Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 19.07.2002 р. у м.Узин. Після смерті матері відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку №8 по вул.Б.Хмельницького у м.Узин. Вона постійно проживала разом зі спадкодавцем до дня смерті, фактично прийняла спадщину шляхом управління нею, сплачувала комунальні платежі, вела господарство, хоча була зареєстрована за іншою адресою. Вважаючи себе власником спадкового майна, до нотаріуса не зверталась, а, звернувшись до останнього з питань оформлення спадщини, отримала постанову від 19.06.2015 р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як такій, що не прийняла спадщину, тобто, не проживала постійно разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подала заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня її відкриття. У судовому засіданні позивач підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Представник відповідача - [PERSON], який діє за дорученням, проти позову не заперечував. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З відповідних свідоцтв судом встановлено, що [PERSON] була матірю позивача та померла 19.07.2002 року у м.Узин Білоцерківського району Київської області. Судом встановлено також, що спадкове майно померлої складається з 1/2 частини житлового будинку №8 по вул.Б.Хмельницького у м.Узин. З пояснень позивача та довідки, виданої Узинською міською радою, вбачається, що позивач, хоча і була зареєстрована за іншою алдресою, проживала разом з матірю до її смерті та продовжувала проживати в належній матері частині будинку у подальшому, вступивши у володіння спадковим майном. З постанови від 19.06.2015 року державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як такій, що не прийняла спадщину, тобто, не проживала постійно разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подала заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня її відкриття. Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус послався на норми Цивільного кодексу України 2003 року. Однак, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, який набрав чинності 01.01.2004 р., норми цього Кодексу застосовуються тільки до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Між тим з пояснень позивача вбачається, що нею були вчинені дії, що свідчать про прийняття спадщини, тому застосуванню підлягають норми ЦК УРСР 1963 року. Однак ст.550 ЦК УРСР 1963 р. передбачає подовження строку для прийняття тільки тієї спадщини, яка не була прийнята спадкоємцями у спосіб, визначений ч.1 ст.549 того ж Кодексу, а саме, якщо спадкоємець у шестимісячний строк фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном або не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За змістом пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" та правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у п.1 листа від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема, ЦК УРСР; у випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки у цьому випадку підстави для предявлення позову та спір з приводу спадщини відсутній. Враховуючи наведені норми та встановлені обставини суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed