Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача та просила постановити рішення, яким позбавити [PERSON] [INFO], батьківських прав по відношенню до [PERSON] [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, від яких у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, 30 квітня 2009 року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу відповідач майже одразу одружився і в нього народилася друга донька. За весь цей період колишній чоловік не брав участі у вихованні дочки, матеріальну допомогу надавав на свій розсуд, але в основному позивачку з донькою підтримували лише її батьки, постійно виділяючи кошти, необхідні для існування. Дивлячись на поневіряння по орендованим квартирам з маленькою дитиною, постійні матеріальні складнощі та бажання забезпечити позивачці з донькою комфортне існування, їй батьки купили квартиру в м. Києві. В теперішній час позивач з дочкою мешкає у власній квартирі, де створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Враховуючи наведене, та те, що відповідач - як батько дитини повністю само ухилився від виконання своїх батьківських прав просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнит. Представник відповідача проти позову не заперечувала. Представник третьої особи, позовні вимоги просить задовольнити, оскільки вони відповідають інтересам дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, враховуючи обставини викладені в позові, бере до уваги наступне. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 30.04.2009 року (а.с. 10 - свідоцтво про розірвання шлюбу). Від шлюбу народилася донька [PERSON] [INFO], згідно свідоцтва про народження (а.с. 4). Позивач та непповнолітиня [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 7 - форма 3). Відповідно до характеристики на [PERSON] ученицю 1-Б класу спеціалізованої школи № 17, [PERSON] зарекомендувала себе розумною, старанною ученицею, батьки приділяють велику увагу її навчанню і вихованню (а.с. 5). Згідно характеристики на [PERSON], остання позитивно характеризується, успішно справляється зі своїми посадовими обов'язками, отримала кваліфікацію «Магістр хімічної технології і інженерії» у Національному Технічному Університеті України у червні 2012 р. Працює в групі компанії «Макрохім» як спеціаліст з аналітичного обладнання з 12 березня 2012 р., з 8 грудня 2014 р. переведена на посаду спеціаліст з імпортованих реактивів (а.с. 9). Як вбачається із заяви, завіреної приватним нотаріусом Корнелюк К.М. Київського міського нотаріального округу, [PERSON] не заперечує, щодо позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської РДА в м. Києві про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої - [PERSON], від 04.03.2015 №109-02/40-1671 вирішено що є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. ( а.с. 23-24). Підсумовуючи викладене, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини, не піклується про фізичний і духовний її розвиток, її навчання, її підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не допомагає матеріально, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved