Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про спонукання до виконання мирової угоди. На обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 28.05.2014 року набрала законної сили ухвала Хустського районного суду про визнання мирової угоди, укладеної між нею, [PERSON], та [PERSON] у справі за її позовом до останнього про повернення речі та відшкодування збитків. Згідно з умовами мирової угоди [PERSON] зобовязався повернути їй 3500 грн. та відшкодувати завданий знищенням автомобіля Москвич 2140 збиток в сумі 300 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на час укладення мирової угоди (21.05.2014 року) становило 3516 грн., у строк тридцять днів з дня набрання законної сили ухвали суду про визнання цієї мирової угоди. [PERSON] своє зобовязання за мировою угодою не виконав, через що вона звернулась до відділу ДВС Хустського районного управління юстиції за примусовим виконанням, але виконати мирову угоду через виконавчу службу виявилося неможливим, оскільки постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції від 15.08.2014 р. їй відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Просить суд стягнути з відповідача суму, яку він зобовязався їй виплатити згідно з умовами мирової угоди, визнаної ухвалою Хустського районного суду від 22 травня 2014 року, з урахуванням індексу інфляції за період прострочення сплати за липень, серпень вересень 2014 року, усього 7306 гривень 33 копійки. Позивачка [PERSON] та її представник у судове засідання не з"явилися. Від представника позивачки [PERSON] надійшла заява, у який вона просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги [PERSON] просить задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився. Подав до суду заяву, в якій позов визнав повністю, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача,його представника, відповідача без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлено, що 22 травня 2014 року ухвалою Хустського районного суду визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення речі та відшкодування збитків. Закрито провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 205. ЦПК України. За умовами мирової угоди відповідач [PERSON] зобовязався повернути позивачці [PERSON] 3500 грн. (три тисячі пятсот грн.) як отриману від неї плату за ремонт автомобіля «Москвич 2140», у т.ч. витрати зі сплати судового збору, та відшкодувати збиток від знищення автомобіля [NUMBER] номер кузова [NUMBER], номер шасі 209423, колір синій, сплатою грошової суми 300 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на час укладення мирової угоди (21.05.2014 року) становило 3516 грн.)., у строк тридцять днів з дня набрання законної сили ухвали суду про визнання цієї мирової угоди. [PERSON] ствердила, що у разі виконання цієї мирової угоди [PERSON] вона не матиме до нього жодних матеріальних претензій щодо повернення автомобіля і відшкодування збитків. Ухвала Хустського районного суду від 22 травня 2014 року про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі набрала законної сили 28 травня 2014 року. У подальшому [PERSON] у зазначений строк своє зобовязання за мировою угодою не виконав. [PERSON] звернулась за примусовим виконанням, однак постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції [PERSON] від 15 серпня 2014 року їй відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». За пунктом 8 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Державний виконавець при прийнятті рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження у постанові від 15.08.2014 ВП № 44411113 зазначив обставини, які виключають здійснення виконавчого провадження: виконавчий документ не містить заходи примусового характеру. Мирова угода є різновидом зобовязання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Мирова угода від 21 травня 2014 року є правочином, внаслідок вчинення якого сторонами виникло цивільно-правове зобовязання, яке має грошовий характер, а відтак, до нього можна застосовувати норми статті 625 ЦК України, що передбачають відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на це позивачка правомірно вимагає стягнення з відповідача суми 7016 грн., яку відповідач зобовязався за мировою угодою їй виплатити протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили ухвали суду про визнання мирової угоди, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання ним зобовязання - з тридцять першого дня від дня набрання законної сили ухвали суду про визнання мирової угоди до дня подання нею до суду позову про спонукання відповідача до виконання мирової угоди. Конституцією України закріплений обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), та передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55). Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника. Таким чином, у разі порушення законних прав та інтересів осіб, суд зобов'язаний їх захистити у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 ЦК України. Так, пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Відтак, виходячи з аналізу зазначених положень норм чинного законодавства, порушені права та інтереси позивача підлягають захисту шляхом присудження до виконання обов'язку відповідача, взятого ним на себе згідно умов мирової угоди щодо повернення позивачці 3500 грн. та відшкодування збитку в сумі 300 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на час укладення мирової угоди (21.05.2014 року) становило 3516 грн., та застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати інфляційного збільшення суми заборгованості. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує прав, свобод чи інтереси інших осіб. За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та інтересам інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved