Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 12.08.1972 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22.08.2016 року між сторонами шлюб розірвано. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення спільного господарства 04.12.2003 року на підставі Комишанської селищної ради сторони отримали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Оскільки право власності відповідно до норм законодавства виникає саме з моменту його реєстрації, 23.12.2003 року зазначене право було зареєстровано у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації. Окрім житлового будинку в період шлюбу подружжям було придбано автомобіль. Отже, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №14-б по вул.Зарічна (Піонерська) в смт.Комишани м.Херсон, та автомобіль, з підстав передбачених ст.ст.60, 61 СК України та ст.368 ЦК України, є обєктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача як колишнього подружжя, оскільки набуті за час їх перебування у шлюбі. У звязку з викладеним, позивач просить визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №14-б по вул.Зарічна (Піонерська) в смт.Комишани м.Херсон та автомобіль спільною сумісною власністю подружжя; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №14-б по вул.Зарічна (Піонерська) в смт.Комишани м.Херсон та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку автомобіля. 21.02.2017 року представник позивача надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №14-б по вул.Зарічна (Піонерська) в смт.Комишани м.Херсон та автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №14-б по вул.Зарічна (Піонерська) в смт.Комишани м.Херсон. Ухвалою суду від 12.06.2018 року залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] в частині визнання житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №14-б по вул.Зарічна (Піонерська) в смт.Комишани, м.Херсон та автомобіля спільною сумісною власністю подружжя. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали та просили їх задовольнити. В останнє судове засідання не зявились, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги з урахуванням уточнень визнає, не заперечує проти визнання права власності на спірне домоволодіння у частках по 1/2. Дослідивши матеріали справи, суд\~ вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12.08.1972 року до 22.08.2016 року, згідно рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22.08.2016 року. Згідно свідоцтва\~про право\~власності на\~нерухоме майно\~від 22.12.20003\~рокужитловий\~будинок з\~надвірними будівлями\~та спорудами\~№14-б\~по вул.Зарічна\~(Піонерська)\~в смт.Комишани\~м.Херсон,\~на підставі\~рішення Комишанської\~селищної ради,\~на праві\~приватній власності\~належить [PERSON]. Зазначене право власності зареєстровано у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу №17 за реєстровим №2948. Згідно інформаційної\~довідки з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~обєктів нерухомого\~майна щодо\~обєкта нерухомого\~майна №80842478\~від 21.02.2017\~року право\~власності нажитловий\~будинок з\~надвірними будівлями\~та спорудами\~№14-б\~по вул.Зарічна\~(Піонерська)\~в смт.Комишани\~м.Херсон\~зареєстровано за\~[PERSON].\~ Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального жилого фонду за адресою: м.Херсон, с.Комишани, пров-к Піонерський, 3, житловий будинок загальною площею 67,2 кв.м, житловою площею 43 кв.м, складається із: чотирьох жилих кімнат площами 14,1 кв.м, 15,5 кв.м, 6,7 кв.м, 6,7 кв.м, І сіни площею 7,4 кв.м, ІІ сіни площею 12,5 кв.м, ІІІ сіни площею 4,3 кв.м. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, враховуючи, що спірний житловий будинок набутий сторонами за час шлюбу, то такий є об'єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у звязку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов підставним та такий слід задовольнити.

Outcome: approved