Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що Колективному сільськогосподарському підприємству «Жовтень», правонаступником якого на сьогодні є ТДВ «Василівське» 07.06.1996 року було видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-КВ № 001539, згідно якого сільськогосподарському підприємству «Жовтень» була надана у постійне користування земельна ділянка, площею 216,2га, в адміністративних межах Васильківської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Позивач зазначає, що в 2018 році дізнався, що частина вказаної земельної ділянки, площею 52 га з кадастровим номером 3220480800:02:002:0022, яка перебувала деякий час в користуванні ФГ «Чудова марка» була поділена на менші земельні ділянки, по 2 га кожна, із присвоєнням їм кадастрових номерів, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. За інформацією ГУ Держгеокадастру у Київській області від 01.06.2018 року зазначені земельні ділянки були надані у власність учасникам АТО. Позивач зазначає, що не давав свого погодження на виготовлення технічної документації чи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, так само, як і не відмовлявся від користування цією земельною ділянкою. Головне Управління Держгеокадастру незаконно видало дозволи громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та протиправно видало накази про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність. На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 27.06.208 року позивачу стало відомо, що фізичні особи, як є відповідачами по справі є власниками земельних ділянок, по 2 га кожна, і ці земельні ділянки були незаконно вилучені у позивача, не враховано законне паво позивача на користування земельною ділянкою згідно Державного акт на право постійного користування землею від 07.06.1996 року. Позивач вважає такі дії відповідачів протиправними та просить суд : 1) Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1108/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1088/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1106/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1101/15- 18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 26.03.2018 № 10-2530/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від26.03.2018 № 10-2523/15-18-сг; Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1105/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 26.03.2018 № 10-2524/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1094/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведерр земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1092/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1095/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1998/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 26.03.2018 № 10-2528/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 26.03.2018 № 10-2526/15- 18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1100/15-18-сг; Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведенім земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1089/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1091/16-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1090/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.03.2018 № 10-1897/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1087/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 15.02.2018 № 10-1096/15-18-сг; 2) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянкщ у власність гр. [PERSON] Олеговичу від 31.05.2018 № 10-5003/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 08.05.2018 № 10-4143/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр [PERSON] від 08.05.2018 № 10-4139/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] Володимировичу від 08.05.2018 № 10-4152/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 31.05.2018 № 10-5004/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 08.05.2018 № 10-4153/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 08.05.2018 № 10-4146/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 31.05.2018 № 10-5007/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 08.05.2018 № 10-4150/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] Сергійовичу від 31.05.2018 № 10-5005/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 31.05.2018 № 10-5008/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 08.05.2018 № 10-4151/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 08.05.2018 № 10-4144/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] Олександровичу від 08.05.2018 № 10-4148/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 31.05.2018 № 10-5009/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 31.05.2018 № 10-5013/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 08.05.2018 № 10-4141/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр [PERSON] від 31.05.2018 № 10-5012/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 31.05.2018 № 10-5010/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. Феоктистову [PERSON] Олеговичу від 31.05.2018 № 10-5011/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 08.05.2018 № 10-4144/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 08.05.2013 № 10-4140/15-18-сг; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] від 08.05.2018 № 10-4149/15-18-сг; 3) визнати протиправною, та скасувати державну реєстрацію відомостей внесених до Державного реєстру прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу - Губенко Тетяною Анатоліївною на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельних ділянок: № 1642 від 30.05.2018, щодо земельної ділянки кадастровий № 3220480800:02:002:0025; № 1683 від 30.05.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0035; № 1671 відіШ.05.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0031; № 1644 від 30.05.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0037; № 1648 від 30.05.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0026; № 1656 від 30.05.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0033; № 1669 від 01.06.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002':0029; № 1641 від 30.05.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0027; № 1650 від 30.05.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0028; № 1675 від 01.06.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0030; № 1677 від 01.06.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0032; № 1646 від 30.05.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0036; № 1673 від 01.06.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0034; № 1937 від 04.07.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0047; № 1907 від 02.07.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0043; № 1910 від 02.07.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0048; № 1925 від 03.07.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0044; № 1922 від 03.07.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0038; № 1909 від 02.07.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0046; № 1642 від 30.05.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0025; № 1917 від 02.07.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0040; № 1906 від 02.07.2018, щодо земельної ділянки к.№ 3220480800:02:002:0041; 4) визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію відомостей внесених до Державного реєстру прав на нерухоме майно - державним реєстратором відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг та державної реєстрації Білоцерківської райдержадміністрації - Олійник Іриною Юріївною, за індексним номером: 41587602 від 13.06.2018 земельної ділянки к. № 3220480800:02:002:0042; 5) визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію відомостей внесених до Державного реєстру прав на нерухоме майно - начальником - державним реєстратором відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг та державної реєстрації Білоцерківської райдержадміністрації - Місеврою Юлією Анатоліївною, за індекси. номером: 41578189 від 13.06.2018 земельної ділянки к. № 3220480800:02:002:0039; 6) стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Представники позивача в судовому засідані підтримали позовні вимоги повністю. Представник відповідача Бистрицького О.В. в судовому засіданні заперечив позовні вимоги, надав заяву про застосування строку позовної давності до доданих позовних вимог. Відповідач Головне Управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не направив свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, направили суду відзив на позов та заяву про застосування строку позовної давності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов не визнали. Треті особи не направили в судове засідання своїх представників, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Суду надано повідомлення та наказ про звільнення з роботи з 26.02.2019 року начальника відділу державної реєстрації, державного реєстратора Місевру Ю.А. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що Державний акт на право постійного користування землею (серія І-КВ №001539) від 07.06.1996 року був виданий для КСП «Жовтень» на земельні ділянки загальною площею 216,2 га в адміністративних межах Василівської сільської ради Білоцерківського району та складається з ділянок : ділянка № 11 площею 10,3 га, ділянка № 7 площею 8,6 га, ділянка №8 площею 4,3 га, ділянка №9 площею 14,2 га, ділянка № 10 площею 103,0 га, ділянка № 5 площею 55,9га, ділянка №4 площею 6,7 га, ділянка №6 площею 13,2 га. Наведене підтверджено Державнии актом на право постійного користування землею, та інформаційною довідкою Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області (Т.1 а.с.15-16,45). Позивач зазначає, що даний спір стосується частини земельної ділянки № 10 , а саме 52 га цієї земельної ділянки (к.№3220480800:02:002:0022), яку позивач вважає, протиправно було передано державою в особі ГУ Держгеокадастру у Київській області, громадянам, учасникам АТО, у власність для ведення особистого селянського господарства. Встановлено, що згідно Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області за №193 від 01.04.2008 року було надано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 3220480800:02:002:0022, терміном на 10 років фермерському господарству «Чудова марка», загальною площею 52,00га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель резервного фонду (рілля) в межах Василівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. В результаті чого був укладений Договір оренди земельної ділянки № 23 від 22.04.2008 року (Т.2 а.с. 75-77,78,79). У відповідності до вищезазначених норм діючого на той момент законодавства, Договір був зареєстрований у Київській регіональній філії №29 державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 14.05.2008 року за №040832200008. Згідно Наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області № 10-8091/15-17сг від 13.05.2017 року «Про припинення договору оренди землі шляхом розірвання», було припинено право оренди на земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 52,0547 га (кадастровий номер 3220480800:02:002:0022) для ведення фермерського господарства, надану ФГ «Чудова марка» згідно Договору оренди №23 від 22.04.2008 року. Також, за даним Наказом було віднесено земельну ділянку загальною площею 52,0547 га (кадастровий номер 322048800:02:002:0022) до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності Василівської сільської ради Білоцерківського району (Т.1 а.с.181). Згідно відомостей ГУ Держгеокадастру у Київській області відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3220480800:02:002:0022 площею 52,0000га перенесено до архівного шару Національної кадастрової системи, у зв`язку з її поділом між учасниками антитерористичної операції на підставі Наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (Т.1 а.с.53). Судом було витребувано з ГУ Держгеокадастру у Київській області копії оскаржуваних Наказів «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» згідно зазначеного переліку кадастрових номерів земельних ділянок (Т.1 а.с.137-157). Так, згідно наданих суду копій оскаржуваних наказів від 15.02.2018 року, від 26.03.2018 року Головне Управління Держгеокадастру у Київській області надало дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Василівської сільської ради Білоцерківського району із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Т.1 а.с. 137-157). Також, матеріали справи містять Накази ГУ Держгеокадастру у Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність » від 08.05.2018 року та від 31.05.2018року, згідно яких було передано вказаним особам у власність земельні ділянки площею по 2 га, кожному, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства (Т.1 а.с. 158-180). Суд звертає увагу, що позивач не включив до учасників судового процесу осіб, які набули у власність земельні ділянки за оскаржуваними Наказами ГУ Держгеокадастру у Київській області «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» та «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та не оскаржує самі правочини (договори купівлі-продажу) за якими було набуто у власність відповідачами земельні ділянки. В даному випадку, позивач доводить своє переважне право на використання спірної земельної ділянки, але не оспорює правочини, за якими вибула з його користування земельна ділянка. Позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав. Суд, на підставі ст. 12 ЦПК України роз`яснював учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч.2 ст. 264 ЦПК УКраїни при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Позивачем, в обґрунтування позовних вимог, надано суду Висновок експертного дослідження за результатами проведення земельно-технічного дослідження від №17.09.2019 року за № 23961/19-41 (Т.3 а.с. 86-98). Відповідно до цього Висновку експертом досліджено, що на земельну ділянку №10 КСП «Жовтень» площею 103,0294 га накладаються наступні земельні ділянки за кадастровими номерами в повному обсязі : 3220480800:02:002:0029, 3220480800602:002:0033, 3220480800:02:002:0026, 3220480800:02:002:0037, 3220480800:02:002:0031, 3220480800:02:002:0035, 220480800:02:002:0025, 3220480800:02:002:0027, 3220480800:02:002:0028, 3220480800:02:002:0030, 3220480800:02:002:0032, 3220480800:02:002:0036, 3220480800:02:002:0034, 3220480800:02:002:0045, 3220480800:02:002 :0047 , 3220480800:02:002 :0043 , 3220480800:02:002 :0048 , 3220480800:02:002:0044, площа кожної з них становить 2,0000 та. На земельну ділянки №10 КСП "Жовтень" площею 103,0294 га накладаються наступні земельні ділянки: земельна ділянка за кадастровим номером 3220480800:02:002:0038 (загальна площа 2,0000 та); площа накладання становить 1,9786 та; земельна ділянка за кадастровим номером 3220480800:02:002:0046 (загальна площа 2,0000 га); площа накладання становить 1,9784 та; земельна ділянка за кадастровим номером 3220480800:02:002:0042 (загальна площа 2,0000 га); площа накладання становить 1,9813 га.: земельна ділянка за кадастровим номером 3220480800:02:002:0039 (загальна площа 2,0000 га); площа накладання становить 1,9841 га; земельна ділянка за кадастровим номером 3220480800:02:002:0040 (загальна площа 2,0000 га); площа накладання становить 1,9869 га; - земельна ділянка за кадастровим номером 3220480800:02:002:0041(загальна площа 2,0000 га); площа накладення становить 1,9889 га. За вказаним висновком земельні ділянки з кадастровими номерами 3220480800:02:002:0038, 3220480800:02:002:0046, 3220480800:02:002:0040, 3220480800:02:002:0041, власниками яких є відповідачі по справі, не повністю накладаються на земельну ділянку № 10 , що була надана в постійне користування позивачу в 1996 році. Таким чином, частково, позиція позивача щодо накладення земельних ділянок, власниками яких стали фізичні особи, відповідачі по справі, на земельну ділянку, яка була в 1996 році передана КСП «Жовтень» , - знайшла своє підтвердження в суді. При цьому, не можна залишити поза увагою встановлений судом факт того, що позивач ніколи, фактично, не користувався спірною земельною ділянкою. Так, представник ТДВ «Василівське» та директор даного товариства [PERSON] , в судовому засіданні зазначив, що позивач не використовував земельну площею 52 га з кадастровим номером 3220480800:02:002:0022, яка частково входить в межі земельної ділянки №10 загальною площею 103,0294 га, оскільки не мав примірника Державного акту на право постійного користування землею серії І-КВ № 001539, не знав обсяг земельних ділянок на які мав право постійного користування. Та вважав, що площа спірних земельних ділянок є резервною, і лише, в 2018 році дізнався про порушене своє майнове право. Представники позивача в судовому засіданні зазначили, що відповідач ГУ Держгеокадастру протиправно вилучив у ТДВ «Василівське» частину земельної ділянки, яка законно була надана позивачу в постійне користування. Позивач ніколи не відмовлявся від свого права, не надавав дозволу на виготовлення технічної документації та на передачу земельних ділянок в межах Василівської сільської ради у власність іншим особам. Представник відповідача [PERSON] , заперечуючи позов, суду пояснив, що позивачем недоведено право користування земельною ділянкою, яка перебуває у власності [PERSON] . Представник відповідача звертав увагу на відсутність оскарження позивачем самого правочину, договору купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого [PERSON] набув у власність земельну ділянку площею 2 га., вказав на ряд процесуальних порушень, вчинених позивачем та експертом при складанні Висновку експертного дослідження № 23961/19-41. Крім того, представник відповідача подав письмово викладене клопотання про застосування строку позовної давності до даних позовних вимог, зазначивши, що, якщо ототожнювати земельну ділянку № 10 із земельними ділянками реєстрацію яких оскаржує позивач, то не можна залишити поза увагою, що дана земельна ділянка вибула з користування позивача ще в 2008 році, коли була надана в оренду іншому фермерському господарству. Представник відповідача послався на позицію ВСУ у справі №6-17цс17 від 22.02.2017 року та на позицію ВС у справі №911/2817/17 від 21.05.2019 року. Представник ГУ Держгеокадастру у Київській області, заперечуючи позов, у відзиві вказав, що КСП «Жовтень» було перереєстровано в ЗАТ «Васильківське» 28.12.1995р. на підставі Розпорядження голови Білоцерківської районної Державної адміністрації за №74. При чому, Статут ЗАТ «Васильківське» був затверджений Протоколом №1 загальних зборів засновників від 15.11.1995 року. В свою чергу Державний акт на право постійного користування землею серія І-КВ №001539 від 07.06.1996 року був виданий на КСП «Жовтень», діяльність якого була припинена станом на 07.06.1996 року. Навіть відповідне рішення 4 сесії 22 скликання Василівської сільської Ради народних депутатів від 22.11.1995 року про надання у постійне користування для сільськогосподарського виробництва було видано після затвердження Статуту ЗАТ «Васильківське». Однак, суд зазначає, що не є предметом спору по даній справі оскарження Державного акту на право постійного користування землею серія І-КВ №001539 від 07.06.1996 року. Суд виходить з того, що вказаний правоустановчий документ не оскаржений і не скасований, підстави та порядок набуття позивачем у користування земельною ділянкою не оскаржуються та не є предметом спору по даній справі. В даному випадку, те ж саме стосується і договорів купівлі-продажу за якими фізичні особи, відповідачі по справі, набули у власність земельні ділянки, державну реєстрацію, яких, наразі, оскаржує позивач. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також, відповідач ГУ Держгеокадастру у Київській області, заперечуючи позов вказав, що право на розпорядження зазначеною земельною ділянкою, було передано від Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області до ГУ Держгеокадастру у Київській області. Наказами Головного управління, як розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення, в порядку, визначеному чинним законодавством, було надано дозвіл громадянам на розробку проекту землеустрою. В подальшому, наказами Головного управління були затверджені документації із землеустрою та надані у власність земельні ділянки, площею по 2,0000га, кожна, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Василівської сільської ради Білоцерківського району громаданам - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Прийняття Головним управлінням, як суб`єктом владних повноважень, Наказу про надання земельних ділянок у власність є ненормативним актом, та вичерпує свою дію внаслідок його виконання. Скасування та/або визнання недійсним наказу не породжує наслідків для власників земельних ділянок, а тому, відповідач зазначив, що позовна вимога в частині, визнання недійсними наказів про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передача їх у власність, які є ненормативними актами, що застосовуються одноразово і з прийняттям яких виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронних законом інтересів,- не може бути задоволена. Окрім відзиву на позов, ГУ Держгеокадастру у Київській області направило суду заяву про застосування строку позовної давності, зазначивши, що у відповідності до Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області за №193 від 01.04.2008 року було надано в оренду терміном на 10 років земельну ділянку з кадастровим номером 3220480800:02:002:0022 фермерському господарству «Чудова марка», загальною площею 52,00га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель резервного фонду (рілля) в межах Василівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. В результаті чого був укладений Договір оренди земельної ділянки № 23 від 22.04.2008 року. Відповідно до п. 2, 13, 14 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року за №2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Датою реєстрації договору оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації. У відповідності до норм діючого станом на 2008 рік законодавства, Договір був зареєстрований у Київській регіональній філії №29 державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 14.05.2008 року за №040832200008. Тобто, ГУ Держгеокадастру у Київській області володіло інформацією, що законним користувачем земельної ділянки загальною площею 52,00га в межах Василівської сільської ради Білоцерківського району Київської області з 14.05.2008 року було фермерське господарство «Чудова марка», яке близько 10 років користувалось земельною ділянкою, площею 52га і в 2017 році відмовилося від права оренди на вказану земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 52,0547 га (кадастровий номер 3220480800:02:002:0022). Дана земельна ділянка була віднесена до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності. Отже, позивач був обізнаний щодо користування даною земельною ділянкою іншими особами більше 10 років, а тому, відповідач просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог ТДВ «Василівське». При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України). Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положення ст.141 ЗК України містить чіткий перелік підстав для припинення права користування. Так, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії (ст. 141 ЗК України). Згідно ст. 143 ЗК України Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як було вказано вище, право постійного користування КСП «Жовтень» с.Василів, було посвідчено Державним Актом на право постійного користування (серії І-КВ № 001539), який був зареєстрований належно відповідно до чинних на той час норм, був зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 18п. А за ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до п.3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11.02.2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» встановлено, що до 01.01.2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів. Інформація щодо припинення права постійного користування землекористувачем відповідно до Державного Акту на право постійного користування (серії І-КВ № 001539) відсутня. Рішення з даного приводу компетентним органом не приймалося. При цьому слід зазначити, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при наданні особам земельних ділянок не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсними розпоряджень (наказів) про передачу цих земельних ділянок та їх повернення державі в порушення права власності набувачів. Даючи аналіз встановленим обставинам по справі, та наданим доказам, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивач пропустив строк позовної давності. Заяви про застосування строків позовної давності до даних позовних вимог було подано представником [PERSON] (Т.3 а.с.19-21) та представником ГУ Держгеокадастру у Київській області (Т.3 а.с. 80-83). Позивач заперечив застосування положення про строки позовної давності, зазначивши, що ТДВ «Василівське» оскаржує державну реєстрацію відомостей внесених до Державного реєстру речових прав в 2018 році. Однак, слід зазначити, що підставами для визнання протиправними та скасування судом оскаржуваних наказів і скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки фізичних осіб, відповідачів у справі, є - самовільне зайняття третіми особами земельної ділянки площею 52 га з кадастровим номером 3220480800:02:002:0022 та протиправне вилучення і розпорядження відповідачем ГУ Держгеокадастру у Київській області даною земельною ділянкою без врахування права ТДВ «Василівське» на постійне користування цією земельною ділянкою. Встановленим є те, що зазначена земельна ділянка, фактично, не перебувала в користуванні позивача. Матеріали справи містять безперечні докази того, що користувачем земельної ділянки загальною площею 52,00га з кадастровим номером 3220480800:02:002:0022 в межах Василівської сільської ради Білоцерківського району Київської області з 14.05.2008 року по травень 2017 року було фермерське господарство «Чудова марка». Договір оренди був належно зареєстрований у Київській регіональній філії №29 державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 14.05.2008 року за №040832200008. Ні позивач, ні будь-хто інший не оскаржував зазначений договір оренди земельної ділянки чи Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області за №193 від 01.04.2008 року. Також, матеріали справи містять дані, що в 2013 році позивач мав Державний Акт на право постійного користування (серії І-КВ № 001539) та в грудні 2013 року звертався до Управління Держземагенства у Білоцерківському районі з клопотанням провести інвентаризацію земель, згідно цього ж Акту. Зазначене спростовує відомості позивача, що він не знав площу, межі належного йому землекористування, не мав примірника Державного Акту на право постійного користування (серії І-КВ № 001539) (Т.1 а.с.41). При цьому, відсутні докази, що позивач не мав можливості отримати інформацію, починаючи з 1996 року про належне йому право постійного користування земельною ділянкою, чи не мав можливості ідентифікувати земельну ділянку, яку отримав в користування. Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи з порушенням її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини їх порушення. До такого висновку ВСУ дійшов в постанові від 29 жовтня 2014 р. №6-152цс14. Згідно з ст.257 ЦК загальна позовна давність установлюється тривалістю три роки. При цьому норма ч.1 ст.261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, отже, обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Отже, вирішуючи питання щодо спливу позовної давності, суд застосовує презумпцію обізнаності позивача про стан його майнового права. Позовна давність не є інститутом процесуального права і не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за змістом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. В даному випадку, позивач не обґрунтував своєї позиції щодо строку звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до положень ч 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач не довів суду той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права в період до 2018 року. Суд не може взяти, як доказ по справі, твердження позивача, що він довідався про порушення свого права на користування земельною ділянкою, лише, в 2018 році, коли була проведена реєстрація права власності на земельні ділянки за фізичними особами, відповідачами у справі, оскільки є безперечні докази того, що земельна ділянка площею 52 га з кадастровим номером 3220480800:02:002:0022 в межах Василівської сільської ради вибула з користування позивача значно раніше, матеріали справи містять дані, що з 2008 року землекористувачем цієї земельної ділянки було ФГ «Чудова марка», а з травня 2017 року ця земельна ділянка була відведена до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності та була передана у власність учасникам АТО. Позивач мав об`єктивну можливість знати, що з 2008 року він по факту не був землекористувачем земельної ділянки площею 52 га з кадастровим номером 3220480800:02:002:0022, яка в подальшому на підставі оскаржуваних наказів була передана у власність громадян. Згідно вимог ч.2 ст.10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції» N475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації, п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.51). Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов`язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак - ефективному поновленню порушеного права. Надаючи правову кваліфікацію доказам, поданим сторонами з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності.

Outcome: dismissed