Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю по вул.Жовтневій,18 у м.Узин Білоцерківського району Київської області та нежитлове приміщення в житловому будинку по вул.Фрунзе,61 у м.Узин Білоцерківського району Київської області в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № Д 07-02-136 МК від 23.08.2007 в розмірі 96 837,10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 5.08.2014 складає 1 190 128 грн.. Вимоги обґрунтував тим, що відповідно до умов кредитного договору банк надав у тимчасове користування на правах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 150 00,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою „Нове житло. Цільове використання кредиту згідно кредитного договору відбувається на дбання основних засобів. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 18,0 % відсотків на рік. Кінцевий термін повернення кредиту 10.08.2017 року. Відповідно до умов укладеного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, відповідач порушив зобовязання за кредитним договором, в зв'язку з чим станом на 05.08.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 96 837,10 дол.США, що за курсом 12,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2014 р. становить 1190128,00 грн., яка складається з наступного: - 84809,65 дол.США - заборговансть за кредитом; -6846,25 дол.США - заборговансть по процентам за користування кредитом; 532,54 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 20,34 дол.США - шраф (фіксована частина); - 4610,32 дол.США штраф (процентана складова). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 28.08.2007 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 323 кв.м, яка розташована за адресою: вул.Жовтнева,18, м.Узин, Білоцерківський район, Київська область. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 568125,00 грн.. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 28.08.2007 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення в житловому будинку, загальною площею 196,60 кв.м.,яке розташоване за адресою: вул.Фрунзе,61 у м.Узин Білоцерківський район, Київська область. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 335 080,13 грн.. В звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором позивач просить звернути стягнення на предмети іпотеки. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав клопотання, в якому просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти зустрічного позову заперечує в повному обсязі, просив застосувати строк позовної давності до спору про визнання частково недійсним кредитного договору № Д 07-02-136 МК від 23.08.2007р.. Представник відповідача позов не визнав повністю як безпідставний та необгрунтований, заперечення обґрунтовував тим, що умовами кредитного договору не передбачено стягнення штрафу у розмірі 20,34 доларів США. Пунктом 6.6 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобовязань, більше ніж на 120 днів, у звязу з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Позов ґрунтується на розрахунку заборгованості, який надав позивач і суперечить даним первинних документів, відповідно до яких відповідач здійснював погашення кредиту. Пунктом 4.2 договору передбачено, що сплата відсотків за користування кредитом, зазначених у п.4.1 здійснюється щомісячно, згідно графіка погашення кредиту, який є невідємним додатком до договору. Додатком №1 до договору „Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди передбачено, що погашення кредиту відбувається ануітетними платежами у розмірі 2733,00 кожного місяця, починаючи з 01.10.2007 року по 10.08.2017 року. Суми, зазначені в графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, вказані у гривні. Розрахунок заборгованості, який надав позивач, не містить умов погашення, які передбачені договором, а саме відсутні дані щодо планового погашення кредиту, відсотків. Із наданого розрахунку не можливо визначити, яку саме суму відповідач повинен був сплатити, а яку сплатив, в якій валюті було зроблено розрахунок, відсутній загальний розмір оплат, який здійснив відповідач. Позивач, надаючи розрахунок заборгованості, порушив вимоги ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17.04.2003р. До розрахунку заборгованості не надані первинні документи на підставі яких роблений розрахунок, а сааме, квитанції про сплату. Кредит був наданий у іноземній валюті, та пеня позивачем розрахована в іноземній ноті, що суперечить вимогам ч.2 ст. 192 та ч.3 ст.533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювння та валютного контролю", згідно яких зазначено, що розрахунок у валюті може бути застосований тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованності за кредитом та стягнення відсотків за користування кредитом, та не підлягають застосуваню при вирішеня питання про стягнення пені. Позивачем не доведено та не надано переконливих доказів про існування у відповідача заборгованості за кредитним договором саме в розмірі 96 837,10 доларів США. Відповідач подав зустрічний позов, просить визнати частково недійсним кредитний договір №Д 07-02-136 МК, укладений 28.08.2007 року , а саме пункт 4.5 між ПАТ КБ „Приватбанк та [PERSON] з моменту укладення, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] сплачену комісію в розмірі 750 дол.США як безпідставно одержані кошти. Вимоги обґрунтував тим, що кредитний договір укладений з порушенням вимог законодавства , а саме, статей 203, 215 ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, в договорі кредиту міститься п. 4.5 згідно з яким позичальник сплачує винагороду за відкриття позичкового рахунку за кожним договором про видачу траншу в розмірі 750 доларів США. Норми кредитного договору, що встановлюють плату за касове обслуговування кредитної операції фізичної особи - споживача кредитних послуг, а також інші аналогічні комісії, не відповідають ч.1 ст. 509 ЦК України та п. 3.6 Постанови Національного банку України №168 від 10.05.2007 р., оскільки видача кредиту здійснюється банком у його власних економічних інтересах. Відповідно до п.3.6 Постанови Національного банку України № 168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження Правил видачі банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен виплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (в тому числі ведення справи, договору, перерахування коштів позичальнику тощо). Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача за основним позовом та відмову у задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № Д 07-02-136 МК від 23.08.2007. укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], банк надав у тимчасове користування на правах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 150 00,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою „Нове житло. Цільове використання кредиту згідно кредитного договору відбувається на напридбання основних засобів. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 18,0% відсотків на рік. Кінцевий термін повернення кредиту 10.08.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 28.08.2007 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 323 кв.м, яка розташована за адресою: вул.Жовтнева,18, м.Узин, Білоцерківський район, Київська область. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 568125,00 грн.. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 28.08.2007 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення в житловому будинку, загальною площею 196,60 кв.м.,яке розташоване за адресою: вул.Фрунзе,61 у м.Узин Білоцерківський район, Київська область. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 335 080,13 грн.. Позивач за основним позовом виконав свої зобов'язання у повному обсязі, відповідач порушив зобовязання за кредитним договором, в зв'язку з чим станом на 05.08.2014, згідно наданого позивачем розрахунку, утворилась заборгованість в розмірі 96 837,10 доларів США, що за курсом 12,29грн. за 1 дол.США, відповідно до службового розпорядження НБУ, становить 1190128,00 грн., яка складається з наступного: - 84809,65 дол.США - заборговансть за кредитом, що еквівалентно 1 042 310,60грн., -6846,25 дол.США - заборговансть по процентам за користування кредитом, що еквівалентно 84 361,63грн., 532,54 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 6544,92грн., - 20,34 дол.США - шраф (фіксована частина), - 4610,32 дол.США штраф (процентана складова). Пунктом 6.6 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобовязань, більше ніж на 120 днів, у звязу з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Натомість, банк безпідставно розрахував штраф (фіксовану частину) у доларах США, та не надав розрахунку штрафу (процентаної складової) взагалі: не відомо 5% від якої суми позивач вираховував, визначаючи розмір штрафу, адже сума позову зазначена 96 837,10 доларів США, що еквівалентно 1190128,00 грн., проте в цю суму входять і штрафні санкції. Тому, суд вважає, що нарахування штрафних санкцій відповідачу здійснене необґрунтовано. Як передбачено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На обґрунтування розрахунку заборгованості, позивачем за основним позовом подано виписку з руху коштів відповідача, копії платіжних доручень. Відповідачем на обґрунтування заперечень подані копії квитанцій про сплату кредиту. За клопотанням представника відповідача 18.02.2015 судом була призначена судово-економічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання про відповідність розрахунку заборгованості умовам договору та наявність заборгованості станом на 5.08.2014, тощо. Проте, до суду надійшло повідомлення експерта СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» № 369 від 15.06.2015 про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи в звязку з тим, що суми у Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди вказані у гривні та містять двозначні положення щодо сум та валют витрат позичальника на здійснення щомісячних платежів. Справа була повернута до суду без проведення експертизи. 9.07.2015 на запит представника відповідача експерт надіслав повідомлення про необхідність уточнення валюти здійснення повернення заборгованості за кредитним договором. У задоволенні клопотання представника відповідача про повторне направлення справи для проведення експертизи судом було відмовлено, оскільки експертом було повідомлено про неможливість проведення експертного дослідження, і його обґрунтування щодо причин неможливості та згодом повідомлення щодо уточнення містять суперечності та дещо різняться. Про необхідність здійснення будь-яких уточнень на стадії експертного дослідження експерт суд не повідомляв. Експерту були надіслані всі матеріали справи. зокрема і звукозапис судових засідань, в яких зясовувалося, що у Додатку № 1 до Договору від 23.08.2007 у «Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди» помилково вказано, що суми, зазначені у гривні. Представник відповідача визнала, що відповідач отримувала кредит у доларах США та здійснювала погашення у доларах або ж у гривнях, які зараховувались на погашення кредиту по курсу банку на день здійснення операції, що підтверджується випискою з руху коштів, та проти чого не заперечувала відповідач, вносячи кошти на погашення кредиту. Договір про видачу траншу № Д 07-02-136/1 МК, зокрема п.1.2 зазначає, що сума кредиту становить 150 000 доларів США, порядок розрахунків затверджений п.4. Вимогу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 24.06.2014 щодо усунення порушень виконання зобовязання та попередження про звернення стягнення на іпотечне майно [PERSON] отримала 2.07.2014, про що свідчить зворотне повідомлення. 4.10.2013 за участю сторін були складені акти перевірки предметів іпотеки. Згідно з ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобовязання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача за основним позовом щодо звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором в розмірі 1 133 217грн. 15коп., яка складається із заборгованості по кредиту 84809,65 доларів США, що еквівалентно 1042310,60грн., заборгованості за процентами 6864,25 доларів США, що еквівалентно 84361,63грн., пені 6544,92грн, шляхом продажу предметів іпотеки та на підставі договорів іпотеки нежитлових приміщень від 23.08.2007 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-якій особі-покупцю на умовах та в порядку, передбаченому ст.38 Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом. Що стосується зустрічних позовних вимог щодо визнаня частково недійсним кредитного договору №Д 07-02-136 МК, укладеного 28.08.2007 року , а саме пункту 4.5, між ПАТ КБ „Приватбанк та [PERSON], то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають. Так, в договорі кредиту міститься п. 4.5, згідно з яким позичальник сплачує винагороду за відкриття позичкового рахунку за кожним договором про видачу траншу в розмірі 750 доларів США, які [PERSON] сплатила 1.10.2007, що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 203 ЦК України, визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Проте, відповідач за зустрічним позовом просить застосувати строк позовної давності до заявлених вимог та відмовити у їх задоволенні. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 267 ЦК України: Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст.256, ч.1 ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи, що позичальник сплатив 1.10.2007 винагороду за відкриття позичкового рахунку за кредитним договором та договором про видачу траншу в розмірі 750 доларів США, то він не має права вимагати повернення виконаного. Строк звернення до суду за захистом свого права у позичальника сплив. Тому, зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України: «Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.» Сплачені позивачем за основним позовом судові витрати підлягають до стягнення з відповідача. Відповідно до п.7 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач за зустрічним позовом звільняється від сплати судового збору. На підставі ст.ст. 203, 215, 256, 257, 267, 1050, 1054 ЦК україни, ст.ст. 33, 37, 38, 39 ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: approved