Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач зазначає, що в 2004 році [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, сплату відсотків за прострочення грошового зобов'язання. У вищезгаданій справі (справа №-1841) Рівненським районним судом 29.12.2004 року було винесено увалу, згідно якої накладено арешт на майно (рухоме та нерухоме), грошові кошти, що належать [PERSON], мешканцю [ADDRESS]. 12 січня 2006 року державним виконавцем відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції, [PERSON] було винесено постанову серія АА №444221 про арешт майна [PERSON], зокрема будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі за текстом - будинковолодіння). Однак, вказане будинковолодіння не належало [PERSON], а належало батькові - [PERSON]. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів будинковолодіння на ім'я позивача. Згідно відповіді приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] №173/01-16 від 01.12.2014 року та довідки Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області №2959 від 02.12.2014 року, [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Однак позивач не може оформити спадкове майно, оскільки було виявлено, що на спадкове будинковолодіння накладений арешт. У зв'язку з цим позивач вважає, що його право як спадкодавця порушується наявністю арешту на майно. За таких умов він звернувся до суду з позовом про скасування цього арешту. Позивач позов підтримав в повному обсязі та пояснив суду про обставини, що описані вище. Представник позивача позов підтримав. Додав, що арешт накладено на майно (будинковолодіння), яке ніколи не належало боржнику - [PERSON]. Власником будинковолодіння з 2012 року є батько позивача. Цим самим було допущено порушення права власності як власника майна, так і на даний час порушуються права позивача. Представник відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції позов не визнала. Пояснила, що станом на час накладання арешту на майно позивач проживав в будинку за адресою: [ADDRESS]. А тому у відповідних документах відділу ДВС він був зазначений як власник будинковолодіння, і на це будинковолодіння був накладений арешт. Визнає, що мала місце технічна помилка, але на той час по іншому не можливо було виконати ухвалу суду про арешт майна боржника. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову. Подав клопотання про зупинення розгляду даної справи до вирішення іншої справи про оскарження вищезгаданого заповіту. Зазначає, що наявність арешту на будинковолодіння не порушує прав учасників процесу. Додав, що в цивільній справі, яку розглядає суддя Кушнір Н.В., він подавав заяву про забезпечення позову, але йому не відомо про результати розгляду цієї заяви. Відповідачка [PERSON] повторно не з'явилася в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачка є належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без її участі. Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно з ст. 41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до абз.3 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості, позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В провадженні Рівненського районного суду Рівненської області перебувала справа № 2-1841/2004, і ухвалою від 29.12.2004 року був накладений арешт на майно [PERSON], який проживав в будинку за адресою: [ADDRESS]. 12 січня 2006 року державним виконавцем відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції, [PERSON] було винесено постанову серія АА №444221 про арешт майна [PERSON], зокрема будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак станом на 12 січня 2006 року будинковолодіння, що перебуває за адресою: [ADDRESS] [PERSON] на праві власності не належало. Отже, в державного виконавця не було правових підстав для накладення арешту на майно у виді вищевказаного будинковолодіння, яке не належало боржнику у справі № 2-1841/2004, і відповідачу [PERSON] у даній справі. Власником згадуваного майна з грудня 2012 року став [PERSON], який 21.12.2012 року отримав свідоцтво про право власності на майно, і дане майно було зареєстроване в КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 27.12.2014 року. На даний час позивач оформлює спадкові права після смерті свого батька - [PERSON], і наявність арешту на майно спадкодавця перешкоджає в цьому. Відповідач [PERSON] зазначив, що наявність арешту на його майно не порушує власних прав, та є гарантією збереження спадкового майна, оскільки відповідач оспорює заповіт, що був складений спадкодавцем на ім'я позивача. Зважаючи на це він просить про зупинення розгляду справи, а перед цим просив відмовити в задоволенні позову саме з причин оспорювання заповіту. Проте суд вважає, що немає підстав як для відмови в задоволенні позову, так і для зупинення провадження у справі. Так, відповідач [PERSON] не позбавлений можливості подати заяву про забезпечення позову у справі за його позовом про визнання заповіту недійсним, яка розглядається іншим суддею. Він пояснив суду, що таку заяву подавав, але йому не відомий результат розгляду заяви. Отже, не можна ставити в залежність розгляд даної справи від розгляду іншої справи з огляду на ту обставину, що відповідач [PERSON] звернувся до суду з новим позовом. Адже ЦПК України передбачає можливість застосування заходів забезпечення позову, чим і скористався позивач [PERSON] в цивільній справі за власним позовом. За встановлених судом обставин безпідставності накладення арешту на будинковолодіння, яке ніколи не належало [PERSON], що на даний час перешкоджає в оформленні спадкових прав позивача, суд вважає що заявлений позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення. При цьому суд вважає, що при постановленні рішення слід вказати про необхідність виключення з постанови серії АА № 444221 державного виконавця відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення про його відчуження від 12.01.2005 року вказівку на арешт та заборону відчуження будинковолодіння, що по [ADDRESS], де власником зазначений [PERSON]. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved