Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.11.2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 22644,25 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода, разом з запропонованими позивачем [PERSON] та правилами, Тарифами, складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором б/н від 12.11.2016 року відповідач станом на 21.09.2017 року має заборгованість у розмірі 23692,60 грн., яка складається з наступного: 18960,14 грн. заборгованість за кредитом; 1102,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 758,40 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також 2871,99 грн. - штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. У відкрите судове засідання представник позивача не зявився, але до його початку надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням. Враховуючи вищенаведене справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг між публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] 12.11.2016 року було укладено договір №б/н за яким останній було надано кредит у розмірі 22644,26 грн. строком до 30.11.2019 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості (а.с.7). За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до норм якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 536 ЦК України зазначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.11.2016 року, станом на 21.09.2017 року відповідач має заборгованість у розмірі 23692,60 грн., яка складається з наступного: 18960,14 грн. заборгованість за кредитом; 1102,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 758,40 грн. - заборгованість за комісією та пенею; а також 2871,99 грн. - штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди (а.с. 5). Згідно п.2.8 укладеної між сторонами 12.11.2016 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником зобовязань з погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказано в [PERSON] та правилах за кожний день прострочення, а комісія за даним договором не передбачена. Тому в даному випадку, суд приймає наданий позивачем розрахунок заборгованості ПАТ КБ "ПриватБанк" за договором б/н від 12.11.2016 року станом на 21.09.2017 року в графі "Сума комісії та пені" як розрахунок пені. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, враховуючи положення ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому заявлені позивачем вимоги про одночасне їх стягнення з відповідача за прострочення сплати суми кредиту та відсотків суперечать вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст.509 ЦК, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення пені такими, що суперечать наведеним вище законодавчим актам, а тому останні задоволенню не підлягають. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оскільки заперечень проти позову відповідачем не надано, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов'язань за договором, а також розміру прострочених платежів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає доведеним факт утворення відповідачем по справі заборгованості станом на 21.09.2017 року у розмірі 22934,20 грн., яка складається з наступного: 18960,14 грн. заборгованість за кредитом; 1102,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також 2871,99 грн. - штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 1548,78 грн., адже відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial