Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем 26 січня 2015 року було укладено договір строкового банківського вкладу на суму 39250 грн. на строк до 31.01.2016 року під 13% річних. В квітні 2015 року йому стало відомо про фінансові проблеми банку, у зв'язку з чим він неодноразово звертався з приводу повернення вкладу з нарахованими відсотками та дострокового розірвання договору. Однак, його вимоги були залишені відповідачем без жодного реагування. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу в розмірі 39250 грн., проценти в розмірі 700 грн., а також достроково розірвати договір від 26.01.2015 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідач позов заперечив та пояснив, що в банку введення тимчасова адміністрація у зв'язку з визнанням банку неплатоспроможнім. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами наданими суду, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 січня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу «Найкращій від Миколая on-line» в гривнях на суму 39250 грн. на строк до 31.01.2016 року зі сплатою 13% річних. За вказаним договором позивачем внесено 39250 грн., що підтверджуєтьсяа копією договору. Як вбачається із змісту договору (копія якого була надана суду саме позивачем), його сторони погодили усі умови та підтвердили це підписами. До закінчення строку дії договору, 22.06.2015 року позивач подав заяву про дострокове розірвання договору, повернення суми вкладу та сплату відсотків, але його вимога виконана не була та сума вкладу позивачу повернута не була. Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 ЦК), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до постанови № 150 Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, за рішенням № 51 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації в період з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року, рішенням цього ж органу № 71 від 08 квітня 2015 року строк тимчасової адміністрації збільшено до 02 вересня 2015 року включно. Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року № 4452-VІ(в редакції Закону від 04.07.2014 року № 1586-VІІ, який набрав законної сили 11 липня 2014 року і був чинним на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Частиною1 статті 36 Закону передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників, зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України, вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку, сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Згідно із ч. ч. 2, 3, 5 ст. 27 Закону уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. З врахуванням викладеного вище, при вирішенні даного спору слід враховувати те, що запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у даному випадку є підставою для звільнення відповідача від виконання умов договорів банківського рахунку між сторонами, а вимоги позивача будуть визнані та задовольнятимуться відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає. Враховуючи вищевикладені вимоги закону та обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивач не ґрунтуються на законі, а тому у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed