Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, в якому просить суд зобов*язати останню спростувати недостовірну інформацію, наведену в скарзі, що була подана відповідачкою до Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації із зазначенням відомостей щодо особистих та професійних якостей позивачки, які, в свою чергу, були доведені відповідачкою до відома мешканців села Холодна Балка на громадських зборах мешканців села в той самий спосіб, а саме: шляхом публічного зачитування вказаної скарги, на чергових громадських зборах села, із зазначенням, що відомості, викладені в скарзі, є недостовірними; стягнути з відповідачки на користь позивачки 5000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що інформація, викладена в скарзі, є оціночним судженням, заподіяння моральної шкоди не доведено. Вислухав пояснення сторін, свідків, вивчив матеріали справи, суд приходить до наступного: 6 грудня 2015 року в с. Холодна Балка відбулися громадські збори мешканців села. 24 грудня 2015 року відбулася сесія Холоднобалківської сільської Ради. Судом не встановлено факту та характеру образливих висловлювань з боку відповідачки на адресу позивачки під час цих подій, оскільки відповідачка цей факт заперечує, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали пояснення, які протирічать один одному, розбіжності між їхніми показаннями шляхом одночасного допиту не усунуті, оскільки сторони по справі, в супереч ч.3 ст.10 ЦПК України, такого клопотання не заявляли. В період з 24 грудня 2015 року по 25 січня 2016 року (точну дату в судовому засіданні не встановлено), відповідачка разом з іншими мешканцями села звернулася до Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації зі скаргою, в якої, в тому числі, привела наступні відомості: збір позивачкою додаткової плати з учнів; прийняття участі позивачкою в корупційних схемах по відчуженню земельних ділянок. Вказаний факт підтверджується доданою до матеріалів справи скаргою та не заперечується відповідачкою. Викладені в скарзі вищенаведені відомості не можуть вважатися оціночним судженням, оскільки є саме фактичними даними про скоєння позивачкою правопорушень. Підтверджень вказаним фактичним даним ані в скарзі, ані в судовому засіданні наведено не було. Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України, вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Частина 1 ст. 299 ЦК України закріплює особисте немайнове право фізичної особи на недоторканість ділової репутації. Особистість даного права полягає насамперед у особливості блага, яке складає його об'єкт. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" N 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно із п. 19 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути тлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Таким чином, судом встановлено факт розповсюдження відповідачкою та іншими особами неправдивих відомостей стосовно позивачки, викладених в скарзі на адресу Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації. Оскільки позивачкою не заявлено будь-яких вимог до інших осіб, якими підписано скаргу, суд не може виходити за рамки позовних вимог. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині зобов*язання відповідачки спростувати неправдиві відомості, викладені в скарзі, тім самим шляхом, які вони були розповсюджені - направленням письмового спростування викладених в скарзі фактів на адресу Управління освіти Біляївської районної державної адміністрації. Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок її порушених прав, що полягає, у тому числі, і у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» суди, вирішуючи спори про відшкодування моральної шкоди, в обов'язковому порядку мають з'ясовувати наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суду не надано жодного доказу заподіяння діями відповідачки моральної шкоди позивачці, зокрема, погіршення стану її здоров*я, у зв*язку з чим в задоволенні вказаної частини позову слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи часткове задоволення позову, стягненню з відповідачки підлягають судові витрати в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial