Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. Сторони з 21.07.2010 року по 02.04.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що з 24 серпня 2012 року шлюбні відносини з відповідачем були фактично припиненні, він пішов з сім»ї, забравши належні йому речі. Позивач вказав, що на протязі їх з відповідачем спільного проживання, відповідач не піклувався сином, не приймав участі у його вихованні та фізичному розвитку. Покинувши сім»ю, відповідач не надавав позивачу матеріальної допомоги на утримання сина. Позивач вказав, що 10.12.2012 року, коли вона прийшла до відповідача з проханням надати матеріальну допомогу на утримання сина, [PERSON] побив її, вигнав та грошей не надав. З серпня 2012 року [PERSON] не надавав жодної матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини, не приймав участі у його вихованні і взагалі не цікавився життям свого сина. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 25 лютого 2013 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти з 18.12.2012 року на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/2 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Позивач вказав, що не зважаючи на наявність рішення суду відповідач своє ставлення до неї та дитини не змінив, продовжував і продовжує ухилятися від матеріального утримання дитини, до сина не виявляв і не проявляє батьківських почуттів, участі у вихованні не приймав і не приймає по сьогодення, з сином не спілкувався і не спілкується , син практично не знає батька. В січні 2013 року позивач знайшла роботу в Росії, та звернулася до [PERSON] з проханням надати їй дозвіл на тимчасові поїздки дитини з нею до Російської Федерації, на що відповідач надав нотаріально посвідчену згоду. Позивач вказала, що в Російській Федерації вона зареєструвала шлюб з [PERSON] При звернені позивача до [PERSON] в травні 2013 року для отримання дозволу на виїзд дитини за кордон, відповідач жодного разу не запитав про сина, не виявив бажання зустрітися з ним, не надав сину жодного подарунку, та навіть не запитав про нього, про його стан здоров»я, про його розвиток та потреби. На той час [PERSON] мав значну заборгованість по аліментам, яка станом на 01.12.2013 року складала 11 735,14 грн.., але [PERSON] навіть не бажав обговорювати питання матеріальної допомоги на утримання сина, дозвіл на тимчасовий виїзд надав. Одержавши дозвіл позивач з сином до вересня місяця 2013 року проживала в м. Бердянську. [PERSON] мав змогу спілкуватися в цей час з позивачем та сином як особисто, так і в телефонному режимі, але він жодного разу не виявив такого бажання і повністю відмежувався від дитини. Позивач вказав, що у липні 2013 року вона направила відповідачу поштою своє прохання надати їй дозвіл на виїзд дитини на постійне місце проживання до Росіїської Федерації, але [PERSON] письмової відповіді не надав, а при телефонній розмов повідомив, що такого дозволу не надасть і щоб вона більше до нього не зверталася, про сина жодного питання до позивача не поставив. З липня 2013 року позивач не має жодних зв»язків з [PERSON] З 02.06.2014 року позивач з сином зареєстровані за місцем проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS], де проживають по сьогодення. Всі члени сім"ї позивача добре відносяться до її сина [PERSON], разом з нею [PERSON] матеріально забезпечує [PERSON], приймає участь у вихованні, проявляє піклування його фізичним та психологічним станом. В сім"ї всі поважають один одного, мають добре порозуміння. [PERSON] має намір усиновити [PERSON]. Станом на 01.10.2015 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів [PERSON] складає 92 179, 32 грн. . Позивач вказав, що відповідач ніколи не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не готував його до самостійного життя, не забезпечував необхідним харчуванням, медичним доглядом, не приймав участі у лікуванні сина коли він хворів, не спілкувався з сином, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, не зважаючи на те, що він є здоровим працездатним чоловіком. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про дату та місце судового засідання шляхом публікації оголошення у пресі, суд, врахувавши думку сторін по справі, які не заперечували провести заочний розгляд справи, на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради позовні вимоги позивача підтримав і вважав доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, заслухав сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.07.2010 року по 02.04.2013 року. Встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про стан здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлено, що з 24 серпня 2012 року шлюбні відносини між сторонами були фактично припинені, відповідач пішов з сім»ї, після чого жодного разу не надавав позивачу матеріальної допомоги на утримання сина. Судом встановлено, що з серпня 2012 року [PERSON] не надавав жодної матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини, не приймав участі у його вихованні і взагалі не цікавився життям свого сина. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 25 лютого 2013 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти з 18.12.2012 року на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/2 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . В судовому засіданні встановлено, що в січні 2013 року позивач знайшла роботу в Росії, та звернулася до [PERSON] з проханням надати їй дозвіл на тимчасові поїздки дитини з нею до Російської Федерації, на що відповідач надав нотаріально посвідчену згоду. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] 06.11.2013 року. Встановлено, що при звернені позивача до [PERSON] в травні 2013 року для отримання дозволу на виїзд дитини за кордон, відповідач жодного разу не запитав про сина, не виявив бажання зустрітися з ним, не надав сину жодного подарунку, не цікавився сином та його станом здоров»я, його розвитком та потребами. Судом встановлено, що [PERSON] не бажав обговорювати питання матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви за реєстровим № 1309, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального окургу Гофман Е.Л., [PERSON] надав дозвіл [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації з 30 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року у супроводі матері, [PERSON] Встановлено, що в липні 2013 року позивач направила відповідачу поштою прохання надати їй дозвіл на виїзд дитини на постійне місце проживання до Росіїської Федерації, але [PERSON] письмової відповіді не надав, а при телефонній розмов повідомив, що такого дозволу не надасть і щоб вона більше до нього не зверталася, про сина жодного питання до позивача не поставив. В судовому засіданні встановлено, що з липня 2013 року позивач не має жодних зв»язків з [PERSON] Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.03.2014 року неповнолітньому [PERSON], [INFO] надано дозвіл на його постійний виїзд з України до Російської Федерації у супроводі його матері [PERSON] без згоди батька [PERSON] З 02.06.2014 року позивач з сином зареєстровані за місцем проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS], де проживають і по теперішній час. Всі вищевикладені доводи позивача, також підтвердили і свідкі [PERSON], [PERSON], допитані в судовому засіданні. Судом встановлено, що всі члени сім"ї позивача добре відносяться до її сина [PERSON], разом з нею [PERSON] матеріально забезпечує [PERSON], приймає участь у вихованні, проявляє піклування його фізичним та психологічним станом, а її чоловік - [PERSON] має намір усиновити [PERSON]. Встановлено, що станом на 01.10.2015 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів [PERSON] на утримання [PERSON] складає 92 179, 32 грн. . В судовому засіданні об"єктивно встановлено той факт, що відповідач ніколи не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не готував його до самостійного життя, не забезпечував необхідним харчуванням, медичним доглядом, не приймав участі у лікуванні сина коли він хворів, не спілкувався з сином, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, не зважаючи на те, що він є здоровим працездатним чоловіком. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради від 02.11.2016 року № 01-7615/46, орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітнього сина- [PERSON]., [INFO]. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно дитини не виконує, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 551, 20 грн. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 і

Outcome: approved