Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] у лютому 2020 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 18.10.2019 р. між нею та [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до якого за позивачкою було зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру, згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.10.2019 року. Згідно витягу № 46423161 від 10.01.2020 р. з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 10.01.2020 року, крім її сина [PERSON] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] член сім"ї колишнього власника квартири. Відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає в зв"язку з чим складено відповідний Акт. Ухвалою суду від 20.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду(ас. 15). Ухвалою суду від 03.11.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового засідання(ас.26). Відповідач відзив на позов не подав. Позивачка до суду не з`явилася, подала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала(ас. 30). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (ас. 17, 28), причини неявки суд не повідомив, а тому суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за такими обставинами. Судом встановлено, що 18.10.2019 р. між позивачкою, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (ас.8). Відповідно до якого за позивачкою було зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру, згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.10.2019 рок(ас.9). Судом встановлено, що згідно витягу № 46423161 від 10.01.2020 р. з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 10.01.2020 року, зареєстровано дві особи: син позивачки - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , член сім"ї колишнього власника квартири (ас. 10). Судом встановлено, що відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає, в зв"язку з чим складено відповідний Акт (ас. 11). При цьому, судом встановлено, що відповідач комунальні послуги не сплачує, не бере участі в утриманні спірної квартирі, звернення останнього до правоохоронних та житлових органів щодо перешкоджання чи збереження права проживання у спірній квартирі, судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Таким чином, судом встановлено та як вбачається з наданих позивачем письмових доказів, що відповідач у спірній квартирі [ADDRESS] не проживає, при цьому, встановлено, що житловим приміщенням не користується, відповідач не несе витрат, пов`язаних з утриманням квартири в належному технічному стані, не сплачує послуг за житлово-комунальні послуги, що фактично створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, а тому в силу ст. 391 ЦК України відповідач підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved