Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є дитина: дочка [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні. Починаючи з 2013 року відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не бере участі в її вихованні. Вона самостійно намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. У своїй заяві просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає частково та погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 200 грн. щомісячно. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №111935 (а.с.4) вбачається, що батьком дитини [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON]. З довідки №412 від 26.07.2017 року, виданої Нивецькою сільською радою Дубровицького району (а.с.7) вбачається, що [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні [PERSON]. Згідно норм Сімейного кодексу України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Дана норма знайшла своє закріплення в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року. Із змісту ч.3 ст.181 СК України, способом виконання батьками обов'язку утримання дитини, за рішенням суду є аліменти, які присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, суд не бере до уваги зазначений відповідачем розмір аліментів, а саме 200 грн., які він погоджується сплачувати на утримання дитини, оскільки такий розмір не відповідає мінімальному розміру аліментів, зазначеному у ч.2 ст.182 СК України. Законодавець у ч.2 ст.182 СК України чітко вказав на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на вищевикладене, суд рахує, що зазначений позивачкою розмір аліментів буде достатнім та необхідним для утримання дитини Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, беручи до уваги те, що батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання дитини до її повноліття.

Outcome: approved