Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка - [PERSON] є матерю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], відповідач якого є батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Разом з дитиною батько не мешкав, після того, як позивачка завагітніла відповідач припинив відносини. За весь період після народження сина, відповідач бачив дитину усього один раз, коли в рамках судового спору проводилася молекулярно-генетична експертиза на предмет визначення батьківства. В інтересах дитини позивачка мала намір виїхати з дитиною на відпочинок за кордон. Зазначені обставини вказують на необхідність надання відповідачем згоди на виїзд дитини за кордон та надання дозволу на виготовлення проїзного документу для дитини. Зараз батько такої згоди не надає, у зв'язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду, просила дати дозвіл на виготовлення проїзного документу та виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька. Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу в порядку ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Жовтневої райадміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, ухвалити рішення з урахуванням прав і законних інтересів дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що дитини проживає спільно із своєю матір'ю, що підтверджується довідкою. (а.с. 9) Судом встановлено, що мати дитини бажає періодично виїжджати відпочивати з сином за кордоном, що вимагає надання батьком дитини - відповідачем по справі - дозволу на виїзд дитини за кордон. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. Судом встановлено, що батько дитини не погоджується надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без поважних причин. Згідно п. 2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У відповідності до вимог ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved