Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»(надалі-ТзОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №50004772 від 07.06.2012 року в сумі 612383,05 гривень шляхом звернення стягнення на предмет застави згідно договору застави транспортного засобу №50004772 від 05.07.2012 року -автомобіль марки VW, модель Amarok, кузов [NUMBER], об»эм двигуна 1968 см.куб, 2012 року випуску, шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.06.2012 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено кредитний договір №50004772 у відповідності з умовами якого позивач зобов»язався надати відповідачу кредит у сумі 279026,12 грн., що станом на дату укладення договору становили еквівалент 34490,25 доларів США терміном на 36 місяців зі змінною процентною ставкою для придбання автомобіля марки VW, модель Amarok, кузов [NUMBER], об»эм двигуна 1968 см.куб, 2012 року випуску, відповідач в свою чергу зобов»язувався прийняти вищезазначені грошові кошти та повернути кредит у повному обсязі шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до Договору та Графіку погашення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між позивачем та відповідачем 05.07.2012 року було укладено договір застави транспортного засобу згідно якого відповідач (Заставодавець) надав в заставу ТзОВ «Порше Мобіліті» (Заставодержателю) автомобіль марки VW, модель Amarok, кузов [NUMBER], об»эм двигуна 1968 см.куб, 2012 року випуску, заставною вартістю 348782,63 грн., що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № VW10052012/83 від 10.05.2012 року, укладеного із ТОВ «Джерман-Авто Тернопіль» та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого від 05.07.2012 року 1ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області. Починаючи з березня 2013 року відповідач у повному обсязі не виконує своїх договірних зобов'язань за кредитним договором та порушує умови договору, щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування в результаті чого станом на 04.01.2016 року утворилася заборгованість за договором, яка становить 612383,05 грн., з яких: 65968,39 грн.-заборгованість за несплаченими платежами по кредиту; 8569,23 доларів США, що еквівалентно 206089,98 грн.-заборгованість за кредитом; 22613,22 грн.- проценти за користування кредитними коштами; 47672,75 грн.- витрати по оплаті страхових платежів; 71132,75 грн.-збитки завдані неналежним виконанням умов договору(23460 грн.-витрати по супроводженню процесу вчинення виконавчого напису, підготовки позову та представництва інтересів в суді; 47672,75 грн.- витрати на страхування предмету застави); 101902,89-штрафні санкції(55805,22-штраф за порушення вимог п.3.3 кредитного договору; 41853,91 грн- штраф за порушення вимог п.5.5 договору; 4243,76 грн.- штраф за порушення вимог п.8.3 договору); 6451,55 грн.- пеня; 8524,68 грн-3% річних; 129699,59 грн.-інфляційні нарахування. В порядку досудового врегулювання спору, позивачем 04.11.2014 року направлено [PERSON] вимогу щодо дострокового повернення кредиту, яку відповідач отримав 11.11.2014 року, однак у добровільному порядку заборгованість не сплатив, що стало причиною для звернення до суду із даним позовом. Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ТзОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними з моменту укладення статтей 8.2,8.3.,8.4 кредитного договору №50004772 від 07.06.2012 року. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вказані статті кредитного договору суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» виходячи з наступного. Статтею 8.2 кредитного договору передбачено, що у разі порушення Позичальником терміну повернення Кредиту визначеного у ст. 3.3., за винятком умови порушення Позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу за повернення кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту передбаченої в статті 3.2.1, Позичальник сплачує Компанії штраф у розмірі 20 відсотків від Суми кредиту. Відповідно до ст. 8.4. Договору, у випадку будь якого порушення Позичальником вимог п. 5.5 Кредитного договору, включаючи, не обмежуючись випадками несплати позичальником сум страхових платежів на користь страхової компанії у строки обумовлені договором страхування, укладання Позичальником договору страхування із страховою компанією не авторизованою Компанією,тощо, Позичальник сплачує на вимогу компанії штраф в розмірі 15% від суми Кредиту. Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Всупереч цим вимогам, ст.8.2 Кредитного договору передбачена відповідальність Позичальника за порушення терміну повернення кредиту у вигляді штрафу у 20% від суми кредиту. Таким чином Договором передбачено обчислення штрафу виходячи з суми виданого кредиту, а не від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання. Відповідно до вимог ч. З ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, так як обов'язковість для сторін положень ЦК України щодо вимог до правочинів про забезпечення виконання зобов'язань, одним з яких є неустойка в формі штрафу, випливає з їх суті і вони являються мірою відповідальності сторін договору при порушенні його умов. Крім того, така умова є несправедливою у розумінні ст. 18 Закону країни «Про захист прав споживачів». Також зазначив, що ст. 8.4 Кредитного договору за несплату страхових платежів встановлена непропорційно велика сума компенсації- а саме, як відшкодування сум сплачених Позикодавцем за користь страхової компанії, так і сплата 15% штрафу від суми кредиту. З первісної позовної заяви вбачається, що сума страхових платежів складає 47672,75грн., а сума 15% штрафу становить 41853,91грн. Зазначена сума штрафу є непропорційно великою та складає понад 50% вартості страхових платежів. Відповідно до п. 5 ч. З ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. За таких обставин вважає, що Кредитний договір в частині стт.8.2, 8.4 підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення, як такий що суперечить імперативним вимогам чинного законодавства та містить несправедливі умови. Також вказав, що відповідно до п. 8.3. Договору за кожен випадок порушення терміну сплати будь якого чергового платежу, умов ст.ст. 5.1, 5.2., 5.3., 5.4, 8.2., Позичальник сплачує Компанії штраф у розмірі еквіваленту 15 Євро чи 20 доларів США, відповідно до еквіваленту Суми кредиту у Кредитному договорі за обмінним курсом зазначеного у Кредитному договорі на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, та відповідно у розмірі еквіваленту 20 Євро чи 25 дол. США за направлення як другої так і третьої вимоги. Разом з тим, відповідно до ст.8.1. Кредитного договору, - у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіку, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення. Тобто умови договору передбачають подвійну відповідальність позичальника за одне й теж: правопорушення - порушення терміну сплати чергового платежу, як у вигляді пені так і у вигляді штрафу, що суперечить вимогам ст.61 Конституції України. Верховний Суд України у своєму висновку, викладеному у Постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, вказав, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом но-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за й те саме порушення - строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України. Крім того, за порушення умов статті 8.2. встановлена також подвійна відповідальність у вигляді штрафу, що передбачений як власне, ст. 8.2. (штраф 20%) так і ст. 8.3 (штраф 15 Євро чи 20 доларів США). Зазначена умова також є несправедливою у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому в цій частині кредитний договір підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення. Вказав, що оскільки на день подання зустрічного позову ТзОВ «Порше Мобіліті» продовжує нарахування неустойки, вважає, що строк позовної давності ним не пропущено та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У своїх письмових запереченнях на позов ТзОВ «Порше Мобіліті» відповідач вказав, що заявлені позовні вимоги визнає частково, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності. Заборгованість за кредитом визначена позивачем у сумі 206089,98 грн., виходячи із курсу валют, встановленого на дату підготовки позову. Однак, враховуючи те, що повернення кредиту здійснювалось частинами щомісячно, залишок неповерненого кредиту, на думку відповідача, повинен обчислюватись відповідно до обмінного курсу, який існував у відповідний місяць відповідного року. Вказав, що ст.1054 ЦК України та умовами договору передбачено повернення кредиту та сплату процентів, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом та одночасно заборгованості за несплаченими платежами за договором у сумі 65968,29 грн. є безпідставною. Також зазначив, що оскільки позивачем невірно пораховано заборгованість за кредитом, то плата за користування кредитом(відсотки) теж нараховані невірно, у збільшеному розмірі. Вимога позивача про стягнення збитків у сумі 7260 грн. сплачених ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта» та у сумі 4200 грн. сплачених ТОВ «Тріпл Сі» є безпідставною, оскільки зазначені витрати позивач поніс за супроводження процесу вчинення виконавчого напису нотаріуса від 21.02.2015 року, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.06.2015 року був скасований. Також вважає, що позивачем не наведено обгрунтування витрат у сумі 12000 грн., сплачених ТОВ «Юридична фірма Вернер» та не надано доказів з чого складаються дані витрати, а тому вказані кошти до стягнення не підлягають. Також відповідач не погоджується із вимогою ТОВ «Порше Мобіліті» щодо стягнення з нього страхових платежів у сумі 4767,75 грн., оскільки позивачем не надано ні оригіналу, ні належного завіреної копії страхового договору, а долучені до позову платіжні доручення не містять посилання на те, що платежі сплачувались позивачем саме на виконання умов договору страхування. Необгрунтованою вважає і вимогу про стягнення з нього штрафу за порушення вимог п. 8.2 кредитного договору у 55805,22 грн. та за порушення вимог п.8.4 договору у сумі 41853,91 грн., оскільки зазначені пункти договору передбачають сплату штрафу у розмірі 20% та 15% від суми кредиту, що суперечить вимога ст. 549 ЦК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій здійснюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання. Таким чином, зазначені умови договору є несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків споживача. Враховуючи те, що сума страхових платежів становить 47672,75 грн., нарахована сума штрафу за порушення п.8.4 договору у розмірі 41853,91 грн. є непропорційно великою та складає понад 50% вартості цих платежів. Також просить відмовити у стягненні штрафу у сумі 4243,76 грн. за порушення вимог п.8.3 договору, посилаючись на те, що умови кредитного договору, зокрема п.8.1 та п.8.3 передбачають подвійну відповідальність боржника за одне і теж порушення- порушення терміну сплати чергового платежу, як у вигляді пені, так і у вигляді штрафу. Просить врахувати те, що як вказує позивач, прострочення сплати чергового платежу та сплати страхового внеску відбулось 15.08.2014 року, а тому саме з цієї дати слід обраховувати строк позовної давності щодо заявлених вимог про стягнення пені. Також відповідач вважає безпідставною вимогу про стягнення інфляційних нарахувань, оскільки відповідно до умов кредитного договору валютою зобов»язання є іноземна валюта-долар США, так як усі платежі за договором підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом долара США. Однак офіційний індекс інфляції розраховується Держстатом України лише щодо знецінення національної валюти, а тому індексації підлягає лише грошова одиниця України-гривня. Виходячи із наведеного, відповідач вважає, що стягненню з нього підлягає лише сума заборгованості за кредитним договором, обчислена виходячи із обмінного курсу валют, встановленого у відповідний місяць прострочення платежу, пеня з урахуванням строку позовної давності та 3% річних, у задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві та просить позов задовольнити у повному обсязі. Вказав, що позивач не погоджується із висновком проведеної у справі судово-економічної експертизи та просить не враховувати його при ухваленні рішення у справі. Зазначив, що експерт при підготовці висновку та проведенні розрахунків використовувала нормативно-правові акти, які не стосуються спірних правовідносин та під дію яких не підпадає господарська діяльність позивача. Також вважає необґрунтованим проведення експертом розрахунку заборгованості за кредитним договором без застосування еквіваленту іноземної валюти, що суперечить умовам договору, яким визначено зобов»язання позичальника у гривні із застосуванням еквіваленту у доларах США, а отже визначений у висновку розмір заборгованості є безпідставним та не ґрунтується на умовах договору. Необгрунтованим є також висновок експерта про те, що відповідач при укладенні договору всупереч вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не був попереджений про фінансові ризики. Відповідно до п.9.5 Загальних умов кредитування, при підписанні вказаних умов під час укладання кредитного договору [PERSON] підтвердив, що він належно ознайомлений із інформацією, що викладена у Законі України «Про захист прав споживачів» та правилами надання фінансових послуг. Таким чином, відповідач був належно ознайомлений зі всіма умовами надання кредиту. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON]-[PERSON] брала участь у судових засіданнях 19.04.2016 року, 18.05.2016 року, 17.06.2016 року, 13.07.2016 року, 10.08.2016 року, 10.10.2016 року, 03.02.2017 року, 21.02.2017 року, 12.03.2018 року, 01.06.2018 року, у яких щодо задоволення первісного позову заперечила, зустрічний позов [PERSON] підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. В останні судові засідання 12.04.2018 року, 13.07.2018 року, 22.08.2018 року, 20.09.2018 року, 30.10.2018 року не з»явилася, хоча про день та час розгляду справи сторона відповідача повідомлялась належним чином шляхом направлення повісток та публікації оголошення про день та час судового розгляду на офіційному веб-сайті судової влади. У відповідності до п.2 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов»язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об»єктивному встановленню всіх обставин справи. Суд вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності сторони відповідача, враховуючи те, що представник відповідача брала участь у судових засіданнях, однак в подальшому, будучи належно повідомленою про день та час розгляду справи, перестала з»являтись у судові засідання, які призначалися на 12.04.2018 року, 13.07.2018 року, 22.08.2018 року, 20.09.2018 року, 30.10.2018 року. Суд вважає, що неявка у судові засідання представника відповідача свідчить про недобросовісне використання наданих їй процесуальних прав, оскільки сторона відповідача будучи обізнаною про те, що вказана справа перебуває на розгляді суду, у судові засідання не з»являється, не реагує на судові виклики та не цікавиться ходом розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. 07.06.2012 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON]. було укладено кредитний договір №50004772 згідно умов якого ТзОВ «Порше Мобіліті» зобов»язався надати відповідачу кредит у сумі 279026,12 грн., що станом на дату укладення договору в еквіваленті становило 34490,25 доларів США терміном на 36 місяців зі змінною процентною ставкою у розмірі 9,9% для придбання автомобіля марки VW, модель Amarok, кузов [NUMBER], об»эм двигуна 1968 см.куб, 2012 року випуску, відповідач в свою чергу зобов»язувався прийняти вищезазначені грошові кошти та повернути кредит у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до Договору та Графіку погашення кредиту. Відповідно до умов кредитного договору, п.1.3.1 Загальних умов кредитування та Графіку погашення кредиту, які є невід»ємними частинами кредитного договору, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі( ПАТ КІБ «Креді Агріколь»). Пунктом 1.4 Загальних умов кредитування передбачено, що повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту. Проценти за договором нараховуються щомісячно, 15 числа поточного місяця методом «30/360» відповідно до Графіку погашення кредиту на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою та підлягають до сплати одночасно із поверненням чергового платежу- п.п.2.4,2.5 Загальних умов кредитування. Відповідно до п. 3.2.1 Загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу(або його частини) з повернення кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць позикодавець має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. Пунктом п.3.3 Загальних умов кредитування передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню(сума до повернення позичальником розраховується Компанією і вказується у повідомленні) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу. Згідно п. 5.5 Загальних умов кредитування позичальник зобов»язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов»язань за кредитним договором на протязі усього терміну дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована позивачем. У тому випадку, якщо позичальник не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, він дає згоду і доручає позивачу здійснити від імені та за рахунок позичальника сплату страхових платежів на користь страхової компанії. Згідно п.6.3 Загальних умов кредитування у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за договором, позивач має право вживати необхідних, на його розсуд, заходів для забезпечення своїх прав, в тому числі, але не виключно, направляти повідомлення, іншим чином контактувати з відповідачем. Витрати позивача на такі дії підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі. Відповідно до п.8.1 Загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту, відповідно до Графіку погашення кредиту, позичальник сплачує пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. У разі порушення терміну повернення кредиту, визначеного у ст.3.3 договору, за винятком умови порушення терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту, позичальник сплачує штраф у розмірі 20% від суми кредиту- п.8.2 Загальних умов кредитування. За кожен випадок порушення позичальником умов статей 5.1,5.2, 5.3, 5.4,8.2 позичальник сплачує штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 євро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту у кредитному договорі за обмінним курсом банку, зазначеного у договорі на момент направлення першої вимоги щодо сплати та відповідно у розмірі еквіваленту 20 євро чи 25 доларів США за направлення другої вимоги та 25 євро чи 30 доларів США за направлення третьої вимоги- п.8.3 Загальних умов кредитування. Відповідно до п.8.4 Загальних умов кредитування у випадку порушення позичальником вимог п.5.5 кредитного договору, включаючи, але не обмежуючись випадками несплати сум страхових платежів, позичальник сплачує штраф у розмірі 15% від суми кредиту. Збитки, заподіяні у зв»язку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції-п.8.5 Загальних умов кредитування. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №50004772 від 07.06.2012 року між сторонами у справі 05.07.2012 року був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г., за реєстром №3678 відповідно до умов якого відповідач (Заставодавець) надав в заставу ТзОВ «Порше Мобіліті» (Заставодержателю) автомобіль марки VW, модель Amarok, кузов [NUMBER], об»эм двигуна 1968 см.куб, 2012 року випуску, заставною вартістю 348782,63 грн., що належить йому на підставі договору купівлі-продажу № VW10052012/83 від 10.05.2012 року, укладеного із ТОВ «Джерман-Авто Тернопіль» та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого від 05.07.2012 року 1ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області. Пунктом 1.3.2 договору застави транспортного засобу передбачено, що строк користування кредитом за кредитним договором №50004772 від 07.06.2012 року встановлено згідно із Графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 15.06.2015 року, якщо інший строк повернення кредиту не встановлено договором. Як встановлено судом, позивач у повному обсязі виконав свої зобов»язання за договором та надав відповідачу кредит в обумовленому розмірі, відповідач [PERSON], починаючи з липня 2014 року не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №50004772 від 07.06.2012 року, що підтверджується наданою ТзОВ «Порше Мобіліті» зведеною обліковою випискою з рахунку позивача, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 04.11.2015 року в еквіваленті становила 8569,23 доларів США. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 04.01.2016 року, тобто на дату подання позовної заяви, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 612383,05 грн., з яких: заборгованість за несплаченими платежами по кредиту-65968,39 грн.; заборгованість за кредитом-8569,23 доларів США, що станом на 04.01.2016 року, тобто на дату подання позову, згідно офіційного курсу ПАТ «Креді Агріколь Банк» еквівалентно 206089,98 грн.; проценти за користування кредитними коштами-22613,22 грн.; збитки завдані неналежним виконанням умов договору-71132,75 грн.(23460 грн.-витрати по супроводженню процесу вчинення виконавчого напису, підготовки позову та представництва інтересів в суді; 47672,75 грн.- витрати на страхування предмету застави); штрафні санкції-101902,89 грн.(55805,22-штраф за порушення вимог п.3.3 кредитного договору; 41853,91 грн.- штраф за порушення вимог п.5.5 договору; 4243,76 грн.- штраф за порушення вимог п.8.3 договору); пеня-6451,55 грн.; 3% річних - 8524,68 грн.; інфляційні нарахування -129699,59 грн. 04.11.2014 року позивачем за вих. №50004772 направлено на адресу відповідача [PERSON] вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, однак вказана вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства -ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог статей 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином- ст. 599 ЦК України. Зі змісту статей 610, 611, 612 ЦК України слідує, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Судом встановлено, що п. 1.1. Загальних умов кредитування позивач зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у сумі, визначеній у договорі у національній валюті України та сторони встановлюють відповідний еквівалент суми кредиту у доларах США. У п. 1.3. вказаних умов зазначено, що сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником, відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання Компанією коштів на основі діючого обмінного курсу валюти. Крім того, п. 1.3.1. вищевказаних умов встановлено, що позичальник має сплачувати платежі з повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно виставлених Компанією рахунків у гривні, розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту та враховується як коригування суми процентів, які підлягають сплаті. Таким чином, зазначеними положеннями кредитного договору підтверджується надання кредиту позичальнику у національній валюті України, що станом на день укладення кредитного договору становило визначений сторонами еквівалент грошових коштів в іноземній валюті та коригування суми процентів здійснюється в інтересах обох сторін, отже відповідає принципам справедливості та добросовісності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Частиною другою ст.533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що національна валюта України є єдиним законним платіжним засобом на території України, проте вони не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань у національній валюті України з посиланням на еквівалент суми зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукціїу розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Вищевказана норма закону не містить заборони на визначення грошового зобов'язання у гривні із зазначенням еквіваленту суми зобов'язання в іноземній валюті. Частиною першою ст.624 ЦК України передбачено, що в разі якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст.549 ЦК штрафом є неустойка, що обчислюється у відсот\-ках до суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пеня як вид неустойки обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день простроченого виконання. Таким чином, пеня та штраф як види неустойки застосовуються за різні порушення умов зобов'язань. Умовами, укладеного між сторонами кредитного договору передбачено умови сплати штрафу та пені. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до положень ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у своїй правовій позиції, що викладена у постанові від 02.09.2015 року у справі №6-369цс15, вказав, що у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Положеннями п. 1.4.2. Загальних умов Сторони погодили, що повернення Кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця. До 10 числа кожного місяця ТОВ «Порше Мобіліті» надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до Графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до Графіка погашення кредиту -п. 1.4.3. Загальних умов. Позивачем, відповідно до п. 1.4.3. Загальних умов, були виставлені відповідачу відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за серпень-листопад 2014 року, які в порушення викладених норм чинного законодавства та положень укладеного Кредитного договору, залишилися несплаченими позичальником внаслідок чого отоварилася заборгованість за кредитним договором №50004772 від 07.06.2012 року, яка складається з: заборгованості за несплаченими платежами по кредиту у розмірі 65968,39 грн.; заборгованості за тілом кредитом у розмірі 8569,23 доларів США, що станом на дату подання позову, тобто на 04.01.2016 року, згідно офіційного курсу ПАТ «Креді Агріколь Банк» еквівалентно 206089,98 грн.; проценти за користування кредитними коштами у розмірі 22613,22 грн.; штраф за порушення вимог п.3.3 договору у розмірі 55805,22грн.; штраф за порушення вимог п.5.5 договору у розмірі 41853,91 грн. Відповідно до Кредитного договору 08.06.2012 року між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» як страховиком та [PERSON] як страхувальником укладено Договір добровільного страхування №245002/4098/0000555. Вигодонабувачем за цим договором виступає ТОВ «Порше Мобіліті». Пунктом 5.5. Загальних умов визначено, що позичальник зобов'язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, протягом усього строку дії Кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована Компанією. Положеннями п. 5.6. Загальних умов передбачено, що у випадку порушення Позичальником умов п. 5.5. Загальних умов, Кредитор (Компанія) на власний розсуд укладе такий договір страхування від власного імені або від імені Позичальника та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує Компанії витрати, понесені останньою у зв'язку з виконанням даного доручення. Згідно розрахунку складеного позивачем ТОВ «Порше Мобіліті» у позичальника [PERSON] в період з серпня 2014 року по січень 2016 року виникла заборгованість по відшкодуванню страхових платежів в порядку п. 5.6. Загальних умов кредитування на загальну суму 47672,75 грн., які були сплачені на користь страховика ТОВ «Порше Мобіліті». Проведення відповідних виплат підтверджується долученими до матеріалів справи копіями рахунків-фактур від 06.08.2014 року, 05.09.2014 року, 07.10.2014 року, 05.11.2014 року, 03.12.2014 року, 12.01.2015 року, 02.02.2015 року, 05.03.2015 року, 06.04.2015 року, 08.05.2015 року, 05.06.2014 року, 01.07.2015 року та платіжними дорученнями про перерахунок коштів. Відповідно до п. 8.4. договору, у випадку порушення позичальником вимог п. 5.5. договору, включаючи, але не обмежуючись випадками несплати сум страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, позичальник сплачує на вимогу компанії штраф в розмірі 15% від суми кредиту. За порушення відповідачем вимог п. 5.5 договору позивачем нараховано штраф в розмірі 41853,91 грн.( 279026,12 грн. сума кредиту * 15% ). В положеннях п. 3.2. Загальних умов Сторони погодили, що ТОВ «Порше Мобіліті» має право достроково вимагати повернення Кредиту та Додаткового Кредиту, серед іншого, у випадку порушення Відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) або плати за користування Кредитом на строк більше ніж 1 (один) календарний місяць -п. 3.2.1. Загальних умов). Як встановлено судом, 04.11.2014 року на адресу відповідачів [PERSON] направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором №50004772, якою позивач вимагав дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, яка станом на дату направлення вимоги становила 364141,04 грн. Одночасно позивач повідомив відповідача відповідача, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання цієї Вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, в тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ «Порше Мобіліті» у заставу. Також, у вимозі звернуто увагу відповідача на ту обставину, що заборгованість по Сумі кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти, її розмір підлягає зміні відповідно до показників обмінного курсу та буде перераховано на дату подання позову. Пунктом. 8.2 Загальних умов передбачено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у ст. 3.3 Позичальник сплачує Компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту. На підставі зазначено пункту Кредитного договору позивачем нараховано відповідачу штраф в розмірі 55805,22 грн., що становить 20% річних від суми наданого кредиту 279026,12 грн. У звязку з порушенням позичальником своїх зобов'язань, вказаних в статтях 5.1. 5.2. 5.3. 5.4. позивачем на його адресу направлялись відповідні-рахунки-фактури про погашення несплаченого боргу №00192784 від 17.07.2014 року; №00193905 від 04.08.2014 року, №00199483 від 15.08.2014 року, №00205194 від 05.09.2014 року, №00211296 від 17.09.2014 року, №00217126 від 03.10.2014 року, №00218254 від 16.10.2014 року, №00223773 від 04.11.2014 року, за якими відповідно до п.8.3 кредитного договору нараховано штрафні санкції на загальну суму 4243,76 грн. Разом із тим, наявними у матеріалах справи доказами документально підтверджено лише факт надсилання відповідачу останнього листа №00223773 від 04.11.2014 року(штрафна санкція становить 682,67 грн.,, а тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги ТзОВ «Порше Мобіліті» підлягають до часткового задоволення у розмірі фактичного понесених витрат у сумі 682,67 грн. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] завданих збитків на загальну суму 23460 грн., що включають в себе витрати по супроводженню процесу вчинення виконавчого напису, підготовки позову та представництва інтересів позивача в суді. Як встановлено судом, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору № 50004772 від 07.06.2012 року позивач скористався своїм правом відповідно до договору і чинного законодавства розпочати процедуру звернення стягнення на предмет застави у примусовому порядку та процедуру повернення заборгованості за Договором. 01.08.2011 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М»» укладено Договір про надання колекторських послуг з метою супроводження процесу повернення заборгованості, звернення стягнення на предмет застави, відкриття та супроводження виконавчого провадження, вартість наданих позивачу послуг згідно долучених до матеріалів справи актів наданих послуг №11 від 31.07.2014 року, №14 від 02.09.2014 року, №20 від 28.11.2014 року становить 7260 грн. з урахування ПДВ. Вказані кошти сплачені ТОВ «Порше Мобіліті» на рахунок ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» платіжними дорученнями №50007043 від 07.08.2014 року; №50007189 від 04.09.2014 року; №50007804 від 03.12.2014 року. 21.06.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «Юридична фірма Тріпл Сі» укладено - Договір про надання юридично-консультаційних послуг, варість яких згідно рахунку-фактури №47 від 12.02.2015 року становить 3500 грн., що у урахуванням ПДВ складає 4200 грн. 15.10.2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «Юридична фірма Вернер і патрнери» укладено - Договір про надання юридичних послуг №24/2010, Додаткову угоду №8 від 09.01.2013 року та Додаткову угоду №224 від 10.08.2015 року. Як зазначено позивачем вартість понесених витрат на підготовку позову та представництва інтересів позивача в суді з урахуванням ПДВ складає 12000 грн. Пунктом 8.5 Загальних умов передбачено, що збитки, заподіяні у зв'язку з неналежним виконанням Кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції. У відповідності до ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв»язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки). Згідно п.196.1.3. ст. 196 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів. Таким чином враховуючи те, що відповідно до п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України виплата страхових платежів не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, операція з отримання таких страхових платежів чи операція з їх виплати не змінює суму податкового кредиту або податкових зобов'язань ані у застрахованої особи, ані у потерпілої особи, шкоди якій завдано, ані у страхової компанії (страховика). Аналізуючи положення ч.2 ст.22 ЦК України, п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України та зміст позовних вимог, суд вважає, що вказані позивачем витрати в розмірі 18465,96 грн. сплачені за вчинення виконавчого напису та оплати послуг товариства за надання юридичних послуг, а також податок сплачений позивачем на додану вартість в розмірі 6984,42 грн. при оплаті страхових платежів не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України, а тому правових підстав для стягнення з відповідача коштів в розмірі 23460 грн. немає. Згідно наданого позивачем розрахунку сума інфляційних втрат за кредитним договором №50004772 за період з 15.08.2014 року по 04.01.2016 року становить 129699,59 гривень. Разом з тим, суд вважає, що вказані вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] в користь позивача інфляційного збільшення боргу, виходячи із суми прострочених щомісячних платежів в повернення кредиту,а саме: за період з 15.07.2014 року по 15.08.2014 року у розмірі 9,048,62 грн., за період з 15.08.2014 року по 15.09.2014 року у розмірі 13802,10 грн., за період з 15.09.2014 року по 15.10.2014 року у сумі 14391,08 грн., за період з 15.10.2014 року по 15.11.2014 року у сумі 14391,08 грн. Інфляційні втрати розраховуються судом за формулою СзхСі-Сз, де Сз-сума боргу, Сі-сукупний індекс інфляції. Таким чином, до стягнення із відповідача підлягає інфляційне збільшення боргу за період з 15.08.2014 року по 04.01.2016 року у розмірі 27952,99 грн. (9048,62х1,5865-9048,62=5307,01; 13802,10х1,5739-13802,10=7921,03; 14391,08х1,5295-14391,08=7620,07; 14391,08х1,4937-14391,08=7104,88). Сума 3% річних за договором за період з 15.08.2014 року по 04.01.2016 року, яка підлягає стягненню з відповідача становить 8524,68 грн., що стверджується наданим позивачем розрахунком, здійсненим за формулою (3%= Сх3%хД:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення) виходячи із суми вищевказаних прострочених щомісячних платежів в повернення кредиту та тіла кредиту у загальному розмірі 257722,86 грн. Як вбачається із розрахунку суми пені, загальна сума пені за кредитним договором нарахована у відповідності до вимог п.8.1 договору становить 6451,55 грн.. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що заборгованість за кредитом повинна обчислюватись відповідно до обмінного курсу валют, який існував у відповідний місяць відповідного року, оскільки умовами укладеного між сторонами договору та п.1.3 Загальних умов кредитування визначено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до курсу валют, зазначеного у договорі банку, чинного на момент виставлення рахунку. Суд також вважає безпідставним посилання відповідача на те, що заборгованість за кредитним договором не підлягає індексації, оскільки як встановлено судом, відповідачу було надано кредит не у доларах США, як він стверджує у своїх запереченнях, а у національній валюті-гривні із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти, що не позбавляє позивача права на отримання індексації боргу за весь час прострочення виконання зобов»язання, окрім цього індексації підлягають прострочені щомісячні платежі за кредитом за період з 15.07.2014 року по 15.11.2014 року, які обчислені у гривні. Із урахуванням викладеного, суд вважає, що загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] за кредитним договором №50004772 від 07.06.2012 року становить 483615,37 грн., з яких: 65968,39 грн.-заборгованість за несплаченими платежами по кредиту; 206089,98 грн.-заборгованість за кредитом; 22613,22 грн.- проценти за кредитом; 55805,22 грн.-штраф за порушення вимог п.3.3 договору; 41853,91 грн.-штраф за порушення вимог п.5.5 договору; 682,67 грн.- штраф за порушення вимог п.8.3 договору; 47672,75 грн.-страхові платежі за кредитом; 27952,99 грн.- інфляційне збільшення боргу; 8524,68 грн.-3% річних; 6451,55 грн. пеня. Згідно висновку судово-економічної експертизи №244/17-22 від 15.12.2017 року складеного експертом ТВ КНДІСЕ [PERSON] заборгованість за кредитним договором 50004772 від 07.06.2012 року станом на 04.01.2016 року становить 104742,08 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту-97101,97 грн.; заборгованість по відсотках-7640,11 грн. Суд критично оцінює визначену експертом суму заборгованості по кредиту, оскільки з тексту висновку вбачається, що розрахунки експертом проведені без застосування еквіваленту суми кредиту в доларах США, як передбачено умовами Кредитного договору укладеного між сторонами. При проведенні експертизи експертом використовувалися, окрім інших, такі законодавчі та нормативно-правові акти як Постанова Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та Стандарти надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів. Разом з тим, відповідно Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 02.07.2009 року ТзОВ «Порше Мобіліті» зареєстроване як фінансова установа та здійснює діяльність у сфері кредитування фізичних та юридичних осіб. Отже, за своїм правовим статусом позивач не належить до банківських установ і його діяльність не підпадає під дію Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Також судом враховується, що зазначені у висновку експерта Стандарти надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів застосовуються виключно в діяльності Державної іпотечної установи, в той час як кредитний договір №50004772 від 07.06.2012 року є споживчим кредитом на придбання транспортного засобу, а не іпотечним кредитом. У судовому засіданні експерт [PERSON] сказала, що при виконанні експертизи вона не брала до уваги умови укладеного між сторонами кредитного договору. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд враховує те, що у відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Своїм підписом у кредитному договорі №50004772 від 07.06.2012 року та наданих позивачем Загальних умовах кредитування, які є невід»ємною частиною вказаного договору, відповідач [PERSON] засвідчив, що сторони дійшли згоди стосовно всіх умов договору і він погоджується із запропонованими умовами кредитування, належним чином ознайомлений із інформацією, передбаченою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та правилами надання фінансових послуг. Пунктом 9.5 кредитного договору встановлено, що підписанням Загальних умов кредитування позивач підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив його з інформацією передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що позивач ознайомився з правилами надання фінансових послуг, затвердженими відповідачем. Як встановлено судом, умовами кредитного договору передбачено нарахування фіксованих штрафних санкцій у випадку несплати виставлених рахунків у встановлений строк відповідно до п.8.3 Загальних умов, а також нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ відповідно до п.8.1 договору. Відповідно до вимог п.п.8.2 договору нарахування штрафних санкцій здійснюється за порушення терміну повернення кредиту, визначеного у ст.3.3 за винятком умови порушення терміну сплати будь-якого чергового платежу, з повернення кредиту передбаченої ст.3.2.1; згідно п.8.3 договору-за надсилання вимог щодо сплати заборгованості за договором у разі порушення ст.5.1, 5.2,5.3,5.4 договору, а пунктом 8.4 договору нарахування штрафу у розмірі 15% від суми кредиту здійснюється за порушення вимог п.5.5 договору, але не обмежуючись випадками несплати сум страхових платежів, в той час як нарахування пені здійснюється за порушення терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту. Таким чином, штрафні санкції, передбачені зазначеними пунктами договору застосовуються за різні порушення умов договору і їх застосування не тягне за собою подвійну відповідальність позичальника. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування заявлених вимог [PERSON] не представлено будь-яких доказів того, що пункти 8.2,8.3,8.4 кредитного договору є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 1.4 укладеного сторонами договору застави транспортного засобу від 05.07.2012 року передбачено, що у випадку невиконання заставодавцем положень кредитного договору, заставодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами у повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, витрати заставодержателя, а також видатки по зверненню стягнення на предмет застави та його реалізацію. Відповідно до ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно статті 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконаннязобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Наведені норми спеціального Закону кореспондуються з приписами ст. 589 ЦК України, якою передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 5.2. Договору застави, задоволення вимог Заставодержателя здійснюється шляхом добровільної передачі Предмета застави у власність Заставодержателя або шляхом звернення стягнення на Предмет застави. Частиною 1 ст. 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Враховуючи викладене, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору ґрунтуються на вимогах закону, умовах укладених договорів та фактичних обставинах справи, та підлягають задоволенню Відповідно до ч. 1 ст. 591 ЦК України, ч.1 ст.21 Закону України «Про заставу» реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 5.4.1 договору застави реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде узгоджено сторонами або дозволено законодавством. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному у п.1.1. договору застави, або, за вимогою заставодержателя, визначається незалежними суб»єктами оціночної діяльності, призначеними заставодержателем. Таким чином, визначений позивачем спосіб реалізації предмета застави відповідає вимогам закону. За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «Порше Мобіліті» підлягають до часткового задоволення шляхом звернення стягнення на предмети застави транспортний засіб марки VW, модель Amarok, кузов [NUMBER], об»эм двигуна 1968 см.куб, 2012 року випуску, який належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого від 05.07.2012 року 1ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області, шляхом його реалізації на публічних торгах в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №50004772 укладеним 07.06.2012 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] в розмірі 483615,37 грн., встановивши початкову вартість предмета застави у розмірі 348782,63 грн. згідно договору застави транспортного засобу від 05.07.2012 року. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ТзОВ «Порше Мобіліті» про визнання пунктів 8.2, 8.3, 8.4 кредитного договору №50004772 від 07.06.2012 року недійсними слід відмовити в повному обсязі. В силу вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача 9185,75 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial