Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить визнати\~за ним\~право особистої\~приватної власності\~на 1/2 частину житлового будинку в м. Христинівка, вул. Гагаріна, 28 вартістью на сьогодні 28000 доларів США та земельну ділянку житлового будинку в м. Христинівка, вул. Гагаріна, 28. В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на закінчений будівництвом житловий будинок адресою за адресою м. Умань вул. Європейська, 27 та земельні ділянки в місті Умані по вул. Європейській (колишня Леніна), 27-а кадастровий номер 7110800000:02:003:1539 площею 0,0046 га., та земельна ділянка за адресою м. Умань вул. Європейська, 27-6, кадастровий номер 7110800000:02:003:1470 площею 0,0084 га. Позивач до судового засідання не зявилася, суду надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що\~ 25 грудня 1968 року між мною та відповідачкою було зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво про одруження. Під час проживання сторін як подружжя, за спільні сімейні кошти придбано наступне майно: ? частина житлового будинку в м. Христинівка, вул. Гагаріна, 28 вартість на сьогодні 28000 доларів США; земельна ділянка житлового будинку в м. Христинівка, вул. Гагаріна, 28, вартість з житловим будинком 38000 доларів США; земельні ділянки в місті Умані по вул. Європейській (колишня Леніна), 27-а кадастровий номер 7110800000:02:003:1539 площею 0,0046 га., та земельна ділянка за адресою м. Умань вул. Європейська, 27-6, кадастровий номер 7110800000:02:003:1470 площею 0,0084 га.; житловий будинок за адресою за адресою м. Умань вул. Європейська, 27-6 з земельними ділянками вартість яких на сьогодні 25000 доларів США. Хоча ?\~ частина житлового будинку по вул. Гагаріна, 28 в м.Христинівка оформлено у власність на підставі договору дарування на відповідачку, фактично було укладено договір купівлі - продажу, адже продавець отримав кошти за зазначену частину будинку, а оформлення угоди договором дарування було викликане виключно тим, що придбавалась не ціла частка, а ? частина житлового будинку, і тому потребувалась відповідна згода сусідів. За загальновідомою практикою, що склалась в суспільних правовідносинах при купівлі - продажу частини житлового будинку оформляється прихований договір дарування. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили. Відповідно до ч. 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під нас розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме ней правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. На сьогодні виникла необхідність в виділенні з спільної сумісної власності подружжя особистої приватної власності кожного з подружжя. Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України). Частинами 1,2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст.60 СК України. Відповідно до\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до положень\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено в судовому засіданні, сторони визнали, що обєктом їх спільної сумісної власності як подружжя є: ? частина житлового будинку в м. Христинівка, вул. Гагаріна, 28 вартість на сьогодні 28000 доларів США, земельна ділянка житлового будинку в м. Христинівка, вул. Гагаріна, 28, вартість з житловим будинком 38000 доларів США, земельні ділянки в місті Умані по вул. Європейській (колишня Леніна), 27-а кадастровий номер 7110800000:02:003:1539 площею 0,0046 га., та земельна ділянка за адресою м. Умань вул. Європейська, 27-6, кадастровий номер 7110800000:02:003:1470 площею 0,0084 га., житловий будинок за адресою за адресою м. Умань вул. Європейська, 27-6 з земельними ділянками вартість яких на сьогодні 25000 доларів США, а також вартість вищезазначеного майна. \~ \~ \~ \~ Таким, чином, враховуючи те, що дане майно, набуте сторонами в період шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та, враховуючи думку сторін з приводу присудження майна одному з подружжя, суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні із врахуванням їх позиції розподілу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, майно, заявлене позивачем як обєкт права спільної сумісної власності подружжя ? частина житлового будинку в м. Христинівка, вул. Гагаріна, 28, земельна ділянка житлового будинку в м. Христинівка, вул. Гагаріна, 28, вартість з житловим будинком, земельні ділянки в місті Умані по вул. Європейській (колишня Леніна), 27-а кадастровий номер 7110800000:02:003:1539 площею 0,0046 га., та земельна ділянка за адресою м. Умань вул. Європейська, 27-6, кадастровий номер 7110800000:02:003:1470 площею 0,0084 га., житловий будинок за адресою за адресою м. Умань вул. Європейська, 27-6 з земельними ділянками Згідно ч.1\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, тому позов підлягає задоволенню

Outcome: approved