Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Представник [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Запорізької міської ради, треті особи: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просить суд визнати за [PERSON], [INFO], право власності на квартиру № [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 24.03.2016 року, посилаючись на те, що ще 24.03.2016 року померла сестра [PERSON], позивача по справі, [PERSON]. Згідно заповіту [PERSON] заповіла все своє майно, що буде належати їй на час смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право - позивачу [PERSON]. Після смерті [PERSON], яка померла 24.03.2016 року, відкрилась спадщина на квартиру № [ADDRESS], яка їй належала в порядку приватизації й в порядку спадкування після смерті сина, [PERSON], який помер 24.11.2008 року. В звязку з відсутності правовстановлюючих документів у позивача на вищезазначену квартиру, він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача адвокат [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, позов підтримала, просить суд його задовольнити. Третя особа, Перша Запорізька державна нотаріальна контора в судове засідання не зявилася, але надала заяву про слухання справи за її відсутністю. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи без участі не звертався. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України розглянути справу заочно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. 24.03.2016 року померла сестра [PERSON], позивача по справі, [PERSON], про що 25.03.2016 року міським відділом державної РАЦС Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 353717, актовий запис №2247. Факт того, що [PERSON] є братом померлої [PERSON] підтверджується: - посвідкою про народження [PERSON], [INFO], серії УГ №312824, виданого міськбюро РАЦС м. Запоріжжя, актовий запис №1581 здійснений 01.06.1941 року, в якому її матірю записана [PERSON], а батьком [PERSON]; - свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], серії ЯЮ №965755, виданого Хортицьким РБ ЗАЦС Запорізької області 03.07.1951 року, актовий запис №161 здійснений 03.07.1951 року в якому її матірю записана [PERSON], а батьком [PERSON]; - свідоцтвом про одруження [PERSON], [INFO], серії VІ-УР №189766, виданого Орджонікідзевським РБ ЗАЦС м. Запоріжжя 10.01.1963 року, актовий запис №74, здійснений 10.01.1963 року, згідно якого вона уклало шлюб з [PERSON], та після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище «Омельницька». Згідно заповіту від 17.03.2011 року серії ВДР №195274, який є чинним на день смерті [PERSON], посвідченого державним нотаріусом [PERSON] Першої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-107, [PERSON] заповіла все своє майно, що буде належати їй на час смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право - позивачу [PERSON]. Після смерті [PERSON], яка померла 24.03.2016 року, відкрилась спадщина на квартиру № [ADDRESS] (далі по тексту спірна квартира). Згідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 22.06.1955 року № 601, видане ОАО «Запоріжкокс», спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та її сину [PERSON], що також підтверджується технічним паспортом на спірну квартиру від 13.06.1995 року виданим ЗМБТІ, інвентарний №16666, реєстровий №269/37935. Згідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії І-ЯК №215108, виданого Орджонікідзевським РБ ЗАЦС м. Запоріжжя 23.06.1968 року, актовий запис №2069 здійснений 23.06.1968 року, його матірю записана [PERSON], а батьком [PERSON]. [PERSON] помер 24.11.2008 року в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, про що складено актовий запис №10483, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №368113, виданого повторно 01.11.2016 року міським відділом РАЦС реєстраційної служби ЗМУЮ. На день смерті [PERSON], який помер 24.11.2008 року, його матір [PERSON] постійно проживала разом з ним за адресою спірної квартири, що буде підтверджено в процесі розгляду справи показаннями свідків (згідно до довідки ЦОА №13 ЗАС МКП «Основаніє» від 31.03.2016 року №739 [PERSON] була зареєстрована за адресою спірної квартири - одна, а згідно до довідки виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району від 05.09.2005 року №708 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] - один). Після смерті [PERSON], який помер 24.11.2008 року, спадкова справа не заводилася. Батько [PERSON], [PERSON], третя особа по справі, на підставі ч. 1 ст. 1272 ЦК України після смерті сина спадщину не прийняв, підстав для прийняття спадщини на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України у нього немає, на спадщину не претендує, що доводиться його заявою від 01.11.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №2574. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], який помер 24.11.2008 року, немає. Таким чином,[PERSON] прийняла спадщину відкриту після смерті її сина [PERSON], який помер 24.11.2008 року, на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] не отримала свідоцтво про право на спадщину відкриту після смерті її сина [PERSON], який помер 24.11.2008 року. 31.03.2016 року [PERSON] звернувся до Першої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, відкритої після смерті [PERSON], яка померла 24.03.2016 року, на підставі чого в Спадковому реєстрі була зареєстрована спадкова справа за №58790738 у Спадковому реєстрі, №77/2016 у нотаріуса, про що свідчить копія витягу про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі №43446514 від 31.03.2016 року й надана копія вищезазначеної спадкової справи, витребуваною за клопотання представника позивача судом. Окрім позивача інших спадкоємців, які прийняли спадщину, після смерті [PERSON], яка померла 24.03.2016 року, немає. Також відсутні спадкоємці, які мають право на обовязкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України, після смерті [PERSON], яка померла 24.03.2016 року, що підтверджується: -свідоцтвом про розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] серії І-ЖС №005646, виданого відділом РАЦС Ленінського району м. Запоріжжя 06.07.1995 року, актовий запис 824; -свідоцтвом про смерть [PERSON], який помер 12.08.1983 року, серії ІІ-КС №278561, виданого 13.08.1983 року Шевченківським відділом ЗАЦС, актовий запис №4797; -свідоцтвом про смерть [PERSON], яка померла 05.03.1994 року, серії І-ЖС №036545, виданого повторно 21.08.1997 року відділом РАГС міськвиконкому м. Запоріжжя. Враховуючи те, що вищезазначена квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, та те що у [PERSON] виникло права на спадщину, відкриту після смерті її сина [PERSON], який помер 24.11.2008 року, на підставі її прийняття відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, що зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті [PERSON], яка померла 24.03.2016 року, та яка не одержала свідоцтва про право на спадщину після смерті її сина, [PERSON] звернувся до Першої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру № [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 24.03.2016 року. Причиною звернення до суду є те, що у позивача не зберігся оригінальний примірник свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 22.06.1955 року № 601, видане ОАО «Запоріжкокс», та те що виникнення у нього права на спадкування спірної квартири залежить від доведення (встановлення) факту прийняття спадщини [PERSON], відкритої після смерті її сина [PERSON], який помер 24.11.2008 року, що враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, полягає у встановленні факту її постійного проживання разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на 24.11.2008 року. З зазначених обставин оформлення спадщини через нотаріальну контору неможливо. Ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Стаття 1268 ЦК України проголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В листі ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.» Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Outcome: approved