, що наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві № 699 від 05.10.2018 [PERSON] оголошено догану за порушення вимог Наказу МВС України №940 від 22.10.2012 "Про організацію реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події та забезпеченн оперативного інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ України" та прийнято рішення обмежитися попередженням про недопущення подібного у майбутньому. Позивач посилається, що своїми діями відповідач спричинив їй моральну шкоду, оскільки остання зазнала душевного хвилювання та була позбавлена можливості разом зі своїм сином користуватися житлом, а тому на думку позивача моральна шкода має бути стягнута з відповідача на підставі ст.ст. 1167, 1174, 1176 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2019 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди було передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. 15.03.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 19.03.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 18.04.2019 до суду позивачем надано заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 02.05.2019 справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі довіреності від [PERSON] має право, зокрема, користуватися частиною квартири [ADDRESS] (а.с.6). Як вбачається з протоколу допиту свідка [PERSON] , за фактом кримінального правопорушення № 12018100100000091 від 03.01.2018, 09.12.2017 останній отримав виклик за адресою: [ADDRESS] з приводу конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень. Виїхавши на місце даного порушення було виявлено, що між [PERSON] та сусідами по комунальній квартирі громадянами [PERSON] виник конфлікт. На місці було допитано [PERSON] з приводу даної ситуації, яка дала повні пояснення з даного приводу (а.с.22-24). Разом з тим, не погоджуюсь з діями [PERSON] , як оперуповноваженого, який на думку позивача не допитав подружжя [PERSON], позивач звернулася зі скаргою до Шевченківського управління поліції у м. Києві (а.с.21). Листом Шевченківського управління поліції у м. Києві за № М-5245/125/56-2018 від 26.10.2018, позивача було повідомлено, що наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві № 699 від 05.10.2018 [PERSON] оголошено догану, прийнято рішення обмежитися попередженням про недопущення подібного у майбутньому (а.с.20). Позивач вважає, що в результаті бездіяльності [PERSON] , [PERSON] зазнала моральних страждань, а тому на підставі ст. ст. 1167, 1174, 1176 ЦК України просить стягнути з останнього моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. Суд не погоджується з доводами позивача в обгрунтування поданого позову, з огляду на наступне. Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року № 266/94-ВР, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Згідно з п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Оцінюючи надані позивачем докази в обгрунтування позову та межі зяавлених вимог, суд вважає, що позивач не довела незаконність дій відповідача, як такого, що своїми діями спричинив їй моральну шкоду. Разом з цим, суд вважає, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою позивачу шкодою та діями відповідача. Сам факт притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності не є безумовною підствою для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Крім того, суд вважає, що позивачем не надано доказів завдання їй моральної шкоди. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] підстави для стягнення з відповідача судових витрат у порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed