Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2012 року він позичив по розписці [PERSON] 2 270,0 доларів США та 4 250,0 Євро на вирішення його фінансових проблем. Вказана розписка не містить кінцевої дати повернення боргу і є безстроковою, при цьому всі вказані кошти відповідач зобов"язався повернути за першою вимогою позивача. На день позовної заяви згідно курсу НБУ станом на 01.09.2015 року сума 2 270,0 доларів США складає 49 486,0 гривень; сума 4 250,0 євро складає 103 912,50 гривень. Починаючи з середини 2013 року він неодноразово пред"являв відповідачеві усні вимоги, згідно розписці та положенням діючого цивільного законодавства щодо повернення заборгованості, на що відповідач відповідав лише обіцянками; 08 жовтня 2013 року він звернувся за місцем роботи відповідача з листом, у якому намагався вплинути на відповідача та все ж таки повернути борг, але все було марно, до сьогоднішнього дня відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов"язання. В зв"язку із викладеними обставинами позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 153 398,50 гривень та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, представник позивача також пояснив, що твердження відповідача, що позивач порушив строки позовної давності є хибним, позивач усно звертався до відповідача із проханням повернути йому кошти, однак відповідач коштів не повернув, а тому позивач звернувся з листом від 08.10.2013 року за місцем роботи відповідача до Гостомельської селищної ради, на що отримав відповідь № 3151 від 28 жовтня 2013 року у зв'язку із чим перебіг строку позовної давності ще не закінчив свій перебіг, так як позивач звернувся до відповідача з вимогою ще у 2013 році, а з позовною заявою звернувся до суду 02.09.2015 року. Просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти задоволення позову та просили застосувати строк позовної давності, оскільки по розписці строк витік 11.02.2015 року, а позивач звернувся до суду лише 02.09.2015 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт написання ним розписки 10.02.2012 року та факт отримання грошей від позивача, однак стверджував, що він ці кошти позивачу повернув, він також подарував йому дачу на березі Київського моря, він віддав йому кошти, які брав у нього, але доказів на підтвердження цього надати не може. Просили у позові відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 10 лютого 2012 року [PERSON], 1957 року народження, проживаючий за адресою [ADDRESS] взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 2 270,0 доларів США та 4 250,0 євро, що підтверджується копією розписки від 10.02.2012 року та оглянутим в судовому засіданні оригіналом цієї розписки, а також визнано відповідачем у даному судовому засіданні. Встановлено, що відповідачем станом на день розгляду справи борг позивачу не повернутий. Згідно розрахунку позивача на день позовної заяви згідно курсу НБУ станом на 01.09.2015 року сума 2 270,0 доларів США складає 49 486,0 гривень; сума 4 250,0 євро складає 103 912,50 гривень, а всього 153 398,50 гривень. В судовому засіданні також встановлено, що 08.10.2013 року позивач звертався до Гостомельської селищної ради з приводу заволодіння депутатом [PERSON] грішми та Гостомельською селищною радою позивачу було надано відповідь № 3151 від 28 жовтня 2013 року, в якій вказано, що лист був розглянутий на комісії з питань регламенту, депутатської етики, контролю за виконанням рішень сесії та виконкому, питань законності та правопорядку та на сесії, по розгляду даного звернення було вирішено, що до повноважень органів місцевого самоврядування не належить розгляд заяв з приводу шахрайства шляхом заволодіння грішми, а тому з даного приводу [PERSON] має право звернутися до правоохоронних органів із заявою або вирішити спір в судовому порядку. Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивача [PERSON] та його представника [PERSON], відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], матеріалами справи. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. ст. 1047, 1049 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімум доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем борг в сумі 2 270,0 доларів США, що складає 49 486,0 гривень та сума 4 250,0 євро, що складає 103 912,50 гривень, а всього 153 398,50 гривень позивачу не повернутий. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. У відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що доводи позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 2 270,0 доларів США, що складає 49 486,0 гривень та сума 4 250,0 євро, що складає 103 912,50 гривень, а всього 153 398,50 гривень підтверджуються належними доказами, а тому позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають до задоволення. При цьому суд вважає, що доводи відповідача та його представника про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом є необґрунтованими та безпідставними, оскільки як встановлено в судовому засіданні позивач 08.10.2013 року звертався до Гостомельської селищної ради з приводу заволодіння депутатом [PERSON] грішми та Гостомельською селищною радою позивачу було надано відповідь № 3151 від 28 жовтня 2013 року, в якій вказано, що лист був розглянутий на комісії з питань регламенту, депутатської етики, контролю за виконанням рішень сесії та виконкому, питань законності та правопорядку та на сесії, по розгляду даного звернення було вирішено, що до повноважень органів місцевого самоврядування не належить розгляд заяв з приводу шахрайства шляхом заволодіння грішми, а тому з даного приводу [PERSON] має право звернутися до правоохоронних органів із заявою або вирішити спір в судовому порядку. За таких обставин суд прийшов до висновку, що, оскільки у розписці від 10.02.2012 року не зазначений строк повернення коштів, які відповідач взяв у борг у позивача, позивач усно звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, а також 08.10.2013 року звертався з вищезазначеним зверненням до Гостомельської селищної ради, строк позовної давності позивачем не пропущений. Також не знайшли свого беззаперечного підтвердження в судовому засіданні доводи відповідача про те, що він повернув борг позивачу, оскільки сам відповідач в судовому засіданні пояснив, що будь-яких доказів на підтвердження цих обставин він надати не може. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог суду надано не було. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1 534,0 гривень. На підставі ст. ст. 256-267, 509, 510, 526, 527, 530, 533, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 6, 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України суд:

Outcome: approved