Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 10.09.2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину набув право власності на будинок №100 по вул.К.Лібкнехта в м.Коростень. Після отримання будинку у власність виявив реєстрацію в ньому [PERSON], який фактично в будинку не проживає, речі останнього в жилому приміщенні відсутні, витрат по утриманню будинку [PERSON] не несе. Також [PERSON] не являється його родичем і його реєстрація в будинку перешкоджає в здійсненні прав власника. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком №100 по вул.К.Лібкнехта в м.Коростень. Одночасно просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач письмово повідомив про розгляд справи у його відсутності, в наданій суду заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Виклик відповідача здійснювався за місцем реєстрації та шляхом дачі оголошення в газеті "Житомирщина" від 15.11.2016 року, тому, відповідно до ст.74 ЦПК України, він вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник Коростенського РС УДМС України в Житомирській області письмово повідомив про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.09.2009 року нотаріусом Коростенської міської державної нотаріальної контори Житомирської області позивач є власником будинку №100 по вулиці К.Лібкнехта в м.Коростень Житомирської області, що також стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З будинкової книги слідує, що в будинку з 04.09.2007 року зареєстрований [PERSON], який фактично будинком не користується, витрат по його утриманню не несе, що стверджується довідкою Спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Пунктом 1, ч. 1 ст. 346 цього Кодексу встановлено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми закону, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як зазначається позивачем в позовній заяві, після набуття права власності на житлове приміщення, він не надавав згоду відповідачу на користування будинком або проживання в ньому. Доказів про ступінь родинного зв"язку між сторонами в справі не має. Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. З огляду на встановлені обставини, а саме законні підстави набуття позивачем права власності на будинок, втратою відповідачем права користування даним будинком, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги власника майна та визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком № 100 по вул.К.Лібкнехта в м.Коростені Житомирської області. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції №66 від 29.06.2016 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved