Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 22 вересня 2006 року між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №001-03022-220906, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 5167,80 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10% на рік. Процентна ставка може змінюватись відповідно до умов договору. Проте у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору з вчасного повернення грошових коштів на відповідний рахунок та сплати відсотків за користування грошовими коштами станом на 06 листопада 2014 року у неї виникла прострочена заборгованості перед позивачем, яка становить 5 162,83 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача, а також просив стягнути в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. (а. с. 2,3). Представник позивача у позовній заяві просив суд розглянути дану цивільну справу за своєї відсутності, також вказав, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 3). Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції суду (а. с. 19, 22, 23), про причини неявки суду не повідомила, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача та в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за правилами постановлення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №001-03022-220906 за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 5167,80 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10% на рік. Викладені обставини підтверджуються копіями договору №001-03022-220906 від 22 вересня 2006 року, анкетою позичальника (а. с. 5,6). Відповідно до п. 2.5 договору, за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 2,45% в місяць. Розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості може змінюватись відповідно до умов договору. Відповідно до умов кредитного договору відповідач, який є позичальником, зобов'язаний здійснювати сплату чергових платежів по погашенню кредиту в порядку і терміни, зазначені у договорі та сплату відсотків. Проте, станом на 06 листопада 2014 року відповідачем було порушено умови кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилась прострочена заборгованість. З розрахунку заборгованості, доданого представником позивача до позовної заяви, вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за неналежне виконання умов договору №001-03022-220906 від 22 вересня 2006 року станом на 06 листопада 2014 року становить 5162,83 грн., з яких: 3784,60 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 112,13 грн. - заборгованість за відсотками, 1266,10 грн. - заборгованість за комісіями, (а. с. 9). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. Частиною 2 ст. 642 ЦК України встановлено, що у разі, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договорам банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вирішуючи вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №001-03022-220906 від 22 вересня 2006 року у розмірі 5162,83 грн., приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за цим договором щодо сплати кредиту та комісії за обслуговування кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у сумі 243,60 грн. (а. с. 2).

Outcome: approved