Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 17 серпня 2007 р. року між [PERSON] та Акціонерним Товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено кредитний договір № 7507С34/81 на суму 21 250,00 дол. США з кінцевою датою погашення 17 серпня 2017 року. Погашення кредитної заборгованості має здійснюватися Позичальником відповідно до п. п. 2.4. та 2.5. Кредитного договору та згідно графіку погашення наведеного в додатку №1 до цього договору. В силу ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредити надаються банком під відсоток та розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно п. 2.2.1. Кредитного договору проценти за користування кредитом у валюті Кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: Libor (12m)+6,60% річних, але не менше 12,00 % річних. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. ст. 526, 1054 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання та у разі порушення настають правові наслідки, встановлені договором або законом та боржник у разі порушення грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання (ст. 625 ЦК України). На підставі ст. 611 ЦК України, п. 2.4.2. Кредитного договору Відповідач повинен сплачувати пеню за кожний день прострочки повернення кредиту або сплати процентів за кредитом, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Пеня нараховуються на суму прострочених платежів починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення за кредитом та процентами. Встановлення в Кредитних договорах обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом та наявність обов`язку у Позичальника сплачувати Банку неустойку (пеню) за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не виключає сплату сум 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи, що проценти, встановлені в Кредитному договорі, стосуються плати за користування кредитними коштами, неустойка (пеня) є видом забезпечення виконання зобов`язань, а ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлює проценти лише на випадок прострочення виконання грошових зобов`язань, тобто є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] умов Кредитного договору (порушення строків оплати основного боргу та процентів) позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2011р. у справі № 2-2319/2011 позовні вимоги Банку задоволено та стягнуто з Відповідача кредитну заборгованість у розмірі 16 134.52 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту - 14 871,06 доларів СІЛА; заборгованість по процентам з 01.05.2011 року по 31.08.2011 року - 751,29 доларів США; пеня за порушення строків погашення кредиту за період з 16.11.2010 року по 01.08.2011 року - 483,79 доларів США; пеня за порушення строків погашення процентів за період з 16.11.2010 року по 01.08.2011 року - 28,38 доларів США. Рішення суду набрало законної сили 15.02.2012р., заборгованість на даний час не погашена. З моменту прийняття судом рішення, Банком за Кредитним договором додатково було нараховано позичальнику [PERSON] проценти, пеню та 3% річних від прострочених сум. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2017 р. у справі № 2/331/347/2017 позовні вимоги Банку задоволено та стягнуто з відповідача [PERSON] кредитну заборгованість у розмірі 11 318,60 дол. США, з яких: заборгованість за процентами - 9329,19 доларів США; 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою основного боргу - 1358,22 дол. США; 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів за користування кредитом - 631,19 дол. США; а також 221 753,78 грн., які складаються з: пені за несвоєчасне погашення процентів - 81 505,15 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за основним боргом - 140 248,63 грн. Рішення суду набрало законної сили 17.05.2017р., заборгованість на даний час не погашена. З моменту прийняття судом рішення, Банком за Кредитним договором додатково було нараховано позичальнику [PERSON] проценти, пеню та 3% річних від прострочених сум. Таким чином, станом на 01.12.2019 р. прострочена заборгованість відповідача [PERSON] за Кредитним договором становить 7 697,33 дол. США (сім тисяч шістсот дев`яносто сім доларів США 33 цента), а саме: заборгованість за процентами - 5 427,98 дол. США; 3% річних прострочення, сплати основного боргу - 1 329,83 дол. США; 3% річних за прострочення сплати процентів - 939,52 дол. США; та 247 932,77 грн. (двісті сорок сім тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 77 коп.), а саме: пеня за прострочення сплати основного боргу - 129 446,69 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 118 486,08 грн. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного \~ \~ \~ \~акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" кредитну заборгованість в розмірі 7697, 33 долари США (сім тисяч шістсот дев`яносто сім доларів США 33 цента) та 247\~932, 77 грн. (двісті сорок сім тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 77 коп.) на рахунок № [NUMBER] в Філії AT «Укрексімбанк» у м. Запоріжжі МФО 313979. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" судовій збір в сумі 6 428,74 грн. на рахунок № [NUMBER] в Філії AT «Укрексімбанк» у м. Запоріжжі МФО 313979. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2020 року відкрито провадження по справі. Ухвалено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Справу призначено у підготовче судове засідання на 29.04.2020 року на 10 годину 00 хвилин. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2020 року справу призначено до судового розгляду на 16.11.2020 року на 09 год. 00 хв. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити та винести заочне рішення по справі. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Враховуючи той факт, що право на справедливіш суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави- учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). За змістом ст. 55, 64, 124 Конституції України право на судовий захист гарантується та забезпечується. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежений. Цей принцип знайшов своє відображення і в рішенні Конституційного суду № 9-зп від 25.12.1997 року. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ст. 16 ЦК України, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17 серпня 2007 р. року між [PERSON] та Акціонерним Товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено кредитний договір № 7507С34/81 на суму 21 250,00 дол. США з кінцевою датою погашення 17 серпня 2017 року. Погашення кредитної заборгованості має здійснюватися Позичальником відповідно до п. п. 2.4. та 2.5. Кредитного договору та згідно графіку погашення наведеного в додатку №1 до цього договору. В силу ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредити надаються банком під відсоток та розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно п. 2.2.1. Кредитного договору проценти за користування кредитом у валюті Кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: Libor (12m)+6,60% річних, але не менше 12,00 % річних. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. ст. 526, 1054 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання та у разі порушення настають правові наслідки, встановлені договором або законом та боржник у разі порушення грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання (ст. 625 ЦК України). На підставі ст. 611 ЦК України, п. 2.4.2. Кредитного договору Відповідач повинен сплачувати пеню за кожний день прострочки повернення кредиту або сплати процентів за кредитом, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Пеня нараховуються на суму прострочених платежів починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення за кредитом та процентами. Встановлення в Кредитних договорах обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом та наявність обов`язку у Позичальника сплачувати Банку неустойку (пеню) за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не виключає сплату сум 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи, що проценти, встановлені в Кредитному договорі, стосуються плати за користування кредитними коштами, неустойка (пеня) є видом забезпечення виконання зобов`язань, а ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлює проценти лише на випадок прострочення виконання грошових зобов`язань, тобто є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] умов Кредитного договору (порушення строків оплати основного боргу та процентів) позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2011 р. у справі № 2-2319/2011 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний Банк» задоволено та стягнуто з відповідача [PERSON] кредитну заборгованість у розмірі 16 134.52 долари США, з яких: заборгованість по кредиту - 14 871,06 доларів СІЛА; заборгованість по процентам з 01.05.2011 року по 31.08.2011 року - 751,29 доларів США; пеня за порушення строків погашення кредиту за період з 16.11.2010 року по 01.08.2011 року - 483,79 доларів США; пеня за порушення строків погашення процентів за період з 16.11.2010 року по 01.08.2011 року - 28,38 доларів США. Рішення суду набрало законної сили 15.02.2012р.. Заборгованість на даний час не погашена. З моменту прийняття судом рішення, Банком за Кредитним договором додатково було нараховано позичальнику [PERSON] проценти, пеню та 3% річних від прострочених сум. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2017 р. у справі № 2/331/347/2017 позовні вимоги ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Запоріжжі задоволено та стягнуто з відповідача [PERSON] кредитну заборгованість у розмірі 11 318,60 дол. США, яка складається з: заборгованість за процентами - 9329,19 доларів США; 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою основного боргу - 1358,22 дол. США; 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів за користування кредитом - 631,19 дол. США; а також 221 753,78 грн., які складаються з: пені за несвоєчасне погашення процентів - 81 505,15 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за основним боргом - 140 248,63 грн. Рішення суду набрало законної сили 17.05.2017р.. Заборгованість на даний час не погашена. З 30.03.2017 року, Банком за Кредитним договором додатково було нараховано позичальнику [PERSON] проценти, пеню та 3% річних від прострочених сум. Станом на 01.12.2019 р. прострочена заборгованість відповідача [PERSON] за Кредитним договором становить 7 697,33 долари США, яка складається з: 5 427,98 долари США заборгованість за процентами; 1 329,83 долари США - 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою основного боргу; 939,52 долари США - 3% річних з несвоєчасною сплатою процентів за користування кредитом; а також 247\~932 (двісті сорок сім тисяч дев`ятсот тридцять дві) гривні 77 копійок, яка складається з: 129 446,69 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за основним боргом; 118 486,08 грн. - пені за несвоєчасне погашення процентів. При цьому суд зауважує, що відповідачем [PERSON] , доказів, які спростовують наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору, не надано і судом таких обставин не встановлено. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 6428,74 гривень.

Outcome: approved