Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з наявним позовом, який було уточнено (а.с.17-18), в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладений 03 квітня 1981 року між ним та Біляївським районним фінансовим відділом, зареєстрований виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області, реєстровий № 53. Уточнений позов [PERSON] вмотивований тим, що 03 квітня 1981 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок він придбав у Біляївського районного фінансового відділу (нині - структурний підрозділ райдержадміністрації) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем Нерубайської сільської ради та зареєстрованого у виконавчому комітеті Нерубайської сільської ради народних депутатів, реєстровий № 53. Так з 1981 року і по теперішній час [PERSON] вважав себе повноправним власником придбаного житлового будинку, до тих пір поки не звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності до реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції. 23 листопада 2013 року він отримав від державного реєстратора рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 8257570, з якого вбачається, що підставою для відмови в державній реєстрації стала невідповідність деяких положень договору купівлі-продажу нормам законодавства, чинним на час його укладення. Так у п. 1 договору зазначено, що відчужуваний будинок належить продавцю на праві приватної власності, натомість, як це майно належало райфінвідділу на праві державної власності. Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу придбаний ним будинок належав відчужувачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю Одеською державною нотаріальною конторою 20 березня 1981 року. До суду позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, відсутності його представника, в якій зазначив, що уточнений позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.24). Представник відповідача Біляївської районної державної адміністрації Одеської області до судового засідання повторно не з'явився, хоча судом був повідомлений про день слухання справи належним чином, а тому за згодою позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає, що уточнений позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 03 квітня 1981 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). 13.07.2013 року [PERSON] отримав технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований за адресою, [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається із матеріалів справи, 06.11.2013 року [PERSON] звернувся із заявою до реєстраційної служби Біляївського району Одеської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, для проведення реєстрації права власності, форма власності: приватна, розмір частки: на житловий будинок, що розташований за адресою, [ADDRESS], але 23.11.2013 року [PERSON], було відмовлено у державній реєстрації права власності вищезазначеного будинку на підставі того, що згідно п.1 договору купівлі продажу від 03.04.1981 року р№53, Біляївський райфінвідділ продав житловий будинок, який належить продавцю на праві приватної власності, а відповідно до законодавства, яке діяло на момент укладення договору дане майно перебувало у державній власності (а.с.5). Однак, як вбачається із п.1. вищевказаного договору купівлі продажу від 03.04.1981 року, жилий будинок, розташований по [ADDRESS] на час укладення договору належав Біляївському райфінвідділу на праві особистої, а не приватної власності. Статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до статті 14 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25.12.1974 року, який діяв на момент укладання договору, слідує, що у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти; посвідчують інші угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном; вживають заходів до охорони спадкового майна; накладають заборони відчуження жилого будинку; засвідчують вірність копій документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах; передають заяви громадян, державних установ, підприємств і організацій, колгоспів та інших кооперативних і громадських організацій іншим громадянам, державним установам, підприємствам і організаціям, колгоспам та іншим кооперативним і громадським організаціям. Позивачем при укладені договору від 03.04.1981 року були дотримані вимоги закону, який діяв на той час, договір був належним чином посвідчений виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області. За таких обставин суд вважає уточнений позов обґрунтованим, адже між сторонами відбулось у встановленому законом порядку укладення договору купівлі-продажу зазначеного будинку. На підставі ст.227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), ст. 14 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25.12.1974 року,

Outcome: approved