Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка просить визнати за нею право власності на будинковолодіння, яке знаходиться в с. Пшеничник по вул. Шевченка, 40 Долинського району Івано-Франківської області, та складається з житлового будинку, гаража, літньої кухні, гаража, стодоли, стайні, вбиральні, криниці, воріт, огорожі, загальна вартість якого 182222,00 грн. В обгрунтування позову покликається на те, що 29.11.2015 року померла її мама [PERSON], а 05.09.2016 року-батько [PERSON], який за життя 17.02.2014 року склав заповіт, яким заповів їй все своє майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить будинковолодіння в с. Пшеничник по вул. Шевченка, 40 Долинського району Івано-Франківської області, яку у встановлений законом порядок вона прийняла, звернувшись до приватного нотаріуса Долинського райооного нотаріального округу [PERSON] з відповідною заявою. Однак у видачі свідоцтва про право власності на згаданий вище будинок нотаріус відмовила, з підстав відсутності у спаадкодавця правовстановлюючих документів на вказане майно. Окрім цього, нотаріус роз"яснила, що для визнання права власності на спадкове майно їй необхідно звернутись до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні\~ позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Заслухавши пояснення \~ позивачки, ознайомтвшись з матеріалами справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а право власності набувається в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч.1 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З даних копій свідоцтва про смерть серій І-НМ №216608 від 01.12.2015 року та І-НМ№234343 від 05.09.2016 року, виданих виконавчим комітетом Новошинської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актові записи № №16,20 встановлено, що 29.11.2015 року померла [PERSON], 04.09.2016 року-Тисяк [PERSON] (а.с. 4, 5). Про те, що [PERSON] (згідно свідоцта про украдення шлюбу серії І-НМ№467342- "Тисяк") являється дочкою [PERSON] та [PERSON] вказує копія свідоцтва про народження позивачки (а.с. 8). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 17.02.2014 року секретарем виконавчого комітету Новошинської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за №11, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, заповів [PERSON] (а.с.6). Суду не представлено жодного доказу про те, що вказаний заповіт змінювався чи скасовувався заповідачем та є недійсним на сьогоднішній день. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні, немає. Відповідно до довідки № 443 від 17.05.2017 року, виданої виконавчим комітетом Новошинської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, згідно запису в погосподарській книзі за № 10 за 2016 рік номер обєкта погосподарського обліку 02-0242-1, [PERSON], [INFO], належав житловий будинок в с. Пшеничник по вул. Т. Шевченка, 40 Долинського району Івано-Франківської області (а.с. 7). В судовому засіданні та матеріалами справи встановлено, що позивачка являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька, яка у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу [PERSON] про прийняття стадщини. Однак у видачі свідоцтв на право власності на вказане вище будинковолодіння після сметрі [PERSON] приватний нотаріус відмовила, оскільки не надано документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане майно (а.с. 14). Відповідно до світлокопії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловай будинок, виготовленоий 01.03.2017 року на замовлення [PERSON], будинковолодіння № 40 по вул. Шевченка в с. Пшеничник Долинського райну Івано-Франківької області, складається з житлового будинку (літ. А), гаража (літ. Б), літньої кухні (літ. В), гаража (літ. Г), стодоли (літ. Д), стайні (літ. Е), вбиральн (літ. Є), криниці (№1), воріт (№2), огорожі (№3)(а.с.11-13). Копія довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» № 51 від 01.03.2017 року підтверджує, що реєстрація права власності на зазначене будинковолодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась (а.с. 10). Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може \~пред'явити \~позов \~про \~визнання \~його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, \~а також у разі втрати ним документа, \~який засвідчує його право власності. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак оформити право власності не має змоги через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на спадкове майно, тому є достатні підстави, щоб визнати за [PERSON] право власності на вказане будинковолодіння. На пiдставi викладеного та\~ ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 392,1216-1218, 1223, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved