Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" далі за текстом (ОКП «ДТКЕ») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію, в обґрунтування якого вказав, що відокремлений підрозділ позивача - «Виробнича одиниця ОКП «ДТКЕ» «Димитровтепломережа», здійснюючи свою діяльність, в опалювальний період 2008-2013 роки надав теплову енергію у квартиру з опалювальною площею 29,1 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], у якій зареєстрована та постійно мешкає відповідач [PERSON] Квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг. Між ОКП "ДТКЕ" та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER]. В період з 01.09.2008 року до 01.09.2013 року відповідач не в повному обсязі сплачувала за надану теплову енергію, у зв'язку з чим за нею виникла заборгованість в розмірі 4504,51 грн., яка за судовим наказом від 27.09.2013 року разом з інфляційними збитками в сумі 18,57 грн. та 3% річних в сумі 145,13 грн., розрахованими за період з 21.11.2010 року по 20.08.2013 року, була з неї стягнута. За заявою боржника даний наказ було скасовано за ухвалою Димитровського міського суду від 18.10.2013 року. Оскільки судовий наказ було скасовано, позивач, звернувшись до суду в порядку позовного провадження, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надану теплову енергію у розмірі 4504,51 грн. за період з 01.09.2008 року до 01.09.2013 року, 3% річних в сумі 145,13 грн., інфляційні збитки в сумі 18,57 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 229,40 грн. У судовому засіданні представник позивача ОКП «ДТКЕ» - Базелюк Т.В. підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позовні вимоги частково - в межах строку позовної давності за період з вересня 2010 року по вересень 2013 року у розмірі 1920,71 грн. Також відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОКП «ДТКЕ» про списання безнадійної заборгованості за надану теплову енергію, зобов'язання укласти письмовий договір на постачання теплової енергії, в обґрунтування якої вказала, що із існуванням зазначеного позивачем боргу відповідно до наданої підприємством довідки від 29.11.2013 року в сумі 5040,58 грн. вона не погоджується. Пояснила, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS], за якою з 14.11.1997 року фактично постійно проживала її мати, оскільки вона та її старша сестра у зв'язку із навчанням були виписані і проживали в інших містах. Саме її мати виступала відповідальним квартиронаймачем та вступала у будь-які договірні відносини з підприємствами, які здійснюють утримання будинку та надання комунальних послуг, це, зокрема, підтверджується копією договору на надання житлово-комунальних послуг від 01.04.2011 року, укладеного з ПП «Домінант-Сервіс». З моменти смерті її матері у 2012 році вона почала укладати з відповідними організаціями договори про надання житлово-комунальних послуг та здійснювати їх оплату, оскільки зобов'язальні відносини, які можливо існували між її мамою та позивачем, припинилися в наслідок смерті матері. Так як заборгованість перед позивачем виникла за іншою особою, яка померла, позивач вважає, що сплата даної заборгованості не може бути покладена на неї. Вона фактично не проживала у квартирі протягом опалювального сезону, приїжджаючи один раз на три місяці до мами та проживаючи тільки протягом тижня. Позивач вважає, що з неї можна стягнути оплату за фактично спожиті послуги виключно з 10.09.2012 року, однак заборгованість за цей час перед позивачем не виникла. Оскільки основна частина заборгованості виникла до вересня 2010 року, [PERSON] вважає її такою, яка підпадає під ознаки безнадійної дебіторської заборгованості. Відповідно до п.4 наказу Міністерства Фінансів України № 237 від 08.10.1999 року «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку» в редакції від 27.06.2013 року, безнадійна дебіторська заборгованість - це поточна дебіторська заборгованість, відносно якої існує переконання в її неповерненні боржником або відносно якої минув строк позовної давності (три роки). Також за наказом від 10.10.2013 року про переведення її на іншу роботу вона тимчасово відсутня за адресою своєї реєстрації, а відтак у неї виникає право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності. Тому позивач просить, застосувавши строк позовної давності, визнати заборгованість безнадійною дебіторською заборгованістю та зобов'язати відокремлений підрозділ ОКП «ДТКЕ» - «Димитровтепломережа» списати борг за надання послуг з постачання теплової енергії з 01.09.2008 року по 01.09.2013 року в сумі 5070,58 грн. Крім того, маючи намір отримувати житлово-комунальні послуги від ОКП «ДТКЕ», вона зверталася до підприємства з метою укладення письмового договору, однак їй було відмовлено в укладенні будь-яких договорів та роз,яснено, що всі питання вона зможе вирішити тільки після розгляду судом спору про стягнення заборгованості за надані послуги. Посилаючись на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», [PERSON] просить зобов'язати відокремлений підрозділ ОКП «ДТКЕ» - «Димитровтепломережа» укласти із нею письмовий договір про постачання теплової енергії на умовах та у строк, визначені чинним законодавством. Також [PERSON] просить суд стягнути з ОКП «ДТКЕ» на її користь понесені нею судові витрати, пов'язані з явкою до суду в м.Димитров за допомогою залізничного транспорту, бо вона тимчасово проживає в м.Києві і кожного разу сплачує вартість проїзду на потяг з м.Києва до м.Димитров приблизно 500 грн. У судовому засіданні [PERSON] до початку розгляду справи по суті змінила розмір та підставу заявлених позовних вимог, вказавши, що відповідно до наданих представниками ОКП «ДТКЕ» роздруківок по особовому рахунку [NUMBER] від 01.10.2013 року та від 29.11.2013 року заборгованість у 5070,58 грн., яку намагається стягнути з неї позивач, починається формуватися ще з 2005 року та завершується формуванням лише у вересні 2013 року. З урахуванням пропуску строку позовної давності позивач може просити суд стягнути з неї суму, яка становить 1920,71 грн., що є різницею між сумою заборгованості за станом на вересень 2013 року - 5070,58 грн. та сумою заборгованості, зазначеної у графі за вересень 2010 року - 3149,87 грн. Тому [PERSON] просить суд, застосувавши строк позовної давності, визнати заборгованість, яка виникла у неї за надану теплову енергію перед ОКП «ДТКЕ» за період з жовтня 2004 року по вересень 2010 року і яка становить 3149,87 грн., безнадійною дебіторською заборгованістю та зобов'язати ОКП «ДТКЕ» списати зазначений борг. Інші позовні вимоги та підстави, на яких вони базуються, залишені без змін. Представник позивача ОКП «ДТКЕ» - Базелюк Т.В. зустрічний позов не визнала, оскільки заявлені вимоги не передбачені нормами закону. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява ОКП «ДТКЕ» підлягає частковому задоволенню, що стосується зустрічного позову [PERSON], то у його задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], з 2003 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору найму житлового приміщення у якості повнолітнього члена сім'ї наймача [PERSON], яка померла [INFO]; квартира житловою площею 14,6 кв.м, розташована у багатоповерховому будинку та підключена до об'єднаної системи центрального опалення, що підтверджується довідкою приватного підприємства «Домінант-Сервіс», свідоцтвом про смерть наймача (а.с.6). Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 18.10.2013 року у справі № 2-с/226/55/2013 скасовано винесений 27.09.2013 року наказ Димитровського міського суду Донецької області у справі № 2-н/226/942/2013 про стягнення з [PERSON] на користь ОКП «ДТКЕ» заборгованості за надану теплову енергію за адресою: [ADDRESS], за період з 01.09.2008 року по 01.09.2013 року в сумі 4504,51 грн., 3 % річних в сумі 145,13 грн., інфляційних збитків в сумі 18,57 грн. та судового збору в розмірі 114,70 грн. (а.с.5) . Згідно за розрахунком позивача сума заборгованості відповідача за відпущену теплову енергію за вищевказаною адресою перед позивачем за період з 01.09.2008 року до 01.09.2013 року склала 4504,51 грн. З даного розрахунку вбачається, що планове нарахування у вказаний період склало 5504,51 грн.; оплата - 1000 грн., а саме: у жовтні 2012 року - 500 грн., у січні 2013 року - 200 грн. та у травні 2013 року - 300 грн. (а.с.7). Також з наданих до суду розрахунків позивача вбачається, що нарахування платежів за послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS], провадяться по особовому рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я наймача квартири [PERSON] (а.с.8-9). Представник позивача Базелюк Т.В. у суді пояснила, що нарахування плати за відпущену теплову енергію проводилося за затвердженими в установленому порядку тарифами на підставі актів включення (відключення) жилого будинку [ADDRESS] до центрального теплопостачання, що підтверджується доданими позивачем до справи відповідними актами та рішеннями виконкому Димитровської міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, про затвердження тарифів на послуги теплопостачання для населення. За приписами ст.64 ЖК України, Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверждених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, та у редакції, затвердженої постановою Кабінету МіністрівУкраїни № 45 від 24.01.2006 року (зі змінами та доповненнями), наймач та його повнолітні члени сім'ї зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Члени сім,ї наймача користуються усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім,ї наймача несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно за ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст.68 ЖК України, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі за текстом Правила), плата за надання цих послуг повинна надаватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, згідно якої цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, і із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Суд вважає, що відкриття особового рахунку [NUMBER] на ім'я наймача [PERSON], відповідно до якого нараховується плата за послуги з теплопостачання, що надавалися позивачем будинку [ADDRESS] до точки розподілу в межах балансової належності, використання відповідачем наданої послуги для задоволення власних потреб та відсутність відмови від неї свідчать про фактичне укладення договору між сторонами. Згідно за ст.19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-ІУ споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил плата за послуги з теплопостачання вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених норм споживання на підставі платіжного документу. Згідно за п.23, п.29 Правил перерахунок розміру плати за послуги з теплопостачання проводиться лише у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їх якості. Зокрема, п.п.3 п.29 Правил регламентовано право споживача на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою. Відповідно до п.25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Таким чином, сам факт тимчасової відсутності споживача у квартирі без виконання умов, зазначених у п.п.3 п.29 Правил, не породжує його право на несплату вартості послуг. Крім того, законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що у разі припинення наймачем з будь-яких причин (навіть, смерті) користування житловим приміщенням, члени його сім,ї, які продовжують користуватися цим житловим приміщенням, не позбавляються від виконання обов'язків, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг. Отже відсутність між сторонами письмового договору не позбавляє відповідача обов'язку оплачувати послуги з надання теплової енергії у квартиру. З огляду на приведене доводи відповідача щодо фактичного невикористання послуг з теплопостачання через її відсутність та припинення зобов'язань у зв'язку зі смертю її матері не заслуговують на увагу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов згідно зі ст.525 ЦК України не допускається, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача виниклої заборгованості за надані послуги є правомірною. Впродовж судового розгляду справи відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги частково та звернулася до суду з проханням застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі приведених доказів суд приходить до висновку, що строки позовної давності слід рахувати з часу звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, оскільки ст.118 ЦПК України передбачено спеціальний порядок звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги. Звернення ОКП «ДТКЕ» з заявою про видачу судового наказу у вересні 2013 року відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України перервало перебіг строку позовної давності. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково в межах строку позовної давності за період з 01.10.2010 року до 01.09.2013 року в сумі 2357,34 грн. Ця сума визначена наступним чином: за розрахунком позивача планове нарахування за надані послуги у період з 01.10.2010 року до 01.09.2013 року склали 3357,34 грн.; оплата за цей період - 1000 грн., а саме: у жовтні 2012 року - 500 грн., у січні 2013 року - 200 грн. та у травні 2013 року - 300 грн. Отже, заборгованість склала 2357,34 грн. (3357,34 грн. - 1000 грн.) (а.с.7). Відповідач [PERSON] визнала позов в межах строку позовної давності у розмірі 1920,71 грн., пославшись на роздруківки по особовому рахунку [NUMBER] від 01.10.2013 року та від 29.11.2013 року, згідно за якими заборгованість формується з 2005 року. Представник позивача Базелюк Т.В. у суді пояснила, що дані виписки з особового рахунку були надані відповідачу після скасування судового наказу, тому в них вказані нарахування поточних платежів та заборгованість, яка не сплачена за раніше винесеними рішеннями Димитровського міського суду. Зазначені в цих виписках суми оплати, а саме: 100 грн. - у січні 2012 року, 100 грн. - у травні 2012 року, 96,43 грн. - у червні 2012 року, 100 грн. - у липні 2012 року та 34,17 грн. - у вересні 2012 року, пішли на погашення заборгованості, що виникла до жовтня 2010 року, оскільки в них не було зазначено призначення платежу, про що не заперечувала у судовому засіданні і відповідач. Отже, оскільки вказані суми оплати були спрямовані на погашення попередньої заборгованості ще до звернення підприємства з заявою про видачу судового наказу, наведені доводи відповідача щодо суми боргу у 1920,71 грн., яка може бути стягнута з неї в межах строку позовної давності, також не заслуговують на увагу. Згідно за ст.625 ЦК України та п.20 Правил, положення яких носять обов'язковий характер і застосовуються незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи дану норму закону, вимоги позивача та наявну заборгованість з відповідача також підлягає стягненню 3% річних в сумі 145,13 грн. та інфляційні збитки в сумі 18,57 грн., розраховані за період невиконання грошового зобов'язання з 21.11.2010 року по 20.08.2013 року (а.с.7). Оскільки інфляційні втрати є одним з видів збитків, які виникли у кредитора за час прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, разом із 3% річних є мірою цивільної відповідальності боржників за несвоєчасне виконання зобов'язання та за своєю юридичною природою не є неустойкою, передбачена ч.2 ст.258 ЦК України скорочена позовна давність в один рік не може бути застосована до цих вимог. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно за ч.2 ст.99 ЦПК України у разі скасування судового наказу внесена сум судового збору не повертається, а зараховується до суми судового збору, встановленої до позовної заяві у разі пред'явлення позову до боржника у порядку позовного провадження. При зверненні до суду з даним позовом ОКП «ДТКЕ» сплачено судовий збір в сумі 114,70 грн. (а.с.2). З урахуванням сплаченої суми судового збору при зверненні позивача до суду з заявою про видачу судового наказу загальна сума судового збору, сплачена позивачем у цьому спорі, складе 229,40 грн., що відповідає розміру судового збору при зверненні до суду з позовом майнового характеру відповідно до Закону України «Про судовий збір». Отже, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені ОКП «ДТКЕ» судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 124 грн. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІУ відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини третьої статті 20 цього Закону на споживача покладено обов'язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно за п.8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). [PERSON] просить суд зобов'язати відокремлений підрозділ ОКП «ДТКЕ» «Димитровтепломережа» укласти з нею письмовий договір на постачання теплової енергії, оскільки останній відмовив їй в цьому. Відповідно до довідки ОКП «ДТКЕ» від 04.02.2014 року відповідач [PERSON] не зверталася з письмовими та усними заявами про укладання договору на постачання теплової енергії у квартиру за адресою: [ADDRESS]. Доказів на спростування цієї інформації суду не надано. Наведений і доданий до справи в обґрунтування заявленої відповідачем зустрічної вимоги лист ОКП «ДТКЕ» від 25.09.2013 року № 05/701 свідчить лише про звернення [PERSON] до підприємства з питання укладення договору реструктуризації заборгованості за послуги теплопостачання, що не є предметом спору. Оскільки судом не встановлено наявності спору між сторонами щодо укладення спірного договору, суд вважає позовну вимогу [PERSON] щодо зобов'язання укласти з нею договір на надання послуг завчасною та такою, що не підлягає задоволенню. Не підлягають задоволенню також вимога [PERSON] щодо зобов'язання ОКП «ДТКЕ» списати борг за надання послуг з теплопостачання за період з жовтня 2004 року по вересень 2010 року у розмірі 3149,87 грн. як безнадійну дебіторську заборгованість. Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІУ питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. З огляду на приведену правову норму та те, що само існування дебіторської заборгованості ніяким чином не порушує права, свободи та інтереси споживача, не встановлює для нього будь-яких обов'язків, обраний [PERSON] спосіб захисту не грунтується на законі. Оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, питання стягнення судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи, судом на підставі ст.88 ЦПК України не вирішується. На підставі ст.ст.64, 67, 68 ЖК України, ст.ст.11, 15, 258, 264, 267, 509, 525, 625 ЦК України, законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року та № 45 від 24.01.2006 року, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005 року № 630,

Outcome: partial