Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н, укладеним 03.08.2017р., в сумі 36008,53грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 19996,37грн., за простроченим тілом кредиту 12765,68грн., за нарахованими відсотками 1055,60грн., а також штраф за п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. (фіксована частина) і 1690,88грн. (процентна складова), мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.08.2017р. між банком і [PERSON] , відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов`язання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором, а відповідач не надав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими платежами за умовами договору. Відповідач повторно (неодноразово) не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його зареєстрованого місця проживання, яке збігається з зазначеним ним у заяві анкеті на видачу кредиту, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України. Аналізуючи надані докази окремо і у їхній сукупності, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків: За змістом анкети-заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 03.08.2017р. - в ній міститься інформація, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами. Таким чином, між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання вказаної анкети-заяви, відповідачу видано платіжну кредитну картку з відкритим кредитним лімітом. Згідно довідки про зміну умов кредитування 03.08.2017р. на кредитну картку, оформлену на [PERSON] встановлено кредитний ліміт 500грн., 24.04.2018р. кредитний ліміт збільшено до 2500,00грн., 04.05.2018р. кредитний ліміт збільшено до 13500,00грн. Згідно довідки [PERSON] за вказаним кредитним договором видано наступні кредитні картки: 28.05.2017р. - [NUMBER] та 04.05.2018р. - [NUMBER] . З наданої позивачем виписки про рахунку відповідача видно, що відповідач користувався картковим рахунком, в тому числі використовував кредитні кошти зданого рахунку. Дані обставини, як факт написання анкети-заяви та укладення договору з позивачем, так і факту отримання ним кредитної картки з відкритим на неї кредитним лімітом, відповідач не оспорив. Таким чином, між сторонами укладено договір і виникли договірні правовідносини. За характером договору і виниклих правовідносин: позивач за заявою відповідача відкрив йому картковий рахунок, видав відповідачу доступ до даного рахунку через видану йому банківську кредитну картку, та відкрив на даний картковий рахунок кредитування у вигляді визначеного кредитного ліміту; З даного договору у відповідача виникло право користування картковим рахунком, кредитною карткою і кредитними коштами, які позивач зарахував на відкритий картковий рахунок. Відповідач користувався даним рахунком і кредитними коштами з нього, здійснював транзакції з грошовими коштами, з чого вбачається прийняття відповідачем умов укладеного договору. З даного договору у відповідача виникли грошові зобов`язання перед позивачем по поверненню використаних кредитних коштів на умовах договору. Щодо умов договору, і щодо розміру невиконаних грошових зобов`язань відповідача, то суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідност.81 ЦПК - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобов`язання У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як видно з довідок про кредитний ліміт та про видані картки відповідачу, а також з виписки по рахунку, - відповідачу змінювався кредитний ліміт з 500грн. до 2500грн., а з 4.05.2018р. до 13500грн. Відповідач згідно виписки по рахунку, користувався кредитними коштами в межах ліміту, зокрема в травні 2018року знімав готівкою в банкоматі 7400грн., тобто прийняв підвищення кредитного ліміту і почав його використовувати, тобто на таку зміну умов договору погодився і їх прийняв. Як видно по виписці з рахунку, заборгованість по картковому рахунку у відповідача була станом на 30.04.2018 р. - -491,56грн., станом на 7.05.2018р. - бона рахунку мінусовий залишок (борг) 10387,14грн. у подальшому відповідач здійснював операції оплата карткою, знімав готівку, і на 11.08,2018р. по рахунку утворилась заборгованість 13039,75грн. Такий аналіз виписки по рахунку частково збігається і з відомостями у наданому позивачем розрахунку. Таким чином, у позичальника виникло грошове зобов`язання з укладеного договору, зокрема зобов`язання повернути кредитору використані ним кредитні кошти на умовах укладеного договору і у відповідності до вимог закону, що регулює спірні правовідносини. Саме борг по кредитним коштам у вказаній сумі 13039,75грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення інших сум, зазначених позивачем, то суд позовні вимоги в цій частині вважає необгрунтованими і не доведеними належними доказами та не підтвердженими у судовому засіданні. При цьому суд виходить з наступного: Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 14.07.2019р. становить 36008,53грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 19996,37грн., за простроченим тілом кредиту 12765,68грн., за нарахованими відсотками 1055, 60грн., а також штраф за п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. (фіксована частина) і 1690,88. (процентна складова). Щодо заборгованості по кредиту в сумі, що перевищує стягнуту судом: Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним письмовим доказом, який би безумовно і достовірно доказував наявність боргу, тобто суму використаних кредитних коштів і неповернутих позичальником. З аналізу даного розрахунку, він не відображає детального розрахунку боргу та нарахування і походження певних сум, що списувались з рахунку відповідача, і з нього не вбачається походження заборгованості саме у вказаній позивачем сумі. В єдиному документів, підписаному позивачем (анкеті-заяві) не вказано про укладення договору кредиту саме на вказану суму кредиту і на вказаних позивачем умовах кредитування. Вказаної позивачем заборгованості не вбачається з виписки по рахунку, як єдиного письмового доказу, який відображає рух коштів по рахунку. Як видно з розрахунку і з виписки - то вказані позивачем суми мають інше походження, фактично є іншими нарахованими до сплати клієнтом суми, які не є тілом кредиту (кредитними коштами, зарахованими на рахунок та використаними позичальником). Позивач не обгрунтував походження вказаної суми боргу по кредиту. Таким чином позивач не обґрунтував і не підтвердив належними доказами наявність у відповідача боргу по кредитним коштам у вказаній ним сумі 19996,37грн. і 12765,68грн. Позивач не надав доказів на підтвердження встановлення кредитного ліміту і перерахування коштів на рахунок клієнту в такій сумі, яка б пояснювала логічно і арифметично взагалі можливість виникнення заборгованості у вказаній позивачем сумі (яка за змістом і природою договору кредиту не може бути більшою за суму кредиту). Більш того, наявність такої заборгованості суперечить і викладеним у позовній заяві обставинам щодо ліміту кредитування, а також даним по виписці з рахунку щодо надходження кредитних коштів на цей рахунок. При цьому суд враховує і те, що сам позивач вказує про отриманий відповідачем кредит в сумі 13500грн., натомість просить стягнути заборгованість по кредиту у значно більшій сумі ( заборгованість за тілом кредиту 19996,37грн. плюс заборгованість за простроченим тілом кредиту 12765,68грн., тобто понад 32000грн.). - що є невідповідністю самій суті договору кредиту, за яким заборгованість по кредиту не може бути більшої за виданий кредит. Суд виходить з того, що вказані позивачем суми нібито заборгованості по кредиту (строкової і простроченої) - в частині, що перевищує стягнуту судом,- мають інше походження і не є виданими клієнту кредитними коштами. Щодо нарахування та стягнення відсотків і штрафів, - то суд виходить з наступного: Позивач, обґрунтовуючи право вимоги відсотків та штрафу, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.08.2017р., посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил були надані відповідачу для ознайомлення під час підписання договору; що відповідач погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку. Вказані документи (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) не містять підпису клієнта - позичальника, і ніяких інших належних доказів на підтвердження того, що позичальник ознайомлений і погодився саме з такими умовами договору кредиту, позивач не надав. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. У самій анкеті-заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови договору, на які посилається позивач, оскільки такі умови відносяться до істотних умов договору кредиту, і тому вони мали б бути укладені сторонами обов`язково у письмовій формі (яка б давала можливість переконатись на погодження позичальника з такими умовами) і могли б бути підтверджені виключно письмовими доказами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17. В даній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважує, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують факту підписання позичальником договір саме на таких умовах. Враховуючи вимоги закону щодо обов`язкової письмової форми договору кредиту, і щодо нікчемності договору при недотриманні письмової форми, суд не бере до уваги вказаний Витяг з тарифів у якості умов договору щодо неустойки (пені та штрафу), і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг - як такі, що не підписані відповідачем-позичальником. Тому відсутні підстави в межах даної справи і виходячи з наданих доказів - для стягнення з відповідача вказаної позивачем суми процентів та пені, а також для покладення на відповідача обов`язку по сплаті позивачу інших нарахованих ним сум (поза межами підтверджених умов договору) , які позивачем вказані як заборгованість по строковому та простроченому кредиту - крім тої суми заборгованості по кредиту, яка виведена і слідує з виписки по рахунку, аналіз якої надано в цьому рішенні. Таким чином , позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено 1921грн. Позов задоволено на 36 %. Тому відшкодуванню підлягає 36 % понесених витрат, в сумі 691,56грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial