Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач в травні 2019 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що 28.02.2018 близько 08 год. 09 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Фіат» д.н. [NUMBER] , в якому в той час перебував в якості пасажира [PERSON] , рухаючись по проїзній частині Гостомельське шосе, на відстані 4 км 700 м. до перехрестя із вул. Міською у м.Києві від м.Буча Київської області в бік вул. Міської у м.Києві, проявив неуважність до дорожньої обстановки, а також не врахував дорожньої обстановки обрали небезпечну швидкість, чим грубо порушили вимоги п.12.1 ПДР України, у зв`язку з чим здійснили наїзд на смугу зустрічного руху, де допустили зіткнення із автомобілем марки «Фольцваген» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. В результат аті ДТП автомобіль «Фольцваген» д.н. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, а власнику [PERSON] заподіяно шкоду. У відповідності до ухвали Оболонського районного суду м.Києва від 20.06.2018 року, [PERSON] визнано винним у здійсненні даної ДТП та зазначено, що вказана ДТП сталася з вини останнього в результаті порушення ним п.12.1 ПДР. Автомобіль марки «Фіат» д.н. [NUMBER] , за участі якого було заподіяно шкоду, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ СК «Галицька». Згідно страхового полісу № АК /3139622 від 24.04.2017, з терміном дії з 01.05.2017 по 30.04.2018, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого становить 100 000 грн. Відповідно до звіту № 22/03/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу становить 270485 грн. 84 коп. 02.03.2018 до ПрАТ СК «Галицька» було надано повідомлення про страховий випадок. Вказаним повідомленням було зазначено про всі обставини, за яких сталася вказана дорожньо-транспортна пригода. 20.07.2018 до ПрАТ СК «Галицька» було надано письмову заяву про страхове відшкодування. Разом із доданою заявою було надано ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 20.06.2018 та реквізити карткового рахунку для нарахування страхового відшкодування. Так, як страхове відшкодування не було здійснено, 29.10.2018 до ПрАТ СК «Галицька» було надано письмову претензію щодо виплати страхового відшкодування, проте страхове відшкодування все рівно не було нараховано позивачу. 12.11.2018 між позивачем та ПрАТ СК «Галицька» було укладено протокол узгодження розміру страхового відшкодування, відповідно до чого Страховик зобов`язався у строк до 10.01.2019 здійснити виплату коштів в сумі 100 000 грн. за наявними банківськими реквізитами позивача, проте страхове відшкодування не було нараховане. Позивачем на адресу ПрАТ СК «Галицька» 29.10.2018 було надано претензію щодо виплати страхового відшкодування. До винної особи також 16.04.2019 року було направлено письмову вимогу про досудове врегулювання спору та звіт про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу. Станом на дату звернення до суду з позовом від Страховика на користь позивача надійшло в якості страхового відшкодування лише 30 000 грн. трьома платежами по 10 000 грн. Враховуючи неналежне виконання умов договору, вважає, що є підстави для стягнення з ПрАТ СК «Галицька» пені у розмірі 8927 грн. 91 коп., 3 % річних у розмірі 748 грн. та інфляційних у розмірі 2409 грн. 91 коп. за прострочення виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування в період з 11.01.2019 року по 21.05.2019 Розрахунок пені за період з 11.01.2019 по 31.01.2019 ставка НБУ 18 % кількість днів 21 = 1449 грн. 86 коп.; період 01.02.2019 - 14.03.2019 ставка НБУ 18 % кількість днів у періоді 42 = 2899,73 грн.; період 15.03.2019 - 25.04.2019 ставка НБУ 18 % кількість днів у періоді 42 = 2899,73 грн.; період 26.04.2019 - 21.05.2019 ставка НБУ 17.5 % кількість днів у періоді 25 = 1678,08 грн. Всього пені - 8927,40 грн. Розрахунок 3 % річних : Період розрахунку 11.01.2019 - 21.05.2019 (сума боргу 70 000 грн.) 3 % річних 748 грн. Розрахунок інфляційних нарахувань : період розрахунку 11.01.2019 по 21.05.2019 (сума боргу 70 000 грн.), інфляційне збільшення 2409,91 грн. Враховуючи несвоєчасну сплату страхового відшкодування страховиком та оскільки ліміту відповідності недостатньо для відшкодування матеріального збитку заподіяного пошкодженням транспортного засобу просив суд стягнути з [PERSON] 170485 грн. 84 коп., що є різницею між фактичною вартістю збитку, а з ПрАТ СК «Галицька» просив суд стягнути 70 000 грн., що є частиною від недоплаченої суми в межах ліміту визначеного страховим полісом, а також пеню у розмірі 8927 грн. 40 коп. , 3 % річних у розмірі 748 грн. та інфляційні в розмірі 2409 грн. 91 коп. за прострочення виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування за період з 11.01.2019 по 21.05.2019, також просив суд стягнути з відповідачів судовий збір пропорційно до заявлених вимог. Ухвалою від 31 травня 2019 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін. Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримував, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Відповідачі в судові засідання не з`являлися, про розгляд справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, відзив на позов не надали. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідачів за наявними у справі доказами. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 28.02.2018 близько 08 год. 09 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Фіат» д.н. [NUMBER] , в якому в той час перебував в якості пасажира [PERSON] , рухаючись по проїзній частині Гостомельське шосе, на відстані 4 км 700 м. до перехрестя із вул. Міською у м.Києві від м.Буча Київської області в бік вул. Міської у м.Києві, проявив неуважність до дорожньої обстановки, а також не врахував дорожньої обстановки обрав небезпечну швидкість, чим грубо порушили вимоги п.12.1 ПДР України, у зв`язку з чим здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «Фольцваген» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті ДТП автомобіль «Фольцваген» д.н. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, а власнику [PERSON] заподіяно шкоду. (а.с.16-17) У відповідності до ухвали Оболонського районного суду м.Києва від 20.06.2018 року, [PERSON] визнано винним у здійсненні даної ДТП та зазначено, що вказана ДТП сталася з вини останнього в результаті порушення ним п.12.1 ПДР. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, з пункту 1.6. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Зі змісту п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує, що відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Отже, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ч.1 ст.1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Такої позиції також дотримується Верховний Суд України, яка викладена в постанові № 6-108цс13 від 06.11.2013 року. Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо передбачено такий обов`язок. Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Автомобіль марки «Фіат» д.н. [NUMBER] , за участі якого було заподіяно шкоду, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ СК «Галицька». Згідно страхового полісу № АК /3139622 від 24.04.2017, з терміном дії з 01.05.2017 по 30.04.2018 , ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого становить 100 000 грн. Як визначено ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст.ст.9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до звіту № 22/03/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу становить 270485 грн. 84 коп. 02.03.2018 позивачем до ПрАТ СК «Галицька» було надано повідомлення про страховий випадок. Вказаним повідомленням було зазначено про всі обставини, за яких сталася вказана дорожньо-транспортна пригода. 20.07.2018 до ПрАТ СК «Галицька» було надано письмову заяву про страхове відшкодування. Разом із доданою заявою було надано ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 20.06.2018 та реквізити карткового рахунку для нарахування страхового відшкодування. Так, як страхове відшкодування не було здійснено, 29.10.2018 позивачем до ПрАТ СК «Галицька» було надано письмову претензію щодо виплати страхового відшкодування, проте страхове відшкодування все рівно не було нараховано позивачу. 12.11.2018 між позивачем та ПрАТ СК «Галицька» було укладено протокол узгодження розміру страхового відшкодування, відповідно до чого Страховик зобов`язався у строк до 10.01.2019 здійснити виплату коштів в сумі 100 000 грн. за наявними банківськими реквізитами позивача, проте страхове відшкодування не було нараховане. Позивачем на адресу ПрАТ СК «Галицька» 29.10.2018 було надано претензію щодо виплати страхового відшкодування. До винної особи також 16.04.2019 року було направлено письмову вимогу про досудове врегулювання спору та звіт про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу. Станом на дату звернення до суду з позовом від Страховика на користь позивача надійшло в якості страхового відшкодування лише 30 000 грн. трьома платежами по 10 000 грн., протилежне судом не встановлено. Оскільки, ПрАТ СК «Галицька» не виконало обов`язку по виплаті страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності, передбаченому умовами укладеного договору страхування, зазначеному в полісі, суд доходить до висновку що з нього на користь позивача слід стягнути 70 000 грн. недоплаченого страхового відшкодування. Враховуючи неналежне виконання Страховиком умов договору, суд вважає, що є підстави для стягнення з ПрАТ СК «Галицька» пені у розмірі 8927 грн. 91 коп. відповідно до ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 3 % річних у розмірі 748 грн. та інфляційних у розмірі 2409 грн. 91 коп. за прострочення виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування в період з 11.01.2019 року по 21.05.2019 (ст.625 ЦК України). Розрахунок пені за період з 11.01.2019 по 31.01.2019 ставка НБУ 18 % кількість днів 21 = 1449 грн. 86 коп.; період 01.02.2019 - 14.03.2019 ставка НБУ 18 % кількість днів у періоді 42 = 2899,73 грн.; період 15.03.2019 - 25.04.2019 ставка НБУ 18 % кількість днів у періоді 42 = 2899,73 грн.; період 26.04.2019 - 21.05.2019 ставка НБУ 17.5 % кількість днів у періоді 25 = 1678,08 грн. Всього пені - 8927,40 грн. Розрахунок 3 % річних : Період розрахунку 11.01.2019 - 21.05.2019 (сума боргу 70 000 грн.) 3 % річних 748 грн. Розрахунок інфляційних нарахувань : період розрахунку 11.01.2019 по 21.05.2019 (сума боргу 70 000 грн.) , інфляційне збільшення 2409,91 грн. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) . Винна в ДТП особа відповідає лише у разі недостатності виплаченого страхового відшкодування, як то передбачено положеннями ст.1194 ЦК України. Однак, враховуючи те, що страхового відшкодування недостатньо для відшкодування завданих позивачу майнових збитків, суд доходить до висновку про стягнення з винної в ДТП особи, відповідача [PERSON] на користь позивача 170 485 грн., що є різницею між фактичною вартістю збитку та сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1704 грн. 85 коп. та з ПрАТ СК «Галицька» відповідно 820 грн. 85 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved