Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням змін та доповнень (а.с.1-3, 31-33) просить стягнути з Державної казначейської служби Україниза рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь вартість неповерненого майна (золотих зливків) на день постановлення рішення та моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представники відповідача - прокуратури Луганської області, у судовому засіданні у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі. Представник відповідача - ДКС України, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. У судовому засіданні встановлено, що вироком Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30 липня 2013 р. позивач був засуджений за ст.364 ч.3 КК України з конфіскацією Ѕ частини особисто належно йому майна і ч.3 ст.27-ч.4 ст.185 КК України (а.с.41-115). На виконання вироку в частині конфіскації майна повинно було бути передано належне позивачу майно - два банківських зливка Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2014 р. вирок Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30 липня 2013 р. був приведений у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 р., зокрема, дії позивача були перекваліфіковані з ч.3 на ч.1 ст.364 КК України з призначенням покарання без конфіскації майна (а.с.193-194). У якості підстави позову позивач зазначив нанесення йому шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Відповідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави…матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст.1176 ч.1, 2, 7 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. На підставі ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1)постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; \Пункт 3 частини першої статті 2 виключено на підставі Закону № 4652-VI від 13.04.2012\ 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Частиною першою ст.373 КПК України передбачено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу. На підставі ст.284 ч.1 п.1,2 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; З наведених норм вбачається, що право на відшкодування шкоди у разі незаконних дій, зокрема, органів прокуратури виникає тільки у разі виправдання особи вироком суду чи закриття провадження у разі відсутності події чи складу кримінального правопорушення. Однак позивач вироком, що набрав законної сили, виправданий не був, а зміна кваліфікації його дій і призначеного покарання була наслідком набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 р. №746-VII, яким ч.3 ст.364 КК України, за якою позивач був засуджений, була виключена зі ст.364 КК України. Тобто відбулася декриміналізація діяння, а не закриття провадження внаслідок відсутності складу кримінального правопорушення чи його події. Таким чином, суд вважає, що за зазначеної у позові підстави у його задоволенні повинно бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed