Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з ТОВ «Оазіс Тревел Україна» завдану матеріальну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 15.02.2018 року між нею та відповідачем укладено договір на туристичне обслуговування № К66/180215-1. Відповідно до укладеного договору було замовлено тур до Тунісу з 22.08.2018 року по 01.09.2018 року. Позивач вказує, що нею на виконання умов договору в повному обсязі було сплачено вартість туру, що становить 35 000 грн. Проте, відповідачем не було надано туристичного продукту, оскільки відправлення до замовленої країни не відбулося. Зазначає, що про скасування туристичного туру відповідачем її повідомлено не було та сплачені грошові кошти не повернуто. Також позивач вказує, що у зв`язку із тим, що туристична поїздка не відбулася, їй було завдано моральну шкоду яка полягає у тому, що відпустка для їхньої сім`ї не відбулася, вони не потрапили до Тунісу , вона інвалід 2-ї групи, постійно знаходилася в тривожному стані в результаті чого піднявся тиск та вона була змушена пити ліки. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 10 000 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.05.2019 року відкрите провадження у справі, залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа компаній «Поїхали з нами» та Фізичну особу-підприємця [PERSON], призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами були отримані відповідачем 04.06.2019 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення наявне в матеріалах справи. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.01.2018 року між ТОВ «Мережа компаній «Поїхали з нами» (турагент) та ФОП [PERSON] (турсубагент) укладено субагентський договір № 554. Відповідно до п. 2.1 договору, за цим Договором Турсубагент зобов`язується за винагороду надати послуги Турагенту з реалізації Турпродукту, сформованого Туроператорами, шляхом укладення Договорів на туристичне обслуговування від імені Туроператорів, а також здійснювати фактичні дії, визначені Договором, із забезпечення надання відповідними Туроператорами Турпродукту Туристу(ам). За цим Договором Турсубагент також має право за винагороду надавати послуги Турагенту з реалізації споживачам інших товарів і послуг (авіаквитки, бронювання готелів тощо) від імені і за рахунок фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб, з якими Турагент уклав відповідні агентські договори. 15 лютого 2018 року між ТОВ «Оазіс Тревел Груп», як Туроператором, від імені та за дорученням якого діє ТОВ «МК «Поїхали з нами», як Турагентом, ФОП [PERSON] [PERSON] , як Турсубагентом, та [PERSON] , як замовником, було укладено договір № К66/180215-1 на туристичне обслуговування. Згідно п. 1.1.1 договору, Туроператор відповідно заявки, поданої Замовником через Турсубагента і Турагента, за плату зобов`язується забезпечити надання Замовнику і/або Туристам туристичні послуги (туристичний продукт, Турпродукт). У вартість туристичних послуг за даним Договором також входять послуги з бронювання та підбору туру і надання інформації по турам, які Турсубагент надає Замовнику. Як зазначено у Додатку № 1 до Договору на туристичне обслуговування № К66/180215-1 від 15.02.2018 р., позивач замовила туристичну подорож на трьох осіб до Тунісу з 22.08.2018 р. по 01.09.2018 року. Відповідно пункту 6.1.1 укладеного між сторонами договору вартість туристичних послуг 35 000 грн. Пунктом 6.2.1 договору визначено, що при підписанні даного Договору Замовник зобов`язаний сплатити Туроператору через Турсубагента або Турагента грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. (як частину тієї вартості туристичного продукту, яка зазначена в п. 6.1.1 даного Договору). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Із матеріалів справи убачається, що на виконання умов п. 6.2.1. договору № К66/180215-1 на туристичне обслуговування, [PERSON] 15.02.2018 року на рахунок ФОП [PERSON] сплачено грошові кошти у розмірі 10 000 грн. на підставі розрахункової квитанції для готівкових розрахунків № К66/180215-1 від 15.02.2018 року. На виконання умов п. 6.2.2. договору № К66/180215-1 на туристичне обслуговування, [PERSON] 22.06.2018 року на рахунок ФОП [PERSON] сплачено грошові кошти у розмірі 25 000 грн. на підставі розрахункової квитанції для готівкових розрахунків № К66/180215-1 від 22.06.2018 року. В свою чергу, ФОП [PERSON] 16.02.2018 року на підставі платіжного доручення № 852, грошові кошти у розмірі 10 000 грн. було перераховано на рахунок ТОВ «МК «Поїхали з нами». 16 лютого 2018 року ТОВ «МК «Поїхали з нами» на підставі платіжного доручення № б/н перерахувало грошові кошти у розмірі 9 288,00 грн. на рахунок ТОВ «Оазіс Тревел Україна». Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн. у зв`язку із невиконанням останнім умов договору на туристичне обслуговування. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року в справі № 6-42цс13 зроблено висновок про те, що за змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15 вересня 1995 року № 325/95-ВР "Про туризм", частини четвертої статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів", статей 610 і 611, частини п`ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. У разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор. Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 року винесеній у справі № 758/8046/15-ц. Частиною 8 ст. 20 Закону України «Про туризм» визначено, що туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування. Як на підставу для стягнення з відповідача сплачених грошових коштів у розмірі 10 000 грн. позивач вказує, що відповідачем не виконано умови договору, туристична поїздка не відбулася, а також не повідомлено позивача про скасування туру. Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Судом достовірно встановлено, а відповідачем не спростовано, що останнім не виконано обов`язки, покладені на нього ч. 8 ст. 20 Закону України «Про туризм», та не повідомлено позивача не пізніш як через один день з дня, коли відповідачу стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі про таку зміну обставин, з метою надання позивачу можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування відповідачу шкоди та надання можливості позивачу отримати відшкодування понесених нею витрат. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача сплачених позивачем 10 000 грн. знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. У відповідності до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач не надала суду будь яких доказів, які підтверджують факт заподіяння їй моральних страждань діями відповідача. Також відшкодування моральної шкоди не передбачено умовами укладеного між сторонами правочину. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судових витрат до стягнення учасниками справи не заявлялось.

Outcome: partial