Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-02 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 26.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 102420-CRED, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3000 доларів США на термін до 21.05.2009 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. У зв'язку з порушенням боржником зобов'язань, станом на 20.05.2013 року він має заборгованість у розмірі 2983,19 доларів США. Позивач просив стягнути вказану суму боргу у перерахунку на національну валюту, а саме, 23835,65 грн., а також судовий збір. Представником позивача Олексиком В. В. подана заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подана заява про розгляд справи у його відсутності, позов не визнає. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Умови Договору відповідачем [PERSON] порушені, про що свідчить розрахунок, наданий ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 ст. 259 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 2 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до роз'яснень п.31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду Цивільних і Кримінальних Справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року №5, враховуючи положення пункту 7 частини13 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви у спорі. Як убачається з матеріалів справи, сторонами було узгоджено графік погашення кредиту, а саме: з 20 грудня 2007 року по 21 травня 2009 рік. Інших графіків платежів позивачем не надано й сам Кредитний договір не містить умов про продовження строку дії вказаного договору. Отже, строк пред'явлення вимог до відповідача для ПАТ КБ «ПриватБанк» розпочався 22 травня 2009 року та закінчився 22 травня 2012 року. Втім, позивач вважав, що строк позовної давності не закінчився на вказану дату, оскільки останній раз відповідач частково погашав кредит 05 липня 2012 року, а отже перебіг позовної давності почався заново з 05 липня 2012 року в силу приписів статті 264 ЦК України. Однак, такі доводи позивача відповідач вважав безпідставними, оскільки в 2010-2012 роках він не погашав вищевказаний кредит та не сплачував проценти за його користування, це робила його знайома, яка вирішила допомогти, що може бути підтверджено першим примірником квитанцій, які повинні друкуватися при прийманні банком від клієнта готівки, у тому числі на погашення кредиту, відповідно до пунктів 2.2., 2.3., 2.10. глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174. Відповідачем [PERSON] було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме, вказаних перших примірників квитанцій, на підставі якого судом винесено ухвалу про витребування доказів (а.с. 44), яка отримана позивачем 14.10.2013 року (а.с. 49). Однак на виконання даної ухвали позивачем вказані докази не надано, тому суд вважає, що ненадання позивачем цих квитанцій слід тлумачити на користь доводів відповідача, а саме, що підписи на них не відповідають підпису відповідача. А відтак, значить, що відповідач не здійснював сплату кредиту після 2009 року, тому строк позовної давності сплив 22 травня 2012 року. За таких обставин, важаємо, що дану заяву про застосування строку позовної давності слід задовольнити. Судом встановлено, що вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» по справі заявлені після спливу строку позовної давності, встановленого законом, тому в задоволенні позову з цих підстав необхідно відмовити. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed