Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що згідно з витягом з рішення виконкому Ковельської міськради Волинської області від 15.12.88 р. № 292 «Про затвердження актів вибору земельних ділянок, відведення земельних ділянок та дозвіл на будівництво на власних територіях організаціями та підприємствами міста», п. 2.3 було виділено кооперативу «Машинобудівельник» земельну ділянку пл. 2.5 га у кв. № 11 а по вул. Желябова під будівництво гаражів. Згідно з копією будівельного паспорта на забудову земельної ділянки (замовлення № 200 від 31.08.93 р.), йому видано дозвіл на забудову земельної ділянки будівлею гаражем № 1\~390. Зазначає, що згідно з вказаним рішенням забудовник був зобов»язаний протягом 3 міс. розпочати будівництво і протягом року закінчити його основні конструкції. На виконання вказаних вимог він як забудовник виконав ці вимоги і протягом року особисто за власні кошти збудував гаража. У зв»язку з цим 25.11.05 р. інспекцією державного архітектурно будівельного контролю було винесено припис № 50, і встановлено, що запроектований гараж № 1\~390 розмірами 7,0 х 3, 68 х 2 м фактично збудований розмірами 8,35 х 5,90 м. Тому інспекцією було винесено постанову № 98 про притягнення його до адмінвідповідальності за виявлене порушення, накладено адмінстягнення у розмірі 170 грн. згідно копією квитанції № 009 500 681 від 30.05.06 р.. Зазначає, що згідно з актом обстеження забудови земельної ділянки, встановлено, що гараж був побудований з відхиленням від встановлених розмірів, тобто, без дозволу виконкому і будпаспорта самочинно збільшено розмір гаража на 3, 25 м по вул. Варшавській район існуючих гаражів кооперативу «Машинобудівельник». Відповідно, загальні розміри гаража становлять 5,90 х 8,35 м, площа 44, 31 кв. м.. За висновком акта самочинно збільшені розміри гаража. Зазначає, що до 05.08.91 р. для визнання права власності на новозбудоване майно необхідно було провести техінвентаризацію БТІ. Його гараж побудований у 1993 р.. Після побудови техінвентаризація не проводилась, виявлено незапроектоване самочинне збільшення площі збудованого об»єкта. Тому права власності на спірний гараж він не оформив. Також, зазначає позивач, відповідно до постанови КМ України від 09.09.09 р. «Про затвердження тимчасового порядку прийняття в експлуатацію незакінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», що була чинною до 02.06.11 р., підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05.08.92 р., був складений БТІ висновок про техстан будівлі та документи, що засвідчують право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщена будівля. Зазначає, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.11 р., передбачалось, що прийняття в експлуатацію зведених до 31.12.09 р. індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, що були побудовані без дозволу на виконання будробіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно будівельного контролю за результатами техобстеження будконструкцій та інженерних мереж таких об»єктів за наявності документів, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою. Зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.12 р., було внесено зміни до вказаного вище Закону, що передбачили право інспекції державного архітектурно будівельного контролю до 31.12.15 р. безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об»єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будробіт, за результатами техобстеження будконструкцій та інженерних мереж приймати у експлуатацію індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані в період з 05.08.92 р. по 12.03.11 р.. Згідно з довідкою № 791 від 04.04.06 р., виданою Ковельською СЕС, при забудові спірного гаража порушень вимог санітарного законодавства не виявлено. Згідно з довідкою № 163, виданою Держінспекцією з пожежного нагляду у м. Ковелі та Ковельському районі, при обстеженні спірного гаража протипожежних порушень не виявлено. Згідно з висновком акта обстеження забудови земельної ділянки, самочинно збудовані розміри спірного гаража відповідають будівельним, санітарним і протипожежним вимогам та нормам. Після виготовлення паспорта на забудову земельної ділянки він звернувся із заявою про передачу останньої під збудованим гаражем у приватну власність. За його заявою відповідач прийняв рішення № 30/11 від 24.01.08 р. про передачу безоплатно у приватну власність для гаражного будівництва в межах норм земельну ділянку у м. Ковелі, по вул. Варшавській, гараж № 1\~390 пл. 49 кв. м.. Також було надано дозвіл на виготовлення техдокументації із землеустрою для складання держакта на право власності на земельну ділянку. Відповідно до вихідної земельно кадастрової інформації кадастровий номер вказаної земельної ділянки - 0710400:16:002:0033. 07.08.08 р. йому було видано Державний акт на право власності земельної ділянки серії ЯД № 290\~580, яким земельну ділянку кадастровий номер пл. 49 кв. м. для гаражного будівництва, що розташована по вул. Варшавській у м. Ковелі Волинської області, передано йому у приватну власність. Акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації держактів за № 010 808 000 723. Зазначає, що на сьогодні він є власником земельної ділянки, що виділена для будівництва гаража, на якій і збудований спірний гараж. Відсутні порушення санітарно епідеміологічних норм та правил, протипожежні порушення, скарги від суміжних землекористувачів. Зазначає, що відділ архітектури та містобудування відмовив у прийнятті спірного гаража у експлуатацію, що є необхідним для реєстрації права власності. Зазначає, що оскільки орган місцевого самоврядування до 31.12.13 р. відмовив у прийнятті в експлуатацію спірного гаража, мотивуючи тим, що вказані вище нормативні акти не містять вказівки про гаражі, вважає, що це є невизнання його права власності на спірний гараж. Просить позов задовольнити та визнати за ним право власності на спірний гараж. За ухвалою суду від 21.12.15 р. до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залучено, гаражний кооператив «Машинобудівельник». Позивач у судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив. Попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутності, зазначив, що просить позов задовольнити. Представник позивача адвокат - в судовому засіданні позов підтримала повністю, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча відповідач належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав, попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у відсутності його представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, в судове засідання ТАКОЖ не з»явився, хоча третя особа належно оповіщена. Про причини неявки свого представника суду не повідомила. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились. Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Копією витягу з рішення виконкому Ковельської міськради народних депутатів Волинської області № 292 від 15.12.88 р. «Про затвердження актів вибору земельних ділянок, відведення земельних ділянок та дозвіл на будівництво на власних територіях організаціям та підприємствам міста, та зміни в раніше прийняті рішення», було затверджено акти вибору земельних ділянок під будівництво гаражів кооперативу «Машинобудівельник» у кв. № 11 а по вул. Желябова (нині вул. Варшавська) і виділено вказаному вище кооперативу земельну ділянку пл. 2, 5 га у вказаному вище кварталі під будівництво гаражів. Згідно з копією висновку, зробленого управлінням містобудування та архітектури виконкому Ковельської міськради Волинської області (без дати та номера), позивачеві ще до вирішення питання про надання земельної ділянки, на якій споруджено самочинне будівництво, у власність позивача, було рекомендовано спірне майно привести у відповідність до вимог будівельного паспорта від 05.11.93 р. № 1\~107, тобто, до розмірів 3, 65х7,0 м. Однак, на даний час позивач не привів розміри гаража у відповідність до запроектованих. Згідно з даними копії техпаспорта на забудову земельної ділянки індивідуальним гаражем - у гаражному кооперативі «Машинобудівник», виготовленому на ім»я позивача як забудовника, у 2006 р., позивачеві було передано у приватну власність для гаражного будівництва в межах норм згідно з планом земельну ділянку пл. 49 кв. м.. Згідно з даними копії техпаспорта на забудову земельної ділянки індивідуальним гаражем - у кооперативі «Машинобудівник», виданому позивачеві як забудовникові 05.11.93 р., позивач збудував спірне майно гараж під № 1\~390, однак, із суттєвим відхиленням від проекту більшими розмірами 8,35х5,90. У зв»язку з наведеним позивача було піддано адмінстягненню за ст. 97 КУпАП, хоча порушення вимог будівельних, санітарних і протипожежних вимог і норм допущено не було, що стверджується копією постанови № 91 про адмінвідповідальність від 25.11.05 р., копією акта обстеження забудови земельної ділянки від 30.03.06 р., копіями довідок СЕС, ПЧ від 04.04.06 р.. Згідно з даними копії техдокументації із землеустрою щодо складання держакта на право власності на земельну ділянку на ім»я позивача для гаражного будівництва, розташованої по вул. Варшавській у м. Ковелі Волинської області, гараж № 1\~390, виготовленої 25.03.08 р., копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 290 580, виданого позивачеві 07.08.08 р., він, дійсно, на даний час є власником земельної ділянки пл. 49 кв. м. з кадастровим № 0710400000:16:002:0033, розташованої по вул. Варшавській у м. Ковелі Волинської області, з цільовим призначенням: для гаражного будівництва, на якій і розташоване спірне самочинне будівництво. Згідно з копією техпаспорта на спірний гараж, виготовленого КП «Волинське облбюро техдокументації» 23.03.10 р., на вищевказаній земельній ділянці споруджено гараж з погребом, що має площу 48,7 м2. Листом № 22 26/1 від 06.01.16 р. виконком Ковельської міськради Волинської області повідомив представника позивача адвоката про порядок набуття права власності на нерухоме майно. Однак, вищезазначений лист не свідчить, на думку суду, про те, що позивач звертався до відповідного органу, що є компетентним у питанні, пов»язаному з власністю на самочинне будівництво, з приводу прийняття у експлуатацію спірного гаража та визнання за ним права власності на нього. Ст. 375 ЦК України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Лише власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються ст. 376 цього Кодексу. Самочинне будівництво являє собою правопорушення, що полягає в порушенні норм земельного законодавства, що регулює надання земельної ділянки під будівництво, містобудівних норм, що регулюють проектування й будівництво. Тому особа, яка здійснила самочинне будівництво, не є законним власником. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Ст. 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону та інших правових актів, однак не регулює правовий режим самочинного будівництва. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Оскільки суд не повинен заміняти органи, на які покладені обов'язки по видачі дозволів на будівництво й узгодженню забудови, визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку повинне залишатися винятковим способом захисту права. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України). При розгляді ж справи позивачем, його представником адвокатом - не було доведено суду, того, що питання оформлення права власності позивача на самочинне будівництво було за його ж ініціативою предметом розгляду компетентного органу, рішення якого чи його відсутність такого давали б підстави вважати про наявність спору про право з відповідачем юридичною особою. Таким чином, оскільки самочинне будівництво зведене на земельній ділянці, що у подальшому передана позивачеві у приватну власність; воно здійснене з порушенням належно затвердженого проекту, питання оформлення права власності позивача на самочинне будівництво не було за його ініціативою предметом розгляду компетентного органу, та таким органом не приймалось рішення про відмову у задоволенні відповідної заяви позивача, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог. Посилання позивача на ту обставину що відповідач не визнає його права на спірне майно, так як піддавав його адмінстягеннню, надавав лист роз»яснення про порядок вирішення питання, що цікавить позивача, на думку суду, не можна розцінити як ту обставину, що питання оформлення права власності позивача на самочинне будівництво було за його ініціативою предметом розгляду компетентного органу, або таким органом було прийнято певне рішення, що не задовольняло позивача. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що ці витрати має бути віднесена на рахунок позивача На підставі наведеного,

Outcome: dismissed