Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору страхування недійсним. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач, посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався судом відповідно до вимог Закону. Крім того, суд розмістив відповідне оголошення для [PERSON] в газеті «Одеські вісті» №60 від 11.07.2015 року. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто через неявку відповідача, враховуючи письмову заяву представника позивача з цього приводу, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія Альфа-Гарант підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 17.01.2015 року Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» було отримано повідомлення про ДТП, що сталося 23.01.2015 року о 10 год. 50 хв. на вул.Головатого в м.Одеса, за участю транспортного засобу «Мазда», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] і транспортного засобу «Лексус», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]\~Також до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» було надано копію поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №АС/6889710 (а.с.18) Як вбачається із акту передачі полісів №АГ00007 від 13.01.2014 року (а.с.24), зазначений бланк поліса №АС/6889710, було передано [PERSON], начальнику управління страхування в м. Одесі та Одеській області. Станом на 01.04.2015 року бланк №АС/6889710 втрачено, інформацію про що було подано Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» в Моторне (транспортне) страхове бюро України, а також було опубліковано відповідне повідомлення в газеті «Урядовий кур'єр» від 21.10.2014 року за №194, що міститься в матеріалах справи. Таким чином, оскільки бланк поліса №АС/6889710 було втрачено, і відповідно він не укладався ТДВ СК «Альфа-Гарант» з жодною особою, і як наслідок його не було оплачено. Відповідно до ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно із ч.ч.1, 3 ст.981 Цивільного кодексу України договір страхування укладається в письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. В силу ст.ст.1, 17 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховий поліс є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору та документом суворого обліку. Зобов'язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом із тим згідно із ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Статтею 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором, це ж саме зазначено і в ст.18 Закону України «Про страхування». За змістом ст.998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним, у випадках, встановлених нормами ЦК України. Відповідно до ч.3. ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Проте, як було встановлено у судовому засіданні, ТДВ СК «Альфа-Гарант» не планувало реалізовувати зазначений поліс, оскільки інформацію про його недійсність та втрату було подано позивачем до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про страхування» передбачено, страхувальник зобов'язаний своєчасно вносити страхові платежі. Проте, всупереч вищезазначеній нормі чинного законодавства страховий платіж за оспорюваним полісом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» не надходив. Статтею 10 Закону визначено, що страховим платежем (страховий внесок, страхова премія) є плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування. Розмір страхового платежу і строки його сплати віднесені ст.982 ЦК України до істотних умов договору страхування. Згідно зі ст.18 Закону договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. При цьому факт оплати оспорюваного поліса не підтверджено жодним документом, адже страховий платіж на рахунки ТДВ СК «Альфа-Гарант» не надходив. Оскільки договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником страхового платежу, грошові кошти на рахунок позивача не надходили, що вбачається із витягу з бази 1С (а.с.19-20), і відповідно договір страхування чинності не набрав, суд вважає за можливе визнати поліс №АС/6889710 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним.

Outcome: approved