Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання як батька в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу відповідача щомісяця, та стягнути з відповідача кошти на покриття витрат, понесених на лікування у розмірі 24018,00 грн., оскільки він є непрацездатним за віком, розміру пенсії не вистачає на проживання та лікування, а відповідач матеріальної допомоги не надає та в добровільному порядку надавати її не бажає. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що вона регулярно відвідує позивача та привозить йому продукти харчування, речі домашнього вжитку та надає матеріальну допомогу на його утримання. Її донька проживає разом з позивачем, вона надає їй щомісячно кошти для оплати комунальних послуг. Позивач комунальні послуги не сплачує, а тому пенсію, яку він отримує витрачає на власні потреби. Її заробітна плата з урахуванням ПДВ становить 6723,43 грн., крім того, вона хворіє та перебуває на обліку в ЦПМСД Баштанського району. У зв'язку зі скрутною фінансово-економічну ситуацію в країні, зростання цін на все, вважає, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. Щодо позовних вимог про стягнення з неї витрат понесених на лікування у розмірі 24018,00 грн. вважає, що позовна вимога не підлягає задоволенню. Посилаючись на те, що вона надавала йому матеріальну допомогу на лікування, документально фіксувати факт надання матеріальної допомоги вона не вважала за необхідне. Щодо придбання стабілізуючої система позивачем вона дізналася лише з позовної заяви, крім того, вважає, що рахунок - фактура на придбання вищезазначеної системи не є розрахунковим документом, та не підтверджує факт придбання товару, а тому даний факт позивачем не доведено. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], позивач є батьком [PERSON], [INFO]. [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «[PERSON]», свідченням чого є свідоцтво про одруження [NUMBER]. Як вбачається із довідки виданої Інгульським об'єднаним управлінням пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 13.04.2018 року, позивач отримує пенсію за віком з січня 2017 року по квітень 2017 року в розмірі 1573,13 грн., з травня 2017 року по вересень 2017 року у розмірі 1638,13 грн., з жовтня 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 2574,08 грн. [PERSON] хворіє на ряд захворювань, потребує регулярного догляду та лікування, що підтверджується виписками із медичних карток. Довідкою з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморець» від 19.04.2018 року №0048 повідомлено, що позивач зареєстрований у квартирі [ADDRESS] разом з ним зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та відповідачка - [PERSON] Згідно квитанцій про придбання ряду медичних препаратів, позивачем витрачено кошти у розмірі 18914,93 грн. (а. с. 19-33). Як вбачається з акту про догляд від 20.04.2018 року, складений сусідами позивача, за [PERSON] доглядав його син [PERSON], відповідачка [PERSON] не приймала участі у догляді за похилим та хворим батьком і не спілкується з ним. Відповідно до копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS], вбачається, що [PERSON] за періоди з 2015 року по листопад 2018 року сплачує комунальні послуги. Відповідно до довідки з комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Баштанського району» Баштанської районної ради Миколаївської області від 30.05.2018 року за вих. № 240, [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на «Д» обліку в ЦПМСД Баштанського району та на обліку у Миколаївському онкодиспансері перебуває з грудня 2006 року. Згідно довідки з комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Баштанського району» Баштанської районної ради Миколаївської області від 30.05.2018 року за вих. № 241, [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на «Д» обліку та за станом здоров'я не здатна до самообслуговування та потребує стороннього догляду. Свідок [PERSON] від 27.03.2018 року, в письмовому вигляді пояснила, що в липні - серпні 2014 року [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 200 грн. та продукти харчування, який на той час перебував на стаціонарному лікуванні. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні вказували на те, що догляд за батьком здійснює його син [PERSON], донька [PERSON] відсторонилась від участі у житті батька. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що відповідач надавала кошти, продукти харчування, на протязі останніх двох років щонайменше раз на два тижні відвідує батька. Позивач мешкає з онукою, яка є донькою відповідачки. Пенсію забирає син позивача та витрачає на свої потреби. З матеріалів справи вбачається, що витрати по утриманню квартири де мешкає позивач несе відповідач, про що свідчать копії квитанції про сплату комунальних послуг (а.с.69-121). Також в періоди хвороби позивача відповідач також мала серйозні захворювання, що підтверджується наданими медичними довідками (а.с.127, 130). Відповідно до довідки з Привіленської спеціальної загальноосвітньої шкоди - інтернат Баштанського району Миколаївської обласної ради від 14.11.2018 року за вих.№ 39, [PERSON] працює в Привільненській СЗОШІ Баштанського району Миколаївської обласної ради з 01.09.1989 року по теперішній час, отримує заробітну плату у розмірі 8352,09 грн.. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Частиною 1 статті 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. За змістом ч. 1 ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно положення ст.75 СК України непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій ст. 75 СК України. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових у сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків; непрацездатність матері, батька; потреба у матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. При цьому, суд враховує, що отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов'язків утримувати непрацездатних батьків. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Родинний зв'язок між сторонами по справі судом визначено за правилами, встановленими нормами глави 12 СК України. Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід врахувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреб у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітньої дочки чи сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов'язку утримувати матір, батька. Звільнення від обов'язку утримувати матір чи батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч.1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги Отже, для призначення судом аліментів на утримання батьків, суд має дослідити, чи є позивач непрацездатним та чи потребує він матеріальної допомоги. Судом встановлено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком в розмірі 2574,08 гривень. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривень, з 1 грудня - 1638 гривні. Таким чином, розмір пенсії, який отримує позивач перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого державою на відповідний період для категорії осіб, до яких відноситься позивач (осіб, які втратили працездатність). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. З урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб непрацездатного батька, обов'язку участі у його утриманні інших осіб, які зобов'язані приймати участь у його утриманні, а саме сина - [PERSON] та враховуючи те, що позивач є непрацездатною особою, який досяг встановленого законом пенсійного віку, отримує пенсію вищу за мінімальну, яка є єдиним джерелом його доходу, хворіє, в зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги, враховуючі стан здоров'я та матеріальний та сімейний стан відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви. Стосовно стягнення додаткових витрат суд приходить до наступного. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст. 203 СК України). Позивач посилається на те, що він є хворою людиною та потребує чималих коштів на лікування, в підтвердження чого до суду надано копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, та квитанції про сплату ряду медичних препаратів та супутніх матеріалів. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на утримання позивача, суд вважає такі вимоги не доведеними, оскільки позивачем не надано достовірних та належних доказів у підтвердження його інвалідності, тяжкого захворювання чи немічності. Також, витрати на які посилається позивач не є додатковими витратами у розумінні статті 203 СК України, а фактично пов'язані з лікуванням та доглядом за батьком, та які підлягають стягненню на підставі статті 206 СК України, з урахуванням матеріального стану дитини. Відповідно, суд вважає позов в частині стягнення додаткових витрат таким, що не підлягає задоволенню. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704грн.40коп.

Outcome: partial