Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищенаведеним позовом до малолітнього [PERSON] , [INFO] , законний представник якого - [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він, а також треті особи [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі також зареєстрований малолітній [PERSON] , [INFO] , який є його онуком та сином третьої особи - [PERSON] . Відповідач у спірній квартирі не проживає з 2010 року, батьки дитини також не зареєстровані у спірній квартирі, платежі за комунальні послуги, які нараховуються на дитину - не сплачують. Реєстрація малолітньої дитини перешкоджає позивачу у розпорядженні квартирою, оскільки він має намір продати свою частку квартири. Позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні власністю, шляхом зняття малолітнього [PERSON] з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що він, його дружина [PERSON] та син [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрований його малолітній онук [PERSON] . Він не має змоги платити за спірну квартиру, тому бажає продати її, однак це не можливо через реєстрацію в ній дитини. Відповідач в квартирі не проживає. До виконкому Інгулецької районної в місті ради м. Кривий Ріг з приводу надання згоди на продаж квартири позивач не звертався. Просить позов задовольнити. Законний представник малолітнього відповідача - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] , за якою вона зареєстрована. Однак вказана квартира не належить на праві власності їй або членам її сім`ї. На праві власності житла вона не має, а тому немає можливості прописати дитину за іншою адресою. Позовні вимоги не визнає. Представник законного представника малолітнього відповідача - адвокат Мірошниченко М.В. суду пояснила, що батько малолітнього відповідача є співвласником спірної квартири та саме за його згодою було зареєстровано місце проживання дитини. Місце проживання відповідача з матір`ю або з батьком між ним не визначено. Дитина може користуватися житлом одного з батьків, на даний час користується житлом батька. Реєстрація для дитини має велике значення та впливає на місце його навчання. Мати відповідача не може зареєструвати сина за іншою адресою, у зв`язку з відсутністю такого житла. Батько дитини також повинен піклуватися про те, де саме буде проживати його син. Проти позовних вимог заперечує. Також представником [PERSON] подані письмові пояснення по позову, з яких слідує, що виходячи з положень ЦК України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред`явивши одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою. Представник зазначає, що позивач не ставить вимогу про позбавлення відповідача права користування житлом, вимогу про зняття з реєстраційного обліку вважає протизаконною. Також в поясненнях зазначає, що несплата дитиною коштів за комунальні послуги не може бути доказом тієї обставини, що відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні власністю, оскільки в разі понесення таких витрат одноособово, позивач не позбавлений права звернутися до суду з вимогою до законних представників (батьків) дитини про відшкодування таких витрат. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2010 році він проживав в спірній квартирі та дав згоду на реєстрацію в квартирі свого сина - відповідача у справі [PERSON] . Він надавав кошти позивачу на оплату житлово-комунальних послуг. З [PERSON] за спірною адресою разом не проживали. У 2014 році він знявся з реєстрації у спірній квартирі. Вважає, що дитина повинна бути зареєстрована за місцем проживання. Крім того, син відвідує школу за фактичним місцем проживання. Із пояснень третьої особи [PERSON] слідує, що вона підтримує позовні вимоги. Вважає, що відповідач повинен бути зареєстрований за місцем реєстрації його матері. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Інгулецької районної в місті ради м. Кривий Ріг, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки. Під час ухвалення рішення покладаються на розсуд суду та просять врахувати положення діючого законодавства в частині захисту особистих майнових та житлових прав дітей. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Інгулецької районної в місті ради, як Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної в місті ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, пояснень щодо позову не надав. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вислухав учасників справи, допитав свідків, дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Як видно із свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24 січня 2007 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях по 1/ 3 (а.с. 8). [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Право приватної спільної часткової власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 16 лютого 2007 року. Розмір частки 1/3 (а.с.9). Вказані відомості внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.10). [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Із копії довідки №6 Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби «Нова-Ком» від 05 грудня 2019 року слідує, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON] , його дружина [PERSON] та онук [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Малолітній відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 25 червня 2010 року (а.с.18). Відповідно до акту від 28 березня 2019 року, складеного працівниками дільниці №3 ТОВ «УЮТ-2011» встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2010 року, що підтверджується підписами мешканців будинку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.14). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в одному під`їзді з позивачем, поверхом вище, з 1993 року. Їй відомо, що квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] , він здійснює оплату житлово-комунальних послуг по квартирі. В спірній квартирі на даний час ніхто не проживає, позивач проживає в селі, навідується до квартири. Малолітній [PERSON] в спірній квартирі не проживає, вона його жодного разу не бачила. Із пояснень свідка [PERSON] слідує, що в квартирі по [ADDRESS] ніхто не проживає близько 2-3 років. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в спірній квартирі ніхто не проживає більше трьох років. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ЦК України. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379,382 ЦК України). Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07 лютого 2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересуваня та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон № 1382-IV) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється також на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України, що викладено у постанові від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як зазначено у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Декларацією прав дитини (ст. 4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов`язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Нормами частини 4 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Виходячи з положень ст. 160 СК України, ст.29 ЦК України, до досягнення дитиною 10 років її місце проживання може бути зареєстроване лише за місцем проживання батьків (або одного з них). Відповідно до ст. 6 Закону № 1382-IV батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] є сином співвласника спірної квартири та третьої особи у справі - [PERSON] та був зареєстрований зі згоди останнього в квартирі [ADDRESS] як новонароджена дитина за місцем реєстрації батька дитини, а тому відповідач набув право на користування квартирою за адресою своєї реєстрації. Проживання дитини за місцем проживання своєї матері не є підставою для втрати права користування житлом за місцем проживання батька, оскільки він має рівні з матір`ю права та обов`язки щодо дитини, зокрема щодо забезпечення її права на користування житлом, власником якого він є. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). З вказаних підстав, доводи позивача про відсутність у дитини права на користування спірним житлом з тих підстав, що вона проживає за місцем проживання своєї матері і повинна бути там зареєстрована, є необґрунтованими. Малолітня дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року при розгляді справи №210/1857/15-ц. Непроживання батька дитини у спірній квартирі не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі його дитини, а право малолітньої дитини на користування житловим приміщенням надасть їй у майбутньому можливість визначити своє місце проживання самостійно відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України. Отже, малолітній відповідач був зареєстрований у спірній квартирі зі згоди свого батька, який є співвласника житлового приміщення. Дитина, враховуючи її вік, не може надавати суду пояснення і висловлювати свою думку з приводу обирання місця проживання. Доказів щодо забезпечення дитини іншим придатним для проживання житлом позивач суду не надав, тому суд вважає, що малолітній відповідач не проживає у спірній квартирі з поважних причин. Крім того, позивачем не ставиться питання про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, що є однією із підстав для зняття особи з реєстраційного обліку згідно ст. 7 Закону № 1382-IV. Разом з тим, аналіз вказаної норми закону дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, що набрало законної сили, а не безпосередньо судом. Отже, зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду. Посилання позивача на створення відповідачем перешкод в розпорядженні власністю, суд оцінює критично, оскільки суду не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація дитини спричиняє перешкоди позивачу у користуванні належним йому на праві приватної спільної часткової власності жилим приміщенням. Позивач не звертався і до уповноважених органів щодо отримання згоди на продаж квартири. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано належних, допустимих та достовірних доказів порушення малолітнім відповідачем його невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed