Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» третя особа: [PERSON] про визнання припиненим договору іпотеки. Просить суд визнати припиненим з 15.07.2008 року договір іпотеки нерухомого майна - квартири [ADDRESS], укладений 04.02.2008 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк». Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 лютого 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» було укладено кредитний договір № 061-2008-164. Також цього дня між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» було укладено договір поруки та договір іпотеки відносно цього кредитного договору. Згідно даного договору іпотеки, позивач як майновий поручитель свого чоловіка передала в іпотеку, в якості забезпечення зобов'язання належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.08.2015 року визнано припиненим з 15 липня 2008 року договір поруки №061-2008-164-Р від 04 лютого 2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON]. У зв'язку з визнанням припиненим даного договору поруки, підлягає визнанню припиненим договір іпотеки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 04 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 061-2008-164 (на споживчі потреби), відповідно до умов якого кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 507300,00 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,45 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 2561865,00 гривень зав курсом НБУ на день укладення цього договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена у іноземній валюті. (а.с. 4-9) Відповідно до п. п. 1.2., 1.3. Розділу 1 кредитного договору, строк кредитування за цим договором становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по «01» лютого 2028 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення кредиту визначається умовами цього договору. Цільове призначення кредиту: на споживчі потреби. Згідно п.п. 1.1.1. п. 1.1. Розділу 1 кредитного договору, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 40,35 % річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї прострочених суми основного боргу позичальника. Нарахування та облік таких процентів кредитор здійснює відповідно до умов цього договору, Додатків до нього та вимог чинного законодавства України, зокрема нормативних актів Національного банку України. Під терміном «прострочена сума основного боргу» сторони розуміють суму кредиту, що надана позичальнику за договором та станом на певну дату не повернена останнім до кредитора у терміни її погашення згідно умов договору. Згідно ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 061-2008-164, 04 лютого 2008 року між Відкрити акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 061-2008-164-Р, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 061-2008-164 від 04 лютого 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.(а.с. 10-11) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.08.2015 року у справі за позовом: [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим було визнано припиненим з 15 липня 2008 року договір поруки № 061-2008-164-Р від 04 лютого 2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON](а.с. 16-20). Дане рішення набрало законної сили. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 061-2008-164, 04 лютого 2008 року між Відкрити акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить Іпотекодацю на праві власності на підставі договору купівлі продажу Предмету іпотеки від 02 вересня 205 року посвідченого приватним нотаріусом Гавловською І,О.(а.с. 12-15) Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 3-45гс12 від 16 жовтня 2012 року, правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Статтями 17, 18, 19 цього Закону встановлено підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і внесення змін і доповнень до іпотечного договору. Відпопідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, а майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням на підставі договору, закону або рішення суду. Отже, іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» третя особа: [PERSON] про визнання припиненим договору іпотеки задоволенню не підлягають, оскільки застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 546, 553-554, 572 - 593, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed