Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював у відповідача з 13.08. 2012 року. З 04.07.2014 року його звільнили з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не провели. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. В подальшому, відповідною заявою позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 4660,51 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 42449,68 грн. за період з 08.07.2014 по 22.05.2015 року. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, з урахуванням уточнень позовних вимог, не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У наданих суду запереченнях відповідач позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на нестабільну роботу підприємства, у зв'язку із проведенням на території Донецької області антитерористичної операції. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України. Позивач з 13.08.2012 року знаходився у трудових відносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської», 04.07.2014 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки № 169 від 22.04.2015 року з ТДВ «ОП «Шахта імені Святої Матрони Московської» заборгованість по заробітній платі у [PERSON] складає 4660 грн. 51 коп. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з позивачем належних до сплати сум не провели. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 04.07.2014 року по 22.05.2015 року у розмірі середнього заробітку. Відповідно довідки Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» середньоденний заробіток позивача становить 192,08 грн. Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, розмір середнього заробітку за період з 04.07.2014 року по 22.05.2015 року складає 223 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 192,08 грн. на загальну суму 42833,84 грн. ( 223 х 192,08), яка підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved