Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2003 року, який розірвано Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.08.2014 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. В період шлюбу за спільні кошти позивачкою та відповідачем на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.12.2007 року набуто спірне майно - квартиру [ADDRESS] , вартість якої становила 696342,81 грн. Право власності на зазначену квартиру, яка являється об`єктом права спільної сумісної власності, було оформлено на відповідача. В правовстановлюючих документах на спірну квартиру власником значиться відповідач, на цей час правовстановлюючі документи на спірну квартиру знаходяться у [PERSON] , що унеможливлює визначення дійсної вартості квартири позивачкою з залученням фахівців у галузі оцінки майна. На думку позивачки ринкова вартість квартири становить 3500000, 00 грн. За час шлюбу також було придбано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя: виділити у власність, [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; виділити у власність, [PERSON] наступне майно: стіл для манікюру, вартістю 1400, 00 грн., два офісні стільці, вартістю 700, 00 грн., посудомийну машину Electrolux ESL47710R, вартістю 3250, 00 грн., бойлер Gorenge OGB 80 SEDD/V9, вартістю 1516, 00 грн., витяжку Zirtal, вартістю 3112, 00 грн., набір меблів для кухні [PERSON] з тисненням, вартістю 47850, 00 грн., духову піч SMEG SCR 805R-9, вартістю 10000, 00 грн., шафу, вартістю 2000, 00 грн., 3 шт. подушки, вартістю 600, 00 грн., 3 шт. ковдри, вартістю 600, 00 грн., дитячий кубик (ліжко), вартістю 2120, 00 грн., крісло дитяче (письмове) Regycle-YA2604, вартістю 380, 00 грн., світильник дитячий VT097, вартістю 270 грн., стіл дитячий (письмовий), вартістю 600, 00 грн., люстру вартістю 1300, 00 грн., фотоапарат Canon 3210B026A, вартістю 1600, 00 грн., обігрівач Siemens, вартістю 1200, 00 грн., пилосос Zelmer Aqvawelt (919.ost), вартістю 1750, 00 грн., барну стійку, вартістю 1400, 00 грн., набір посуду (18 одиниць) Domestic, вартістю 700, 00 грн., набір посуду (30 одиниць) Helios, вартістю 1200, 00 грн., соковижималку Philips HR 1861, вартістю 1400, 00 грн., блендер Philips HR2860, вартістю 620, 00 грн., міксер Scarlet sc043, вартістю 400, 00 грн., тюль (дитяча кімната, кухня), вартістю 2000, 00 грн., штори дизайнерські (дитяча кімната, кухня), вартістю 4300, 00 грн., ноутбук PH CNF9454JVQ, вартістю 7200, 00 грн., столик для ноутбука Т4, вартістю 350, 00 грн., підставку під мишку Omax p-1, вартістю 50, 00 грн., випрямляч Philips HP-8341/00, вартістю 378, 00 грн., праску Philips вартістю 1200 грн., прасувальну дошку, вартістю 700, 00 грн., дошку розділювальну, вартістю 543, 00 грн., коландер, вартістю 149, 00 грн.; виділити у власність [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; виділити у власність [PERSON] наступне майно: кондиціонер Idea inverter (isr 18 akdn1 ), вартістю 7800, 00 грн., холодильник Libher CBN 5156, вартістю 14585, 00 грн., ваги Philips HF 351/00, вартістю 850, 00 грн., електрочайник Vitex VT-1187GV termopot, вартістю 1200, 00 грн., мікрохвильову піч LG MB 393MC, вартістю 1400, 00 грн., електроплиту Elektrolux 60200d, вартістю 2492, 00 грн., ліжко (диван) двомісне, вартістю 4200, 00 грн., фільтр (зворотній осмос), вартістю 7250, 00 грн., пральна машина Whirpool AWT2284-900, вартістю 1400, 00 грн., сушку для рушників вартістю 1850, 00 грн., тумбу для телевізора, вартістю 1400, 00 грн., телевізор Philips 25IT4423/58, вартістю 3600, 00 грн., 3 шт. ковдри, вартістю 600, 00 грн., 3 шт. подушки, вартістю 600, 00 грн., пояс Вібро Шейп, вартістю 499, 00 грн., меблі для гардеробної, вартістю 4840, 00 грн., стільницю кухонну (штучне каміння) montelly 741, вартістю 12420, 00 грн., подушку тришарову, вартістю 399, 00 грн., панель Гентиана 1.4, вартістю 13280, 80 грн., шторки Гентиана 1.4, вартістю 2921, 60 грн., підголівник Атланта, вартістю 77, 00 грн., кріплення панелі Гентиана, вартістю 132, 00 грн., Eurosmart (акційний комплект), вартістю 1301, 52 грн., унітаз Копакт 16 Е011, вартістю 602, 10 грн., кришку для унітазу, вартістю 331, 20 грн., гідромасаж вартістю 7867, 20 грн., шафу Аквародос (ванна кімната) 042РК60, вартістю 2700, 00 грн., тумбу умивальник Аквародос 081Д90, вартістю 2050, 00 грн., дзеркало Аквародос ZID, вартістю 1150, 00 грн., мийку Nova, вартістю 2769, 00 грн., НА «Азалія» декор для меблів для кухні, вартістю 350, 00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 10.04.2015 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 09.06.2015 року представник відповідача [PERSON] подав до суду Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, встановлення порядку користування нерухомим майном, поділ спільного майна подружжя. Зустрічний позов мотивований тим, що за період шлюбу сторонами було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 85,20 кв.м., житловою площею 42,60 кв.м., складається з двох кімнат).Незважаючи на те, що дана квартира формально набута у шлюбі, більша частина її вартості була оплачена відповідачем за рахунок грошей та майна, набутих ним до шлюбу. До укладення шлюбу відповідач мав у власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка набута відповідачем на підставі договору міни квартир від 04.01.2002 року та була зареєстрована у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 15.01.2002 року. В подальшому (вже перебуваючи в шлюбі) відповідачем було укладено Договір № 55989 від 06.12.2007 року про участь у фонді фінансування будівництва. 11.12.2007 року відповідач відповідно до умов Договору № 55989 від 06.12.2007 року вніс передбачену п. 4.1 Договору суму 302316,51 грн. 30.01.2008 року відповідач продав належну йому квартиру за ціною 511565, 00 грн. та вніс грошові кошти у розмірі 394026,30 грн. Згідно акту прийому передачі квартири інвестору від 04.12.2009 року загальна дійсна вартість квартири складає 683112, 30 грн. Таким чином, за особисті кошти відповідача в сумі 394026,30 грн. та спільні кошти подружжя в сумі 302316,51 грн. було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за суму 696342,81 грн. З огляду на таке, частка кожного з подружжя у квартирі [ADDRESS] становить: частка відповідача: 57/100+43/100:2=57/100+43/200=157/200; частка позивача: 43/200. Сторони на даний час проживають у квартирі, що є предметом спору, разом користуються майном, яке не можна відокремити та майном, що є вмонтованим, а тому відповідач за первісним позовом вважає, що здійснення розподілу такого майна між сторонами лише призведе до конфліктних ситуацій.На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом просить суд визнати за [PERSON] право власності на 157/200 квартири [ADDRESS] ; виділити в натурі частку [PERSON] у розмірі 157/200 квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 43/200 квартири [ADDRESS] ; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] з урахуванням ідеальних часток у праві власності належних [PERSON] та [PERSON] ; виділити у власність [PERSON] наступне майно: стіл для манікюру, вартістю 1400, 00 грн., дитячий кубик (ліжко), вартістю 2120, 00 грн., два офісні стільці, вартістю 700, 00 грн., шафу, вартістю 2000, 00 грн., світильник дитячий VT097, вартістю 270 грн., стіл кухонний, вартістю 600, 00 грн., люстру, вартістю 1300, 00 грн., обігрівач Siemens, вартістю 1200, 00 грн., блендер Philips HR2860, вартістю 620, 00 грн., випрямляч Philips HP-8341/00, вартістю 378, 00 грн., дошку розділювальну, вартістю 543, 00 грн., шафу Аквародос (ванна кімната) 042РК60, вартістю 2700, 00 грн., тумбу для телевізора, вартістю 1400, 00 грн., крісло дитяче (письмове) Regycle-YA2604, вартістю 380, 00 грн., виділити у власність [PERSON] наступне майно: ноутбук PH CNF9454JVQ, вартістю 2500, 00 грн., столик для ноутбука Т4, вартістю 150, 00 грн., холодильник Libher CBN 5156, вартістю 8000, 00 грн., мікрохвильову піч LG MB 393MC, вартістю 400, 00 грн., праску Philips вартістю 500, 00 грн., прасувальну дошку, вартістю 500, 00 грн., телевізор Philips 25IT4423/58, вартістю 600, 00 грн., диван, вартістю 500, 00 грн., пояс Вібро Шейп, вартістю 499, 00 грн., пилосос Zelmer Aqvawelt (919.ost), вартістю 500, 00 грн., пральна машина Whirpool AWT2284-900, вартістю 1000, 00 грн., судові витрати стягнути з [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 09.06.2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, встановлення порядку користування нерухомим майном та поділ спільного майна подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 09.09.2015 року представник позивачки за первісним позовом подав до суду Заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивачка просить суд виділити у власність, [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; виділити у власність [PERSON] наступне майно: дитячий кубик (ліжко), вартістю 2120, 00 грн., крісло дитяче (письмове) Regycle-YA2604, вартістю 380, 00 грн., стіл для манікюру, вартістю 1400, 00 грн., люстру, вартістю 1300, 00 грн., обігрівач Siemens, вартістю 1200, 00 грн., телевізор Philips 25IT4423/58, вартістю 3600, 00 грн., праску Philips, вартістю 1300, 00 грн., випрямляч волосся Philips HP-8341/00, вартістю 378, 00 грн., мікрохвильову піч LG MB 393MC, вартістю 1400, 00 грн., тюль (дитяча кімната, кухня), вартістю 2000, 00 грн., штори дизайнерські (дитяча кімната, кухня), вартістю 4300, 00 грн.; виділити у власність [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; виділити у власність [PERSON] наступне майно: ноутбук PH CNF9454JVQ, вартістю 7200, 00 грн., стіл для ноутбука Т4, вартістю 350, 00 грн., навушники Ultrasone hf-450, вартістю 1700 грн., диван вартістю 4200, 00 грн., дошку прасувальну, вартістю 700, 00 грн., пилосос Zelmer Aqvawelt (919.ost), вартістю 1750, 00 грн., пояс Вібро Шейп, вартістю 499, 00 грн., тумбу під телевізор вартістю, 1400, 00 грн., фотоапарат Canon 3210B026A, вартістю 1600, 00 грн., подушку тришарову вартістю 399, 00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Петріщевої І.В. від 01.10.2015 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 18.07.2016 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов Зустрічний позов в новій редакції, відповідно до якого позивач за зустрічним позовом просить суд визнати за [PERSON] право власності на 157/200 квартири [ADDRESS] ; виділити в натурі частку [PERSON] у розмірі 157/200 квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 43/200 квартири [ADDRESS] ; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] з урахуванням ідеальних часток у праві власності належних [PERSON] та [PERSON] , виділивши у користування [PERSON] кімнату 3 площею 21 кв.м., у користування [PERSON] кімнату 4 площею 13,3 кв.м., інші приміщення залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] ; виділити у власність [PERSON] наступне майно: стіл для манікюру вартістю 1400, 00 грн., дитячий кубик (ліжко) вартістю 2120, 00 грн., два офісні стільці, вартістю 700, 00 грн., шафу, вартістю 2000, 00 грн., світильник дитячий VT097, вартістю 270 грн., стіл кухонний, вартістю 600, 00 грн., люстру вартістю 1300, 00 грн., обігрівач Siemens вартістю 1200, 00 грн., блендер Philips HR2860, вартістю 620, 00 грн., випрямляч Philips HP-8341/00, вартістю 378, 00 грн., дошку розділювальну вартістю 543, 00 грн., шафу Аквародос 042РК60, вартістю 2700, 00 грн., тумбу під телевізор, вартістю 1400, 00 грн., крісло дитяче Regycle-YA2604, вартістю 380, 00 грн., виділити у власність [PERSON] наступне майно: ноутбук PH CNF9454JVQ, вартістю 2500, 00 грн., столик для ноутбука Т4 вартістю 150, 00 грн., холодильник Libher CBN 5156, вартістю 8000, 00 грн., мікрохвильову піч LG MB 393MC, вартістю 400, 00 грн., праску Philips, вартістю 500, 00 грн., прасувальну дошку, вартістю 500, 00 грн., телевізор Philips 25IT4423/58, вартістю 600, 00 грн., диван, вартістю 500, 00 грн., пояс Вібро Шейп, вартістю 499, 00 грн., пилосос Zelmer Aqvawelt (919.ost), вартістю 500, 00 грн., пральна машина Whirpool AWT2284-900 вартістю 1000, 00 грн., судові витрати стягнути з [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Петріщевої І.В. від 16.08.2016 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, встановлення порядку користування нерухомим майном та поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження по справі. 16.08.2016 року від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] до суду надійшли Уточнення до зустрічної позовної заяви, відповідно до яких позивач за зустрічним позовом просить суд визнати за [PERSON] право власності на 157/200 квартири [ADDRESS] ; виділити в натурі частку [PERSON] у розмірі 157/200 квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 43/200 квартири [ADDRESS] ; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] з урахуванням ідеальних часток у праві власності належних [PERSON] 157/200 та [PERSON] 43/200, виділивши: у користування [PERSON] кімнату 3, площею 21 кв.м., згідно технічного паспорту від 18.11.2015 року, у користування [PERSON] кімнату 4 площею 13,3 кв.м. згідно технічного паспорту від 18.11.2015 року, у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити: кухню-їдальню 2 площею 35 кв.м., санвузол 5 площею 6,8 кв.м., коридор 1 площею 3,5 кв.м., гардероб 2 площею 3,9 кв.м. згідно технічного паспорту від 18.11.2015 року; виділити у власність [PERSON] наступне майно: стіл для манікюру вартістю 1400, 00 грн., дитячий кубик (ліжко) вартістю 2120, 00 грн., два офісні стільці вартістю 700, 00 грн., шафу вартістю 2000, 00 грн., світильник дитячий VT097 вартістю 270 грн., стіл кухонний вартістю 600, 00 грн., люстру вартістю 1300, 00 грн., обігрівач Siemens вартістю 1200, 00 грн., блендер Philips HR2860 вартістю 620, 00 грн., випрямляч Philips HP-8341/00 вартістю 378, 00 грн., дошку розділювальну вартістю 543, 00 грн., шафу Аквародос 042РК60 вартістю 2700, 00 грн., тумбу під телевізор вартістю 1400, 00 грн., крісло дитяче Regycle-YA2604 вартістю 380, 00 грн., виділити у власність [PERSON] наступне майно: ноутбук PH CNF9454JVQ вартістю 2500, 00 грн., столик для ноутбука Т4 вартістю 150, 00 грн., холодильник Libher CBN 5156 вартістю 8000, 00 грн., мікрохвильову піч LG MB 393MC вартістю 400, 00 грн., праску Philips вартістю 500, 00 грн., прасувальну дошку вартістю 500, 00 грн., телевізор Philips 25IT4423/58 вартістю 600, 00 грн., диван вартістю 500, 00 грн., пояс Вибро Шейп вартістю 499, 00 грн., пилосос Zelmer Aqvawelt (919.ost) вартістю 500, 00 грн., пральна машина Whirpool AWT2284-900 вартістю 1000, 00 грн., судові витрати стягнути з [PERSON] . Відповідно до Розпорядження № 271 від 13.03.2017 року у зв`язку з закінченням 12.03.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Петріщевої І.В. на посаду, проведено повторний автоматизований розподіл по справі № 754/4904/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві про поділ майна подружжя для визначення головуючого судді. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Деснянського районного суду м. Києва від 13.03.2017 року цивільну справу №754/4904/15-ц розподілено на суддю Лісовську О.В. 30.05.2017 року від позивачки за первісним позовом до суду надійшли Заперечення на зустрічну позовну заяву. Позивачка зазначає, що шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 10.10.2003 року. В цей же час прийнято рішення про придбання нової квартири, до якого заздалегідь проводилась підготовка. В ході підготовки до поліпшення житлових умов батьки [PERSON] надали їй грошові кошти в сумі біля 500 000, 00 грн., які вона розмістила на своїх власних депозитних рахунках. В період часу з 16.07.2007 року до 10.12.2007 року з своїх депозитних рахунків позивачка зняла загалом 532 825, 00 грн. з урахуванням відсотків банку. Гроші, надані їй батьками, не є спільним майном подружжя, а є її особистою власністю. Договір про участь у Фонді фінансування будівництва - квартири [ADDRESS] укладено 06.12.2007 року, а 11.12 2007 року зроблено перший внесок. Позивачка стверджує, що саме мої кошти повністю були витрачені на купівлю квартири. Решту коштів заплатив відповідач [PERSON] . Таким чином, більшу частину грошових коштів (532 825, 00 грн. ) за спірну квартиру [ADDRESS] , вартість якої складала 696 342, 00 грн., сплатила саме вона з власних коштів. На підставі викладеного [PERSON] просить суд виділити на її користь саме 2\\3 спірної квартири, особливо з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, яка проживає з нею, а в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2017 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, у зв`язку з чим провадження по справі зупинено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2018 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, поділ спільної квартири та встановлення порядку користування квартирою, у зв`язку з проведенням судової експертизи. 04.02.2019 року представник позивачки [PERSON] подала до суду Уточнену позовну заяву, відповідно до якої зазначено, що сторонами в шлюбі на підставі Договору № 55989 про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.12.2007 року було придбано квартиру [ADDRESS] . При цьому право власності на спірну квартиру було зареєстровано лише на чоловіка. Згідно технічного паспорта, дійсного на момент придбання житла, спірна квартира є двокімнатною, розташована на 21-му поверсі 23-верхового будинку, загальною площею 85,2 кв.м., житловою площею 42,60 кв.м. Відповідно до акту прийому-передачі квартири інвестору у грудні 2009 року загальна дійсна вартість квартири складає 683112,30 грн. При цьому позивачка зазначає, що джерелом коштів на придбання спірної квартири були як її особисті кошти, надані їй батьками та зняті нею на момент придбання квартири з депозитних рахунків, так і кошти, отримані відповідачем з продажу його власної квартири [ADDRESS] . Так, протягом 2005-2006 років мама позивачки надала їй в дар грошові кошти, які були покладені нею на депозитні рахунки в ряд фінансово-банківських установ. 22.11.2007 року було знято грошову суму у розмірі 234 772,91 грн., а через кілька днів після підписання Договору 10.12.2007 року позивачкою було знято грошові кошти у сумі 236 700,00 грн., 21560,00 грн., 8192,80 грн. А так як Договір № 55989 було укладено саме її чоловіком - відповідачем по справі, то вже наступного дня 11.12.2007 року ним було перераховано першу суму внеску за спірну квартиру у розмірі 302316,51 грн. Другу частину коштів у сумі 394 026,30 грн. було перераховано після продажу квартири, яка належала відповідачу. Таким чином, на придбання квартири [ADDRESS] було витрачено 532 834,91 грн. особистих коштів позивачки та 163 507,90 грн. коштів відповідача. Загальна сума коштів, витрачених на виконання умов Договору № 55989, становить 696 342,81 грн. Крім того, відразу після придбання квартири сторони почали робити в ній ремонтно-оздоблювальні роботи. Таким чином, у 2010 році в квартирі було зроблено дорогоякісний ремонт, що підтверджується чеками, які є в матеріалах справи. Позивачка одноособово займалась закупівлею будівельних та оздоблювальних матеріалів, пошуком робітників для проведення ремонтних робіт відповідно до їх спеціальностей та контролем за якістю конання робіт. На підставі викладеного [PERSON] просить суд визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] .; визначити частки в спільній власності на квартиру [ADDRESS] відповідно до внесених особистих коштів за [PERSON] та [PERSON] ; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] з урахуванням ідеальних часток у праві власності, належних [PERSON] та [PERSON] ; виділити у власність, [PERSON] наступне майно: дитяче ліжко «Кубік» вартістю 2120, 00 грн., стіл для манікюру вартістю 1400, 00 грн., люстру вартістю 1300, 00 грн., штори дизайнерські (дитяча кімната, кухня) вартістю 4300, 00 грн., холодильник Libher CBN 5156 вартістю 14000, 00 грн., обігрівач Siemens вартістю 1200, 00 грн.; виділити у власність [PERSON] наступне майно: ноутбук PH CNF9454JVQ вартістю 7200, 00 грн., пилосос Zelmer Aqvawelt (919.ost) вартістю 1750, 00 грн., праску Philips вартістю 1200, 00 грн., фотоапарат Canon 3210B026Aвартістю 1600, 00 грн., соковижималку Philips 1861 вартістю 1400, 00 грн., пральну машину Whirpool AWT 4423/58 вартістю 1400, 00 грн., телевізор Philips-251T4423-58 вартістю 3600, 00 грн., набір посуду (18 одиниць) Domestic вартістю 700, 00 грн., ліжко (диван) двомісне вартістю 4200, 00 грн., набір посуду (30 одиниць) Helios вартістю 1200, 00 грн. 04.03.2019 року до суду представник відповідача за первісним позовом подав Відзив на уточнену позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує про те, що позивачка за первісним позовом стверджує, що на купівлю квартири було витрачено 532 834, 91 грн. її особистих грошових коштів.Дане твердження не відповідає дійсності та є голослівним, суперечить навіть первісному позову.Тобто, за твердженням позивачки вона фактично придбала спірну квартиру за власні кошти.Проте в первісному позові позивачка вимагає для себе 2/3 квартири та посилається на те, що суду необхідно відступити від засад рівності часток подружжя з урахуванням прав неповнолітньої дитини. Не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи простилання позивачки на договори дарування їй особисто грошових коштів її матір`ю. Для договору дарування грошових коштів (валютних цінностей) ЦК встановлює вимоги до оформлення - письмова форма та нотаріальне посвідчення. Тобто, у разі дарування грошових коштів позивачці її матір`ю в обов`язковому порядку мав бути укладений нотаріально посвідчений договір дарування. Доводити факт передання грошових коштів показаннями свідків законодавство не допускає. Позивачка під час шлюбу від свого імені вносила спільні кошти подружжя за депозитними договорами та знімала їх.В матеріалах справи наявні документи, які свідчать, що за особисті кошти відповідача в сумі 394026, 30 грн. та спільні кошти подружжя в сумі 302316, 51 грн. було придбано спірну квартиру. Інші грошові кошти в отримані від продажу набутої до шлюбу квартири в сумі 117 538,7 грн. відповідач витратив в інтересах сім`ї, в т.ч. на ремонт, купівлю побутової техніки, забезпечення сім`ї одягом, харчуванням тощо. Також частина грошових коштів отриманих від продажу квартири відповідача розміщались на депозитні рахунки в різних банках, як на ім`я відповідача так на ім`я позивачки.Сторони разом робили (організовували, узгоджували) ремонт у квартирі. Твердження про те, що відповідач участі у ремонті не брав жодним чином не підтверджені, в той же час для проведення ремонту подружжям не є обов`язковим постійна присутність і чоловіка і дружини у квартирі. Крім того, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 12.12.2018 року № 1288717-43 встановлено частки, які відповідають грошовому еквіваленту грошових коштів (як особистих [PERSON] так і коштів подружжя [PERSON] , [PERSON] ), а саме: сума 380 795,79 грн. відповідає частці у спірній квартирі 56/100; сума 302 316,51 грн. відповідає частці у спірній квартирі 44/100; сума 151158,225 грн. відповідає частці у спірній квартирі 22/100. Також судовим експертом встановлено неможливість поділу даного об`єкту нерухомого майна, а саме виділення часток в натурі та неможливість встановлення порядку користування квартирою. З огляду на викладене, представник відповідача просить в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. 09.04.2019 року позивачкою за первісним позовом [PERSON] подано до суду Відповідь на відзив, відповідно до якого вона зазначає, що нею було подано уточнену позовну заяву, де у прохальній частині не було чітко вказано частки. Саме у зв`язку з уточненими позовними вимогами позивачем було заявлено у підготовчому судовому засіданні про необхідність проведення судової будівельно-технічної експертизи, а також заявлено клопотання про витребування у відповідача технічного паспорта на спірну квартиру, який знаходиться в його особистому розпорядженні, з метою об`єктивного розгляду справи та задля уникнення розбіжностей та непорозумінь. Відповідач вказує, що не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи посилання Позивачки на договори дарування їй особистих грошових коштів її матір`ю. Проте, на підставі ст. 719 ЦК договори вони можуть здійснюватися як в усній, так і в письмовій формі. Коли предметом угоди дарування є грошові кошти, а його сторонами - фізичні особи, закон дозволяє здійснення реального правочину шляхом передачі дару обдарованому без письмового оформлення. Що стосується посилання відповідача на п.5 ст. 719 ЦК України, то мова тут іде про дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Проте мама позивачки давала їй кошти в дар частинами протягом 2005-2006 років і після їх певного накопичення кошти були покладені позивачем на депозитні рахунки в ряд фінансово-банківських установ. Що стосується твердження відповідача, що частина коштів від продажу квартири відповідача розміщались на депозитних рахунках, відкритих як на ім`я позивача , та і на ім`я відповідача, то це також не знаходить свого підтвердження. Адже відповідачем не надано жодного депозитного договору, підписаного ним з банківськими установами у період після 30.01.2008 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.04.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. 22.05.2019 року представником позивачки за первісним позовом подано до суду Заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої зазначено, що оскільки позивачкою отримано висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 18/06-19 від 02.05.2019 року, виникла необхідність уточнення позовних вимог в частині визначення часток у спільній частковій власності на спірну квартиру, які позивач просить встановити за нею та за відповідачем, а також в частині встановлення порядку користування квартирою за вищевказаною адресою. У зв`язку з зазначеним вище позивачка просить суд визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; визначити частки в спільній власності на квартиру [ADDRESS] наступним чином: за [PERSON] визнати право власності на 7/9 частин квартири [ADDRESS] , що відповідно до фактичного перепланування квартири становить 66,30 м2 загальної площі та 26,75 м2 житлової площі; за [PERSON] , визнати право власності на 2/9 частин квартири [ADDRESS] , що відповідно до фактичного перепланування квартири становить 18,70 м2 загальної площі та 7,55 м2 житлової площі; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: за [PERSON] визнати право користування житловою кімнатою № 3 площею 21,0 м та гардеробом № 2 площею 3,9 м2, а за [PERSON] - право користування житловою кімнатою № 4 площею 13,3 м2. Підсобні приміщення: кухня студія № 2 площею 35,0 м2 , санвузол № 5 площею 6,9 м2 , коридор № 1 площею 3,5 м2 , балкон площею 1,4 м2 залишити у спільному користуванні співвласників; виділити у власність, [PERSON] наступне майно: дитяче ліжко «Кубік» вартістю 2120, 00 грн., стіл для манікюру вартістю 1400, 00 грн., люстру вартістю 1300, 00 грн., штори дизайнерські (дитяча кімната, кухня) вартістю 4300, 00 грн., холодильник Libher CBN 5156 вартістю 14000, 00 грн., обігрівач Siemens вартістю 1200, 00 грн.; виділити у власність [PERSON] наступне майно: ноутбук PH CNF9454JVQ вартістю 7200, 00 грн., пилосос Zelmer Aqvawelt (919.ost) вартістю 1750, 00 грн., праску Philips вартістю 1200, 00 грн., фотоапарат Canon 3210B026Aвартістю 1600, 00 грн., соковижималку Philips 1861 вартістю 1400, 00 грн., пральну машину Whirpool AWT 4423/58 вартістю 1400, 00 грн., телевізор Philips-251T4423-58 вартістю 3600, 00 грн., набір посуду (18 одиниць) Domestic вартістю 700, 00 грн., ліжко (диван) двомісне вартістю 4200, 00 грн., набір посуду (30 одиниць) Helios вартістю 1200, 00 грн. 22.05.2019 року від представника відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) до суду надійшов Уточнений зустрічний позов, відповідно до якого [PERSON] просить суд просить суд визнати за [PERSON] право власності на 78/100 квартири [ADDRESS] ; виділити в натурі частку [PERSON] у розмірі 78/100 квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 22/100 квартири [ADDRESS] ; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] з урахуванням ідеальних часток у праві власності належних [PERSON] 78/100 та [PERSON] 22/100, виділивши: у користування [PERSON] кімнату 3 площею 21 кв.м. згідно технічного паспорту від 18.11.2015 року, у користування [PERSON] кімнату 4 площею 13,3 кв.м. згідно технічного паспорту від 18.11.2015 року, у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити: кухню-їдальню 2 площею 35 кв.м., сан.вузол 5 площею 6,8 кв.м., коридор 1 площею 3,5 кв.м., гардероб 2 площею 3,9 кв.м. згідно технічного паспорту від 18.11.2015 року; виділити у власність [PERSON] наступне майно: стіл для манікюру вартістю 1400, 00 грн., дитячий кубик ліжко вартістю 2120, 00 грн., два офісні стільці вартістю 700, 00 грн., шафу вартістю 2000, 00 грн., світильник дитячий VT097 вартістю 270 грн., стіл кухонний вартістю 600, 00 грн., люстру вартістю 1300, 00 грн., обігрівач Siemens вартістю 1200, 00 грн., блендер Philips HR2860 вартістю 620, 00 грн., випрямляч Philips HP-8341/00 вартістю 378, 00 грн., дошку розділювальну вартістю 543, 00 грн., шафу Аквародос 042РК60 вартістю 2700, 00 грн., тумбу під телевізор вартістю 1400, 00 грн., крісло дитяче Regycle-YA2604 вартістю 380, 00 грн., виділити у власність [PERSON] наступне майно: ноутбук PH CNF9454JVQ вартістю 2500, 00 грн., столик для ноутбука Т4 вартістю 150, 00 грн., холодильник Libher CBN 5156 вартістю 8000, 00 грн., мікрохвильову піч LG MB 393MC вартістю 400, 00 грн., праску Philips вартістю 500, 00 грн., прасувальну дошку вартістю 500, 00 грн., телевізор Philips 25IT4423/58 вартістю 600, 00 грн., диван вартістю 500, 00 грн., пояс Вибро Шейп вартістю 499, 00 грн., пилосос Zelmer Aqvawelt (919.ost) вартістю 500, 00 грн., пральна машина Whirpool AWT2284-900 вартістю 1000, 00 грн., судові витрати стягнути з [PERSON] 12.06.2019 року від позивачки за первісним позовом надійшов Відзив на зустрічну позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, [PERSON] вказує про те, що Зустрічний позов, з урахуванням уточнення його прохальної частини, вона не визнає, вважає його необґрунтованим, надуманим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач за зустрічним позовом посилається, як на підставу уточнення своїх позовних вимог, на Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 12887/17-43 від 12.12.2018 року, яким було визначено розмір часток, що відповідають сумам грошових коштів, які з точки зору [PERSON] , було внесено за квартиру (особисті грошові кошти [PERSON] , спільні кошти подружжя). Проте з такими висновками Позивача за зустрічним позовом погодитись не можна. Адже , по-перше, перед експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було поставлено питання про визначення часток, які відповідають сумам 380 795,79 грн. і 302 316,51 грн. у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Вищеназвані суми, з точки зору позивача за зустрічним позовом, є відповідно сумами, які внесені за рахунок спільних коштів подружжя, та за рахунок коштів з продажу [PERSON] своєї власної квартири. При цьому слід наголосити на тому, що висновком експерта підтверджується не факт поділу внесених коштів на спільні кошти подружжя та особисті грошові кошти [PERSON] , а лише відповідність певної суми грошових коштів частці у спірній квартирі. На даний час не є встановленим фактом, що загальна сума коштів у розмірі 683 112,30 грн., яку було внесено сторонами по справі в рахунок вартості квартири, розподіляється саме таким чином, оскільки у позивачки за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом думки з даного приводу розходяться. Тому [PERSON] заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на 78/100 частин квартири [ADDRESS] , а за [PERSON] - права власності на 22/100 частин квартири. До матеріалів справи долучено висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 18/06-19 від 02.05.2019 року, згідно якого визначено частки в квартирі, що відповідають сумам 532 825,71 грн. та 150 286,59 грн., а також площі, що припадають на вищеназвані частки. Отже, висновки експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 12887/17-43 від 12.12.2018 року та судової будівельно-технічної експертизи № 18/06-19 від 02.05.2019 року, є різними, оскільки експертам надавались для визначення часток абсолютно різні грошові суми. Також [PERSON] зазначає, що після розірвання шлюбу з [PERSON] з нею залишилась проживати неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Оскільки станом на даний час позивач за зустрічним позовом зачинив більшу кімнату площею 21,0 кв.м., вони з донькою вимушені разом ділити кімнату площею 13,3 кв.м., що в першу чергу є незручним для дитини. Враховуючи вищевикладене, відповідачка за зустрічним позовом просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, встановлення порядку користування нерухомим майном, поділ спільного майна подружжя, в повному обсязі. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки за первісним позовом повністю підтримали позовні вимоги первісного позову та просила їх задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити. Відповідач та представник відповідача за первісним позовом заперечували проти первісного позову та просили відмовити в його задоволенні, зустрічні позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві просить розглядати справу у відсутність представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що з 10.10.2003 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 10.10.2003 року (а.с. 14 т. 1). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 15 т. 1). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.08.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 16 т. 1). У період шлюбу сторони по справі придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором про участь у Фонді фінансування будівництва від 06.12.2007 року (а.с. 37 т. 1). Відповідно до Свідоцтва про право власності від 14.05.2010 року вказана квартира зареєстрована на праві приватної власності на відповідача [PERSON] (а.с. 23 т. 1). Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд враховує наступні вимоги діючого законодавства. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України). Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить визнати спільним майном подружжя квартиру [ADDRESS] ; визначити частки в спільній власності на квартиру [ADDRESS] , визнавши за позивачкою право власності на 7/9 частин квартири, а за [PERSON] на 2/9 частин квартири. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти основних позовних вимог та заявляючи зустрічний позов, просить суд визнати за [PERSON] право власності на 78/100 квартири [ADDRESS] ; виділити в натурі частку [PERSON] у розмірі 78/100 квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 22/100 квартири [ADDRESS] . Що стосується позовних та зустрічних позовних вимог про поділ квартири між подружжям, то судом встановлено наступне. Як встановлено при розгляді справи, сторонами по справі у період шлюбу було придбано спірну квартиру [ADDRESS] . 06.12.2007 року відповідачем [PERSON] був укладений Договір № 55989 про участь у фонді фінансування будівництва. На виконання умов Договору [PERSON] 11.12.2007 року було внесено передбачену п. 4.1 Договору грошову суму у розмірі 302316, 51 грн., що підтверджується меморіальним ордером № ПН 117693 від 11.12.2007 року (а.с. 167 т.1). З вказаного меморіального ордеру вбачається, що внесений платіж надійшов з іншого банку (код банку 34459300) з рахунку № [NUMBER] у сумі 302315, 51 грн. Вказане перерахування було здійснено з депозитно-банківського рахунку [PERSON] , що був відкритий ним у Київській філії Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень». 30.01.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.152-153 т.1). Відповідно до даного Договору вказана квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі Договору міни квартир від 04.01.2002 року. Згідно п. 4 даного Договору продаж квартири було вчинено за 511565, 00 грн. В той же день 30.01.2008 року [PERSON] на виконання умов Договору від 06.12.2007 року було внесено грошові кошти у розмірі 394026, 30 грн., що підтверджується касовим ордером від 30.01.2008 року (а.с.168 т.1). Таким чином, загальна сума сплачених відповідачем коштів за придбання спірної квартири становить 696342, 81 грн. Згідно Акту прийому-передачі квартири інвестору від 04.12.2009 року загальна дійсна вартість квартири становить 683112, 30 грн. Статтею 57 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Пунктом 23 вищевказаної Постанови Пленуму від 21.12.2007 року встановлено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року у справі № 6-399цс17, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму статті 60 Сімейного кодексу України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. З наведеного вище та встановлених у справі обставин можна зробити переконливий висновок про те, що спірна квартира була придбана у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, але частково за кошти, отримані відповідачем від продажу майна, що належало йому на праві особистої приватної власності. Як вбачається з наданих суду письмових доказів, квартира відповідачем була продана за 511565, 00 грн., в той же день 30.01.2008 року ним було внесено грошові кошти відповідно до умов Договору у розмірі 394026, 30 грн., а тому суд вважає дані грошові кошти особистим майном відповідача. Визначаючи частки кожного з подружжя у праві власності на квартиру, суд зазначає наступне. Таким чином, частка відповідача, що є особистою приватною власністю, у спірній квартирі становить 56/100 частин, при цьому частина квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності становить 44/100 частин. Враховуючи такий розподіл часток, 44/100 частин квартири є спільним сумісним майном подружжя, що підлягає поділу на загальних підставах. Крім того, відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 12.12.2018 року № 12887/17-43, що була призначена судом, встановлено наступне: 1) Оскільки загальна площа квартири [ADDRESS] у відповідності до даних техпаспорту становить 85, 2 кв.м., то, виходячи з вартості квартири 683112, 30 грн., частка квартири [ADDRESS] , що відповідає сумі 380795, 79 грн., становить 56/100, що в одиницях площі складає 47, 71 кв.м. Частка квартири [ADDRESS] , що відповідає сумі 302316, 51 грн., становить 44/100, що в одиницях площі складає 37, 49 кв.м. 2) Виходячи з вартості квартири 683112, 30 грн., частка квартири [ADDRESS] , що відповідає сумі 151158, 225 грн., становить 22/100, що в одиницях площі складає 18, 74 кв.м. 3) Виходячи з вартості квартири 683112, 30 грн., частка квартири [ADDRESS] , що відповідає сумі 531954, 045 грн. (сума 380795, 79 грн. + 151158, 225 грн.), становить 78/100, що в одиницях площі складає 66, 46 кв.м. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що у порядку поділу спільного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] , за позивачкою [PERSON] повинно бути визнано право власності на 22/100 частин квартири, а за відповідачем [PERSON] - право власності на 78/100 частин квартири. Що стосується тверджень позивачки про те, що частина грошових коштів, що була сплачена за квартира, була подарована їй матір`ю, то суд зазначає наступне. У своїх позовних вимогах та поясненнях позивачка [PERSON] зазначала про те, що частину грошових коштів, які вносилися згідно Договору на придбання спірної квартири, подарувала їй мама. Після того, як мати частинами передавала їй кошти, вони вносилися нею на депозитні рахунки. При придбанні квартири вона грошові кошти знімала з депозитного рахунку та передавала чоловіку. Згідно із ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивачки вказали про наступне. Так, свідок [PERSON] у суді пояснив, що він є рідним братом позивачки [PERSON] . Зазначив, що їх мати надавала [PERSON] грошові кошти для придбання спірної квартири. Декілька разів він їздив разом з сестрою до Банку, що покласти грошові кошти на депозитний рахунок. Також свідок зазначив, що йому невідомо, яку саме суму мама передавала сестрі, а також невідомо якими частинами. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що вона є матір`ю позивачки [PERSON] , вона надавала грошові кошти дочці для придбання нею та її чоловіком спірної квартири. Загалом вона передала грошові кошти у сумі приблизно 500000, 00 грн. Надавала вона кошти у період з 2004 по 2006 рік включно. Кошти надавалися різними сумами, багато разів. Зять знав про те, що вона передавала дочці грошові кошти, які вносилися дочкою на депозитні рахунки. Свідок [PERSON] у суді пояснив, що він є чоловіком [PERSON] . Йому відомо, що дружина неодноразово передавала своїй дочці грошові кошти для придбання спірної квартири. Але йому невідомо, які саме суми та скільки разів передавалися [PERSON] . Але слід зазначити, що жодних належних та достовірних доказів на підтвердження того, що мати позивачки подарувала їй вказані кошти, суду надано не було. Крім того, відсутні будь-які підтверджуючі письмові докази щодо укладення договору дарування грошових коштів. Крім того, цивільне законодавство для договору дарування грошових коштів (валютних цінностей) встановлює вимоги до оформлення - письмова форма та нотаріальне посвідчення. Тобто, факт дарування грошових коштів позивачці міг би бути доведений лише нотаріально посвідченим договором дарування. Доведення факту передачі грошових коштів показаннями свідків діючим законодавством не передбачено. Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, який у постанові від 22.07.2019 року у справі № 362/3010/15ц вказав про те, що конструкція норми статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя, відповідно до якого частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час любу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Також у постанові вказано і проте, що в силу ст.. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, зокрема, показання свідків не можуть бути належним доказом на підтвердження набуття майна за особисті кошти однією із сторін. Зважаючи на викладене, твердження позивачки щодо дарування коштів матір`ю судом до уваги не приймаються. Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є другом сім`ї [PERSON] , допомагав їм у придбанні спірної квартири та продажу квартири, що належала [PERSON] 30.01.2008 року була продана квартира відповідача на Оболоні, отримані грошові кошти вони поміняли на гривні та того ж дня внесли до каси Банку «Аркада». Він возив сторін на власному автомобілі до Банку. Грошові кошти до каси Банку вносив особисто [PERSON] . Що стосується посилання позивачки [PERSON] на те, що грошові кошти, що знаходилися на депозитних рахунках, є її особистим майном, зняті нею з депозитних рахунків та витрачені на внесок за квартиру, то слід зазначити наступне. Так, позивачкою надано копії договорів про банківські вклади та видаткові касові ордери про зняття грошових коштів. Так, позивачкою був укладений Договір № 574 про банківський вклад від 09.06.2006 року, відповідно до якого вона внесла на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 19300, 00 грн. (а.с. 180 т.1). Відповідно до касового ордеру № 574 від 16.07.2007 року позивачкою було знято грошові кошти у розмірі 31600, 00 грн. (а.с. 181 т.1). 20.11.2006 року позивачкою був укладений Депозитний договір, відповідно до якого вона внесла на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 3600, 00 грн. (а.с. 182 т.1). 22.11.2007 року грошові кошти у розмірі 234772, 91 грн. з даного депозитного рахунку були зняті позивачкою, що підтверджується заявою про видачу готівки (а.с. 183 т.1). 06.12.2005 року позивачкою був укладений Депозитний договір, відповідно до якого вона внесла на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 21560, 00 грн. (а.с. 184 т.1). 10.12.2007 року позивачкою було знято з депозитного рахунку грошові кошти у розмірі 21560, 00 грн., 8192, 80 грн. та 236700, 00 грн., що підтверджується заявами про видачу готівки (а.с. 185-187 т.1). Вказані документи датовані всі періодом з 2005 по 2007 роки включно. При цьому слід зазначити, що депозитні договори укладалися позивачкою у період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Зняття грошових коштів також відбувалося у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Наведене вище свідчить про те, що грошові кошти, що були внесені на депозитні рахунки та у подальшому зняті з них, є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до вимог діючого сімейного законодавства. Твердження позивачки про те, що на депозитні рахунки вона вносила грошові кошти, що були подаровані батьками, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому суд їх до уваги не приймає. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про виділення в натурі частки у праві власності, то слід зазначити наступне. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 12.12.2018 року № 12887/17-43, що була призначена судом, встановлено, що поділ квартири [ADDRESS] у частках, які відповідають сумам 531954, 045 грн. та 151158, 255 грн. (78/100 та 22/100 частин) не видається можливим, оскільки на частку 22/100 припадає 18, 74 кв.м., що недостатньо для влаштування окремої ізольованої квартири, а також неможливо облаштувати два самостійні виходи для двох квартир, що суперечить п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року, п. 8.2 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», п. 2.21 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Згідно із п. 14 вказаної вище постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. В протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов». Враховуючи встановлені у справі обставини та вимоги діючого законодавства, суд вважає зустрічні позовні вимоги [PERSON] у цій частині безпідставними та необґрунтованими, оскільки поділ спірної квартири у даному випадку є неможливим. Що стосується позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] , то слід зазначити наступне. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] складається з двох ізольованих кімнат, розміром 21 кв.м. та 13, 3 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру. На даний час у квартирі зареєстровані та проживають три особи - позивачка [PERSON] , відповідач [PERSON] та їх неповнолітня дочка [PERSON] , [PERSON] , [INFO]. Як встановлено при розгляді справи, на даний час між сторонами відсутній порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У своїх позовних вимогах позивачка просить встановити наступний порядок користування жилим приміщенням, а саме: виділити у користування позивачці разом із неповнолітньою дочкою кімнату, площею 21 кв.м., а відповідачу - кімнату, площею 13, 3 кв.м. Місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників. Відповідач у своїх зустрічних позовних вимогах просить встановити порядок користування жилим приміщенням, відповідно до якого виділити йому у користування кімнату, площею 21 кв.м., а позивачці [PERSON] - кімнату, площею 13, 3 кв.м., з урахуваннях часток кожного із співвласників у праві власності на квартиру. Як вбачається з письмових матеріалів справи, доля кожного із співвласників у житловій площі квартири становить: позивачки - 22/100 частин квартири, відповідача - 78/100 частин. Суд вважає, що визначення порядку користування жилим приміщенням, який зазначений у зустрічних позовних вимогах, не буде порушувати прав всіх співвласників та встановленого порядку користування квартирою, оскільки це жодним чином не впливає на частку кожного співвласника у праві власності, не змінює ці частки. При цьому суд зазначає, що між сторонами відсутня домовленість щодо визначення місця проживання неповнолітньої дочки, а тому суд не враховує її інтереси при визначення порядку користування, оскільки вона з урахуванням свого віку (15 років) може самостійно обирати, з ким з батьків вона буде проживати. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] у частині визначення порядку користування жилим приміщенням, а також про часткове задоволення відповідних позовних вимог [PERSON] у цій частині. Що стосується позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] про поділ спільного рухомого майна, то судом встановлено наступне. За період спільного проживання сторонами було придбано наступне майно: Дитяче ліжко, вартістю 2120, 00 грн. Стіл для манікюру, вартістю 1400, 00 грн.; Люстру (у ванній кімнаті), вартістю 1300, 00 грн.; Штори (у кухні та дитячій кімнаті), вартістю 4300, 00 грн.; Холодильник Libher, вартістю 14000, 00 грн.; Обігрівач Siemens, вартістю 1200, 00 грн.; 2 офісні стільці, вартістю 700, 00 грн.; Шафу, вартістю 2000, 00 грн.; Світильник дитячий, вартістю 270, 00 грн.; Стіл кухонний, вартістю 600, 00 грн.; Блендер Philips, вартістю 620, 00 грн.; Випрамляч Philips , вартістю 378, 00 грн.; Дошку розділову, вартістю 543, 00 грн.; Шафу Аквародос , вартістю 2700, 00 грн.; Тумбу під телевізор, вартістю 1400, 00 грн.; Крісло дитяче, вартістю 380, 00 грн.; Ноутбук, вартістю 2500, 00 грн.; Пилосос Zelmer, вартістю 1750, 00 грн.; Праску Philips, вартістю 1200, 00 грн.; Фотоапарат Canon, 1600, 00 грн.; Соковижималку, вартістю 1400, 00 грн.; Пральну машину Whirpool, вартістю 1400, 00 грн.; Телевізор Philips, вартістю 3600, 00 грн.; Набір посуду (18 одиниць), вартістю 700, 00 грн.; Набір посуду (30 одиниць), вартістю 1200, 00 грн.; Стіл для ноутбуку, вартістю 150, 00 грн.; Мікрохвильову піч, вартістю 400, 00 грн.; Прасувальну дошку, вартістю 500, 00 грн.; Диван, вартістю 500, 00 грн.; Вибро шейп пояс, вартістю 200, 00 грн. При вирішенні питання про поділ вказаного майна, суд виходить з інтересів кожного з подружжя та вирішує про поділ майна наступним чином, а саме: 1)Виділити у власність позивачці [PERSON] наступне майно: Дитяче ліжко, вартістю 2120, 00 грн. Стіл для манікюру, вартістю 1400, 00 грн.; Люстру (у ванній кімнаті), вартістю 1300, 00 грн.; Штори (у кухні та дитячій кімнаті), вартістю 4300, 00 грн.; Холодильник Libher, вартістю 14000, 00 грн.; Обігрівач Siemens, вартістю 1200, 00 грн.; 2 офісні стільці, вартістю 700, 00 грн.; Шафу, вартістю 2000, 00 грн.; Світильник дитячий, вартістю 270, 00 грн.; Стіл кухонний, вартістю 600, 00 грн.; Блендер Philips, вартістю 620, 00 грн.; Випрамляч Philips , вартістю 378, 00 грн.; Дошку розділову, вартістю 543, 00 грн.; Шафу Аквародос , вартістю 2700, 00 грн.; Тумбу під телевізор, вартістю 1400, 00 грн.; Крісло дитяче, вартістю 380, 00 грн. 2)Виділити у власність відповідача [PERSON] наступне майно, а саме: Ноутбук, вартістю 2500, 00 грн.; Пилосос Zelmer, вартістю 1750, 00 грн.; Праску Philips, вартістю 1200, 00 грн.; Фотоапарат Canon, 1600, 00 грн.; Соковижималку, вартістю 1400, 00 грн.; Пральну машину Whirpool, вартістю 1400, 00 грн.; Телевізор Philips, вартістю 3600, 00 грн.; Набір посуду (18 одиниць), вартістю 700, 00 грн.; Набір посуду (30 одиниць), вартістю 1200, 00 грн.; Стіл для ноутбуку, вартістю 150, 00 грн.; Мікрохвильову піч, вартістю 400, 00 грн.; Прасувальну дошку, вартістю 500, 00 грн.; Диван, вартістю 500, 00 грн.; Вибро шейп пояс, вартістю 200, 00 грн. Суд вважає, що такий поділ майна буде повністю відповідати інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з підстав, наведених вище. Що стосується витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з письмових матеріалів справи, адвокатом Клименко А.В., яка діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, надавалася правнича допомога позивачці [PERSON] . Позивачкою було подано до суду заяву про розрахунок суми правничої допомоги, що складає 23000, 00 грн. При цьому слід зазначити, що стороною позивачки не було надано документів, що підтверджують обсяг виконаних робіт, їх складність, а також документів, що підтверджують сплату позивачкою витрат на правничу допомогу. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню. Інтереси відповідача [PERSON] під час розгляду справи представляв адвокат Перепелиця С.О., яким було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с.234 т.2), але при цьому будь-яких інших документів на підтвердження понесених ним витрат надано суду не було. Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до наданих суду доказів з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654, 00 грн., а з позивачки [PERSON] на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3974, 00 грн. та по сплаті судової експертизи у розмірі 7920, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial