Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 10.07.2001р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у міській раді м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №22. Зазначає, що за час спільного подружнього життя у них (сторін) народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який досягнув повноліття, та син [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що сімейне життя між ними (сторонами) не склалось через відсутність взаємного порозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Стверджує, що відповідач останнім часом зловживає алкогольними напоями та в стані алкогольного сп`яніння вчиняє домашнє насильство, виганяє її (позивачку) з дому, нищить меблі. Вважає, що продовжувати таке спільне подружнє життя є неможливим, оскільки з відповідачем сім`ї, як такої вже давно не існує, фактично їхня сім`я розпалась. Вказує, що залишатися надалі у такому шлюбі не бажає, а тому просить суд розірвати шлюб між нею, позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Крім того, вказала що після розірвання шлюбу і надалі бажає іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені нею позовні вимоги з підстав, що викладені нею у позовній заяві. Ствердила, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем є не можливим, оскільки відповідач висловлюється в її адресу нецензурними словами, зловживає алкогольними напоями та не приймає участі у вихованні і утриманні їхніх дітей. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] . Представник позивачки адвокат Курілець А.І. в судовому засіданні підтримав заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги, оскільки остання категорично заперечує проти надання терміну на примирення та на полягає на розірванні шлюбу, а шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказав, що не заперечує проти заявлених позовних вимог та згідний на розірвання шлюбу. Ухвалою від 16.07.2021р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 10 липня 2001р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований у міській раді м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №22. Від подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який досягнув повноліття, та син [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено,\~що між\~сторонами склались\~неприязні відносини\~через неналежну\~поведінку відповідача,\~між ними\~відсутнє взаєморозуміння,\~їх шлюб\~існує формально,\~сімейно-шлюбні\~відносини між\~подружжям не\~підтримуються, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.07.2001 року, копіями сторінок паспортів сторін; копіями свідоцтв про народження дітей сторін; листом-повідомленням відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області від 28.05.2021р. на звернення [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивачка не виявила бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання такого, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також\~права\~їхніх\~дітей,\~що\~має\~істотне значення, відтак шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка [PERSON] бажає надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч.1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріпленні в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з положеннями п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Із довідки, виданої КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» від 20.11.2014р. та пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 17.05.2011р. вбачається, що позивачка [PERSON] є інвалідом І-ї групи загального захворювання, а отже звільнена на підставі п.9 ч.1 ст.5 даного Закону від сплати судового збору. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідач позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, а позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави 50% судового збору, який підлягає сплаті при зверненні до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, а саме 454 грн., а судовий збір в розмірі 454 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved