Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач Концерн „Міські теплові мережі звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення основного боргу за поставлену теплову енергію. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог Концерн «МТМ» зазначив, що позивач діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерна. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. \~ \~ \~ \~ Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в с виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України Про теплопостачання від 02.06.2005 року за № 2633-IV, «Правилами користування тепловою енергією затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використав теплову енергію на підставі договору. У 2014 році Концерн „МТМ звернувся до Орджонікідзевського районного суду Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості відпущену теплову енергію за період з жовтня 2015 року по березень 2017 року у розмірі 10747.63 грн., судовий збір у розмірі 800,00 грн. 30.08.2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ по справі № 335/9481/17 про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 10747.63 грн. та судового збору в розмірі 800,00 грн. 27.04.2018 року ухвалою по справі № 335/9481/17 Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя судовий наказ № 335/9481/17 від 30.08.2017 року було скасовано. Концерн „Міські теплові мережі в особі Філії Концерну «МТМ» Олександрівського району у період з жовтня 2015 року по березень 2017 року відпустив [PERSON] теплову енергію на загальну суму 10747,63 грн. Теплова енергія відпускалася Боржнику в нежитлове приміщення V напівпідвалу літ. А-3 по [ADDRESS] . Зазначене приміщення належить [PERSON] про що свідчить Договір купівлі-продажу від 26.07.2006 року. Факт відпуску теплової енергії підтверджується рахунком та актом приймання-передачі теплової енергії. Споживач за позовний період не здійснював оплату за надані послуги. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] складає 10747,63 грн., згідно розрахунку. Пунктом 2 ст. 530 ЦК України передбачено: „якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. 01 січня 2008 року між Концерном «Міські теплові мережі» та Власником приміщеня [PERSON] укладено договір № 600601 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді. Відповідно до умов якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами Договору та Додатками Договору, що є його невід`ємними частинами. Згідно п. 6.7. Договору, Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Святого Миколая 79а документи за розрахунковий період: рахунок фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну. Боржник не з`явився до Заявника для отримання зазначених документів в порядку, визначеному Договором. А тому, Концерн «Міські теплові мережі» направив розрахункові документи за спірний період в необхідній кількості примірників на адресу Споживача поштовою кореспонденцією, хоча такий обов`язок не покладається на Теплопостачальну організацію умовами Договору. Споживач, згідно п. 6.6.1. Договору, отриманий акт приймання-передачі теплової енергії повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання. В разі неотримання акту приймання-передачі, або обгрунтованих заперечень в його підписанні, у термін встановлений п. 6.6.1 Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому період (п. 6.6.2. Договору). Споживач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання - передачі теплової енергії на адресу Теплопостачальної організації не надав, належним чином оформлені акта приймання - передачі теплової енергії за спірний період не повернув. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами нарахованими Заявником до оплати за відповідні періоди. Концерном «Міські теплові мережі» були зроблені помітки на актах згідно п. 6.6.2 Договору. Отже, оформлені таким чином акти вважаються погодженими та є підставою для проведення остаточних розрахунків. Крім того, п. 3.2.26. Договору передбачено, що Споживач зобов`язався щомісячно, у строки, визначені Договором, повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді. На підставі п. 6.4. Договору Споживач зобов`язаний до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату. Заявник надсилав на адресу Боржника претензії з вимогою погасити суму заборгованості. Однак сума заборгованості у добровільному порядку погашена не була. Враховуючи, що у встановлений п. 6.6.1 Договору строк відповідач не повернув Теплопостачальній організації належним чином оформлені Акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період, на вказаних Актах міститься запис, вчинений Теплопостачальною організацією про те, що Споживач від підписання актів приймання-передачі теплової енергії відмовився. На підставі п. 6.6.2 Договору, Акти є погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в них розрахунковий період. За умовами пункту 6.4. Договору Споживач зобов`язаний до двадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Згідно положень п. 40 Правил користування тепловою енергією, Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил. Посилаючись на вищенаведені обставини Концерн "Міські теплові мережі" просить суд стягнути на його користь з [PERSON] борг в сумі 10747,63 грн. (десять тисяч сімсот сорок сім грн. 63 коп.); судові витрати в сумі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гри. 00 коп.). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2019 року по справі відкрите провадження. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача Концерну "Міські теплові мережі" позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала суду письмовий відзив в якому зазначено, що підставою для пред`явлення вимоги щодо оплати Позивач зазначив договір № 600601 від 01.01.2008 року. Відповідно п. 10.1. Договору, він набуває чинності з 01.01.2008 року і діє до 01.01.2009 року. Відповідно пункту 10.4. Договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не заявила про розірвання цього договору. Листом № 4108 від 08.11.2014 року [PERSON] звернувся на адресу Концерну «МТМ» із заявою про розірвання Договору, отже в порядку пункту 10.4. договір з 01.01.2015 року - є розірваним. Крім того, до матеріалів позовної заяви не додано докладного розрахунку суми позову. Відсутнє роз`яснення та обгрунтування щодо методики нарахування плати за ніби - то спожиту теплову енергію. Якщо сторона позивача посилається на договір, то нарахування мали б проводитись з урахування теплового навантаження зазначеного в договорі (який є розірваним), однак у такому випадку неможливо встановити чи враховані показання домового приладу обліку теплової енергії, з урахуванням вимог ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та чи не було зараховано тепловтрати від транзитних трубопроводів, що проходять через приміщення відповідача. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б надали можливість суду зробити висновки щодо відповідності суми нарахованого боргу та порядку його нарахування вимогам чинного законодавства. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що Концерн „Міські теплові мережі в особі Філії Концерну «МТМ» Олександрівського району у період з жовтня 2015 року по березень 2017 року відпустив [PERSON] теплову енергію на загальну суму 10747,63 грн. Теплова енергія відпускалася Боржнику в нежитлове приміщення V напівпідвалу літ. А-3 по [ADDRESS] . Зазначене приміщення належить [PERSON] про що свідчить Договір купівлі-продажу від 26.07.2006 року. \~ \~ \~ \~Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: розрахунком суми основного боргу (а.с.7); копією договору купівлі-продажу від 26.07.2008 р. (а.с.8-9); копією договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №600601 від 01.01.2008 року; копіями рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії, які засвідчені власним підписом відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Тому, відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 березня 2013 року у справі № 6-6ц13, у статтях 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Відповідачем [PERSON] не надано суду жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування того, що він не отримував від Концерну «МТМ» послугу постачання теплово енергії в гарячій воді в 2015-2017 р.р. Аналогічно, стверджуючи про те, що Концерном «МТМ» невірно розраховано суму позову, позивач не надав суду свій контррозрахунок, а тому вказані доводи відповідача суд вважає хибними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання послуг відповідачу, наявність заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved