Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що з метою отримання банківських послуг, [PERSON] підписала заяву б/н від 16.04.2013 року, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Так, відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 4500 гривень, який в подальшому було збільшено до 5000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу відповідач не виконує зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 01.04.2020 року у неї виникла заборгованість в сумі 238719,38 гривень, яка складається з наступного: 4841,23 гривні - заборгованість за тілом кредиту; 229528,53 гривні - заборгованість за відсотками; 4349,62 гривні - нарахована пеня. Скориставшись своїм правом щодо на свій розсуд вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 136938,25 гривень, яка складається з наступного: 4841,23 гривні - заборгованість за тілом кредиту; 132097,02 гривні - заборгованість за відсотками за період з 16.04.2013 року по 31.07.2019 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, в позові прохає розглянути справу за його відсутності Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з письмовим клопотанням щодо розгляду справи без його участі та без участі відповідача. У задоволенні позову прохає відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. Як зазначено у відзиві на позов, відповідач позов не визнає повністю, мотивуючи тим, що підписувала виключно заяву-анкету на отримання коштів, а з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» її ознайомлено не було і вказані документи вона не підписувала. Крім цього просила застосувати до спірний відносин строк позовної давності. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.04.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання останньою заяви-анкети про приєднання до Умов та Правили надання банківських послуг (а.с.20), згідно умов якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі. Невід`ємною частиною цього договору, як зазначено у позові, є "Умови та правила надання банківських послуг", якими визначені терміни його повернення, розмір та підстав нарахування відсотків, комісії, штрафів та пені (а.с.21-54) і які не містять власноруч поставленого підпису відповідача. Так, відповідачеві було видано кредитну картку 16.04.2013 року, яка потім перевипускалась і термін дії останньої кредитної картки сплив 05/17, що підтверджується довідкою позивача, яка міститься в матеріалах справи (а.с.19). Крім цього, згідно іншої довідки, наданої позивачем (а.с.18), сума стартового кредитного ліміту склала 4500 гривень, яку 05.11.2013 року збільшено банком до 5000 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Також, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що свої зобов`язання за відповідним кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредитні кошти по обумовленому кредитному ліміту, а відповідач, у свою чергу, не виконувала зобов`язання, щодо виплати заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого склалась заборгованість, яка станом на 01.04.2020 року становить 238719,38 гривень, яка складається з наступного: 4841,23 гривні - заборгованість за тілом кредиту; 229528,53 гривні - заборгованість за відсотками; 4349,62 гривні - нарахована пеня, що підтверджується розрахунком позивача (а.с.7-11). Крім цього, позивачем надано виписку по кредитному рахунку [PERSON] станом на 01.04.2020 року (а.с.12-17). В даному позові позивач ставить питання щодо стягнення з боржника частини вищевказаної заборгованості, а саме: в сумі 136938,25 гривень, яка складається з: 4841,23 гривні - заборгованість за тілом кредиту; 132097,02 гривні - заборгованість за відсотками за період з 16.04.2013 року по 31.07.2019 року. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що кредитний договір від 16.04.2013 року вчинений у письмовій формі з дотриманням вимог статті 207 ЦК України , який підписаний відповідачем, яка визнає факт його укладання і не заперечує. Разом з тим, вказаний кредитний договір не містить таких істотних умов, як, сума кредитного ліміту, розмір відсотків за його користування, комісії, пені, строк та умови повернення кредитних коштів, тобто сторонами договору не були погоджені ці умови, а "Умови та правила надання банківських послуг", які додані позивачем до матеріалів справи, та які є його невід`ємною частиною відповідач не підписувала і, у свою чергу, вона стверджує, що з ними її ніхто не ознайомлював. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не могла ефективно здійснити свої права бути проінформованою про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд відхиляє доводи банку відносно того, що такі умови знаходилися на сайті АТ КБ «Приватбанку», як невід`ємні частини спірного договору. У цих умовах і міститься інформація про процентну ставку та про штрафи за прострочку оплати боргу. Проте, умови на даному сайті не можуть бути застосовані судом, адже, у анкеті-заявці відсутня інформація, що позичальник ознайомилася з умовами, які містяться саме на зазначеному сайті. Більше того, сам банк неодноразово їх змінював, а тому, мав можливість подати до суду примірник таких умов, який може містити положення, які є менш сприятливими для позичальника, тобто, позивач не підтвердив, які ж конкретні умови він запропонував позичальнику при підписанні анкети-заявці, так як на поданому банком екземплярі умов відсутній підпис позичальника. Отже, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитним коштами задоволенню не підлягають, адже позичальник не підписала жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати таких платежів. Така правова позиція була висловлена: - в Постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року по справі № 356/1261/16-ц; - в Постанові Верховного суду від 06 червня 2018 року по справі № 754/13763/15-ц; - Постанова від 10 травня 2018 року по справі № 239/100/15-ц; - Постанова від 18 квітня 2018 року по справі № 234/10860/16-ц; - Постанова від 06 березня 2018 року, справа № 308/4155/14-ц; - Постанова від 21 лютого 2018 року справа № 203/5497/13-ц; - Постанова від 14 лютого 2018 року справа № 578/132/16-ц; До аналогічних висновків приходив і Верховний суд України у справах №6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15. У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення пред`явлених вимог щодо стягнення заборгованості в сумі 132097,02 гривні. Що стосується суми тіла кредитного ліміту в розмірі 4841,23 гривні, суд зазначає наступне. Згідно статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). У спірних правовідносинах сторони погодили строк кредитування у межах строку дії картки, що визначається останнім календарним днем місяця і року, на який картку було випущено. Після закінчення строк дії картки продовжується шляхом надання клієнту картки з новим строком дії. Встановлено, що 16.04.2013 року відповідачу було видано кредитну карту, яка перевипускалась, однак, термін останньої карти був з обмеженим терміном користування до 05/17, доказів іншого перевипуску карти якої матеріали справи не містять. Отже, вимоги банку про стягнення тіла кредиту після закінчення строку кредитування, який збігається зі строком дії картки, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є безпідставними. В межах строку кредитування банк має право на звернення до суду з відповідною вимогою про стягнення коштів до відповідача з дотриманням строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, яка рахується з 16.04.2013 року і по останній перевипущеній кредитній карті № [NUMBER] , термін дії якої закінчився 05.2017 року. Така вимога заявлена 17.06.2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаютиься на позивача.

Outcome: dismissed