Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала наступним чином. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим за життя спадкодавця 15.06.2010 року, відповідно до якого [PERSON] заповіла усе своє майно позивачеві - [PERSON], яка у свою чергу спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса у визначений законодавцем строк, проте реалізувати свої спадкові права позбавлена можливості, оскільки при оформленні земельних ділянок згідно державних актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та серії [NUMBER], які належали покійній [PERSON]- нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вищевказані акти, так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Ураховуючи наведене позивач просила суд здійснити захист її порушених прав у спосіб передбачений законом шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просить суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідачі - сільський голова Староприлуцької сільської ради в судове засідання не з'явились, в заяві, яку він адресував суду позовні вимоги визнав за обставин, що наведені у позовній заяві, не заперечував щодо задоволення позову в заявленому обсязі щодо визнання права власності за позивачем на земельну ділянку, яку їй заповіла [PERSON], також просив суд проводити розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Прийнявши до уваги те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних доказів у відсутності сторін в загальному порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами дійшов висновку про наступне. [INFO] в селі Стара Прилука Липовецького району Вінницької області померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. За життя [PERSON] 15 червня 2010 року на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла належне їй майно [PERSON]. Таке розпорядження спадкодавця було посвідчено секретарем виконкому Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області та внесено до реєстру за №63. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.24 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судом було витребувано матеріали Спадкової справи до майна померлої [PERSON] відповідно до яких встановлено, що своїм правом на спадкування скористались: син спадкодавця [PERSON], [INFO], будучи спадкоємцем першої черги за законом, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву у визначений законодавцем строк; [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом. Матеріали спадкової справи засвідчили, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно померлої [PERSON], так як заповіт за життя спадкодавця не був змінений чи скасований згідно відмітки вчиненої на ньому секретарем сільської ради, син спадкодавця не був непрацездатним, а відтак не мав права на обов'язкову частку у спадщині, а чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO], ще до відкриття спадщини після смерті [PERSON] 18.09.2012 року нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім'я позивача [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] на земельні ділянки, що розташовані по [ADDRESS]. Вказана постанова була мотивована тим, що заявником не було пред'явлено нотаріусу правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами є спадковими, спадщина відкрилась після 01.01.2004 року, а тому до застосування підлягають норми ЦК України. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України). Зі змісту ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За правилами ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи здобуті у справі докази судом з'ясовано, що спадкодавець за життя розпорядився належним йому майном, позивач спадщину прийняла у визначений законодавцем спосіб та порядок, інші спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині відсутні, що доведено матеріалами Спадкової справи. Проте успадкувати майно в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості, так як відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця, на таке майно, оскільки ще за його життя був втрачений. Факт належності майна [PERSON] підтверджується: копіями Державних актів на право приватної власності на землю серія [NUMBER], а також [NUMBER] Витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки від 19.02.2015 року за №14-28-0.1-713/2-15, №14-28-0.1-714/2-15; листами Відділу Держкомзему у Липовецькому районі від 03.12.2014 року та від 11.02.2015 року, відповідно до яких констатовано про неможливість видачі Державних актів на ім'я [PERSON], у зв'язку із смертю власника. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві належними та допустимими доказами, відтак вимоги обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення задля відновлення порушеного та невизнаного права позивача на спадкове майно за заповітом. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1235, 1268 -1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved