Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що відповідачка [PERSON] працювала офіціантом ФОП [PERSON] у Кафе-Барі "[INFO]", м. Сквира, за трудовим договором укладеним між працівником та фізичною особою від 11.05.2010 року, зареєстрований Сквирським районним центром зайнятості від 11.05.2010 року за № 10721000052. 21.11.2011 року відповідачка [PERSON] самовільно, без отримання попередньої згоди роботодавця, вилучила з каси бару кошти в сумі 3100 грн., а тому вказаною датою відповідачка, переданою позивачеві розпискою, зобов'язувалася повернути ці гроші позивачеві в обумовлений у розписці термін - до 21.01.2012 року, фактично уклавши з позивачем договір позики грошових коштів. Станом на день подачі позовної заяви до суду відповідачка не виконала зазначені зобов'язання шляхом сплати позивачеві всієї суми боргу, а тому позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики в сумі 3100 грн., інфляційні втрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь термін невиконання зобов'язання в сумі 27,90 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми - 201,60 грн., та судові витрати у формі судового збору в сумі 243,60 грн. Відповідачка в судове засідання призначене на 25.04.2014 року не з`явилася, про місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи у її відсутності до суду не подавала, а тому суд зі згоди позивачки на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. По справі встановлено, що відповідачка [PERSON] працювала офіціантом ФОП [PERSON] у Кафе-Барі "[INFO]", м. Сквира, за трудовим договором укладеним між працівником та фізичною особою від 11.05.2010 року, зареєстрований Сквирським районним центром зайнятості від 11.05.2010 року за № 10721000052. 21.11.2011 року відповідачка [PERSON] самовільно, без отримання попередньої згоди роботодавця, вилучила з каси бару кошти в сумі 3100 грн., а тому вказаною датою відповідачка, переданою позивачеві розпискою, зобов'язувалася повернути ці гроші позивачеві в обумовлений у розписці термін - до 21.01.2012 року, фактично уклавши з позивачем договір позики грошових коштів. Станом на день реєстрації позовної заяви в суді, відповідачка не виконала зазначені зобов'язання шляхом сплати позивачеві всієї суми боргу. Вказані обставини справи встановлені дослідженими судом матеріалами справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч.3 ст. 202 ЦК України). Правочин має вчинятись у формі встановленій законом (ч.4 ст. 203 ЦК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 4 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що письмове зобов'язання відповідачки від 21.11.2011 року, що підтверджується виданою відповідачкою позивачеві розпискою підтверджують укладення договору позики між сторонами, оскільки відповідають вимогам ст. 1047 ЦК України, а відтак за порушення відповідачкою взятих на себе зобов'язань виникають правові наслідки передбачені ч. 1 ст. 1048, ч 1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України. Відповідачка не надала суду будь-яких доказів того, що вона виконала свої зобов'язання належним чином за вказаним договором позики та повернула грошові кошти позивачеві. Таким чином, відповідачка не виконала вимоги ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки неповернутих грошових коштів в сумі 3100 (три тисячі сто) грн. 00 коп., інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь строк невиконання зобов'язання (з 21.11.2011 року по день реєстрації позовної заяви в суді - 10.04.2014 року) та трьох відсотків річних від простроченої суми в загальній сумі 229,50 (двісті двадцять дев'ять) грн. 50 коп., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат з відповідачки по відшкодуванню судового збору в сумі 243,60 (двісті сорок три) грн. 60 коп. підлягають згідно ст.88 ЦПК України задоволенню.

Outcome: approved