Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

ПрАТ «АПК-Інвест» звернулось до суду з позовом до відповідачів по справі, в якому зазначено, що 22 березня 2012 року між позивачем та [PERSON] укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 02 квітня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1025. Відповідно до укладеного договору позивачу по справі в оренду була передана земельна частка (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0173836. Пунктом 2.3 вказаного договору встановлений строк його дії - 20 років, який станом на теперішній час не сплив. З моменту укладення договору та до теперішнього часу ПрАТ «АПК-Інвест» використовує земельну ділянку та сумлінно виконує зобов`язання в частині сплати орендної плати. 29 листопада 2017 року [PERSON] скористалась своїм правом на виділення земельної частки (паю) в натурі та зареєструвала у Державному реєстрі прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1422483900:40:000:0087 площею 4,3353, звернувшись до позивача із заявою про припинення договору оренди земельної частки (паю). ПрАТ «АПК-Інвест», не погодившись із вказаним вище, звернулось до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про переукладення договору. Постановою Донецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у цивільній справі № 233/5165/19 позов ПрАТ «АПК-Інвест» задоволено - визнано переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки 1422483900:40:000:0087 площею 4,3353га) на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати реєстрації [PERSON] права власності на земельну ділянку - з 29 листопада 2017 року. Проте, незважаючи на ухвалене судове рішення, ПрАТ «АПК-Інвест» позбавлене можливості внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір емфітевзису, речове право за яким зареєстроване 18 березня 2020 року Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області. Договір оренди земельної частки (паю), укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] не припинив своєї дії, а був переукладений відповідно до постанови Донецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки 1422483900:40:000:0087 площею 4,3353 га). Отже, земельна ділянка, яка є предметом спору, під час дії договору оренди землі була передана в користування відповідно до договору емфітевзису іншій особі, що є порушенням норм діючого законодавства, оскільки одна і та ж земельна ділянка не може бути передана в оренду або в інший спосіб у користування одночасно. Оспорюваний договір, який укладений між [PERSON] і [PERSON] , порушує права позивача, як орендаря, що відповідно до ст.ст. 203,215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Позивач просить : -визнати недійсним договір емфітевзису щодо земельної ділянки кадастровий номер1422483900:40:000:0087 площею 4,3353га, укладений між [PERSON] та [PERSON] , право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за яким зареєстровано 18 березня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області та припинити речове право, зареєстроване за № 36020207, яке виникло на підставі договору емфітевзису, укладеного між [PERSON] і [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гнатенко Ю.Є. підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Представник третьої особи - Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-282 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець передав орендарю у володіння та користування земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових га строком на 20 років (а.с.8-11). Пунктом 2.2 договору передбачено обов`язок орендаря сплачувати щороку орендну плату в розмірі 4823 гривні 53 копійки. Відповідно до п.2.3 договору у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством України. Пунктом 4 договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року передбачено, що він набуває чинності з моменту його реєстрації в Миколайпільській селищній раді. Як вбачається з відмітки на договорі оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, він зареєстрований 02 квітня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1025 (а.с.10), що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119. 22 березня 2012 року ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] підписали акт приймання-передачі земельної частки (паю) розміром 4,78 умовних кадастрових га відповідно до договору оренди від 22 березня 2012 року (а.с.12). Відповідно до довідки ПрАТ «АПК-Інвест» від 01 листопада 2020 року № 1280/6 [PERSON] здає позивачу по справі в оренду земельну ділянку за укладеним договором від 22 березня 2012 року. Згідно даних бухгалтерського обліку розмір нарахованої [PERSON] орендної плати за період з 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2020 року становить 15350 грн 50коп (а.с.30-31). На підтвердження сплати на користь [PERSON] орендної плати позивач по справі надав копії платіжних доручень № 8078 від 25 червня 2019 року, № 3985 від 27 травня 2019 року, № 32663 від 21 грудня 2018 року, № 23543 від 24 жовтня 2018 року, № 15045 від 07 червня 2018 року, № 2277 від 17 січня 2017 року, № 7079 від 26 квітня 2017 року, № 1455 від 30 червня 2017 року, № 15134 від 25 жовтня 2017 року, № 22551 від 19 грудня 2017 року, № 32524 від 16 серпня 2016 року, № 42120 від 25 жовтня 2016 року, № 1101 від 28 січня 2015 року, № 5524 від 29 липня 2015 року, № 7708 від 22 грудня 2015 року, № 85129 від 31 липня 2014 року (а.с.14-29). Постановою Донецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у цивільній справі № 233/5165/19 (а.с.33-36) позов ПрАТ «АПК-Інвест» до [PERSON] задоволено - визнано переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки1422483900:40:000:0087 площею 4,3353га) на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 1422483900:40:000:0087 площею 4,3353га, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - з 29 листопада 2017 року, зазначивши: - в п.1.1 договору предметом договору земельну ділянку розміром 4,3353 га кадастровий номер 1422483900:40:000:0087, яка розміщена на території Миколайпільської селищної ради Костянтинівського району Донецької області, в тому числі за складом угідь: рілля 4,3353, сіножатні -0,0000га; пасовища - 0,0000 га; - виклавши абз. 1 п. 2.2 договору в такій редакції - «за користування зазначеною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну ділянку) в розмірі 4823,53 грн. (чотири тисячі вісімсот двадцять три) гривні 53 копійки. Починаючи з 01.01.2019 року розмір орендної плати (в розрахунку на одну земельну ділянку), відповідно до умов чинного законодавства з урахуванням індексації орендної плати складає 8373,00 грн. (вісім тисяч триста сімдесят три) гривні; - виклавши абз. 1 п. 2.3 договору в такій редакції - «договір укладено сторонами терміном на 20 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 02.04.2012 року»; - виключивши абз.6 п.2.3 договору, та п.п.4 абз.1 п.3.1 договору; - змінивши по всьому тексту договору слова «земельна частка (пай)» у відповідних відмінках на «земельна ділянка» у відповідних відмінках. В той же час, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 04 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо земельної ділянки кадастровий номер 1422483900:40:000:0087 площею 4,3353га. 18 березня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 04 березня 2020 року зареєстроване право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) щодо земельної ділянки кадастровий номер 1422483900:40:000:0087 площею 4,3353га на 49 років до 04 березня 2069 року (а.с.157-159). Щодо визнання недійсним договору оренди землі суд дійшов наступних висновків. Постановою Донецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у цивільній справі № 233/5165/19 (а.с.33-36) визнано переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки1422483900:40:000:0087 площею 4,3353га) на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю) з 29 листопада 2017 року, Згідно ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із частиною 2 ст. 95 ЗК України, ст. 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до частин 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною. Аналогічні положення містить і частина 2 ст. 16 ЦК України, згідно якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно частини 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно частини 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З досліджених доказів встановлено, що договір емфітевзису земельної ділянки кадастровий номер 1422483900:40:000:0087 між [PERSON] та [PERSON] від 04 березня 2020 року, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за яким було зареєстровано 18 березня 2020 року, укладений під час дії іншого договору - договору оренди землі між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] , який вважається переукладеним з 29 листопада 2017 року відповідно до постанови Донецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року. Укладення договору емфітевзису земельної ділянки кадастровий номер 1422483900:40:000:0087 між [PERSON] та [PERSON] , право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за яким зареєстровано 18 березня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в період дії іншого договору - вказаного вище договору оренди землі, суперечить частині 1 ст. 95 ЗК України, ст.ст. 25, 27 Закону України "Про оренду землі" та порушує права позивача, як орендаря, які підлягають захисту шляхом визнання оспорюваного договору емфітевзису недійсним та припинення речового права, зареєстрованого за № 36020207 за [PERSON] на підставі договору емфітевзису 18 березня 2020 року Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову ПрАТ «АПК-Інвест» в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати, пов`язані зі сплатою судового збору слід віднести на відповідачів по справі.

Outcome: approved