Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Як стало відомо, після оформлення права власності, в належній позивачу квартирі зареєстровані попередні власники - відповідачі. Посилаючись на те, що реєстрація відповідачів створює перешкоди позивачу у реалізації її права власності, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищезазначеним житлом. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, в якій підтримала позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені вимоги. Також зазначила, що у разі неявки в судове засіданні відповідачів, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, які належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду, в судове засідання не з'явилися, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомили. На підставі вимог ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 жовтня 2015 року. Зазначеним рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за [PERSON] права власності на вищезазначену квартиру, яка належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рахунок погашення заборгованості . З моменту набуття позивачем права власності і до цього часу відповідачі у вказаній квартирі не проживають. Разом з тим, згідно довідки від 11 квітня 2017 року ПП «ЖЕД № 1» колишні власники [PERSON] та [PERSON] є такими, що зареєстровані у вказаній квартирі. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 Закону України "Про власність"). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК). Крім того, відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає, що реєстрація відповідачів у квартирі, що належить позивачу, є перешкодою для користування і розпоряджання своєю власністю на свій власний розсуд і таке становище порушує конституційні права позивача. Будь-яких правових підстав для збереження за відповідачами права користування після втрати права власності на вищезазначену квартиру судом не встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що належить позивачу. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved