Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем [PERSON] , було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] . Однак, відносини почали руйнуватись з грудня 2019 року через непорозуміння та конфлікти, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з жовтня 2020 року, коли припинилось спільне проживання та спілкування. Остаточно рішення про розлучення позивач була змушена прийняти після того, як усі намагання примиритись були вичерпані. На даний час спільне господарство сторонами не ведеться та вони проживають окремо. Втрачені всі духовні зв`язки, почуття взаємної любові, дружби, подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим та таким, що завдає їм душевні страждання і суперечить їхнім інтересам. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є абсолютно неможливим, тому недоцільним є і збереження сім`ї. Оскільки син був свідком всіх суперечок,- це може негативно відобразитися на його психологічному стані. Враховуючи, що місце проживання спільної дитини визначено з позивачем, вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти на його утримання. Відтак, просить суд розірвати шлюб та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 17000,00 гривень, щомісячно, що підлягає щорічній індексації, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2021 року було відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав з мотивів викладених у ній, та просив задовільнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом було встановлено, що 23 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, відповідний актовий запис за № 661. В позовній заяві позивачем зазначено, що між сторонами був укладений шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Матвєєвою Ю. В. 16 квітня 2021 року за р. № 980, згідно якого відповідач погоджувався на те, що в разі розірвання шлюбу він оплачуватиме аліменти на утримання дитини у розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, що підлягають щорічній індексації, до закінчення навчання, але не довше, ніж до 23 років. Відповідно до свідоцтва про народження від 08 травня 2018 року, що виданий Сихівським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідний актовий запис №202, з якого вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Щодо розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання позивача будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого припинилось між сторонами почуття взаємної любові, поваги та дружби. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи наведене, факт повного визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження формального шлюбу, у зв`язку з чим доцільно є такий розірвати. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У судовому засіданні встановлено, що дитина проживає із матір`ю та знаходяться на повному її утриманні, забезпечені необхідними умовами для проживання та повноцінного розвитку, виховуються належним чином, будь-яких випадків порушення позивачем її законних прав у ході судового розгляду справи судом не встановлено. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Сімейного Кодексу України. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з потреб дітей, таких як: належне харчування, забезпечення одягом, витрати на профілактичне лікування, навчання, культурний розвиток, які повинні бути задоволенні. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, та повне визнання позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] необхідно стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 17000,00 гривень, щомісячно, що підлягають щорічній індексації, до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд зазначає, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2ст. 184 СК України). Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 20 квітня 2021 року, тому суд присуджує стягнення аліментів з відповідача починаючи з вказаної дати. Згідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до положень ч. 1 ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору та відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з [PERSON] стягнути судовий збір в розмірі 908 грн. Окрім того, відповідно до п.1 ч.1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved