Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу шляхом визнання недійсними електронних торгів з примусової реалізації квартири, визнання недійсним протоколу №387618 від 12.02.2019 року, визнання недійсним акту від 20.02.2019 року про проведенні електронні торги та про стягнення з приватного виконавця Бурмаги Є.А. та ДП «Сетам» безпідставно отриманих коштів. В обгрунтування позовних вимог вказувала, що взяла участь в електронних торгах з продажу двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Майно передане на електронні торги приватним виконавцем Бурмагою Є.А. в межах виконавчого провадження ВП № 57762504 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про стягнення коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Зазначене майно обтяжене постановою приватного виконавця Бурмаги Є.А. від 18 грудня 2018 року № 57762504 про опис та арешт майна боржника. Організатором електронних торгів виступало ДП «Сетам». Позивачка зазначила, що 08 лютого 2018 року нею було внесено гарантійний внесок за участь у електронних торгах з продажу вказаного майна у розмірі 5 137 грн. 10 коп. на банківський рахунок ДП «Сетам». Згідно протоколу № 387618 від 12 лютого 2019 року її визнано переможцем вказаних електронних торгів, де ціна продажу майна склала 102 742 грн. 15 лютого 2019 року вона сплатила приватному виконавцю Бурмагі Є.А. вартість придбаного майна у повному обсязі в сумі 97 604 грн. 90 коп. 20 лютого 2019 року приватним виконавцем Бурмагою Є.А. на підставі протоколу № 387618 від 12 лютого 2019 року складено акт про проведені електронні торги (аукціон) та надано його їй. При зверненні до нотаріуса про видачу свідоцтва про придбання нерухомого майна їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з підстав невідповідності акту від 20 лютого 2019 року про проведені електронні торги (аукціон) арештованого майна вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та зазначення неіснуючої адреси реалізованого майна. Разом з тим, позивачці стало відомо, що 23 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року, визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця Бурмаги Є.А. від 18 грудня 2019 року про опис та арешт спірної вказаної квартири. 17 квітня 2019 року позивачка звернулась до приватного виконавця Бурмаги Є.А. із вимогою про повернення їй суми попередньої оплати майна, а саме 102 742 грн. Приватний виконавець Бурмага Є.А. направив лист-відповідь, в якому повідомив, що вона має право оскаржити дії нотаріуса, а сформований ним акт про електронні торги відповідає вимогам законодавства. Оскільки відповідачі не повернули кошти, які були перераховані на рахунок ДП «Сетам» та приватного виконавця за квартиру, яку вона не може оформити, просила стягнути з приватного виконавця Бурмаги Є.А. на її користь отримані кошти в сумі 97 604 грн. 90 коп., сплачені як частина ціни за квартиру, стягнути з ДП «Сетам» на її користь отримані кошти у сумі 5 137 грн. 10 коп., сплачені як частина ціни за квартиру, передану на продаж на електронних торгах, та стягнути солідарно з відповідачів на її користь понесені судові витрати у розмірі 7 500 грн. Відзиву на позовну заяву від відповідачів до суду не надійшло. В судове засідання сторони не викликалися. Згідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Дослідивши надані позивачкою письмові докази в порядку спрощеного позовного провадження, суд доходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що згідно з протоколом № 387618 від 12 лютого 2019 року ДП «СЕТАМ» позивачка є переможцем електронних торгів. Найменуванням товару даних торгів виступила двокімнатна квартира, загальною площею 49,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цінова пропозиція від позивачки (як переможця торгів) була найвищою та становила 102 742, 00 грн. Згідно цього ж протоколу сума сплаченого позивачкою гарантійного внеску складала 5 137 грн. 10 коп., де також визначено, що сума, яку необхідно перерахувати на рахунок продавця (відповідача приватного виконавця Бурмаги Є. А. ) складає 97 604 грн. 90 коп. (а.с. 54-57) Згідно з квитанцією № 0.01267734340.1 15 лютого 2019 року позивачкою здійснено повну оплату товару на рахунок приватного виконавця Бурмаги Є.А. в сумі 97 604 грн. 90 коп. (а.с. 58) 20 лютого 2019 року приватним виконавцем було складено акт про проведені електронні торги (аукціон). Із даного акту вбачається, що 12 лютого 2019 року було проведено електронні торги арештованого майна боржника [PERSON] , а саме: двокімнатної квартири, реєстраційний номер майна: 37339713, загальною площею 49,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Переможцем даним торгів є [PERSON] , яка в повному обсязі сплатила ціну продажу майна в розмірі 102 742 грн. (а.с. 59-60) Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори Черкаської області Циндри Р.М. від 20 березня 2019 року № 240/02-31, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки заявником подано акт про проведені електронні торги (аукціон), що не відповідає вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Окрім того, у вказаному акті зазначена неіснуюча адреса реалізованого майна, а саме: « [ADDRESS] ». (а.с. 61) Судом також встановлено та вбачається з ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року у справі № 756/3535/19, що в рамках розгляду заяви про забезпечення позову [PERSON] до ТОВ "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., третя особа приватний виконавець Бурмага Є.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. № 25407 від 31 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 25407, зупинено. Вказана ухвала суду набрала законної сили 31 березня 2019 року. (а.с. 62-63) Відповідно до рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року, у справі 580/943/19, визнано протиправною та скасовано, в тому числі постанову приватного виконавця Бурмаги Є.А. від 18 грудня 2018 року про опис та арешт двокімнатної квартири, загальною площею 49,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 82-85, 94-97) Таким чином, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року набрало законної сили 29 травня 2019 року. Окрім того, судом встановлено та вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 23.08.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1014, спірна квартира за адресою: [ADDRESS] продана покупцю [PERSON] (а.с. 66-67) З даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 170063087 від 11.06.2019 року встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21.10.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1206, спірна квартира за адресою: [ADDRESS] продана покупцю [PERSON] (а.с. 78-79) Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Порядок реалізації арештованого майна затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 281/15. Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих та виникнення в покупця зобов`язання зі слати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів. Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (ст. 650 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частина перша статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України). Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17. Судячи зі змісту ст.ст. 655, 658 ЦК України, пунктів 4,5 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Виходячи з викладеного, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними підлягають встановленню обставини, чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Згідно з ч. 1 розділу І вказаного Порядку арештоване майно - рухоме або нерухоме майно боржника (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації. Відповідно до ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 4 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна визначено, що за відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Відповідно до частин першої, третьої статті 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Беручи до уваги рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року щодо визнанння протиправною та скасування постанови приватного виконавця Бурмаги Є.А. від 18 грудня 2018 року про опис та арешт двокімнатної квартири, загальною площею 49,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, які набрали чинності, суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що дії приватного виконавця Бурмаги Є.А. в рамках виконавчого провадження ВП № 57762504, відкритого на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. № 25407 від 31 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 25407, у тому числі й щодо проведення ним електронних торгів, направлених на відчуження вказаного майна, не можна вважати законними. Окрім того, державним виконавцем належним чином не було перевірено факт належності саме боржнику вказаного відчужуваного майна. А, як зазначалося вище та встановлено судом, починаючи з 2012 року спірна квартира за адресою: [ADDRESS] була продана боржником [PERSON] [PERSON]. , яка в подальшому 21.10.2019 року продала дану квартиру [PERSON] . З наведеного випливає, що приватний виконавець виніс постанову про опис і арешт нерухомого майна боржника [PERSON] , яке на час вчинення цієї процесуальної дії останньому не належало, а тому спірна квартира не підлягала відчуженню. Отже, оскільки при проведенні прилюдних торгів було порушено як правила проведення електронних торгів, так і загальні норми ЦК України, внаслідок чого порушено суб`єктивне цивільне право позивачки, якою придбано квартиру, яка не підлягала примусовому продажу в порядку проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 57762504, оскільки не підлягала відчуженню, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту приватного виконавця про реалізацію нерухомого майна підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тобто, сторона договору купівлі-продажу несе обов`язок по поверненню вартості проданого товару при застосуванні наслідків недійсності правочину (двосторонньої реституції). У протоколі проведення електронних торгів № 387618 від 12.02.2019 року продавцем спірної квартири зазначений приватний виконавець Бурмага Є.А . , виходячи з цього з останнього підлягають стягненню на користь позивачки грошові кошти в порядку застосування реституції, отримані від покупця майна, реалізованого на електронних торгах, в розмірі 97604,90 грн. Також підлягають до задоволення і позовні вимоги позивачки у частині стягнення з ДП «Сетам» коштів у розмірі 5137,10 грн., сплачених у вигляді гарантійного внеску, оскільки ці грошові кошти надійшли від позивачки і залишилися у розпорядженні ДП «Сетам», але внаслідок визнання електронних торгів недійсними підлягають поверненню. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивачки понесених судових витрат в розмірі 7500 грн., то судом встановлено наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна правова позиція висловлена і в Додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи представником позивачки є адвокат Лучинович Інна Віталіївна, яка діє на підставі ордеру серії ЧК № 102380, виданого згідно з договором про надання правової допомоги від 12 квітня 2019 року № 6/2019, та здійснює адвокатську діяльність в Адвокатському об`єднанні "ВІБ енд Компані". (а.с. 13) Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 137, 141 ЦПК України, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved