Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач-відповідач звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що відповідно [PERSON] Дем»янівна є власником 1/2 ідеальних частин та [PERSON] Шерко 3/4 частин житлового будинку з надвірними будівлями в м. Радомишль по вул. Горького, 72/27 відповідно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2009 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.05.2002 року. Відповідач позивач [PERSON] Дем»янівна є власником 1/2 частини від 1/4 частини вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2009 року. Таким чином позивачам належить 7/8 частин вказаного будинку. Сторони не домовились щодо поділу будинку в натурі, а тому просять суд поділити вказаний будинок в натурі за другим варіантом запропонованим експертизою. В ході розгляду справи відповідач-позивач [PERSON] Дем»янівна звернулась до суду з зустрічною позовною заявою в якій просить визнати недійсним заповіт від 03.07.2000 від імені [PERSON], визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.09.2002 на ім»я [PERSON] Шерко, та за законом від 06.03.2009 на ім»я [PERSON] Дем»янівни і [PERSON] Дем»янівни від 06.03.2009 року, оскільки заповідач [PERSON] страждала на психічне захворювання і під час підписання заповіту не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Про існування заповіту відповідач-позивач дізналась з часу подання позову в вересні 2013 року. У відповідності до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В ході розгляду справи позивач-відповідач та її представники підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі, суду пояснили, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спірного будинку в натурі, а тому просять суд його поділити за другим варіантом запропонованим експертизою, без сплати компенсації. Вимоги за зустрічним позовом не визнали, оскільки вже пройшов строк позовної давності і відповідач-позивач знала про існування інших спадкоємців в тому числі і про існування заповіту, про що зазначено у виданому останній свідоцтві про право на спадщину. Просять первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. В ході розгляду справи відповідач-позивач та її представник первісний позов не визнали, суду пояснили, що за варіантом, який просять застосувати позивачі неможна поділити будинок, оскільки це буде порушувати права відповідача, яка вже тривалий час користується своєю частиною будинку та крім того будови за літерами «Г» і сарай літ. «В» не входять до поділу оскільки будувались особисто відповідачем-позивачем. Позовні вимоги по зустрічному позову просять задовольнити, оскільки заповідач на час підписання заповіту хворіла на психічну хворобу і про існування заповіту вона дізналась лише в вересні 2013 року з поданого позову, в виданому їй свідоцтві про право на спадщину неможливо розібрати запис про існування заповіту, оскільки цей запис закритий печаткою. Також, порушено інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій, які було проведені вдома у позивача-відповідача та в її присутності. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, а тому суд розглянув справу без участі останніх, інші учасники процесу не заперечичили. Допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що мати сторін [PERSON] хворіла на психічну хворобу, [PERSON] постійно проживає у спірному будинку. Суд, заслухавши пояснення учасників процессу, дослідивши надані сторонами докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, зустрічний позов не підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що позивач-відповідач [PERSON] Дем»янівна є власником 1/2 ідеальних частин та [PERSON] Шерко 3/4 частин житлового будинку з надвірними будівлями в м. Радомишль по вул. Горького, 72/27, Житомирської області відповідно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2009 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.05.2002 року. Відповідач позивач [PERSON] Дем»янівна є власником 1/2 частини від 1/4 частини вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2009 року. Таким чином позивачу-відповідачу яка діє і в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] Шерко належить 7/8 частин вказаного будинку, а відповідачу-позивачу відповідно 1/8 ідеальна частка спірного домоволодіння. У відповідності до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У відповідності до висновку судово-будівельної експертизи № 620/13/316/14-25 від 15.04.2014 року технічно можливо розділити вищевказаний будинок з відступом від ідеальних часток із визначенням компенсації. Суд обговоривши варіанти запропоновані експертизою, приймає до уваги 2-й варіант, оскільки саме такий варіант виключає спільне користування та не ущемляє права сторін, позивач-відповідач просить не стягувати компенсацію за відхилення від ідеальних часток, що не порушує права відповідача-позивача, враховує фактичне користування спірним будинком. Крім того, враховані вимоги державних будівельних норм та стандартів. Посилання представника відповідача-позивача на невключення до проділу приміщень літерами "Г" та "В" судом до уваги не приймається, оскільки суду ненадано правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на вказані приміщення особисто відповідача-позивача. Вимоги по зустрічному позову задоволенню не підлягають зі слідуючих підстав. Так, у відповідності до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 03.07.2000 [PERSON] заповіла 3/4 частин належного їй будинку з господарськими та побутовими спорудами № 72/27 по вул. Горького в м. Радомишль, Житомирської області [PERSON] Шерко. У відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи № 3-2015 від 06.01.2015 ступінь змін з боку психіки [PERSON] на момент підписання заповіту 03.07.2000 року була настільки виражена, що позбавляла її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто на час підписання заповіту станом на 03.07.2000 року [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У відповідності до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Разом з цим, у відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а як встановлено в ході розгляду справи, то відповідач-позивач могла довідатись про порушення своїх прав з часу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2009 року, в якому крім останньої вказані інші спадкоємці, в тому числі і міститься посилання на оскаржуваний заповіт на 3/4 ідеальних частин спірного домоволодіння за яким видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім»я [PERSON] Шерко, а тому судом не вбачається поважності причин пропущення позовної давності. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовні вимоги відповідача-позивача щодо визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину є похідними від вимог щодо визнання недійсним заповіту від 03.07.2000 року і відповідно не підлягають задоволенню з вказаних підстав. Крім того, вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 06.03.2009 року виданого на її ім»я задоволенню не підлягають за безпідставністю таких вимог, які фактично пред»явлені до самої себе, що суперечить загальним принципам цивільного судочинства, а згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а також у відповідності до ч.3 ЦК України особа може відмовитись від свого майнового права. У відповідності до ст. 88 з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача стягуються судовий збір в розмірі 429,20грн. сплачений при подачі позовної заяви. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 225, 257, 261, ч.3 ст. 358, ч.1 ст. 364 ЦК України,

Outcome: approved