Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивачка прохає стягнути з відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області 5 тисяч гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та бездіяльністю органу досудового розслідування. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Представник відповідачів - управління Державної казначейської служби України у Новосанжарському районі Полтавської області, Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області, в судовому засіданні проти позову заперечував, зокрема з тих підстав, що з їхньої сторони не порушено жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивачки, а якщо така шкода їй і завдана, то відповідальність за неї повинна нести особа, яка завдала шкоду, а не держава. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, будучи належним чином увідомленим про час і місце розгляду справи. Представник відповідача Новосанжарського РВ УМВС України в Полтавській області прохає розглядати справу за його відсутності, в письмових запереченнях проти позову від 12.06.2014 року №4164 зокрема посилається на безпідставність позову, що це не передбачено діючим законодавством, зокрема ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону №266/94 від 01.12.1994 р.). Прокурор вважає, що законних підстав для задоволення позову немає. Заслухавши пояснення сторін, висновок прокурора, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що в позові слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено ст. 11 цього ж Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що в провадження слідчого Новосанжарського РВ УМВС України в Полтавській області Ільченка О.В. з 11.01.2013 року знаходиться кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, стосовно [PERSON], по якій жодній особі не повідомлено про підозру. Позивачкою неодноразово направлялися клопотання слідчому про проведення певних слідчих дій, які не завжди ним виконувалися в повному обсязі та своєчасно, та виносилися безпідставні постанови про закриття кримінального провадження, які скасовувалися судами (ухвала слідчого судді Новосанжарського районного суду від 09.09.2013 року, 28.11.2013 року, 16.12.2013 року). Дані спірні відносини регулюються спеціальною нормою права - статтею 1176 ЦК України, згідно з частиною першою якої, підлягає відшкодуванню шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт,та яка відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. В частині 7 цієї статті зазначено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу,що здійснює оперативно-розшукову діяльність,органу досудового розслідування,прокуратури або суду,встановлюється законом. Як визначено ст. 1 Закону України №266/94 від 01.12.1994 року із послідуючими змінами, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" , "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 5 статті 3 зазначеного Закону, передбачено відшкодування моральної шкоди лише у випадках, передбачених статтею 1 цього Закону. Оскільки в судовому засіданні не встановлено таких випадків то відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди. Слід також відзначити, що ч. 6 ст. 1176 ЦК України передбачено , що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Однак, позивачкою не надано доказів щодо визнання дій, бездіяльності чи рішення органу досудового розслідування незаконними, що також не надає суду законних підстав для задоволення її позовних вимог.

Outcome: dismissed