Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ТОВ сільськогосподарського підприємства «Тітан», Мангушської районної державної адміністрація в особі державного реєстратора відділу державної реєстрації Попруженко Артема Вікторовича про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації права, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Між ДП «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС» та [PERSON] 15.01.2007 р. укладено договір оренди землі № 112, за яким орендодавець передав позивачу у користування земельну ділянку, площею 10,63 га, розташовану на території Бердянської сільської ради Першотравневого району, кадастровий номер 1423981100:06:000:0502, строком на 15 років з дати державної реєстрації. Договір оренди зареєстровано у Першотравневому РВ Донецької РФ ДП «ЦДЗК» 25.10.2007 р. за № 040716600194. Земельну ділянку передано позивачу за актом приймання-передачі. Згодом, 02.11.2009 р., між позивачем та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору, яку зареєстровано у Першотравневому РВ Донецької РФ ДП «ЦДЗК 23.12.2010 р. за № 041016600202. [PERSON] після вступу до шлюбу 26.01.2016 р. змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На теперішній час договір оренди не припинив свою дію (виходячи з положень п. 8.1 строк дії договору становить до 25.10.2022 р.), сторони виконують його умови, зокрема, позивач використовує земельну ділянку у своїй господарській діяльності та сплачує відповідачу орендну плату. На підставі наказу № 166/1 від 25.06.2018 р. позивачем протягом липня-серпня 2018 року проведено інвентаризацію земельних ділянок, орендованих у фізичних осіб. За результатами проведеної інвентаризації позивачу стало відомо, що між [PERSON] та ТОВ СП «ТІТАН» 17.02.2017 р. укладено договір права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), яка знаходиться у користуванні позивача за первісним договором оренди. Право користування земельною ділянкою за договором зареєстровано 03.03.2017 р. державним реєстратором Першотравневого районного управління юстиції Донецької області Попруженко Артемом Вікторовичем. Вважає, що такі дії відповідачів порушують переважне право позивача на використання спірної земельної ділянки та є протиправними та за таких обставин, позивач просить на підставі ст.. 215 ЦК України визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), укладений 17.02.2017 року між [PERSON] та ТОВ СП «ТІТАН», скасувати державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на підставі вказаного договору про встановлення права користування та стягнути з відповідачів судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 3524 гривень та транспортних витрат представника позивача, які за одну поїздку складають 67,87 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причину своєї неявки не повідомила. Представник відповідача ТОВ СП «ТІТАН» адвокат Япрах Д.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та просив відмовити у їх задоволенні, також надавав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог, та підтверджує, що дійсно між [PERSON] та ТОВ СП «ТІТАН» 17.02.2017 року було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), який зареєстровано у встановленому законом порядку на законних підставах. На сьогоднішній день цей договір вважається зареєстрованим та таким, що є дійсним та враховуючи норми чинного законодавства, відсутні будь-які підстави для визнання договору недійсним. А, оскільки державна реєстрація договору виникла з дійсного правочину, була проведена з дотриманням вимог чинного на той час законодавства, тому скасуванню не підлягає. Представник Мангушської районної державної адміністрація в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно матеріалів справи, між ДП «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС» та [PERSON] 15.01.2007 р. укладено договір оренди землі № 112, за яким орендодавець [PERSON] передала позивачу у користування земельну ділянку, площею 10,63 га, розташовану на території Бердянської сільської ради Першотравневого району, кадастровий номер 1423981100:06:000:0502. Договір оренди зареєстровано у Першотравневому РВ Донецької РФ ДП «ЦДЗК» 25.10.2007 р. за № 040716600194. Земельну ділянку передано позивачу за актом приймання-передачі(а.с.5-8). Відповідно до п. 8.1 даного договору, цей договір укладається строком на 15 років, та починає діяти з дати його державної реєстрації (а.с.7). 02.11.2009 р., між позивачем та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, яку зареєстровано у Першотравневому РВ Донецької РФ ДП «ЦДЗК 23.12.2010 р. за № 041016600202 (а.с.9), якою внесено зміни до деяких пунктів вказаного договору, зокрема щодо розміру та розрахунків орендної плати. [PERSON] після вступу до шлюбу 26.01.2016 р. змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.01.2016 року(а.с.10). Згідно довідки про нараховану та виплачену орендну плату від 10.08.2018 року позивач регулярно сплачує відповідачу [PERSON] орендну плату з 2007 року і до теперішнього часу(а.с.14). Отже, позивачем виконуються обов`язки передбачені умовами договору оренди від 15.01.2007 року та додаткової угоди від 02.11.2009 року щодо використання земельної ділянки, нарахування та сплати орендної плати, яку відповідач [PERSON] отримувала протягом 2007-2018 років. На підставі наказу № 166/1 від 25.06.2018 р. позивачем у 2018 року проведено інвентаризацію земельних ділянок, орендованих у фізичних осіб. За результатами проведеної інвентаризації 20.08.2018 року позивачу стало відомо, що між [PERSON] та ТОВ СП «ТІТАН» 17.02.2017 р. укладено договір про встановлення емфітевзису щодо земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача за договором оренди (а.с.11-12). Як вбачається з наданого представником ТОВ СП «ТІТАН» договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), 17.02.2017 року між [PERSON] та ТОВ СП «ТІТАН» укладено договір емфітевзису, предметом якого є таж земельна ділянка, площею 10,63 га, розташована на території Бердянської сільської ради Першотравневого району, кадастровий номер 1423981100:06:000:0502, строком на 100 років (а.с.70-71). Вказаний договір підписаний сторонами, та зареєстрований 03.03.2017 року державним реєстратором Першотравневого районного управління юстиції Донецької області Попруженко Артемом Вікторовичем, що встановлено з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права(а.с.13, 73). Пунктом 9.1 цього договору передбачено, що він набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації (а.с.71). На виконання останнього договору [PERSON] та ТОВ СП «ТІТАН» склали акт прийому-передачі земельної ділянки площею 10,63 га, розташованої на території Бердянської сільської ради(а.с.72). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Станом на 17 лютого 2017 року договір оренди землі від 15 січня 2007 року не припинений, не розірваний, не визнаний судом недійсним. Пунктами 4.1 та 4.2 договору оренди землі №112 від 15.01.2007 року також передбачено, що орендарю забезпечується захист його прав на орендовану земельну ділянку нарівні з захистом права власності на земельну ділянку, передбаченим законами України. Орендар має право вимагати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування збитків, нанесених земельній ділянці громадянами та юридичними, особами, включаючи Орендодавця. Згідно із частиною 2 ст. 95 ЗК України, ст. 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. В силу ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Відповідно до частин 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною. Аналогічні положення містить і частина 2 ст. 16 ЦК України, згідно якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На момент укладення договору емфітевзису 17.02.2017 року у відповідача [PERSON] було відсутнє право на укладення зазначеного договору, оскільки земельна ділянка ще перебувала в оренді попереднього орендаря ДП «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС». Заборона щодо укладення таких договорів, прямо визначена законом. Укладення нового договору користування земельної ділянки, яка вже є об`єктом (предметом) оренди за іншим чинним договором оренди землі, що не припинився та не розірваний у встановленому законом порядку, прямо суперечить вимогам ст. 792 ЦК України, а також ст.ст. 6, 13, 17, 25 Закону України «Про оренду землі», оскільки це унеможливлює реалізацію права користування земельною ділянкою первинним орендарем. Тобто один об`єкт оренди - земельна ділянка, у період дії відповідного договору не може бути об`єктом оренди за іншим договором, укладеним пізніше, оскільки це унеможливлює реалізацію права користування цим об`єктом. Враховуючи зазначені норми чинного законодавства, можна дійти висновку, що внаслідок укладення договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 17.02.2017 між відповідачами [PERSON] та ТОВ СП «ТІТАН» було порушено права ДП «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС», як орендаря цієї ж земельної ділянки, за договором оренди, строк дії якого ще не закінчився, а тому зазначений договір оренди має бути визнаний судом недійсним. У зв`язку із визнанням недійсним вказаного договору підлягає скасуванню і державна реєстрація, проведена на його підставі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1, ч. 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових витрат. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3524 гривні, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідачів транспортні витрати представника позивача, які за одну поїздку складають 67,87 грн. Статтею 138 ч.1 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Згідно пунктів 6, 12 "Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон", яка затверджена наказом Мінфіна України від 13.03.1998 року № 59, витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті (п. 6). Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов`язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі на чартерні рейси; рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання; страхових полісів тощо (абзац перший пункту 12 розділу ІІ у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.07.2017 року № 669). Витрати, понесені у зв`язку з відрядженням, що не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), працівникові не відшкодовуються. Оскільки представником позивача не надано жодних доказів, що засвідчують вартість його транспортних витрат, пов`язаних з прибуттям до суду, тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial