Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.06.2021 року просила визнати факт її сумісного проживання з відповідачем [PERSON] в період з весни 2009 року по 30 вересня 2011 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN\~TIGUAN,\~номер кузова\~ [NUMBER] ,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~рік випуску\~2009. В обґрунтування позову вказала, що з весни 2009 року спільно проживала однією сім`єю без реєстрацію шлюбу з відповідачем. 30.09.2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. За час спільного проживання за договором лізингу придбано спірний автомобіль. Маючи водійське посвідчення вона керувала спірним автомобілем, їздила на діагностику, була учасником ДТП, тощо. В період часу з 04.05.2011р. по 19.07.2013 р. у АТ "УкрСиббанк" на неї був відкритий рахунок, з якого нею періодично отримувалися кошти для сплати комунальних послуг, сплати адміністративних штрафів за порушення правил дорожнього руху, тощо. 16.09.2013 року за рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона шлюб розірвано. Вказує, що реєстрація спірного автомобіля на відповідача не спростовує презумпцію належності майна до спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Херсона Полив`яного В.М. від 30.10.2015 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Херсонського міського суду Херсонської області від 13.07.2016 року головуючим у справі визначена суддя Котьо І.В. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Котьо І.В. від 11.10.2016 року задоволено самовідвід головуючого у справі. За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2016 року головуючим у справі визначена суддя Ігнатенко О.Й. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Ігнатенко О.Й. позовну заяву залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Ігнатенко О.Й. від 01.11.2016 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. 24.01.2017 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог. 06.03.2017 року відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення в яких зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та такі, що задоволенню не підлягають, вказав, що спірний автомобіль він придбав особисто на підставі договору лізингу від 18.06.2009 року. В період з 2009 по 2011 рік позивачці було 20-22 роки, що говорить про те, що вона не мала змоги в такому віці заробляти кошти аби допомагати йому сплачувати кошти за договором лізингу у сумі 42418 тис. доларів. Зазначає, що заробляв кошти у доларах знаходячись у постійних рейсах за межами країни і цей факт ніким не оспорюється. Також зазначає, що факт того, що він в проміжках між рейсами проживав з позивачкою не надає їй право називати тодішні стосунки подружніми відносинами. 09.03.2017 року відповідачем представником Регіонального сервісного центру МВС в Херсонській області подано заперечення на позов, в якому вказав, що позов не підлягає задоволенню, оскільки він є необґрунтованим, позивачкою висунуто вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинств, що є забороненим. Так вимога як зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчиняти будь-які дії у примусовому порядку не може бути подана у позовній заяві про визнання права власності. 07.03.2019 року відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння, в які просив витребувати у [PERSON] на його користь належний йому автомобіль Volksvagen, модель Tiguan, тип універсал легковий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . В обґрунтування зустрічної позовної заяви вказав, що ним на підставі договору лізингу від 18.06.2009 року був придбаний вищевказаний автомобіль. Сума лізингу складала 42418 тис. доларів США. 06.06.2011 року він остаточно виконав зобов`язання по договору лізингу та в зв`язку з перебуванням у постійних рейсах, зареєстрував вказаний автомобіль в Державтоінспекції 06.10.2011 року. З відповідачкою він познайомився у середині вересня 2009 року та почав зустрічатися, а потім в перервах між рейсами вони проживали разом. 30.09.2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. 16.09.2013 року шлюб між ними було розірвано. В 2013 році коли він перебував у черговому рейсі відповідачка без його дозволу забрала його машину та фактично з 2013 року він не може повернути собі свій автомобіль. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2017 року у зв`язку з тим, що суддя [PERSON] не може продовжувати розгляд справи, через звільнення у відставку, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №666/5835/15-ц. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2017 р., головуючим у справі визначена суддя Хайдарова І.О. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О. від 28.07.2017 року справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд. 20.08.2018 року, 27.09.2018 року представником відповідача подано клопотання про долучення доказів. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2019 року у зв`язку з тим, що суддя Хайдарова І.О. не може продовжувати розгляд справи, у зв`язку із закінченням строку дії повноважень судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №666/5835/15-ц. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.03.2019 р. справу прийнято до провадження судді Ус О.В. та призначено підготовче засідання. 09.08.2019 року позивачкою подано клопотання про долучення доказів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.08.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.11.2019 року представником відповідача за первісним позовом подано до суду пояснення по суті справи, в яких просив відмовити у задоволенні позову, вказав, що відповідач до 13 липня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, а саме [PERSON] , а відтак, твердження позивачки про проживання однією сім`єю в період з вересня 2009 року по липень 2010 року спростовуються фактом перебування відповідача в іншому шлюбі. Крім того, з 27.04.2011 року по 13.09.2011 року відповідач працював моряком на іноземному судні та вони не могли спільно проживати та вести спільне господарство. Ухвалою суду від 16.01.2020 року із занесенням до протоколу судового засідання уточнено прізвище та ім`я позивачки на [PERSON] та замінено відповідача МРЕВ на належного Регіональний сервісний центр МВС у Херсонській області. 23.01.2020 року, 02.03.2020 року, 25.06.2021 року позивачкою подані заяви про уточнення позовних вимог. Ухвалою Херсонського\~міського суду\~Херсонської області\~від 25.06.2021\~року прийнято відмову [PERSON] (від імені якої діє адвокат Мачкур В.О.) від позовних вимог до Регіонального сервісного центра МВС в Херсонській області про зобов`язання проведення реєстрації права власності на частку транспортного засобу; провадження в цій частині закрито, розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на частку в спільному майні та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння продовжено. Представниками сторін подані заяви про проведення розгляду справи у відсутність, представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити; представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши 30.09.2020 року свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Допитаний в судовому засіданні 30.09.2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивачка була його клієнткою, а відповідача не знає. [PERSON] його клієнтка, він працював слюсарем в ЖЕК ХБК, вона йому телефонувала на мобільний та викликала для усунення проблем з водовідведенням на кухні, він приходив, чистив сантехнічні комунікації (з кухні не проходила вода). Приходив за адресою: [ADDRESS] з лівого боку. Приходив декілька разів, бачив лише [PERSON] . У квартирі було перепланування, гребінці не вистачало троса. Вказані події були приблизно років 10-11 років до моменту допиту його як свідка, точні роки він назвати не може. Слюсарем працював до 2013 року. Допитаний в судовому засіданні 30.09.2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивачка його донька, а відповідач колишній зять. У доньки та [PERSON] були добрі стосунки. До одруження [PERSON] проживала з [ADDRESS] квартирі сестри [PERSON] , він там бував часто у гостях. Автомобіль у [PERSON] був до знайомства з [PERSON] , він брав його у лізинг, виплачували 1200 доларів США на місяць. Він з дружиною вирішили викупити автомобіль, щоб не платити лізинг, вони сплатили невистачаючу суму, а [PERSON] оформила автомобіль на [PERSON] . Юля користувалася автомобілем, коли Бітков був у рейсі. Вона сплачувала всі штрафи [PERSON] , платила усі платежі, це було ще до їх весілля. До весілля вони їздили разом відпочивати, залишали у них кішку, хотіли переїхати проживати до [PERSON] , потім думали поїхати жити в Канаду. У квартиру на [ADDRESS] , він замовляв, купував та встановлював разом з [PERSON] замок. Вказана квартира була перепланована до них, там були проблеми з каналізацією. Йому не відомо з ким [PERSON] придбавав автомобіль. Йому відомо, що зі слів [PERSON] перед весіллям [PERSON] розірвав попередній шлюб, вона зустрічалася з його дружиною та остання казала, що у них відносин не має. Він з дружиною сплатили 168 тис. грн. за автомобіль. В рейси відповідач ходив по 2 місяці. [PERSON] народилася [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.08.1989 року (арк. справи 21 Том 2). Згідно платіжного доручення №NOQD435511 від 14.06.2011 року, [PERSON] сплачено на рахунок ТОВ «Порше Лізинг Україна», в розмірі 169142,51 грн., з призначенням платежу 59101-00000681-14/06/2011 в. т.ч. ПДВ 28190.42 [PERSON] , ч/з [PERSON] (арк. справи 22 Том 2). 30 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.09.2011 року (арк. справи 8 Том 1). [PERSON] є\~власником транспортного\~засобу марки\~Volksvagen,\~модель Tiguan,\~тип \~універсал легковий,\~номер шасі\~(кузова,\~рами)\~ [NUMBER] ,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~дата реєстрації\~06.10.2011\~року.\~У графі\~особливі відмітки\~зазначено:\~Договір фінансового\~лізингу 24.06.2009 (арк. справи 9 Том 1). Відповідно до Акту прийому-передачі до Договору лізингу №00000681 від 26.06.2009 року, [PERSON] виступає у якості лізингоодержувача. Вартість об`єкту лізингу 324922,00 грн., авансовий платіж 97476,56 грн. (арк. справи 10 Том 1). Згідно розрахунку суми заборгованості згідно договору фінансового лізингу по договору №00000681 станом на 06.06.2011 року, сума заборгованості за договором становить 169142,51 грн. (арк. справи 13 Том 1). За довідкою б/н, [PERSON] , [INFO] у м. Херсон, вул. Радянська, 13 на транспортному засобі Volksvagen, Tiguan, номерний знак [NUMBER] отримала механічні пошкодження - подряпина заднього правого (диску) колеса автомобіля (арк. справи 14 Том 1). Долучені позивачкою квитанції (арк. справи 15-17 Том 1) свідчать про сплату адміністративних штрафів за [PERSON] . За Договором №2912/101 на туристичне обслуговування від 29.12.2010 року, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , за кошти [PERSON] турагент обов`язується забезпечити проведення туристичної подорожі за маршрутом Україна Єгипет, 7 днів/ночей (з 30.12.2010 року по 06.01.2011 року) (арк. справи 18-23 Том 1). Аналогічного змісту договір укладено з [PERSON] (арк. справи 24-29 Том 1). Відповідно до виписки з особового рахунку [PERSON] відкритого в АТ "УкрСиббанк", остання містить відомості щодо поповнення та зняття грошей за період з 17.05.2011 року по 06.04.2013 року (арк. справи 30-37 Том 1). З трудової книжки серія [NUMBER] від 01.08.2006 року вбачається, що [PERSON] 01.08.2006 по 31.01.2011 року працювала у ТОВ «НДВО «Юридичної фірми «Фенікс»; з 18.04.2011 по 14.11.2011 року у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Левчука В.Ю. на посаді помічника нотаріуса; з 11.04.2012 по 28.11.2014 року у ТОВ «ТРЦ Фабрика» на посаді юриста (арк. справи 38-43 Том 1). Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 07.10.2013 року (арк. справи 45 Том 1). Відповідно до Акту остаточного виконання зобов`язань сторін за договором про фінансовий лізинг/Додаткова угода до договору про фінансовий лізинг від 06.06.2011 року, [PERSON] виконав зобов`язання за Договором належним чином (арк. справи 142 Том 1). 13 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано розірвання шлюбу, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюб від 13.07.2010 року (арк. справи 153 Том 1). Постановою Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 2013 р. визнано [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013230030004075 від 21.08.2013 року (арк. справи 233 Том 1). Постановою слідчого Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 30.08.2013 року закрито кримінальне провадження №12013230030004075 за заявою [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (арк. справи 246 Том 1). [PERSON] працює моряком, що підтверджено послужною книжкою моряка виданою 30.07.2009 р. № бланка [NUMBER] . В період з 24.01.2009 р. по 03.06.2009 р., 17.10.2009 р. по 26.02.2010 р., 27.04.2011 р. по 13.09.2011 р. перебував у рейсах (арк. справи 36-44 Том 2). 22 квітня 2015 року [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] від 22.04.2015 року (арк. справи 55 Том 2). 17 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] ввд 17.02.2017 року (арк. справи 56 Том 2). Фотокартки (арк. справи 71-72 Том 2) не свідчать про спільне проживання сторін, оскільки не містять реквізитів, з яких можливо було б встановити період, у який відбувалася зйомка. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Такий правовий висновок зроблений в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17. Сплата сама по собі за [PERSON] матір`ю позивачки 169142,51 грн. не свідчить про перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, як і не свідчить про це сплата позивачкою за [PERSON] штрафів. Можливе сумісне туристичне відвідування Єгипту не свідчить про ведення спільного господарства. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Позивачка у позові вказує на спільне проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з весни 2009 року по 30 вересня 2011 року, однак, відповідач у відзиві на позов та письмових поясненнях вказував, що не визнає факт спільного проживання з позивачкою, хоча не оспорює факт знайомства з нею та підтримання певних періодичних стосунків, які не мали ознак сімейних, оскільки він до 13 липня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Сам по собі факт перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13 липня 2010 року свідчить про неможливість встановлення проживання з позивачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу з весни 2009 року до дня розірвання попереднього шлюбу, а відтак, в цій частині позов задоволенню не підлягає. Надані в якості доказів копії довідки виписок з медичних карток батьків позивачки (арк. справи 46-58) не містять інформацію щодо предмета доказування, оскільки жодним чином не свідчать про набуття предметом позову статусу спільної сумісної власності жінки та чоловіка які не перебувають у шлюбі між собою або буд-якому іншому шлюбі, на який поширюються положення глави 8 СК України. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] , оскільки останнім фактично жодним чином не підтверджено факт спільного проживання сторін у справі без реєстрації шлюбу. Його покази є неточними, та такими, що не несуть конкретної інформації про спільне проживання позивачки взагалі будь з ким. Матеріали справи взагалі не містять жодних належних, допустимих, достовірних доказів спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, а відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що встановлення такого факту необхідно позивачці для визнання права на частину майна, яку вона вважає спільною власністю, але договір лізингу [PERSON] укладено в період його перебування в попередньому шлюбі, остаточне виконання зобов`язань за договором лізингу відбулося 11.06.2011 року, тобто до укладення шлюбу між позивачкою та відповідачем, відповідно до п.3.4, 4.2 Договору лізингу право власності на об`єкт лізингу перейшло до [PERSON] саме 11.06.2011 року, а тому на транспортний засіб не розповсюджуються правила ст. 74 СК України, та відповідно не поширюються положення глави 8 СК України, вказане майно за п.1 ч.1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю [PERSON] . Часткова виплата коштів за договором лізингу іншими особами від імені лізингоодержувача у встановленому законом порядку не доведена та взагалі не може бути підставою для визнання предмету спору сумісною власністю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу положень ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК України). Частина 3\~\~ст. 129 Конституції України\~\~визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до\~\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~всі судові процедури повинні бути справедливими. Статтями\~\~12\~\~і\~\~81 ЦПК України\~\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 1\~\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.\~ст. 76 - 80 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього доказового матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Факт сумісного проживання сторін однією сім`єю без укладення шлюбу не встановлений, покази батька позивачки не підтверджені іншими доказами, за відсутності інших доказів, що підтверджують такий факт, одні покази батька позивачки та її пояснення не можуть бути достатніми для встановлення такого факту, тому відповідно відсутні підстави для визнання такого майна сумісною власністю та визнання за відповідачкою права власності на 1/2 частину автомобілю. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову. Щодо вимог зустрічного позову. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У відповідності дост. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної на те правової підстави заволоділа ним. Для застосування ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. Судом встановлено, що [PERSON] є власником спірного нерухомого майна за договором лізингу з 11.06.2011 року, тобто до укладення шлюбу з позивачкою. Отже, в судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом доведено факт, що він є єдиним власником спірного транспортного засобу, таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами, зареєстрованими в належному порядку. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Пунктом 23 цієї Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на визнання [PERSON] факту знаходження у неї спірного транспортного засобу, посилання [PERSON] на те, що [PERSON] без належних на те підстав користується автомобілем та не повертає його йому, як власнику, суд дійшов висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог, внаслідок чого зустрічний позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову [PERSON] , її судові витрати покаладаються на позивачку за первісним позовом; у зв`язку із задоволенням позову [PERSON] на його користь слід стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 2500,00 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 02 липня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved