Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач звернулась до Якимівського районного суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, в обґрунтування якого зазначила, що 26 червня 1993 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано Якимівським райвідділом ЗАГС Запорізької області (актовий запис № 68), що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 26.06.1993 року Якимівським райвідділом ЗАГС Запорізької області. Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 21.11.2013 року шлюб між ними було розірвано.Від шлюбу сторони по справі мають дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На даний час син [PERSON] є повнолітнім, однак продовжує навчатись на 3 курсі Державного навчального закладу "Якимівський професійний аграрний ліцей" на бюджетній основі, на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Даний факт підтверджується довідкою № 522, виданою зазначеним навчальним закладом 27.11.2018 року.Син [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки йому необхідні кошти на одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду.Син позивача та відповідача проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою № 9798, виданою 06.12.2018 року виконавчим комітетом Якимівської селищної ради Запорізької області.Відповідно до виконавчого документа, виданого на підставі рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2016 року, [PERSON] сплачував аліменти на користь позивача, на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливій) надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою сином.Позивач здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід.Відповідач в теперішній час працює в Якимівській селищній раді Запорізької області отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою № 124, виданою 30.10.2018 року. Таким чином, позивач вважає, що він може надавати допомогу на утримання сина.Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина) твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], який після настання повноліття продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку до досягнення сином 23-річного віку за умови продовження навчання. Таким чином, позивачка просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON], [INFO], який проживає: [ADDRESS], на користь позивача [PERSON], [INFO], яка проживає [ADDRESS], аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], який після набуття повноліття продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку до досягнення ним 23 років за умови, якщо він буде продовжувати навчання, а також стягнути з відповідача понесені мною судові витрати. У судовому засідання позивач на позовних вимогах наполягає та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Також позивачка надала заяву у якій відмовляється про стягнення з відповідача на її користь витрат пов'язаних з наданням правової допомоги. Відповідач у судовому засіданні позов визнав у частині стягнення аліментів та судового збору, а в зв'язку з відмовою позивача від стягнення судових витрат, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами 26 червня 1993 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 26.06.1993 року Якимівським райвідділом ЗАГС Запорізької області (актовий запис №68). Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 21.11.2013 шлюб між сторонами розірвано. Позивач [PERSON] є матір»ю, а відповідач [PERSON] є батьком - [PERSON], [INFO], що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження. Син позивача та відповідача, [PERSON], [INFO], на даний час є повнолітнім та продовжує навчатись на 3 курсі Державного навчального закладу "Якимівський професійний аграрний ліцей" на бюджетній основі, на денній формі навчання. Даний факт підтверджується довідкою № 522, виданою зазначеним навчальним закладом 27.11.2018 року. Син позивача та відповідача проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою № 9798, виданою 06.12.2018 року виконавчим комітетом Якимівської селищної ради Запорізької області.Відповідно до виконавчого документа, виданого на підставі рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2016 року, [PERSON] сплачував аліменти на користь позивача, на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], до досягнення дітьми повноліття. Відповідач в теперішній час працює в Якимівській селищній раді Запорізької області отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою № 124, виданою 30.10.2018 року. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Суд вважає, що оскільки відповідач є особою працездатного віку, в теперішній час працює та отримує заробітну плату, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу суду надано не було, крім того позовні вимоги відповідач визнав у повному обсязі, тому він може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує на теперішній час навчання, і у зв'язку з цим її потребує. На думку суду, розмір аліментів, заявлений позивачем, є необхідним та достатнім для забезпечення утримання повнолітнього сина до закінчення його навчання. Згідно зі ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути 50 % судового збору, що становить 768 грн. 40 коп. Положеннями п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Outcome: approved