Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 15 листопада 1997 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований виконкомом Турицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина, а саме син - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок. Сімейним життям не проживають уже з січня 2011 року, а тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 15 листопада 1997 року було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів від 15 листопада 1997 року зроблено відповідний актовий запис за №04. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка і дружини відповідно [PERSON]. Місце реєстрації шлюбу є виконком Турицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області (а.с.4). Також встановлено, що від даного шлюбу у них народилася одна дитина, а саме син-[PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №25 (а.с.5). Крім цього встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, відносини між ними ускладнилися, на даний час взагалі не підтримують подружніх відносин, а отже збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"від 21 грудня 2007 року № 11, охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням того, що позов подано одним із подружжя, а саме [PERSON] продовжувати подальше спільне подружнє життя позивачка з відповідачем не бажає, застосовані судом заходи щодо їх примирення позитивного результату не дали, а також того, що подальше збереження їхнього шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Вирішуючи питання про місце проживання неповнолітнього сина після розлучення, суд виходить з наступного. Так, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно положень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, мають проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей. Враховуючи те, що протягом усього цього часу відповідач [PERSON] не проявляє ніякої уваги та турботи до сина [PERSON], який проживає разом з позивачкою [PERSON] та знаходиться на її утриманні та вихованні, а також те, що будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави розлучити сина зі своєю матір'ю не має, тому суддя вважає, що сина [PERSON], [INFO] після розлучення слід залишити проживати при матері - [PERSON] Згідно ст.83 ч.1 та ч.3 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з тим, що позивачка за заявлену ним позовну вимогу про розірвання шлюбу сплатила судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., як сплачений судовий збір, тому суд вважає, що ця сума підлягає стягненню з відповідачки на його користь. Тому,

Outcome: approved