Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивачем [PERSON] заявлені вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням- [ADDRESS] М., с.Світанок Ніжинського району Чернігівської області.Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач є власником даної квартири, відповідач, який не є членом її сім»ї, з 02 листопада 2013 року не проживає у квартирі, що перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, перешкоди у користуванні відповідачу будинком відсутні. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, відповідачем, який сповіщений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення від 07 квітня 2018 року про вручення судової повістки рекомендованим поштовим відправленням, не подано: заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Виклик відповідача також здійснений через оголошення на офіційній сторінці Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області веб-порталу судової влади України. Згідно клопотання від 11 травня 2018 року представник позивача адвокат [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України", сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до ст.281 ЦПК України заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. За таких обставин відповідач, який сповіщений про розгляд справи, не з»явився в судове засідання без повідомлення причин, останнім не подано відзиву чи заперечення, представник позивача згідно поданої заяви не заперечує проти ухвалення заочного рішення, що є підставою в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач є власником [ADDRESS], що підтверджується інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 жовтня 2017 року, реєстрація права власності проведена 31 жовтня 2017 року, підстава-договір дарування від 31 жовтня 2017 року. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає з 02 листопада 2013 року, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 26 березня 2018 року за участі представників органу місцевого самоврядування, докази щодо поважності причин непроживання у будинку відповідачем не надані, при цьому відповідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає; громадянин України зобовязаний протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Також судом враховується, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Стосовно збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника слід зазначити про усталену практику Верховного Суду України з цього питання. Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із врахуванням не проживання відповідача у квартирі з 02 листопада 2013 року, відсутності перешкод останньому у цьому, відсутності домовленостей відповідача з позивачем, як її власником, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування квартирою станом на час розгляду справи, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим примішенням,-[ADDRESS] М., с.Світанок Ніжинського району Чернігівської області. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] своїми діями не засвідчив те, що не втратив інтерес до вищезазначеної квартири, в якій має своє зареєстроване місце проживання, також останній не надав суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв»язку з чим несе ризик настання наслідків, повязаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: approved