Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування покликаючись на те, що [PERSON] помер [INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Вона проживала з спадкодавцем однією сім`єю з 2009 року по [INFO] , а тому вона звернулась до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, проте у неї відсутнє свідоцтво про його народження, а також їй було відмовлено, оскільки спадкодавець втратив оригінали документів про право власності на квартиру. Просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Постановою Другої Львівської державної нотаріальної контори від 07 березня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , оскільки відсутні документи про право власності на квартиру. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно до правової позиції, викладеної у п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). У відповідності до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається із матеріалів спадкової справи [PERSON] склав заповіт [INFO] , яким заповів квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Також, згідно розпорядження Франківської районної ради народних депутатів №847 від 18 серпня 1994 року спадкодавець [PERSON] був недієздатним та йому було призначено опікуна [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 3 ст. 51 ЦПК України уд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Однак, позивачем [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не залучались як відповідачі, хоча позивачу було достовірно відомо про наявність таких спадкоємців, а відтак, суд позбавлений можливості з`ясувати обсяг їх прав та обов`язків щодо спадкового майна, а також чи звертались такі спадкоємці з заявами про прийняття спадщини. Окрім цього, позивач [PERSON] не надала суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, що за наявності інших спадкоємців, зокрема, [PERSON] та [PERSON] , їй належить все спадкове майно. Також, договір міни від 22 вересня 1995 року, на підставі якого реєструвалось право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підписано виключно [PERSON] та не підписано його опікуном, хоча [PERSON] був визнаний недієздатним та йому було призначено опікуна згідно розпорядження Франківської районної ради народних депутатів №847 від 18 серпня 1994 року. Крім того, заява про реєстрацію права власності №5/41068 від 06 жовтня 2009 року від імені [PERSON] підписана виключно [PERSON] , у відсутності опікуна, що теж ставить під сумнів правомірність реєстрації та набуття права власності на квартиру [ADDRESS] 17 жовтня 1995 року. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed