Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №89 в будинку №39 корпус 2 по вулиці Генерала Алмазова (Безроднього) у м. Херсоні, шляхом зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи тим, що їй належить спірне житлове приміщення, в якому зареєстрована відповідач, яка є її донькою. Відповідач [PERSON] наприкінці листопада 2014 року переїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка до Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією та і проживає там на даний час. В добровільному порядку відповідач знятись з реєстраційного обліку відмовляється. Ухвалою суду від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, 25.02.2018 року направила на адресу суду заяву про визнання позову та про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Квартира №89, що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Генерала Алмазова (Безроднього), буд. 39, корпус 2 належить на праві власності позивачеві [PERSON], що підтверджено договором купівлі-продажу від 24.09.2010 року, витягом з державного реєстру правочинів №9038126 від 24.09.2010 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27436778 від 24.09.2010 року. Згідно довідки №52 від 18.11.2014 р. ОСББ "Безроднього, 39/2", за адресою: м. Херсон, вул. Генерала Алмазова (Безроднього)[ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] Відповідно до акту від 26.08.2017 р. ОСББ "Безроднього, 39/2"складеного комісією в складі: голови правління ОСББ [PERSON] та членів комісії паспортиста ОСББ [PERSON], проведено обстеження квартири за адресою: м. Херсон, вул. Генерала Алмазова (Безроднього)[ADDRESS], та встановлено, що [PERSON] з листопада 2014 року не проживає у вказаній квартирі, будучи при цьому у ній зареєстрованою, особисті речі відсутні. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого\~ майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, \~спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі\~ ст. 71 ЖК України\~ при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього можу бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 9 ЖК України\~ визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У п. 10\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня\~ 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України\~ судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мала обєктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їй позивач не чинила, майно та речі відповідача в квартирі відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. У відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідач, яка є донькою позивача, не проживає у квартирі понад один рік без поважних причин, вона має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому позовна заява в цій частині законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню. В частині зняття відповідача з реєстраційного обліку позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстраційного обліку. На\~ підставі викладеного,

Outcome: partial