Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, обгрунтовуючи свій позов, посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 05.05. 2012 року, зареєструвавши його у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім"ї, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 473. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO]. На протязі сумісного сімейного життя між ними стосунки поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до припинення між нами шлюбних відносин. Понад два тижні проживают окремо, понад шість місяців не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть, примирення між ними не можливе. Щодо утримання та виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO].- спору не виникає , донька буде проживати з нею. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], яка діє за довіреністю НАК 973394 від 28.04. 2015 року, позовні вимоги підтримали та наполягали на розірванні шлюбу, оскільки збереження сім'ї та примирення між ними не можливе , пояснивши, що основною причиною розірвання шлюбу є фізіологічна несумісність подружжя з різними поглядами на життя. Щодо виховання та утримання неповнолітньої доньки вони будуть звертатися до суду в примусовому порядку про стягнення аліментів, оскільки відповідач не постійно допомогає у вихованні та утриманні доньки. Відповідач не заперечував проти викладених позовних вимог та проти розірвання шлюбу, пояснивши суду, що доброільно надає матеріальну допомогу доньці та приймає участь у її вихованні по мірі можливості. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.05. 2012 року, у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім"ї, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 473. ( а.с.5), від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO].( а.с.4). Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати довіри, почуття поваги та любові. Сторони шість місяців не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім'єю, проживають окремо. Від можливості призначення судом строку на примирення сторони відмовилися, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вони свідомо прийняли рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що сторони довели дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Щодо утримання та виховання неповнолітньої доньки , сторони визначаться ся у примусовому порядку. Майнового спору у сторін на день розгляду позову про розірвання шлюбу не виникає. На підставі викладеного, ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя" та,

Outcome: approved