Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточнивши який (а.с. 29-32, 77-78), просить визнати за нею право власності на ? частину дачного будинку№ 35 по вул. 2-Лінія в с. Наті, садове товариство «Ліра» Біляївського району Одеської області, що складається з дачного будинку площею 96,1 м2, гаражу, вбиральні, мостіння, огорожі, визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,057 га, цільове призначення ведення індивідуального садівництва, що розташована в с. Наті Біляївського району Одеської області, а також визнати, що на момент смерті [PERSON] на праві приватної власності належала ? частина дачного будинку за вищевказаною адресою. Свої вимоги мотивують тим, що її колишньому чоловіку [PERSON] на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 16 від 31.01.1995 року була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,057 га для індивідуального садівництва. Вказана земельна ділянка розташована у садівничому кооперативі «Ніва» в с. Наті Біляївського району Одеської області. В період шлюбу на вказаній земельній ділянці вони з чоловіком побудували дачний будинок № 86, який розташований у садівничому кооперативі «Ніва» та на теперішній час назву змінено на садове товариство «Ліра», вул. 2-а Лінія с. Наті Біляївського району Одеської області, що складається з дачного будинку загальною площею 96,1 м2, з яких: житлова 21,2 м2, допоміжна 74,9 м2, гараж, вбиральня, огорожа та мостіння. 12 листопада 1996 року шлюб між ними був розірваний. Згодом вона звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про поділ майна подружжя і рішенням суду від 08.04.1998 року сумісне майно між подружжям було поділено, в тому числі проведено поділ дачного будинку в садовому кооперативі «Ніва», що розташований за вищевказаною адресою. Після поділу майна вони продовжували користуватися дачним будинком, згодом вона на своє імя оформила членство у кооперативі «Ніва», яке було перейменовано в ДСТ «Ліра», постійно сплачувала членські внески, підтримувала будинок в належному стані. 29 жовтня 2015 року її колишній чоловік [PERSON] помер. За життя вони разом склали заповіт, яким все майно заповіли своєму сину [PERSON] Здійснити реєстрацію права власності на дачний будинок за рішенням Приморського районного суду м. Одеси вона на може, оскільки в рішенні суду не зазначено те, що кожному з подружжя належить по ? частині, а вказано, що розділено будівлю на суму по 7003 грн. кожному. У звязку з тим, що право спільної власності за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.1998 року не було зареєстровано належним чином, вона звернулася з даним позовом до суду. Позивачка та її представник у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та уточненні до неї. Представник Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявилися, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 12.11.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Приморської районної ради народних депутатів м. Одеса 12.11.1996 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний, актовий запис № 578, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 11). Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження (а.с. 12). З державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 059784 від 07.02.1995 року вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Нерубайської сільської ради народних депутатів № 16 від 31.01.1995 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,057 га в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Нерубайської сільської ради, цільове призначення індивідуальне садівництво, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 534 07.02.1995 року (а.с. 7). За час перебування у шлюбі [PERSON] і [PERSON] на вказаній земельній ділянці побудували дачний будинок, що підтверджується копією технічного паспорту від 01.12.1997 року (а.с. 13-15). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.1998 року проведено поділ будови в кооперативі "Ніва", розташованого в селищі Наті Біляївського району Одеської області, згідно висновку експертизи за № 1815 ОНДІСЕ, розділивши власність [PERSON] і [PERSON] будови на суму по 7003 грн. кожному (а.с. 5). Вказане рішення набрало чинності 19.04.1998 року. У відповідності до\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином позивачці у справі [PERSON] та її померлому колишньому чоловіку [PERSON], вищевказаний дачний будинок належить на праві спільної сумісної власності та їх частки є рівними. У подальшому [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували право власності на вказане майно. 29.10.2015 року [PERSON] про помер, актовий запис про смерть № 11204 від 30.10.2015 року (а.с. 72). На теперішній час позивачка має намір зареєструвати ? частину майна дачного будинку, яке належить на праві спільної сумісної власності, однак не має такої можливості, оскільки в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.1998 року не зазначено, що дачний будинок поділено між подружжям по ? частині кожному. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно листа № 000177 від 31.05.2017 року ТОВ «Проф БТІ» під час проведення технічної інвентаризації було виявлено садовий дачний будинок літ. «А», загальною площею 59,1 м2, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - вбиральня, який належить [PERSON] та [PERSON] (померлий), тобто по ? частині кожному, а саме: 7003 грн., що знаходиться за адресою: с. Наті, кооператив «Ліра» (колишня Ніва) Біляївського району Одеської області на підставі рішення Приморського районного суду від 08.04.1998 року (а.с. 55). Судом встановлено, що садівничий кооператив «Ніва» було обєднано з садовим товариством «Ліра», у звязку з чим адресу розташування дачного будинку, який належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності було змінено на вул. 2-а Лінія, 35 с. Наті Біляївського району Одеської області. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~\~ Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно п.п. «г» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за № 7 від 16.04.2004 року, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X "Перехідні положення" ЗК України), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року правовстановлюючим документом, який є підставою для реєстрації права власності, є рішення суду про визнання права власності. Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно\~статті 25 ЦК України\~здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація\~права власності, на яке не була проведена, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Суд вважає, що право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно повязане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. З цих підстав суд може встановити належність нерухомого спадкового майна спадкодавцю та визнати за спадкоємцем право власності на спадкове майно. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки спірне майно набуте в шлюбі [PERSON] разом з [PERSON], померлим 29.10.2015 року, тому необхідно визнати право власності на ? частину вищезгаданого дачного будинку та ? частину земельної ділянки за позивачкою. В частині визнання, що на момент смерті [PERSON] належала на праві приватної власності ? частина зазначеного будинку позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки, як встановлено у судовому засіданні спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON], а права позивачки ніяким чином не порушені.

Outcome: partial