Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 17 грудня 2011 року вона із відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб, який розірваний 02 грудня 2013 року. У шлюбі [INFO] у них народилася дитина - [PERSON]. З 2013 року фактично шлюбні відносини між подружжям були припинені, з того ж часу відповідач не спілкується з донькою, не приймає участі у її вихованні, матеріальної допомоги не надає. Позивач на теперішній час перебуває в іншому шлюбі, від якого має дитину. Її чоловік виховує і забезпечує її доньку [PERSON] Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Позивач та представник позивача, що діє на підставі договору, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав вказаних у позові. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просить не позбавляти його батьківських прав, оскільки любить доньку. Представник третьої особи, що діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] і [PERSON] (а.с.9). Згідно із висновком департаменту труда та соціальної політики управління служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.04.2016 року №222 доцільно позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO] оскільки виховання дитини та її забезпеченням займається лише матір, а батько не спілкується з донькою з 2013 року, не займається її вихованням і утриманням (а.с.53-54). У судовому засіданні допитані свідки [PERSON] і [PERSON], які показали, що [PERSON] з дитиною не спілкується з 2013 року. Положеннями статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Стаття 150 Сімейного кодексу України вказує обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Оцінюючи поведінку відповідача [PERSON] щодо ухилення ним від обов'язків по вихованню дитини, суд враховує, що відповідач тривалий час не спілкується із своєю дитиною, вихованням та утриманням не займається. Інших доказів суду не надано. На підставі наведеного, суд вважає, що доведені факти неналежного піклування [PERSON] про свою малолітню дитину [PERSON], а тому суд вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав. У Постанові Пленуму ВССУ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 № 10 (пункти 47, 48) визначено, що відсутність розрахунку витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Тому у вимогах про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial