Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22.10.1999 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстрована, але фактично не проживає з червня 2019 року відповідач у справі, колишня невістка [PERSON] , її особисті речі відсутні. Відповідач участі в оплаті комунальних послуг, квартплати та інших послуг не приймає. У зв`язку з реєстрацією відповідача у квартирі позивач не має можливості в повній мірі розпоряджатися своїм майном, зокрема оформити житлову субсидію. Позивач у судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 20 жовтня 2020 року позивач подала до суду заяву про розгляд зазначеної вище позовної заяви без її участі. На позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, відзиву, заяв і клопотань від неї не надходило. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.1999 року (а.с. 9). Згідно довідки про склад сім`ї № 58 від 17.07.2020 року, виданої КП "Житлогосп" за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - невістка, [PERSON] - син (а.с. 4). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 01.07.2020 року Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 01.07.2020 року (а.с. 8). Згідно Акту-розпорядження № 252 від 09.07.2020 року, складеного майстром [PERSON] , зі слів сусідів [PERSON] .. [PERSON] , підписаний паспортистом [PERSON] , затвердженого директором КП "Житлогосп" [PERSON] , при обстеженні квартири [ADDRESS] , було встановлено, що [PERSON] у зазначеній вище квартирі не проживає з червня 2019 року. На момент перевірки 09.07.2020 року [PERSON] в квартирі була відсутня, особистих речей не має (а.с. 5). Реєстрація [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується відповіддю на запит суду про встановлення зареєстрованого місця проживання від 04.08.2020 року, наданою відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 14). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи надані позивачем докази, виходячи зі змісту наведених норм права і з урахуванням вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, а також те, що відповідач не надав суду доказів, які б вказували на те, що вона не проживає у зазначеному будинку або відсутня у ньому з поважних причин, або за нею відповідно до закону зберігається право користування жилим приміщенням, суд вважає доведеним те, що відповідач втратив право користування спірним будинком. Тому позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved