Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №02/506Ф від 29.09.2008 року в розмірі 20 286 грн. 48 коп. та стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що згідно зазначеного договору про надання споживчого кредиту відповідач [PERSON] отримав в позивача кредитні кошти в сумі 15 000 гривень з терміном погашення до 24.09.2010 року та зобов'язався проводити погашення кредиту щомісячно і сплачувати відсотки за користування кредитом в строки, встановлені графіком погашення кредиту в Додатку №1 до кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів, визначених умовами кредитного договору, відповідач [PERSON] за період з 15.02.2011 року по 11.01.2014 року заборгував позивачу 20 286 грн. 48 коп., в тому числі 10 288 грн. 54 коп. - проценти, 9 997 грн. 94 коп. - пеня. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Оскільки згідно адресної довідки було неможливо встановити їх зареєстроване місце проживання (перебування), в газеті «Галичина» опубліковано оголошення про виклик [PERSON] та [PERSON] до суду в якості відповідачів. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідачі суд не повідомили, будь-яких заяв від них не надходило. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 29 вересня 2008 року між АКБ "Золоті ворота", в подальшому назву якого змінено на ПАТ "Банк Золоті Ворота", та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №02/506Ф (а.с.4-6), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредитні кошти в розмірі 15 000 грн. на придбання продукції, і зобов'язався повернути кредит до 24.09.2010 року. Умовами п. 1.1. договору про надання споживчого кредиту встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 24% річних та розділом 2 визначено порядок повернення кредитних ресурсів, порядок нарахування та сплату процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 2.2. Договору відповідач зобов'язався проводити погашення кредиту та процентів щомісячно у строк до 25 числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON] систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 02/506Ф від 29.09.2008 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до п. 4.1.1. договору про надання споживчого кредиту, у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.1. договору, та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Позивачем проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 02/506Ф від 29.09.2008 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON], за період з 15.02.2011 року по 11.01.2014 року в сумі 20 286 грн. 48 коп., з яких 10 288 грн. 54 коп. - проценти, 9 997 грн. 94 коп. - пеня. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №02/506Ф від 29.09.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] 29.09.2008 року укладено договір поруки №116 (а.с.8), згідно якого в п. 1.1. поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником [PERSON] зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв'язку з наведеним, поручитель за вимогою банку повинен нести солідарну відповідальність. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання споживчого кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати з оплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Оскільки місце проживання чи реєстрації відповідачів не можливо було встановити, позивачем було подано оголошення про їх виклик до суду в газеті «Галичина». Вартість оголошення склала 180 грн., що підтверджується актом виконаних робіт з надання послуг № 363 від 08 квітня 2014 року. Тому вказану суму слід стягнути з відповідачів в користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 554, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved