Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.04.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 300.00грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що відповідач протягом дії кредитного договору систематично порушував його умови, в наслідок чого станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість перед банком в сумі \~17808,49 грн: в тому числі: заборгованість за кредитом 285,00грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12699,28грн., заборгованість за пенею та комісією 3500.00 грн, штраф 500.00 грн. (фіксована частина), 824,21грн. (процентна складова). У звязку з вищевикладеним просить суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, від нього до суду надійшла заява, про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги не визнає, просить суд застосувати по даній справі позовну давність. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи вразі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Враховуючи те, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до у кладеного договору від б/н від 01.04.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 300.00грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. /а.с.9/. Як вбачається з розрахунку заборгованості в наслідок несвоєчасного виконання зобовязання, утворилась заборгованість перед банком станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість перед банком в сумі \~17808,49 грн: в тому числі: заборгованість за кредитом 285,00грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12699,28грн., заборгованість за пенею та комісією 3500.00 грн, штраф 500.00 грн. (фіксована частина), 824,21грн. (процентна складова). /а.с.10-11/. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що строк дії кредитного договору від 01.04.2013 року встановлений до 01 квітня 2014 року (п.1.1.3 умов). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк відповідно до умов договору. З наявних матеріалів справи, зокрема із розрахунку ПАТ КБ "ПриватБанк", вбачається, що відповідачем останній платіж в рахунок погашення кредиту було сплачено 10 квітня 2014 року, заборгованість повністю не була сплачена позичальником. З часу останнього внесення відповідачем по справі платежу в рахунок кредиту минуло 3 роки. Саме тоді у позивача виникло право звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості, що передбачено п.п. 5.2, 8.5 Умов та правил надання банківських послуг, однак лише після спливу тривалого часу, а саме 18 квітня 2017 року, тобто через 3 роки і 8 днів позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, з урахуванням того, що дія договору припинилася ще 10 квітня 2014 року, відповідач [PERSON] заборгованість за кредитом не сплатив на день закінчення дії договору, банк автоматично продовжив строк дії договору, незважаючи на тривале порушення відповідачем його умов, хоч виходячи з таких обставин не повинен був автоматично продовжувати термін дії договору. Таким чином, ПАТ КБ "Приват Банк" після закінчення дії договору 10 квітня 2014 року з достовірністю знав про грубе порушення з боку відповідача взятих на себе зобов'язань і вже тоді у цього позивача виникло право на звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Як видно з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач останній платіж здійснив 10 квітня 2014 року, в подальшому відповідачем ніяких платежів по кредитному зобовязанню не проводились /а.с.6/. Отже з 10 квітня 2014 року позивачу було достовірно відомо про порушення його права і з цієї дати протягом трьох років, а саме до 10 квітня 2017 року у позивача було право звернутися з відповідним позовом про стягнення наявної вже тоді заборгованості з відповідача. Однак, позивач цей строк звернення з позовом до суду пропустив, бо звернувся до суду лише після спливу більше ніж трьох років, а саме згідно матеріалів справи позов публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було подано до суду, згідно відмітки працівників Укрпошти 18 квітня 2017 року, тобто після спливу встановленого строку позовної давності. Суд не приймає до уваги п.1.1.7.31 Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого строк позовної давності до вимог про повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, неустойки пені, штрафу становить 50року /а.с.20/, оскільки представник позивача не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості. Подібні правовідносини також висловленні в Правовому Висновку, висловленому у Постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року (справа 6-2320цс16). За правилами, встановленими частиною 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.\~\~ Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Суд \~дослідивши матеріали\~справив судовому засіданні, вважає, що в позовних вимогах слід відмовити, у звязку з спливом позовної давності. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому підстав для стягнення судового збору немає. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed