Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення надміру виплачених коштів, посилаючись на те, що згідно заяви громадянки [PERSON] від 01.01.2007 року було призначено державну соціальну допомогу на дітей з інвалідністю та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та "Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям, з інвалідністю", затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів України від 30.04.2002 року № 226/293/169 з 01.01.2007 року по 30.06.2012 року. У зв`язку з подовженням строку інвалідності дитини - [PERSON] допомогу та надбавку на догляд було продовжено до 11.07.2014 року. Відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну досаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. В результаті проведеної управлінням праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області перевірки інформації наданої громадянкою [PERSON] було виявлено, що заявниця подала недостовірну інформацію щодо свого працевлаштування, підтвердженням чого є довідки: ФОП [PERSON] , про те, що відповідач у період з 26.10.2012 року по 20.11.2013 року перебувала з ним у трудових відносинах, на підставі трудового договору; відділу освіти, про те, що [PERSON] працювала на громадських роботах підсобним робітником в Лозівській загальноосвітній школі-інтернат І-П ст. Для дітей, які потребують соціальної допомоги у період з 05.03.2012 р. по 05.04.2012 р. та з 11.04.2012 р. по 11.05.2012 року; Лозівського міськрайонного центру зайнятості про те, що відповідач перебувала на обліку в центрі з 27.01.2012 року по 26.10.2012 року. У зв`язку з вищезазначеними обставинами, відповідачу було переплачено бюджетні кошти, у вигляді надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю, до досягнення нею трирічного віку за період з 02.2012 року по 11.2013 року у сумі 7095 грн. 23 коп. 01 серпня 2014 року відповідачу [PERSON] було вручено повідомлення, про переплату надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю до досягнення нею 18-річного віку та зобов`язано її сплатити переплачену суму до 31 жовтня 2014 року (7095 грн.23 коп). [PERSON] сплачувала борг частинами, але до цього часу весь борг не погашено та належна до повернення на рахунок управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області сума, яка складає 5595 гривень 23 копійок. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просила розгляд справи проводити без участі представника позивача на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Судом встановлено, що 01.01.2007 [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області з заявою про призначення соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років та надбавки на догляд за дитиною-інвалідом від 6 до 18 років /а.с. 4-5/. Разом з заявою, [PERSON] було надано до управління пакет документів, передбачений п. 6 Порядку: копія свідоцтва про народження дитини, висновок лікарсько-консультаційної комісії /а.с. 7, 8/. З 01.01.2007 [PERSON] було призначено державну соціальну допомогу на дітей з інвалідністю та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю на період з 01.01.2007 по 30.06.2012 відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю» та Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства фінансів України від 30.04.2002 №226/293/169. У зв`язку з подовженням строку інвалідності дитини - [PERSON] допомогу та надбавку на догляд було продовжено до 11.07.2014 року, що підтверджується рішенням УПСЗН від 01.01.2007, розорядженнями на перерахунок допомоги інвалідам, рішеннями про призначення допомоги інвалідам /а.с.9-10,12-15/. Згідно акту № 226/6 проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення державної соціальної допомоги дітям-інвалідам з надбавкою на догляд від 29.07.2014 /а.с. 21/, було встановлено, що відповідачем [PERSON] подана неповна інформація про трудову діяльність. В результаті перевірки, проведеної соціальними інспекторами Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області, встановлено, що [PERSON] не зазначила інформацію щодо свого працевлаштування, підтвердженням чого є довідки: ФОП [PERSON] , про те, що відповідач у період з 26.10.2012 року по 20.11.2013 року перебувала з ним у трудових відносинах, на підставі трудового договору; відділу освіти, про те, що відповідач працювала на громадських роботах підсобним робітником в Лозівській загальноосвітній школі-інтернат І-П ст. для дітей, які потребують соціальної допомоги у період з 05.03.2012 р. по 05.04.2012 р. та з 11.04.2012 р. по 11.05.2012 року; Лозівського міськрайонного центру зайнятості про те, що відповідач перебувала на обліку в центрі з 27.01.2012 року по 26.10.2012 року. Що призвело до переплати бюджетних коштів за період з лютого 2012 року по листопад 2013 року у сумі 7095,23 грн. /а.с.16-20/. Доводи відповідача про те, що наміру приховати доходи вона не мала, а не повідомила Управління про своє працевлаштування, з тих причин, що відповідальні особи в Управлінні не надали їй роз`яснень з цього приводу, суд вважає неспроможними з огляду на те, що відповідачем підписано заяву від 01.01.2007, в якій зазаначено, що вона не працює, не навчається, не служить, підприємницькою діяльністю не займається, відповідачем для призначення соціальної допомоги подавалися документи такі як копія свідоцтва про народження дитини, висновок лікарсько-консультаційної комісії, у зв`язку з чим, державою і було прийнято рішення про виплати щомісячної соціальної виплати, і вона розуміла, що лише непрацюючі фізичні особи мають право на такі виплати. В заяві про призначення виплати міститься посилання на те, що відомості про доходи та наявність роботи можуть вплинути на призначення соціальної виплати, і відповідач знав про це, про що свідчить підпис відповідача. Таким чином, у зв`язку приховуванням [PERSON] факту працевлаштування інформації було надмірно виплачено державні кошти у вигляді надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю до досягнення нею трирічного віку за період з 02.2012. по 11.2013 у сумі 7095 гривень 23 копійки, що підтверджується розрахунком переплаченої суми /а.с. 20/. Також в заяві від 01.01.2007 відповідач зобов`язалася повідомити УПСЗН про своє працевлаштування впродовж терміну призначення допомоги по догляду за дитиною. Відповідач добровільно повернула надмірно виплачені кошти лише у сумі 1500 грн. Оскільки противоправними діями [PERSON] завдано матеріальних збитків державі, суд доходить висновку про наявність підстав у позивача вимагати повернення надміру виплачених сум компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги, в розмірі 5595,23 грн. Щодо строків позовної давності та їх наслідків, про застосування яких просив відповідач, суд зазначає наступне. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, яке міститься у ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові /ч.4 ст.267 ЦК України/. Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи /стаття 261 ЦК України/. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне прав правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Про порушення свого права, як вказує позивач дізнався 29.07.2014 при перевірці інформації, наданої [PERSON] /а.с. 21/. Відповідно до положень Порядку позивач повинен перевіряти наявність підстав для отримання відповідачем компенсаційних виплат. Ствердження позивача, що у відповідача на момент отримання повідомлення була відсутня можливість сплатити весь борг одноразово, що між позивачем та відповідачем було досягнуто усної домовленості про сплату відповідачем суми боргу, про визнання відповідачем боргу у сумі 5595,23 грн. не були підтверджені відповідачем, не були доведені при судовому розгляді. Будь-яких зобов`язань сплатити грошові кошти у сумі 5595,23 грн. перед позивачем, взятих відповідачем в порядку чинного законодавства, зобов`язань сплачувати борг за графіком, тощо матеріали справи не містять. Отже, перебіг позовної давності почався саме 29.07.2014. Суд вважає неможливим поновити порушений строк з огляду на тривалий термін незвернення до суду з вищевказаними позовними вимогами та те, що зволікання позивача щодо звернення до суду не є підставою для визнання поважними причин пропуску встановленого законом строку. В тому числі суд приймає до уваги, що за вирішенням вищевказаних позовних вимог позивач звертався до суду 17.03.2020. При цьому суд наголошує на тому, що перебіг позовної давності почався 29.07.2014 А тому, у суду немає правових підстав для поновлення строку для звернення позивача до суду з даною позовною заявою. Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed