Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12966 грн. 90 коп. і судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити, подав письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позову,у тому числі і у зв'язку із пропуском позивачем строків позовної давності . Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-24013-300507, відповідно до якого останньому надану кредитну лінію у сумі 4000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно із тарифами, якими передбачено сплата відсотків за користування кредитною лінією у розмірі 0,01 % щомісячно до 31.07.2007 року, а з 01 серпня 2007 року - 19,99 % щомісячно (а.с. 5-7), отже твердження представника позивача, висловлене в позовній заяві про те, що банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 30000 грн та на день укладання кредитного Договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5000 грн, не відповідає дійсності. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 25.12.2012 року становить 12966 грн. 90 коп., яка, як зазначає в позовній заяві представник позивача, складається з заборгованості по тілу кредиту, однак суд не погоджується із таким твердженням, оскільки, як вбачається з виписки по рахунку клієнта [PERSON], останньому нараховувались і комісія, і відсотки, і штраф, загальна сума яких не зазначена в розрахунку заборгованості по кредитному договору. (а .с. 59 - 66). Згідно із пунктом 2.5 кредитного договору, держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією (а. с. 5) Відповідно до п. 5.8 Правил здійснення операцій за картковими рахунками, відкритими фізичним особам, термін повного погашення заборгованості до 15-го числа (включно) місяця, що слідує за місяцем закінчення строку дії картки (а.с. 82). Відповідно до повідомлення ПАТ «ДельтаБанк» № 1 від 31.03.2014 року, строк дії картки за кредитним договором № 001-24013-300507 укладений 30.05.2007 року припинився 30.05.2009 року, отже у відповідача виник обов'язок в повному обсязі погасити заборгованість до 15 червня 2009 року, початок перебігу строку позовної давності починається з 16.06.2009 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і термін виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів) та виконання зобов'язання в повному обсязі, яке виникло на основі договору. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав зобов'язання, щодо сплати кредиту в повному обсязі до 15.06.2009 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 02.12.2013 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Оскільки позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості із відповідача поза межами строків позовної давності, суд приходить до висновку, щоу задовленні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed