Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання майна особистою приватною власністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 16.06.2007 року по [INFO] він перебував в шлюбних відносинах з [PERSON], яка померла [INFO]. 17.07.2007 року за його власні заощадження, але під час перебування в шлюбі з [PERSON], вони придбали житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS]. За їх спільною згодою в договорі купівлі-продажу покупцем було зазначено дружину. Таким чином, вважає спірне нерухоме майно своєю особистою приватною власністю. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить слухати справу без його присутності. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, в матеріалах справи є заява представника відповідачів за довіреністю [PERSON], в якій вона позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить розглянути справу без участі представника відповідачів. Представники третіх осіб - реєстраційної служби Золочівського РУЮ та Державної нотаріальної контори Золочівського району Харківської області в судове засідання не з"явились, відгуків стосовно позовних вимог не надходило. Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст.ст. 6,321,392 ЦК України, ст..57 СК України та п.30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».Предметом спору є визнання майна особистою приватною власністю придбаного в період шлюбу. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого ВДРАЦС Золочівського РУЮ 16.06.2007 року видно, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (після одруження „[PERSON]"), 16.06.2007 року уклали шлюб, а/з № 45 (а.с.3). Дітей від шлюбу не мають. 17.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS].(а.с.7) Житловий будинок, згідно довідки № 34 від 19.06.2013 року наданої директором КП "Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району" загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], станом на 01.01.2013 рік зареєстровано за [PERSON]. Інвентаризаційна вартість будинку з господарськими будівлями станом на 25.06.2013 р. складає 91810 грн.(а.с.14) Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого ВДРАЦС реєстраційної служби Золочівського РУЮ 16.08.2012 року, видно, що [PERSON] померла [INFO] в смт.Золочів Харківської області (а.с.6). Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.60 СК України - вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Утім, із цього правила є певні виключення, які передбачені ст..57 СК України. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка визнається майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ч.3 ст.57 СК України). Вказана позиція також знайшла своє відображення і в п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» яким передбачено, що не належить до спільної сумісної власності подружжя майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Договір купівлі-продажу було оформлено на імя дружини, однак вона, як вбачається з матеріалів справи участі в його придбанні не приймала. Цей факт не заперечувала представник відповідача, визнавши позов в повному обсязі та клопотанням про його задоволення. За вказаних обставин спірне нерухоме майно є особистою приватною власністю [PERSON] оскільки, хоч і було придбано в період шлюбу, однак за кошти які належали йому особисто. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. На підставі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Крім того, одним із способів захисту цивільного права передбачених ст..16 ЦК України є також визнання права власності. Таким чином, суд приходить до висновку про визнання особистою приватною власністю позивача житлового будинку № 26 по вул.. 8 Березня в смт.Золочів Харківської області. Відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, як вказано вище позов визнано представником відповідачів. Визнання позову не суперечить закону та не порушує права та законні інтереси інших осіб та є підставою для винесення рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved