Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідача\~про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58\~725 грн. 00 коп., яка виникла під час неналежного виконання відповідачем трудових обовязків. Посилаючись на те, що відповідач працював в ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на посаді начальника комерційного відділу до 01.08.2016 року. В межах повноважень разом з довіреністю у постачальника ПП «Голд Форбіс» за договором № 12 від 06.08.2015 року відповідачем було отримано матеріальні цінності, а саме: 135 тонн піску на загальну суму 58725,00 грн. При проведенні фахівцями Державної фінансової інспекції в Миколаївській області Державної фінансової інспекції України було проведено державний фінансовий аудит діяльності ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» за період з 01.04.2012 року по 31.07.2016 року. В ході проведення аудиту було встановлено, що пісок на підприємстві не отримано. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що станом на 25.04.2016 року він не був матеріально відповідальною особою, з ним не було укладено договору про повну матеріальну відповідальність, а до його посадових обовязків не входило збереження матеріальних цінностей, а підприємство не забезпечувало відповідних умов для цього. 25.04.2016 року за вказаним договором на підприємство позивача було поставлено в загальному обсязі 135 тон піску, який був використаний у господарській діяльності підприємства. В той же день позивач оплатив поставлений товар шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника. Як вбачається з товарно-транспорних накладних №№ Р60, Р61, Р62 від 25.04.2016 року, пісок у загальній кількості 135 тон був доставлений за місцем призначення та отриманий вантажоодержувачем, який є позивач по справі. Дані факти вказують на повне виконання сторонами договору своїх обовязків. Добровільні дії позивача по оплаті поставленого піску свідчать про фактичну його поставку та реальність цих господарських операцій. Факт наявності матеріальної шкоди не доведений жодним належним доказом по справі, а у наданому аудиторському звіті № 12-10/4 від 31.10.2016 року йдеться лише про сумнівний характер деяких операцій і це припущення не може бути беззаперечним доказом по цій справі. Позивачем не зазначено жодної обставини, яка б вказувала на наявність зазначених факторів, що виключає можливість притягнення його до відповідальності та покладення обовязку по відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачем разом з відзивом заявлено клопотання про проведення судового розгляду справи за його відсутністю. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до витягу з наказу № 145-п від 22.06.2015 року [PERSON], був прийнятий на роботу з 22.06.2015р. до ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на посаду начальника відділу матеріально-технічного постачання. З 21.12.2015 року [PERSON], відповідно до витягу з наказу №325-п від 21.12.2015 року було переведено на посаду начальника комерційного відділу ОКП «Миколаївоблтеплоенерго». Відповідно до видаткової накладної № 60 від 25.04.2016 року та товарно-транспортної накладної № Р60 від 25.04.2016 року ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» придбало у ПП «Голд Форбіс» 45 тонн природного піску на загальну суму 19\~575,00 грн.. Відповідно до видаткової накладної № 61 від 25.04.2016 року та товарно-транспортної накладної № Р61 від 25.04.2016 року ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» придбало у ПП «Голд Форбіс» 45 тонн природного піска на загальну суму 19\~575,00 грн.. Відповідно до видаткової накладної № 62 від 25.04.2016 року та товарно-транспортної накладної № Р62 від 25.04.2016 року ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» придбало у ПП «Голд Форбіс» 45 тонн природного піску на загальну суму 19\~575,00 грн.. Згідно виписки з особового рахунку від 25.04.2016 року ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» перерахувало на розрахунковий рахунок ПП «Голд Форбіс» грошові кошти на загальну суму 58725,00 грн. З 01.08.2016 року [PERSON], відповідно до наказу №152-п від 01.08.2016 року, було переведено на посаду заступника директора із загальних питань ОКП «Миколаївоблтеплоенерго». 19.10.2016р. [PERSON], відповідно до наказу №222-п від 19.10.2016 року звільнено з ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до Аудиторського звіту Державної фінансової інспекції в Миколаївській області за результатами державного фінансового аудиту діяльності ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» за період з 01.04.2012 року по 31.07.2016 року № 12-10/4 від 31.10.2016 року, встановлено, що окремі придбані матеріали використано у меншій кількості, а пісок оплачений в квітні 2016 року ПП «Голд Форбіс» для робіт по вул.. Шкільна, 1 в кількості 135 тонн на суму 58700 грн. так і не отримано. Отже, ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» заходи Інвестпрограми 2015 з реконструкції теплових мереж з закриттям малоефективних котелень здійснюються із значним відставанням від строків виконання, а окремі видатки по ним (придбання піску на суму 58700 грн.) мають сумнівний характер. Відповідно до ч. ч. 1-3\~ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Пленум Верховного Суду України в постанові від\~29\~грудня 1992\~року №\~14\~"Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~шкоди,\~заподіяної підприємствам,\~установам,\~організаціям їх\~працівниками" роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника. Пунктом 1 ч.1 ст.\~134\~КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1\~цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Позивач в позовній заяві посилається на те, що відповідачем в межах повноважень за разовою довіреністю у постачальника ПП «ГОЛД ФОРБІС» за договором №12 від 06.08.2015р. було отримано за видатковими накладними пісок на загальну суму 58725,00 грн., який не був доставлений на підприємство. Позивачем до суду не надано доказів, що саме [PERSON] був матеріально відповідальною особою за постачання та придбання піску. До позову не надано доказів у підтвердження матеріальної відповідальності [PERSON], зокрема договору про повну чи часткову матеріальну відповідальність, посадову інструкцію. У видаткових та товарно-транспортних накладних, зазначено, що покупцем було підприємство ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», а не конкретна особа, зокрема відповідач по справі. З товарно транспортних накладних вбачається, що пісок у загальній кількості 135 тон був доставлений за місцем призначення та отриманий вантажоодержувачем ОКП «Миколаївтеплоенерго», що вказує на повне та фактичне виконання договору поставки. З копій видаткових накладних вбачається лише те, що на місці отримувача проставлений підпис та печатка ОКП «Миколаївтеплоенерго», посилання на прізвище отримувача та на підставі якого документу він отримує поставку відсутні. Згідно ст.138 КЗпП України, обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Пленум Верховного Суду України у постанові від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"зазначає, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст.130,135-3,137 КЗпП України, залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позовних вимог за їх недоведеністю. Відповідач у своєму відзиві на позов просив суд стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1029 грн. 61 коп.. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження судових витрат, суду надано витяг з угоди про надання правничої допомоги у цивільній справі № 08/10 від 25.10.2018 року, квитанцію № 08/10 від 25.10.2018 року про сплату [PERSON] за надання правових послуг у розмірі 750,00 грн., проїзний документ ЕП № 740411 та проїзний документ ЕП № 740410 про сплату квитка у розмірі 279,61 грн. У якості належних доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, суд приймає докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 750,00 гривен, оскільки відповідно до приписів частини 1 статті 138 ЦПК України витрати повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників несуть сторони. Враховуючи викладене,

Outcome: approved