Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.02.2020 року, залишеним без змін ухвалою Луганського апеляційного суду від 18.05.2020 року, [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у вигляд позбавлення волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строк 1 (один) рік, внаслідок того, що 15.04.2016 року [PERSON] приблизно о 20-10 год. знаходився у дворі приватного будинку за місцем свого мешкання, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У цей час до двору свого приватного будинку вийшов його сусід - [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого на ґрунті особистих неприязних стосунків, які між ними існують протягом тривалого часу, виник словесний конфлікт. Через деякий час, приблизно о 20-20 год. [PERSON] почув, як у хвіртку його двору хтось стукає, він підійшов та відчинив її, побачив як на відстані приблизно 1 метр стоїть [PERSON] , що тримає у правій руці предмет за зовнішніми ознаками схожий на металевий лом. Відповідач замахнувся зазначеним ломом та хотів нанести йому удар згори вниз у верхню частину тіла, проте він, блокуючи зазначений удар виставив праву руку до гори, тим самим отримавши удар зазначеним ломом у задню поверхню правого передпліччя, від зазначеного удару, напрямок металевого лому змінився, а саме кінцева його частина опинилася на поверхні правої стопи потерпілого, від чого він відчув сильний фізичний біль, при цьому [PERSON] продовжував утримувати металевий лом у правій руці. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на завдання умисного тілесного ушкодження, [PERSON] , утримуючи металевий лом обома руками, здійснив ним замах зверху у бік тулуба [PERSON] , однак останній перехопив обома руками зазначений лом та обертальними рухами викрутив лом з рук [PERSON] , після чого сутичка скінчилася. Із отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] був доставлений до приймального відділення Рубіжанської міської лікарні, де йому було встановлено попередній діагноз у вигляді закритого перелому кісток правої ступні та садна правого передпліччя. У зв`язку з протиправними діями відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, а саме за отримання зазначених тілесних ушкоджень завдано сильного фізичного болю, оскільки саме по собі завдання тілесних ушкоджень викликало у нього душевні страждання та в цілому викликало у нього відчуття безпорадності, образи та вже тривалий час він має пригнічений стан. Окрім того перелом ступні змінив життя позивача в гіршу сторону, оскільки він тривалий час змушений був лежати, внаслідок чого не мав змоги займатися городництвом та був позбавлений урожаю в 2016 році, що відобразилось на його бюджеті, він не зміг здійснювати допомогу своїй матері, яка полягала у придбанні продуктів харчування, ліків, прибиранні її житла, а також доставки на власному автомобілі до лікаря. У зв`язку з викладеним вище, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн., а також понесені судові витрати на правничу допомогу. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки 15.04.2016 року саме позивач нецензурною лайкою звертався адресу відповідача та ображав, наніс тілесні ушкодження, а невдовзі після зазначених подій позивач вже керував транспортним засобом, а тому моральної шкоди відповідач не завдав позивачу. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями Рубіжанської міської ради Луганської області від 25.08.2020 року № 023-010/4198 та є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням від 26.09.2002 року серії [NUMBER] (а.с. 31, 46 том І). Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.02.2020 року, залишеним без змін ухвалою Луганського апеляційного суду від 18.05.2020 року, [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у вигляд позбавлення волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строк 1 (один) рік, внаслідок того, що 15.04.2016 року [PERSON] приблизно о 20-10 год. знаходився у дворі приватного будинку за місцем свого мешкання, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У цей час до двору свого приватного будинку вийшов його сусід - [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого на ґрунті особистих неприязних стосунків, які між ними існують протягом тривалого часу, виник словесний конфлікт. Через деякий час, приблизно о 20-20 год. [PERSON] почув, як у хвіртку його двору хтось стукає, він підійшов та відчинив її, побачив як на відстані приблизно 1 метр стоїть [PERSON] , що тримає у правій руці предмет за зовнішніми ознаками схожий на металевий лом. Відповідач замахнувся зазначеним ломом та хотів нанести йому удар згори вниз у верхню частину тіла, проте він, блокуючи зазначений удар виставив праву руку до гори, тим самим отримавши удар зазначеним ломом у задню поверхню правого передпліччя, від зазначеного удару, напрямок металевого лому змінився, а саме кінцева його частина опинилася на поверхні правої стопи потерпілого, від чого він відчув сильний фізичний біль, при цьому [PERSON] продовжував утримувати металевий лом у правій руці. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на завдання умисного тілесного ушкодження, [PERSON] , утримуючи металевий лом обома руками, здійснив ним замах зверху у бік тулуба [PERSON] , однак останній перехопив обома руками зазначений лом та обертальними рухами викрутив лом з рук [PERSON] , після чого сутичка скінчилася. Із отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] був доставлений до приймального відділення Рубіжанської міської лікарні, де йому було встановлено попередній діагноз у вигляді закритого перелому кісток правої ступні та садна правого передпліччя. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 92 від 19.05.2016 у [PERSON] встановлені наступні тілесні ушкодження: два садна на задній поверхні правого передпліччя, що утворились від контакту з тупим твердим предметом та могли виникнути в результаті дотичного удару металевим ломом, представленим на експертизу у якості речового доказу. Зазначені тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому п`ятої плюснової кістки правої ступні, який утворився від не менш ніж одного удару ударно-травматичного впливу тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею за ступенем тяжкості зазначені ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості з ознакою тривалого розладу здоров`я (а.с. 5-17 том І). Відповідно до інформації, наданої 09.06.2016 року Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради Луганської області за № 01-25-333, [PERSON] , 1952 року народження, 15.04.2016 року був доставлений до лікарні співробітниками поліції о 21-15 год. для огляду на тілесні пошкодження, та був оглянутий черговим лікарем, завідуючим хірургічним відділенням [PERSON] , мав діагноз: садна в області правої кістки та алкогольне сп`яніння, а 16.04.2016 року о 09-20 звернувся за медичною допомогою, був оглянутий черговим лікарем - хірургом [PERSON] та мав діагноз: окологлазна гематома справа, поверхносна садина 3 пальця правої руки, садна правого плеча, садна правого тазобедреного суставу та ушиб лівої половину грудної клітини (а.с.186 том І). На підставі інформації КУ «Рубіжанська центральна міська лікарня» Луганської області від 23.05.2018 року № 0120-284 встановлено, що [PERSON] 15.04.2016 року звернувся у відділення екстреної невідкладної медичної допомоги та був оглянутий лікарем [PERSON] , надані рекомендації. Діагноз: садна в області правої кисті. Алкогольне сп`яніння. Драгер 3000 № 6805 1,5 %. З його слів побитий сусідом (а.с.187 том І). Згідно відповіді відділу поліції № 1 Сєвєродонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 22.01.2021 року № 690/11/36-2021, наданої [PERSON] , вбачається, що станом на 22.01.2021 року підозри за будь-якими матеріалами кримінальних проваджень відносного [PERSON] , мешкаю чого за адресою: [ADDRESS] , слідчим відділом відділу поліції № 1 Сєвєродонецького районного управління поліції ГУНП в Луганській області не повідомлялись, статус «підозрюваного» за матеріали відділу поліції № 1 Сєвєродонецького районного управління поліції ГУНП в Луганській області не має (а.с.212-213 том І). Відділом поліції № 1 Сєвєродонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області надано відповідь від 01.02.2021 року № 1088/111/36-2021, згідно якої повідомлено, що в СВ Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області перебувають матеріали кримінального провадження № 12016130330000438, внесені до ЄРДР 16.04.2016 року за фактом завдання тілесних ушкоджень [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. У вказаному кримінальному провадженні на теперішній час досудове розслідування триває, підозру у вчиненні кримінального правопорушення жодній особі не повідомлено (а.с.215 том І). Згідно висновку експерта № 237 від 21.12.2016 року встановлено, що на підставі судово-медичної експертизи [PERSON] експерт прийшов до висновку, що Покази [PERSON] дані їм під час проведення слідчого експерименту в цілому не суперечать даним судово-медичної експертизи, однак всі встановленні пошкодження згідно висновку експерта № 98 від 20.05.2016 року у потерпілого [PERSON] могли виникнути при падінні в стані алкогольного сп`яніння, а саме 15.04.2016 року після огляду в приймальному відділенні (а.с.218-219 І том). Висновком експерта № 40, при проведенні комісійної судово-медичної експертизи у відношення [PERSON] , [INFO] , від 06.08.2020 року встановлено, що виявлені тілесні ушкодження виникли в результаті ударів твердим предметом (предметами) або при контакті з ними в результаті падіння, індивідуальні особливості травмую чого предмета не відобразились. Враховуючи дані первинного огляду (встановлені 15.04.2016 року тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці правої кисті), а також наведені дані протоколу допиту свідка зав. хірургічним відділенням Рубіжанської ЦМЛ [PERSON] , комісія прийшла до висновку, що дані тілесні ушкодження могли утворитися в час та за обставин на які вказує [PERSON] , встановлені 16.04.2016 року тілесні ушкодження не є небезпечними для життя на момент спричинення, тобто він мав змогу пересуватися, виконувати певні рухи. Виходячи з вищевикладеного комісія вважає, що виникнення тілесних ушкоджень встановлених при огляді 16.04.2016 року о 09-20 год. за обставин на які вказує [PERSON] , а саме 15.04.2016 року, маловірогідно. Не виключено їх виникнення після первинного огляду потерпілого [PERSON] , після первинного огляду лікарем [PERSON] (а.с.220-229 І том). Свідок [PERSON] в судовому засідання зазначив, що є сусідом сторін. Знає про випадок як [PERSON] зламав ногу позивачу. До цієї травми позивач зранку завжди бігав та займався спортом, бачив, що в нього в дворі є навіть маленький спортивний майданчик, позивач займався городництвом, вирощував овочі та має навіть ділянку землі в селі, однак після травми перестав бігати зранку та ходив на милицях, не саджав город, загалом змінив власну життєдіяльність. Раніше до вказаного випадку завжди допомагав свої матері похилого віку. Бачив як приблизно місяць [PERSON] був з гіпсом на нозі, та навіть просив завезти ліки його матері - [PERSON] , оскільки сам не мав такої можливості за станом свого здоров`я. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є матір`ю позивача. Знає що її сину [PERSON] наніс тілесні ушкодження та зломав ногу, внаслідок чого він ходив на милицях з гіпсом. Не міг вільно пересуватися, допомагати їй вести господарство. Після всіх подій їх родина залишилась без врожаю, оскільки її син не міг нічого робити тривалий час, та навіть керувати транспортним засобом приблизно 6 місяців, щодо конфлікту який стався того дня не знає нічого, бачила лише вже коли в сина вже була зламана нога. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що є дружиною відповідача та що позивач є їх сусідом. Того дня першим конфлікт почав [PERSON] , оскільки ображав їх родину та кидав через паркан цеглу, бив по голові [PERSON] . Згодом, а саме 18.04.2016 року вона була в лікарні та бачила там [PERSON] який приїздив до лікарні сам за кермом свого автомобілю, а також декілька разів бачила, як він ходив біля свого подвір`я без милиць. Також зазначила, що [PERSON] не займається городництвом, в нього не має городу, а цим займається його матір похилого віку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою з позивачем та відповідачем. Знає дану ситуацію, коли [PERSON] зламав ногу [PERSON] , оскільки того дня [PERSON] разом зі своєю дружиною були у подвір`ї у позивача, в них стався конфлікт. До вказаного дня [PERSON] займався спортом, бігав, а після травми вже не міг та перестав займатись городництвом. Як сталась вся ситуація вона не бачила, оскільки зайшла в двір тоді, коли [PERSON] вже лежав у дворі з травмою ноги та зазначила, що того дня відповідач був в нетверезому стані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є сестрою жінки відповідача, а позивач є їх сусідом. Точні події того дня їй не відомі, оскільки вона прийшла приблизно о 22-30 год. коли вже всі події сталися. Бачила, що відповідач був побитий, оскільки в нього був сінець на обличчі та боліли ребра, він постійно за них брався руками, давали йому знеболюючі пігулки та вранці пішли до лікарні. 15.04.2016 року бачила як [PERSON] сідав до своє машини та їхав, а також виходив за межі власного подвір`я без милиць. Через 7-8 днів він вже керував транспортним засобом, та ще через два тижні після вказаної ситуації бачила його без милиць. Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу встановлена вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.02.2020, який було залишено без змін ухвалою Луганського апеляційного суду від 18.05.2020 року та відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як передбачено п. 1, 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Відповідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України. Так, відповідно до наведеної вище норми, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п. 5 Постанови, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Таким чином, суд заслухавши доводи сторін та свідків, дослідивши надані належні та допустимі докази, знайшов підтвердження в тому, що позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від відповідача, зазнав також моральної шкоди, яка полягає у фізичних та психологічних стражданнях, необхідності вжиття зусиль та витрачання часу на відновлення звичайного способу життя. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, при визначенні розміру шкоди суд врахував характер, обсяг та тривалість страждань потерпілого, а також характер тілесних ушкоджень, тривалість їх лікування, глибину його душевних страждань з цього приводу, а тому вважає що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не було надано доказів заподіяння моральної шкоди в розмірі заявленого позову, а тому на думку суду з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн. Вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначають, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Стаття 134 ЦПК України передбачає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. В обґрунтування вказаної вимоги, позивач надав разом з позовною заявою наступні документи: 1. Договір від 10.06.2020 року № 21-06/20, укладений між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого останній зобов`язався надавати правову допомогу, та відповідно до п. 4.1 вказаного договору, гонорар за надання правової допомоги складається з: з`ясування обставин, вивчення документів, надання консультацій - 2 000 грн.; підготовки позову - 2 000 грн., представництво клієнта в судовому засіданні - 4 000 грн.; 2. Акт надання правової допомоги від 15.06.2020 року № 1, підписаний власноруч [PERSON] та [PERSON] , яким вони підтверджують факт оплати клієнтом послуг відповідно до договору № 21-06/20 в розмірі 4 000 грн.; 3. Квитанція № 21-06/20 від 17.06.2020 року, підписана адвокатом В.Є. Степанцовим про те, що він прийняв у [PERSON] 4 000,00 грн.; 4. Ордер про надання правової допомоги від 10.06.2020 року серії ЛГ № 018185 (а.с. 24-27). Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частина 2 ст. 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Так, Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст.1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону ч. 1 ст. 1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] надав квитанцію від 17.06.2020 року № 21-06/20, яка не містить відмітку банку, про те, що вказана сума дійсно сплачена, та сплачена саме адвокату Степанцову В.Є., не надано банківського документу або касового чеку з підтвердженням фактичної сплати вказаної суми за надання правничої допомоги, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим що, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а позовні вимоги задоволено частково (15 000 * 100 % : 60 000 = 25 %), суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь держави в розмірі 210,20 (840,80 * 25 % : 100 = 210,20).

Outcome: partial