Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Чепіга Д.О. у березні 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, б/н від 29.06.2016 відповідач отримав кредит у розмірі 26405,15 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом. Станом на 26.02.2018 відповідач має заборгованість - 40994,74 грн., яка складається з наступного: 24080,16 грн. - заборгованість за кредитом; 8281,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6220,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 2412,08 грн. - штраф. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути із відповідача всю суму заборгованості у розмірі 40994,74 грн. за кредитним договором № б/н від 98.06.2016 року та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.41). Відповідач в судовому засіданні не заперечила, що є заборгованість, яка утворилась через відсутність коштів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина 1 статті 625 ЦК України). Судом установлено, що 29.06.2016 року сторони уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитної картки, яка укладена з метою створення сприятливих умов для виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № SAMDN55000024952885 от 08.12.2008 від 08.12.2008 року (далі Договір 1). Відповідно до умов вказаної угоди, сторони погодилися на те, що сума заборгованості за Договором 1 складає 28358,15 грн., і боржник зобов'язується повернути суму кредиту, зі сплатою відсотків у встановлені угодою строки. За умовами угоди відповідач отримав строковий кредит у розмірі 26405,15 грн. на строк 36 місяців з 29.06.2016 по 30.06.2019 шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 1035,95 грн. з "1" по "25" число кожного місяця. Дата останнього погашення має бути не пізніше 30.06.2019 року (п.2.1 Генеральної угоди). Банк свої обов'язки перед відповідачем виконав. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідач станом на 26.02.2018 року утворилась у розмірі 40994,74 грн., яка складається з: 24080,16 грн. - заборгованість за кредитом; 8281,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6220,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 2412,08 грн. - штраф (відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди (а.с.6). Позивачем доведено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення інших складових заборгованості, суд виходить з такого. Позивачем у складі заборгованості нараховано 6220,94 грн. пені та комісії. При цьому позивачем також одночасно нараховано 2412,08 грн. - штрафу, (відповідно до пункту 2.2 Генеральної Угоди) за порушення строків погашення заборгованості. Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що неустойка у вигляді штрафу стягненню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 38582 грн. 66 коп. з відмовою у позові в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 2412 грн. 08 коп. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 38582 грн. 66 коп. тобто на 94,12%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1658 грн. 39 коп. (1762 грн.* 94,12%) судового збору.

Outcome: partial