Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою № 127 в будинку № 11 по вулиці Харківській у місті Камянському Дніпропетровської області, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначив, що він на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2013 року є власником квартири [ADDRESS], в якій залишився зареєстрованим колишній власник - [PERSON], який при продажу квартири повинен був знятися з реєстрації, але цього не зробив. З часу продажу квартири по теперішній час у вищевказаній квартирі відповідач не проживає, його особистих речей в квартирі немає. З підстав реєстрації відповідача в його квартирі він вимушений сплачувати комунальні послуги за кількістю осіб і позбавлений можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. 01 грудня 2017 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду. В звязку з набранням чинності новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України (Закон України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), відповідно до п.п.9 п. 1 розділу 13 Перехідних положень цього Кодексу, ухвалою суду від 09 січня 2018 року постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не зявилися, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник третьої особи Відділу реєстрації Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради - [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої просить розглядати справу за її відсутності та винести рішення на розсуд суду. Відповідач причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи відповідно до п.п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON]. з 02.09.2013 року є власником квартири [ADDRESS], яка була придбана ним у відповідача [PERSON]П на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1212, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу квартири, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, технічним паспортом на квартиру (а.с. 7, 8-9, 16-17). З часу придбання позивачем квартири по вул. Харківській, 11-127, у ній залишився зареєстрованим колишній власник [PERSON]П, який з 02.09.2013року добровільно в ній не проживає і не знявся з реєстрації за вказаною адресою без вчинення йому будь-яких перешкод, що підтверджується довідкою про склад сім'ї ТОВ "ЄРЦ КП" від 23.10.2017 року (а.с. 10), особистим рахунком на квартиру № 264147 (а.с. 11), Листом Дніпровського ВП від 01.11.2017 року (а.с. 12), актом про не проживання відповідача від 07.11.2017 року (а.с. 14). Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує права та інтереси позивача, оскільки останній не має можливості реалізувати свої права як власника. На момент пред'явлення позову минуло більше 4-х років як відповідач продав свою власність позивачу і добровільно відмовився знятися з реєстрації, проживаючи весь цей час за іншою адресою і не маючи потреби у даному житловому приміщенні, тому відповідно до ст. 405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачем зберігається його право на користування будинком позивача. Інших домовленостей між відповідачем і позивачем, як власником будинку, судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням позивача, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем його права на користування квартирою позивача, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved