Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивачі звернувся до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на 28.4 кв.м. - 1/2 частини будинку [ADDRESS] за набувальною давністю. Свої вимоги мотивують тим, що у 3.12.1997 р. [PERSON] придбала у [PERSON] у власність на підставі договору дарування 1/2 частину будинку та погосподарських споруд по [ADDRESS], при цьому 1/2 частина даного господарства належала [PERSON] без визначення частин в натурі. Отримавши нову будинкову книгу всі члени сім'ї у березні 1998 р. були зареєстровані за зазначеною адресою. В будинку зробили ремонт, перекрили дах, замінили вікна, зробили прибудову до будинку внаслідок чого загальна площа будинку збільшилась до 79,1 кв.м., приватизували земельну ділянку, обробляли її, також виготовили план будинку та земельної ділянки. В наслідок прибудови до будинку, загальна площа будинку збільшилась до 79.1 кв.м. а житлова до 50.2 кв.м. Таким чином починаючи з грудня 1997 року вони добросовісно заволоділи цілим будинком яким до цього часу відкрито та безперервно продовжують володіти, і за вказаний період часу будь-яких претензій щодо їхнього користування 1/2 частиною будинку ніхто не пред"являв. У судове засідання позивачі не з"явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача - Гришковецької селищної Ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, задоволення позовних вимог залишив на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилась, про день розгляду справи повідомлена належним чином, через засоби масової інформації. У відповідності до ст.197 ЦПК України в зв"язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 3.12.1997 р. [PERSON] позивачка по справі придбала у [PERSON] у власність на підставі договору дарування 1/2 частину будинку та погосподарських споруд по [ADDRESS], при цьому 1/2 частина даного господарства належала [PERSON] без визначення частин в натурі. Отримавши нову будинкову книгу, всі члени сім'ї позивачів у березні 1998 р. були зареєстровані за зазначеною адресою. Після вселення в будинку зробили ремонт, перекрили дах, замінили вікна, зробили прибудову до будинку внаслідок чого загальна площа будинку збільшилась до 79,1 кв.м., приватизували земельну ділянку, обробляли її, також виготовили план будинку та земельної ділянки. Оскільки з моменту отримання в дар 1/2 частини будинку, частка якої в натурі не визначалась, позивачі починаючи з грудня 1997 року добросовісно заволоділи цілим будинком, яким до цього часу відкрито та безперервно продовжують володіти. Згідно довідки Гришковецької селищної ради позивачі дійсно з 1997 року і по теперішній час зареєстровані, та фактично проживають у спірному будинку по [ADDRESS]. Бердичівським МБТІ на спірний будинок видано технічний паспорт, однак право власності на 1/2 його частини не зареєстровано. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичної особи. За правилами статті 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Позивачі довели факт набуття ними права власності за набувальною давністю, оскільки вони добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем. Стаття 41 Конституції України встановлює, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved