Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач в жовтні 2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом, який в подальшому уточнив, посилаючись на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка. При зверненні до державного нотаріуса за оформленням спадщини позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в Державному акті на право приватної власності на землю здійснено виправлення. Однак і архівні документи, і рішення про передачу землі у власність, і експертний висновок свідчать про те, що Державний акт на право власності на землю належить бабусі [PERSON] . Просить визнати недійсним та скасувати Державний акт, в якому є виправлення визнати за позивачем всі права та обов`язки спадкодавця [PERSON] , які належали їй на день смерті згідно з рішенням про передачу земельних часток (паїв) у приватну власність. Позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явився, до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с. 129). Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, представника в підготовче засідання не направив, до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечують (а.с. 50, 107). Третя особа - [PERSON] , повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явилась, до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує (а.с. 130). Від представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, вирішення позовних вимог залишають на розсуд суду (а.с. 125-126). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою судді від 17.10.2018 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 02.11.2018 до суду надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою судді від 05.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та залучено у якості третьої особи - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. 29.11.2018 позивачем подано клопотання про витребування доказів. 05.12.2018 позивачем подано клопотання про залучення третіх осіб та витребування доказів. Ухвалою суду від 05.12.2018 залучено в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , витребувано докази. 13.02.2019 надійшло клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою від 13.02.2019 за клопотанням позивача витребувано з Широківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи. 27.02.2019 надійшла копія спадкової справи. Ухвалою суду від 15.05.2019 зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника [PERSON] . Ухвалою від 19.11.2019 поновлено провадження, виключено зі складу третіх осіб [PERSON] . 06.12.2019 до суду надійшла заява про зміну предмета позову. Відповідно до ч.3, ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). [PERSON] була рідною бабусею позивача та [PERSON] по лінії батька [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, [PERSON] , [PERSON] , копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 10-11, 48, 119). За життя [PERSON] рішенням Миколаївської селищної ради народних депутатів № 128-11/23 від 29 лютого 2000 року було передано у приватну власність земельну ділянку та видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії 11-ДП № 048418 площею 3, 859 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім`я « [PERSON] », що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Шр № 5023. Проте у державному акті допущені виправлення по батькові спадкодавця - помилково зазначено « [PERSON] » та виправлено на « [PERSON] », виправлення засвідчені печаткою відповідача та Широківського районного відділу земельних ресурсів (а.с.9). Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Миколаївська селищна рада Широківського району Дніпропетровської області припинила свою дільність як юридична особа, правонаступник - Карпівська сільська рада Широківського району Дніпропетровської області. Постановою державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори від 06 квітня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] бабусі - [PERSON] , оскільки земельна ділянка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, у якому зроблені виправлення, що суперечить чинному законодавству (а.с.13). Згідно з довідкою виконавчого комітету Карпівської сільської ради № 2787 від 22.11.2018 на момент смерті зі спадкодавцем [PERSON] були зареєстровані і проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 44). Відповідно інформації Широківської державної нотаріальної контори від 11.01.2019 та копії спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа 06.12.2007, заяви про прийняття спадщини за заповітом були подані позивачем та третьою особою [PERSON] , заповіти посвідчувались 02.04.2001 Миколаївською селищною радою, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 65, 83-91). Згідно з заповітом від 02.04.2001 [PERSON] заповіла жилий будинок [PERSON] . Відповідно до заповіту від 02.04.2001 [PERSON] заповіла земельну частку (пай) на землях КСП "Родина" своєму онуку [PERSON] (а.с. 93-94). В даному випадку спадкування позивачем земельної ділянки за заповітом не є можливим, оскільки на земельну частку (пай) видано державний акт, в який внесені виправлення, які не передбачені законодавством, крім того, в заповіті не ідентифіковано правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), яким є сертифікат. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст. 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Батько позивача [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та експертним висновком (а.с. 11,12), тобто, спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України. Позивач [PERSON] та [PERSON] є онуками спадкодавця та спадкоємцями за правом представлення, прийняли спадщину після бабусі [PERSON] , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Карпівської сільської ради № 2787 від 22.11.2018. [PERSON] помер [INFO] , єдиним спадкоємцем за законом після його смерті є позивач, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та інформацією Широківської державної нотаріальної контори від 13.11.2019 (а.с. 97, 102). При цьому постановою державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори від 21 листопада 2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] брата - [PERSON] , оскільки земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, у якому зроблені виправлення, що суперечить чинному законодавству (а.с.13). Згідно із ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст. 22 ЗК України 1991 року (чинного на момент отримання державного акта) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до п.4 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 22.06.2009 N 325, виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. У разі виявлення орфографічних або технічних помилок на стадії заповнення, підписання та реєстрації бланка такий комплект бланків вважається зіпсованим. що при заповненні державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Таким чином, вимоги про визнання недійсним та скасування державного акту є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Вищезазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Сулу від 18.03.2019 у справі № № 343/1048/17. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. При цьому суд враховує, що при заявленні та задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту та скасування його державної реєстрації, відсутність реєстрації права власності на спірну земельну ділянку у [PERSON] не є перешкодою для реалізації позивачем права на прийняття спадщини після її смерті. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц. Згідно з правовою позицією ВССУ, викладеною в листі останнього за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Право спадкодавця [PERSON] на земельну частку (пай), на який видано Державний акт на право приватної власності на землю, підтверджується рішенням Миколаївської селищної ради № 128-11/23 від 29.02.2000 "Про передачу земельних часток (паїв) у власність", списком-додатком до Державного акту на право колективної власності на землю (а.с. 14-16). Згідно з експертним висновком від 07.02.2018, наданим Українським бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України, імена по батькові [PERSON] та [PERSON] , Орентійовна попри розбіжності в документах є ідентичними (а.с. 12). Аналізуючи зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та визнати недійсним та скасувати державний акт на землю, визнати в порядку спадкування за законом усі права та обов`язки, що належали [PERSON] згідно з рішенням Миколаївської селищної ради народних депутатів № 128-11/23 від 29 лютого 2000 року. Позивач просить не відшкодовувати судові витрати, що є його правом.

Outcome: approved