Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за Кредитним договором № ОД17/03/2008/840-К/89 від 28.03.2008 року на загальну суму 1 621 011,84 грн. через невиконання останніми взятих на себе договірних зобов'язань. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.03.2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА», був укладений Кредитний договір № ОД17/03/2008/840-К/89, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 101834,06 дол. США в строк з 28.03.2008 року по 27.03.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань, 28.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «НАДРА» було укладено Договір поруки ОД17/03/2008/840-П/89, відповідно до якого [PERSON] поручилась перед Кредитором за належне виконання взятих [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором № ОД17/03/2008/840-К/89 від 28.03.2008 року. На теперішній час боргові зобов`язання не виконані, що змусило позивача звернутись з позовом до суду. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, якою також просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з'явився, сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову в частині стягнення з його довірительки заборгованості в солідарному порядку заперечував, мотивуючи це тим, що договір поруки є припиненим внаслідок пропущення позивачем строку звернення з позовом до [PERSON], як поручителя. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 28.03.2008 між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА», був укладений Кредитний договір № ОД17/03/2008/840-К/89 (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 101834,06 дол. США в строк з 28.03.2008 року по 27.03.2028 року. Згідно з пунктом 1.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язався використовувати кредит на зазначені в договорі цілі та у відповідності до пункту 4.3 Кредитного договору забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів у встановлені договором терміни. Терміни та порядок сплати кредиту та процентів встановлені пунктами 3.1 - 3.5 Кредитного договору, згідно з якими Відповідач зобов'язався кожного місяця сплачувати встановлені мінімальні суми по погашенню кредиту. Відповідно до умов п. 3.3.1. та 3.3.3. Кредитного договору повернення кредиту здійснюється Позичальником частинами, щомісячно до 10 числа поточного місяця по 1193,00 дол. США. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість Позичальника, Банк, починаючи з 13 числа поточного місяця застосовує до Позичальника штрафні санкції, передбачені договором. Судом також встановлено, що наданий [PERSON] кредит забезпечений порукою [PERSON], що підтверджується договором поруки № ОД17/03/2008/840-П/89 від 28.03.2008. Згідно пункту 1.2 Договору поруки, поручитель відповідає перед Банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник і Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Банка вимагати виконання зобов'язань, передбачених Кредитним договором, повністю як від Позичальника та Поручителя разом, так і від кожного окремо. Через невиконання відповідачами своїх зобов'язань в них перед позивачем виникла заборгованість, яка відповідно до наданого розрахунку станом 21.07.2014 складає 139 075,89 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 1 621 011, 84 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 91 381,63 дол. США, що дорівнює еквіваленту 1 065 107,00 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом складає 33 506,61 дол. США, що дорівнює еквіваленту 390 539,38 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту складає 4 004, 24 дол. США, що дорівнює еквіваленту 46 671,79 грн.; штраф за порушення виконання умов договору складає 10 183, 41 дол. США, що дорівнює еквіваленту 118 693,67 грн. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, [PERSON] припинив виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором з жовтня 2011 року внаслідок чого, право вимоги від [PERSON] на дострокове виконання зобов'язань у відповідності з п. 3.3.3. Кредитного договору у позивача виникло з 13 листопада 2011 року, так само як і право вимагати виконання зобов'язань за Договором поруки від [PERSON], як поручителя. В свою чергу позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] лише 10.11.2014, тобто майже через три роки з моменту порушення [PERSON] умов Кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника (п. 5.3) не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53 цс 14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязкова для всіх судів України. Враховуючи те, що в даному випадку кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя, позовна заява підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача повної суми заборгованості. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з [PERSON] на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 3 654 грн. та 121, 80 грн.

Outcome: partial