Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором звернення стягнення на предмет іпотеки. Свій позов обґрунтовував тим, що 04.08.2008 р. між ВАТ КБ «Надра Банк» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №957/МК, згідно якого банк надав позичальниці кредит в сумі 65 000, 00 грн. зі строком повернення до 01 серпня 2013 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 20,4 % відсотків річних. У зв'язку з невиконанням відповідачкою зобов'язань за кредитним договором станом на 25.04.2014 р. утворилась заборгованість у сумі 149 784, 54 грн., що складається з 63 595,15 грн. - заборгованість по кредиту, 69 680, 13 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 6 620, 52 грн. - штраф згідно кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 04.08.2008 року. Згідно з договором іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1200 га, що знаходиться за адресою: с. Побережжя, урочище «Оболонь» Тисменицького району Івано-Франківської області. Предмет іпотеки належить відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується: - державним актом на право приватної власності на землю серії ЯД №889877 на право приватної власності на землю за кадастровим номером 2625884101:01:003:0139, виданого 15.05.2007 року управлінням земельних ресурсів у Тисменицькому районі Івано-Франківської обаласті. Просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, земельну ділянку, яка належить на праві власності [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, та не повідомив суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 04.08.2008 р. між ВАТ КБ «Надра Банк» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №957/МК, згідно якого банк надав позичальниці кредит в сумі 65 000, 00 грн. зі строком повернення до 01 серпня 2013 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 20,4 % відсотків річних. У зв'язку з невиконанням відповідачкою зобов'язань за кредитним договором станом на 25.04.2014 р. утворилась заборгованість у сумі 149 784, 54 грн., що складається з 63 595,15 грн. - заборгованість по кредиту, 69 680, 13 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 6 620, 52 грн. - штраф згідно кредитного договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповдно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 04.08.2008 року. Згідно з договором іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1200 га, що знаходиться за адресою: с. Побережжя, урочище «Оболонь» Тисменицького району Івано-Франківської області. Предмет іпотеки належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується: - державним актом на право приватної власності на землю серії ЯД №889877 на право приватної власності на землю за кадастровим номером 2625884101:01:003:0139, виданого 15.05.2007 року управлінням земельних ресурсів у Тисменицькому районі Івано-Франківської обаласті. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку": - іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; - майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника; - іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням. Ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовільнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», то суд у своєму рішенні може встановити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів, або із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Спосіб реалізації предмета застави, іпотеки встановлений ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задоволити частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №957/МК від 04.08.2008 року слід звернути стягнення на предмет іпотеки. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 536, 551,610-612, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», п. п. 42, 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», та

Outcome: partial