Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом про визнання недійсною довіреності від 22 вересня 2010 року, виданої [PERSON] на ім»я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталією Павлівною, зареєстровану в реєстрі за № 2508, визнання недійсним договору дарування житлового будинку по [ADDRESS], укладеного 30 вересня 2010 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 22 вересня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П., та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталією Павлівною, зареєстрованого в реєстрі за №2640, та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на даний будинок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй належить на праві власності будинок [ADDRESS]. Вона проживала разом з сином [PERSON] та його дружиною [PERSON] [INFO] син [PERSON] помер. Враховуючи її похилий вік, вона повністю знаходилася на утриманні сина [PERSON] Саме він повністю опікувався нею та доглядав її. Вона вже тривалий час хворіє на різні захворювання, які практично перешкоджають їй правильно усвідомлювати значення своїх дій і без сторонньої допомоги обходитися. Після смерті сина [PERSON] у неї було сильне нервове потрясіння. 22 вересня 2010 року відповідачка [PERSON], використовуючи її безпорадний стан та усвідомлюючи, що вона, страждає на різні хвороби, не може правильно сприймати події та факти, завезла її до приватного нотаріуса Кодлубай Н.П., де запевнила про необхідність підписання якогось документу. Як з"ясувалося пізніше вона підписала довіреність, якою уповноважила брата [PERSON] - [PERSON] вчиняти від її імені будь-які дії, в тому числі і подарувати належний їй будинок. В подальшому відповідач [PERSON], використовуючи вказану довіреність, діючи від її імені, 30 вересня 2010 року уклав з відповідачкою [PERSON] договір дарування житлового будинку по [ADDRESS]. Вважає, що в момент складання та підписання довіреності від 22 вересня 2010 року вона перебувала у такому психічному стані, що не могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не повною мірою була здатна своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки і самостійно їх виконувати. Виходячи з викладеного, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. [INFO] позивачка [PERSON] померла, у зв'язку з чим ухвалою суду до участі у справі залучено в якості правонаступника сина померлої [PERSON] - [PERSON], який позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та зазначили, що [PERSON], [INFO], страждала на психічне захворювання і з 2007 року вона неодноразово консультувалася у лікарів-психіатрів, якими було встановлено діагноз психічного захворювання. У серпні 2010 року помер старший син [PERSON] - [PERSON] (батько відповідачів) і стан [PERSON] ще більше погіршився, а відповідачі, скориставшись станом здоров'я останньої, з метою відчуження будинку, завезли [PERSON] до нотаріуса, де вона, не розуміючи значення своїх дій, підписала довіреність про ніби-то згоду на дарування свого будинку. Вже через тиждень відповідачі у того ж нотаріуса оформили договір дарування, але вже без участі [PERSON] Після цього відповідачі долею [PERSON] не цікавились і, незважаючи на її похилий вік та стан здоров'я, жодної допомоги не надавали. Позивач, як молодший син [PERSON], перевіз матір до себе додому і до кінця її життя опікувався нею. За життя [PERSON], на підставі ухвали суду, два рази оглядали експерти-психіатри та надали два висновки судово-психіатричних експертиз щодо стану її здоров'я та не усвідомлення значення своїх дій під час підписання вищезгаданої довіреності. Просять позов задовольнити. Представники відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позову не визнали, надали пояснення аналогічні наведеним у письмову відзиві та додатково зазначили, що [PERSON] була здоровою людиною, розуміла значення своїх дій і свідомо надала довіреність онуку - відповідачу [PERSON] на дарування свого будинку онучці - відповідачці [PERSON] Під час підписання довіреності нотаріус перевіряла дієздатність довірителя. Вважають, що висновок судово-психіатричної експертизи щодо стану здоров'я [PERSON] не є належним доказом у справі і просять такий до уваги не брати, оскільки експерти при проведенні експертизи брали до уваги надані позивачем листки із записами лікаря-психіатра КЛ „Львівська залізниця" [PERSON] та лікаря-невропатолога Львівського обласного кардіологічного центру [PERSON], в яких не вказано медичного закладу та не ідентифіковано особи, що оглядалася. Вважають, що вказані листки не мають жодного відношення до [PERSON] і такі подані позивачем для введення експертів в оману. Щодо психічного стану [PERSON], описаного в акті судово-психіатричного експерта від 04.12.2014 року, то вважають, що такий стан здоров'я не відповідав дійсності, оскільки [PERSON] до дня смерті була адекватною, добре орієнтувалася, мала хорошу пам'ять, спілкувалася з внуками, сусідами, сама себе обслуговувала і не потребувала сторонньої допомоги. Просять в позові відмовити. Відповідачі в судове засідання жодного разу не з'явилися, хоча належно повідомлялися про час та місце розгляду справи. Суд ухвалив справу розглядати без їх участі, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та вказала на дотримання нею вимог законодавства при посвідченні оспорюваної довіреності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем-невропатологом у Львівському обласному кардіологічному центрі. Ствердив, що представлені йому в судовому засіданні на огляд записи про огляд невропатологом від 17.01.2007 року, 03.05.2008 року, 21.06.2010 року виконані ним особисто. Повністю підтверджує зроблені ним записи та виставлений діагноз: дециркулярнаатеросклеротична і гіпертонічна енцефалопатія з розсіяною неврологічною симптоматикою. Прізвища у цих записах він не зазначав, оскільки такі мали бути вклеєні до медичної карти хворої. Обставин огляду не пам'ятає з огляду на минулий тривалий час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем-психіатром у Львівській клінічній лікарні „Львівська залізниця". Ствердив, що в період 2009- 2010 роки [PERSON] приводив до нього на огляд свою матір [PERSON] За результатами огляду [PERSON] ним було виставлено діагноз: виражений психоорганічний синдром з інтелектуально-мнестичним зниженням та призначено відповідне лікування, про що ним було зроблено відповідні медичні записи від 02.06.2009 року та від 24.06.2010 року на окремих аркушах паперу. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що покійна [PERSON] була його сусідкою. Вона була адекватною жінкою, мала ясний розум, хорошу пам'ять і вони часто розмовляли на різні теми. В розмові вона багато розповідала про внуків. У серпні 2010 року помер син [PERSON] - [PERSON], що сильно підкосило жінку, вона замкнулася в собі і перестала спілкуватись. За деякий час [PERSON] розповіла йому, що подарувала свій будинок внучці [PERSON] Приблизно у 2012 році [PERSON] переїхала жити до свого сина [PERSON] В судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в [ADDRESS], а її прабабуся [PERSON] проживала в [ADDRESS]. Вона періодично приходила в гості до прабабусі, яка проживала разом з своїм сином та відповідно її дідусем - [PERSON] Прабабуся була адекватною жінкою, мала світлий розум і хорошу пам'ять. [INFO] помер її дідусь [PERSON], що тяжко переживала [PERSON] і часто плакала. Останні два роки свого життя її прабабуся проживала у свого сина [PERSON], її боліли ноги і вона не могла ходити без сторонньої допомоги, проте завжди її впізнавала та давала гроші з пенсії. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що до 2010 року він часто заходив у гості до [PERSON], яка проживала з сином [PERSON] Протягом 2010-2012 років він 6-7 раз бував у неї в будинку. В серпні 2010 року помер [PERSON], що тяжко переживала його мати [PERSON] Після смерті сина [PERSON] стала пригніченою, постійно згадувала сина [PERSON] і плакала, проте вона була адекватною, добре орієнтувалася, пам'ятала імена рідних та знайомих, спілкувалася з сусідами, сама себе обслуговувала і не потребувала сторонньої допомоги. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи № 462/7291/15-ц, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,іншим актамцивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Згідно зположеннями ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.4, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваними є правочини, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст.225 ЦК України тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого; майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Як встановлено судом, [PERSON], [INFO], належав на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS]. [PERSON] була матір'ю [PERSON], [INFO], та [PERSON]. [PERSON] проживала у своєму будинку разом з сином [PERSON], який [INFO] помер. Деякий час після смерті сина [PERSON] проживала одна у своєму будинку, а восени 2012 році переїхала проживати до свого сина [PERSON] у с.Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області. [PERSON] хворіла протягом 12 років гіпертонічною хворобою, починаючи з 2007 року періодично оглядалася лікарем-невропатологом та лікарем-психіатром, у 2010 році на третій день після смерті сина [PERSON] вона зламала руку, а у 2012 році перенесла інсульт. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.04.2017 року [PERSON], [INFO], померла [INFO]. Також встановлено, що 22 вересня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. була посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 2508 довіреність, згідно з якою [PERSON] уповноважила [PERSON] володіти, користуватися і розпоряджатися всім її майном, укладати всі передбачені законом правочини (договори): купувати, продавати, обмінювати, приватизовувати, приймати в дар, передавати в оренду, а також подарувати будинок [ADDRESS]. 30 вересні 2010 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності від 22 вересня 2010 року, та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 2640. .Відповідно до даного договору дарування житлового будинку, [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності від 22 вересня 2010 року, подарувала, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок будинок [ADDRESS]. 19.10.2010 року [PERSON] зареєструвала право власності на вказаний будинок у встановленому законом порядку / а.с.6 справа №1309/334/12 /. Наведене стверджується поясненнями позивача, представників відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], медичними записами /а.с.93,94, 95, 96, 97 т.1/, висновком судово-психіатричної експертизи №330 від 07.04.2016 року, актом судово-психіатричного експерта №794 від 04.12.2014 року, довіреністю від 22 вересня 2010 року /а.с.6 т.1/, договором дарування житлового будинку від 30 вересня 2010 року /а.с.5 т.1/ З долучених позивачем до матеріалів справи медичних довідок убачається, що [PERSON] оглядалася лікарем-невропатологом 17.01.2007 року, 13.05.2008 року та 21.06.2010 року, а 02.09.2009 року та 24.06.2010 року лікарем-психіатром, якими встановлено їй діагноз: дисциркуляторна атеросклеротична і гіпертонічна енцефалопатія з розсіяною неврологічною симптоматикою, формування психоорганічного синдрому, виражений психоорганічний синдром з інтелектуально-мнестичним зниженням і явищами деменції та призначено відповідні курси лікування. Позивач просить визнати недійсними довіреністьвід 22 вересня 2010 року та договір дарування житлового будинку від 30 вересня 2010 року на підставі положень ст.ст.215, 225 ЦК України, посилаючись на те, що [PERSON] на момент укладення цих правочинів перебувалау такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно ч.1 ст.225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент , коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними , може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушенні. Суд звертає увагу на роз'яснення Пленуму Верховного суду України в постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема, на п. 7, в якому зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. А також на п. 16, відповідно до якого правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК (в попередній редакції) зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК (в попередній редакції). Отже,з контексту наведених положень законодавства вбачається, що розглядаючи спір про визнання правочину недійсним на підставі положень ст.225 ЦК України суд повинен належним чином встановити укладення відповідного оспорюваного правочину дієздатною особою (питання щодо недієздатності чи обмеженої дієздатності якої не встановлювалось) та, безпосередньо факт неусвідомлення цією особою своїх дій, або ж неможливість цією особою керуватис своїми діями в момент вчинення оспорюваного правочину. При цьому, факт неусвідомлення чи неможливості керувати своїми діями повинен бути належним чином доведений особою, яка просить визнати його недійсним, та бути належним чином встановлений судом. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №330 від 07.04.2016 року на даний час [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі судинної деменції та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки / справа № 462/7291/15-ц/. З метою встановлення психічного стану [PERSON] на момент підписання довіреності від 22 вересня 2010 року судом по справі призначалася судово-психіатрична експертиза. Згідно акта судово-психіатричного експерта №794 від 04.12.2014 року /а.с.112-114 т.1/, на момент підписання довіреності 22 вересня 2010 року [PERSON] страждала важким психічним розладом у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом та явищами деменції. За своїм психічним станом у період підписання довіреності 22 вересня 2010 року [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З вказаного акту №794 від 04.12.2014 року вбачається, що комісією в складі експертів [PERSON], [PERSON], [PERSON] при проведенні експертизи досліджувалися довідки огляду лікарем-невропатологом від 17.01.2007 року, від 13.05.2008 року від 21.06.2010 року та лікарем-психіатром від в 02.09.2009 року, від 24.06.2010 року, а також проводилося судово-психіатричне обстеження підекспертної [PERSON]. В судовому засіданні експерт [PERSON] акт судово-психіатричного експерта №794 від 04.12.2014 року підтримав та зазначив, що експертний висновок складений вірно, експертами досліджувалися всі наявні в справі матеріали, в тому числі і довідки огляду лікарем-невропатологом від 17.01.2007 року, від 13.05.2008 року від 21.06.2010 року та лікарем-психіатром від в 02.09.2009 року, від 24.06.2010 року, а також проводилося судово-психіатричне обстеження підекспертної [PERSON]. Під час огляду у [PERSON] були виявлені важкі психічні розлади. Враховуючи актуальний стан [PERSON] та дані про її психічний стан під час оглядів психіатром у 2009 році і у 2010 році, комісія прийшла до висновку, що на момент підписання довіреності 22.09.2010 року [PERSON] страждала важким психічним захворюванням та не могла усвідомлювати значення своїх дій. Суд не приймає до уваги покликання представників відповідачки [PERSON] на те, що листки із записами лікаря-психіатра КЛ „Львівська залізниця" [PERSON] та лікаря-невропатолога Львівського обласного кардіологічного центру [PERSON], в яких не вказано медичного закладу та не ідентифіковано особи, не мають жодного відношення до [PERSON] і такі подані позивачем для введення експертів в оману, оскільки таке спростовується показаннями позивача та свідка [PERSON], за якими позивач привозив свою матір [PERSON] на огляд до лікаря-психіатра [PERSON], за результатами якого психіатром [PERSON] встановлено їй діагноз: виражений психоорганічний синдром з інтелектуально-мнестичним зниженням і явищами деменції та призначено відповідне лікування, про що лікарем-психіатром [PERSON] було зроблено відповідні медичні записи, а також показаннями свідка [PERSON] за якими медичні записи невропатолога від 17.01.2007 року, від 13.05.2008 року від 21.06.2010 року виконані особисто ним за результатами огляду хворої і такі медичні записи були передані їй для долучення до медичної картки. Окрім того, відсутність у вказаних медичних записах прізвища [PERSON], на переконання суду, не свідчить про недостовірність таких медичних довідок, оскільки такі надані суду сином [PERSON] - [PERSON], підтверджені показами лікарів, які їх оформляли, виставлений у них діагноз захворювання підтверджено аналогічним діагнозом, який встановили експерти-психіатри при огляді [PERSON], що свідчить про прогресування захворювання і на що наголосив при дачі показань судово-психіатричний експерт [PERSON] Суд бере до уваги висновок судово-психіатричної експертизи №794 від 04.12.2014 року, про те, що на момент підписання оспорюваної довіреності [PERSON] страждала важким психічним розладом у формі розладів особистості та поведінки, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.Такий висновок комісією експертівдостатньо обґрунтований, є категоричним, не містить жодних припущеньі не суперечить показанням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та іншим матеріалам справи. Вказаний висновок, а також висновок судово-психіатричної експертизи від 07.04.2016 року щодо наявного у [PERSON] психічного розладу здоров'я, узгоджуються між собою і підтверджують розвиток психічного захворювання у [PERSON], початок якого було зафіксовано лікарями при огляді останньої починаючи з 2007 року. Твердження представників відповідачки [PERSON] щодо недостовірності висновків судово- психіатричних експертиз суд сприймає критично, оскільки жодних належних доказів на спростування таких висновків суду не надано. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що дві судово-психіатричні експертизи проводились комісією компетентних експертів з виїздом до місця перебування [PERSON] та при можливості безпосереднього спілкування і обстеження експертами хворої, а тому підстав для сумніву у висновках експертів не має. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] під час оформлення довіреності від 22 вересня 2010 року, якою вона уповноважила [PERSON] володіти, користуватися і розпоряджатися всім її майном, укладати всі передбачені законом правочини (договори): купувати, продавати, обмінювати, приватизовувати, приймати в дар, передавати в оренду, а також подарувати будинок [ADDRESS], знаходилася у стані, коли вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Той факт, що [PERSON] під час оформлення довіреності на відчуження будинку знаходилася у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, вказує на те, що її волевиявлення на укладення договору дарування житлового будинку не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставний і підлягає до задоволення, оскільки на момент оформлення довіреності та укладення договору дарування [PERSON] страждала важким психічним розладом у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом та явищами деменції, що позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними, а отже її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. На підставі наведеного та

Outcome: approved