Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, та свій позов обґрунтували наступним. [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,35 гектарів, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області та належить померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Б № 055435 виданий Коноплняською сільською радою народних депутатів Іванівського району Одеської області 1993 року. Позивачі являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавиці, так як [PERSON] є чоловіком спадкодавиці, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та переміну прізвища, а [PERSON] та [PERSON] є дітьми спакодавиці, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та переміну прізвищ. У відповідності до статті 548 Цивільного кодексу УРСР (що діяв на момент смерті спадкодавця) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: " 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадщину позивачі фактично прийняли, оскільки проживали разом з померлою до дня її смерті та вступили в управління та володіння спадковим майном. У нотаріуса отримати свідоцтво про право на спадщину вони не можуть, про що вона надала постанову, тому вони звернулись до суду та просять визнати за ними [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках за кожним, право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] та складається з земельної ділянки площею 3,35 га для ведення селянського (фермерського) господарства. Позивачі у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягали. Представник відповідача Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області позовні вимоги визнав та просив справу слухати у їх відсутність, про що надав заяву. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з`ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами та дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.11). З копії свідоцтва про переміну прізвища, імені,по батькові вбачається, що до [INFO] [PERSON] мала прізвище « [PERSON] » ( а.с.11) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,35 гектарів, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області та належить померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Б № 055435 виданий Коноплянською сільською радою народних депутатів Іванівського району Одеської області 1993 року на ім`я [PERSON] . Згідно довідки Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області від 06.02.2020 року місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є смт.Іванівка Іванівського району Одеської області так як спадкодавця до дня смерті проживала в смт.Іванівка Іванівського району Одеської області, що відповідає ст..526 Цивільного кодексу УРСР (що діяв на момент смерті спадкодавця). Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавиці, так як [PERSON] є чоловіком спадкодавиці, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та переміну прізвища, а [PERSON] та [PERSON] є дітьми спакодавиці, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та переміну прізвищ. Відповідно до ч.2 ст.524 Цивільного кодексу УРСР (що діяв на момент смерті спадкодавця) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно матеріалів спадкової справи наданої приватним нотаріусом Чекаліною А.Я. встановлено, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти /спадкові договори) заповіти та спадкові договори у спадкодавці [PERSON] відсутні. У відповідності до статті 548 Цивільного кодексу УРСР (що діяв на момент смерті спадкодавця) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: " 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадщину позивачі фактично прийняли, оскільки проживали разом з померлою до дня її смерті та вступили в управління та володіння спадковим майном. У нотаріуса отримати свідоцтво про право на спадщину вони не можуть, про що нотаріус надала постанови, відповідно до яких позивачам відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину оскільки спадкоємці не надали повноти документів, що підтверджують право власності спадкодавця на земельну ділянку. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України 2001 року є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини 1 статті 125 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною 1 статті 126 ЗК України 2001 року право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Таким чином, за умови прийняття позивачами спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права, суд доходить висновку, що право позивачів на оформлення спадщини підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved