Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н, укладеним 29.05.2013 р., в сумі 27866,33 грн., в тому числі заборгованість за кредитом, відсотками, комісією, посилаючись на те, що позивач видав відповідачу кредит, відповідачка кредит отримала, але допустила прострочення в платежах, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість; крім того, за прострочення платежів і порушення умов договору нарахована неустойка відповідно до умов договору у вигляді штрафу. В судові засідання представник позивача не з,явився , у справі є заява про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка не заперечувала факту укладення договору кредиту, отримання кредитних коштів на кредитну картку, не оспорювала умови договору, не оспорює наявність заборгованості за тілом кредиту у вказаній позивачем сумі, не оспорює самих розрахунків заборгованості, наведених позивачем; з приводу виконання нею договору пояснила, що користувалась даною карткою і коштами не тривалий час, у подальшому допустила прострочення у звязку з вагітністю, потім народженням дитини; пояснила, що заборгованість виникла у червні 2013 року, тоді ж вона перестала вносити кошти; позивач з даним позовом звернувся до суду лише 07.02.2017р., тобто пропустив строк позовної давності, зокрема по вимогам щодо стягнення відсотків. Відповідачка просила застосувати трирічну позовну давність, і відмовити у позові, а також звільнити від штрафу. Дослідивши докази та вислухавши пояснення відповідача, суд дійшов наступних висновків: З анкети заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду», з Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, встановлено, що 29.05.2013 р. між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір, за яким кредитор надав відповідачу (позичальнику) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1100 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладений на умовах, встановлених в Умовах і правилах надання банківських послуг у Приватбанку, в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду», і в Умовах і правилах надання банківських послуг у Приватбанку. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.12.2016 р. за відповідачем рахується наступна заборгованість: заборгованість за кредитом 1052,46 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 21160,71 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3850,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна ставка) -1303,16 грн. Згідно п.2.1.1.2.3,п.2.1.1.2.4 Умов клієнт надав банку згоду змінювати розмір кредитного ліміту. Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов передбачено можливість односторонньої зміни банком тарифів - за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по банківському рахунку. Згідно п.2.1.1.5.5. Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом відсотками за перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісію, на умовах, передбачених договором. Згідно п.2.1.1.7.6. Умов при порушенні позичальником строків платежів більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмір 500грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Згідно п.2.1.1.12.11 Умов банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань в разі їх невиконання боржником або неналежного виконання. Згідно ст.627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору. Згідно ст.638, ст..639 ЦК якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобовязання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ч.1ст.631 ЦК- строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки у відповідності з договором. Згідно ч.4 ст.631 ЦК - збіг строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст.615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобовязання. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надав позивачу кредит. Відповідачка не подала заперечень проти цього і не оспорила договір або отримання суми кредиту на вказаних умовах і в указаному розмірі. Відповідачка не оспорює наявності боргу і не оспорює прострочення нею грошових зобовязань за даним договором. Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача, який прострочив своєчасне виконання зобовязань за договором, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків. Розглядаючи позовні вимоги, аналізуючи обґрунтування, надані сторонами і подані ними докази у їх сукупності, та враховуючи вимоги закону, що регулює спірні правовідносини, і зокрема питання, що стосуються позовної давності, суд дійшов до наступного: Згідно ст..256 ЦК України, - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст..257 ЦК - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст..258 ЦК - для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258). Згідно ст..259 ЦК - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Умовами договору, зокрема п.1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту укладення. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення строку дії договору, договір автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.41 Умов передбачено, що даний договір діє безстроково. Матеріали справи не містять відомостей про те, що будь-яка із сторін договірних правовідносин повідомляла іншу сторону про припинення строку дії договору. Тобто, на час розгляду справи дія договору не припинилась, він є чинним, і даного факту відповідачка не заперечує. Тобто, на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання основного зобовязання за договором не настав, а отже строк позовної давності за основним зобовязанням вважається таким, що не сплив і позивач має право вимагати від позивача повернення кредиту (за наданим розрахунком в сумі 1052,46 грн.), а також має право на отримання від позичальника процентів за весь час користування кредитними коштами, на умовах і за ставкою, передбаченою договором. Що стосується застосування строку позовної давності до вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, то суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та відповідно до вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Як вбачається з вхідного штампу, даний позов надійшов до суду 07.02.2017 р. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за відсотками, яку просить стягнути позивач з відповідача утворилася станом на 31.12.2016 р. та складається з простроченої заборгованості, яка з щомісячним зростанням виникла з 25.06.2013р., тобто з місяця наступного за місяцем видачі кредиту. Враховуючи трирічний строк позовної давності і той факт, що перебіг строку позовної давності для вимоги за кожним таким платежем розпочав перебіг з дня, коли виникло прострочення, то слід дійти висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення тої заборгованості за відсотками, яка стала простроченою станом на 01.02.2014р., тобто поза межами строку позовної давності (три роки до звернення до суду з позовом). Про застосування строку позовної давності відповідачем заявлено до винесення рішення, про що в матеріалах справи міститься відповідна заява. Обставин, які б свідчили про поважність причини пропущення позовної давності, судом не встановлено. Для надання відповідних пояснень представник позивача до суду не з'явився, ніяких пояснень, клопотань з даного приводу не заявив і доказів не подав. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 25.06.2013 р. по 01.02.2014 р. у сумі 184,60 грн. заявлена після спливу трирічного строку позовної давності, тобто за даними вимогами позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові в частині таких вимог. Щодо вимог про стягнення відсотків, нарахованих в межах строку позовної давності - тобто за три роки до звернення з позовом до суду, - то за даними вимогами строк позовної давності позивачем не пропущений, і позивач має право на отримання від відповідача процентів за користування кредитом; є підстави для стягнення з відповідачки вказаної суми нарахованих процентів. Згідно наданого розрахунку заборгованості, в тому числі процентів, (наведені розрахунки відповідачкою не оспорені), - за період з лютого 2014р. нараховано проценти в сумі 20976,11 грн. Дана сума підлягає стягненню з відповідачки, і підстав для відмови у позові в цій частині суд не вбачає, в тому числі і за пропуском строку позовної давності - про що просить відповідачка. Окрім зазначеного, позивач просить стягнути з відповідачки такі суми: пеню та комісію в сумі 3850грн., і штраф 500грн. плюс 1303,16грн. щодо даних позовних вимог, то суд дійшов наступних висновків: Згідно ч.1 ст..611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема сплата неустойки (п.3). Згідно ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, котре боржник зобовязаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобовязання; пенею є неустойка, яка обчислюється в процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно ст.617 ЦК- особа, що порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, невиконання зобовязань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Згідно п. 2.1.1.7.6. Умов- за прострочення будь- якого з грошових зобовязань за даним договором понад 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача як від сторони, що прострочила зобовязання, сплати неустойки у вигляді штрафу, передбаченого договором (п.2.1.1.7.6). Умови договору в даній частині не суперечать закону, що передбачає неустойку як засіб забезпечення зобовязання. Згідно наданому розрахунку нарахований штраф у розмірі: 500грн. (фіксована частина) плюс 1303,16 грн. (5%), всього 1803,16 грн. Розрахунок штрафу проведений в межах компетенції, у відповідності до умов договору, не суперечить закону, судом приймається як достовірний. Відповідач не представив суду наявності у нього підстав для звільнення від неустойки, сам факт прострочення ним грошових зобовязань за даним договором, вважається достатнім доказом того, що умови договору не виконані з вини позичальника. Що ж стосується вимог про стягнення пені та комісії, то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного: З розрахунку заборгованості видно, що позивач нарахував відповідачу заборгованість за комісією та пенею в сумі 3850 грн., дана сума вказана разом, хоча за правовою природою пеня і комісія є різними платежами, умови нарахування комісії стосуються наперед узгоджених платежів протягом дії договору, натомість пеня є неустойкою, сплата якої для позичальника настає лише при умові прострочення, тобто є санкцією (на забезпечення належності виконання умов договору). Позивач не розмежував дані суми, і з наданого суду розрахунку неможливо визначити у якому розмірі та за якими ставками позивач нараховував відповідачу пеню та комісію. Ні позовна заява , ні сам долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості не містять належних обґрунтувань вказаних вимог. Відповідачка дану суму оспорює. Розглядаючи справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі лише поданих доказів, дотримуючись принципу диспозитивності і рівності сторін, а також того, що саме на позивача покладено обовязок по доказуванню позовних вимог, підстав та розміру, то суд дійшов висновку, що вказані вимоги позивачем не обґрунтовані, не доведені, і суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки вказаної суми 3850 грн. При цьому суд також враховує, що позивачем не обґрунтовані як умови так і підстави для нарахування комісії. А щодо пені, то суд також приймає до уваги те, що одночасне нарахування неустойки і у вигляді пені і у вигляді штрафу могло б бути подвійною відповідальністю за однакове порушення умов договору, що є неприпустимим. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом 1052,46 грн., заборгованість за відсотками в межах трьох років перед зверненням до суду (тобто в межах строку позовної давності) - за період з 02.02.2014 р. по 31.12.2016 р. в сумі 20976,11 грн., а також штраф 1803,16 грн. Суд не вбачає підстав для звільнення позичальника від зобовязання по сплаті процентів за користування кредитом , і не вбачає підстав для зменшення розміру процентів, що підлягають виплаті позичальником кредитору. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено 1600 грн. Позов задоволено на 85,52 %. Тому відшкодуванню підлягають судові витрати на 85,52 %, що становить 1368,32 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial