Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

покликаючись на порушення позичальником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЗ [PERSON]» третьою особою по справі строку та порядку погашення укладеного між ним та позивачем договору кредитної лінії № 606 від 12 грудня 2013 року кредиту, що призвело до виникнення боргу на загальну суму 812 383 грн. 61 коп., при тому? що вказане майно, власником якого був [PERSON], перебуває у заставі інезаконним шляхом відчужене відповідачу, позивач у поданій до суду 07 вересня 2015 року заяві просить у рахунок погашення вказаного боргу звернути стягнення на належне відповідачу майно - предмет застави автомобіль VOKSWAGEN MULTIVAN T5 2/0 TDi, 2011 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], колір сірий, номер шассі (кузова, рами) WV2ZZZ7HZCHO18652 шляхом продажу вказаного предмету з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета застави, яка повина бути визначена на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної дяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Всіх учасників судового процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, але треті особи до суду не з»явилися. Сторона позивача просить позов задоволити, оскільки заставодавець може відчужити заставлене майно тільки за згодою заставодержателя і застава зберігає силу навіть у випадку, якщо майнові права на предмет застави перейшли на відповідній правовій підставі до іншої особи. Представник відповідача у поданих до суду письмових запереченнях вважає, що не є стороною кредитних відносин. При купівлі вказаного автомобіля продавець не попередив її про наявність обтяжень, так як сам про них не знав, як не встановлено це при неодноразових перереєстраціях в ВРЕВ ДАІ. Вважає, що є добросовісним набувачем вказаного майна. Зважаючи на те, що явку сторін не було визнано обов'язковою, сторони по справі надали свої усні та письмові пояснення, судове слідство фактично закінчене, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати повторно їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість закінчити розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з»ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам цивільного процесу рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони у справі скористались правовою допомогою. Як встановлено судом і даний факт вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ДІАМАНТБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЗ [PERSON]» укладено договір кредитної лінії № 606 на суму 3.5 млн. гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом третя особа [PERSON] в той же день передав в заставу банку належне йому рухоме майно, а саме автомобіль VOKSWAGEN MULTIVAN T5 2/0 TDi, 2011 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], колір сірий, номер шассі (кузова, рами) WV2ZZZ7HZCHO18652 загальною вартістю 511 214 грн., про що є запис в Державному реєстрі рухомого майна. Позичальник порушував узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту, внаслідок чого допустив виникнення заборгованості. У відповідності до розрахунку позивача станом на 13 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить сума боргу у 3.5 млн. гривень та 812 383 грн. 61 коп. як заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. 19 серпня 2015 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області задоволено позов позивача до третіх осіб по даній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Намагаючись вирішити питання про повернення вказаної заборгованості по кредиту, 29 квітня 2015 року банк звернувся до третіх осіб з письмовою вимогою про усунення порушень, попередивши про свій намір звернути стягнення на предмет застави у випадку невиконання зазначених вимог. Однак на даний час заборгованість за кредитом не погашена, предмет застави неодноразово відчужувався, зокрема 02 вересня 2015 року відповідачу на підставі довідки-рахунку ААЕ № 417511. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. В силу ч.1 ст.585 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Ст.589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання. Згідно ч.ч.1, 2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, (термін), якщо інше не встановлено договором, законом. Таким чином, застава як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов'язання полягає в реалізації кредитором права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в заставу майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок заставного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від заставодавця до іншої особи (навіть у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Даним законом передбачено, що заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель), який несе відповідальність перед заставодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави. Згідно роз'яснення, даного в п.9 вищевказаної Постанови, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3, 4 ЦПК). Відповідно до вимог ч.2 ст.17 Закону України «Про заставу» та п.2.5 Договору застави заставодавець може відчужити заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Згідно ст.27 Закону застава зберігає силу навіть у випадку, якщо майнові права на предмет застави перейшли на відповідній правовій підставі до іншої особи. Боржник зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, якими встановлено обов"язок боржника виконати зобов"язання належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов'язань за кредитним договором та повернення кредиту за графіком визначеного кредитором. Суд вважає, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави у випадку невиконання позичальником строків виконання будь-яких грошових зобов'язань, що забезпечені заставою, набуває право звернення стягнення на предмет застави незалежно від настання строків виконання забезпечених заставою зобов'язань, на власний розсуд може застосувати наведені в договорі способи стягнення на предмет застави, зокрема і за рішенням суду. У зв'язку з невиконанням умов договору у банку як заставодержателя виникло право на звернення предмета застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, виходячи з договірних зобов'язань, умов укладеного договору застави та норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини, а реалізація цього права відповідає умовам укладеного договору застави та положенням Закону України „Про заставу". За таких обставин суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом звернення стягнення на предмет застави. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. У зв»язку із задоволенням позову згідно ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved