Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 322952 грн. 70к. від 15.08.2008 року, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не з*явилася,повідомлялася належним чином та своєчасно, про поважні причини неявки до суду не повідомила. Представник відповідачки проти позову заперечував з наступних підстав: -відповідачка не отримувала вимогу про усунення порушень кредитних зобов*язань та можливість звернення стягнення на предмет іпотеки; -відповідачка не отримувала доказів заміни кредитора та відступлення права вимоги; -позивач пропустив строк позовної давності, так як уклав договір купівлі-продажу прав вимоги 25.05.2012 року і протягом трьох років не звернувся до суду з позовом про захист своїх прав; - відповідачка підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки у разі порушення зобов'язань, встановлені договором або законом, а ст.625 ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобов'язання, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст..572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов*язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлене законом. Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 583 ЦК України передбачено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа(майновий поручитель). Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов*язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави, а ст..590 ЦК України передбачає, що звернення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст..514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов*язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов*язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов*язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов*язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов*язанні. Судом встановлено, що 15.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2008/0808/45-051 , згідно з умовами якого позичальнику банк надав кредит в розмірі 22 000 доларів США строком з 15.08.2008 року по 15.08.2036 рік (а.с.7-15). Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ( п.1.4 договору). Умовами кредитного договору сторони визначили, що банк надає позичальнику кошти, а позичальник приймає та зобов»язується належним чином використати та повернути банку суму отриманих кредитних коштів, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов»язання , визначені у договорі. 26.02.2009 року були внесені зміни до кредитного договору стосовно зменшення розміру щомісячних платежів(а.с.22). В забезпечення виконання зобов»язань позичальника за даним кредитним договором 15.08.2008 року між ВАМ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки (а.с.16-22). Відповідно до умов цього договору в іпотеку була передана належна [PERSON] квартира [ADDRESS], яка і була придбана на кредитні кошти. Відповідно до п.11 даного договору передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках не виконання умов кредитного договору, зокрема, у випадку одноразового прострочення основного зобов*язання ( як основного боргу, так і процентів за ним). Банк виконав взяті на себе зобов*язання, і ніким з учасників процесу не оспорюється факт отримання [PERSON] кредитних коштів від банку. ВАТ «Сведбанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», яке є його правонаступником ( а.с.40-44). 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло на себе право вимоги за кредитними договорамиі, зокрема, за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] №2008/0808/45-051 від 15.08.2008 року , забезпеченого іпотекою, без простроченої заборгованості за тілом кредиту, із строковою заборгованістю станом на 25.05.2012 року- 14391, 20 доларів США (а.с.32-39,45). Відповідно до умов договору - право вимоги- це всі права вимоги, як існуючі так і майбутні, як за кредитними договорами, так за договорами забезпечення. Таким чином, виходячи з положень ст..514 ЦК України та умов даного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] №2008/0808/45-051 від 15.08.2008 року. В разі заміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. До 09.02.2015 року відповідачка добросовісно виконувала взяті на себе зобов*язання за кредитним договором новому кредитору, про що свідчить розрахунок заборгованості. З 10.02.2015 року відповідачка перестала виконувати взяті на себе зобов*язання, в результаті чого станом на 28.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 322 952 грн.70 к, яка складається з : -Заборгованості за тілом кредитом в сумі 13742, 04 долара США, що складає 303180,71 грн. ( з урахуванням курсу НБУ за 100 доларів США станом на 28.07.2015 року - 2206.2278 грн). -Заборгованості по відсоткам в сумі 896,19 доларів США, що складає 19771,99 грн. ( з урахуванням курсу НБУ за 100 доларів США станом на 28.07.2015 року - 2206.2278 грн). Вказана сума підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с. 97). Посилання представника відповідачки на те, що [PERSON] не отримала доказів переходу до нового кредитора прав у зобов*язанні, а тому має право не виконувати свої зобов*язання новому кредиторові і не має прострочення за кредитним договором судом до уваги не приймаються. При цьому суд приймає до уваги положення , викладені в ст.ст.514,516 та 517 ЦК України та зазначає, що за змістом наведених вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов*язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові і таке виконання є належним. Така правова позиція висловлена також Верховним Судом України в Постанові від 23.09.2015 року по справі №6-979цс15, яка обов*язкова для врахування судами України. Однак ці положення , зазначені представником відповідачки, не мають прямого відношення до даної справи, оскільки відповідачка не мала заборгованості за кредитним договором перед ВАТ «Сведбанк», належним чином виконувала свої зобов*язання як перед ВАТ «Сведбанк» так і з моменту передачі прав вимоги 25.05.2012 року на протязі близько трьох років - ПАТ «Дельта Банк», що говорить про те, що вона отримала повідомлення про відступлення прав вимоги. Всі оплати після відступлення прави вимоги належним чином враховані ПАТ «Дельта Банк». Більш того, з 10.02.2015 року [PERSON] не сплачувала кредит ні новому, ні старому кредиторові. Оскільки [PERSON] перестала виконувати свої зобов*язання за кредитним договором 10.02.2015 року, то посилання представника відповідачки на пропуск позивачем трьохрічного строку позовної давності про захист свого порушеного права теж не ґрунтується на законі. Так як відповідачка порушила умови кредитного договору, та з 10.02.2015 року перестала щомісячно сплачувати необхідні платежі для погашення наданого кредиту, то відповідно до ст.ст.36,37 ЗУ «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 15.08.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки- належну відповідачці на праві власності двохкімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]. Пунктом 12.3.1 даного договору передбачено задоволення вимог іпотеко держателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки, а п.10.3 передбачає право іпотеко держателя обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України № 6-124цс13. Таким чином, позовні вимоги позивача про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 322952 грн. 70к. від 15.08.2008 року, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказану квартиру ґрунтується на законі і задовольняється судом. Відповідно до звіту про оцінку іпотечної спірної квартири, проведеної 04.12.2015 року ТОВ «Експертна кампанія «Професіонал» ринкова вартість двохкімнатної квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] складає 317721 грн., що менше наявної заборгованості. Той факт, що відповідачка не отримувала вимоги ПАТ «Дельта Банк» про усунення порушень кредитного договору та звернення стягнення на предмет іпотеки ( а.с.23) і не мала можливості в 30-денний строк усунути порушення, судом не приймаються до уваги, як такі, що не спростовують висновки суду. Відповідачка з моменту отримання позовної заяви не скористалася своїм правом та не сплатила заборгованість за кредитним договором та не усунула порушення прав позивача, хоча саме для цих цілей направляється лист-вимога. Разом з тим, суд враховує те, що 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Така правова позиція міститься в ряді Постанов ВСУ, зокрема, від 27 травня 2015 року № 6-58цс15 № 6-483цс15 від 09.09.2015 р. Зважаючи на те, що відповідачці [PERSON] був наданий споживчий кредит на придбання квартири [ADDRESS] , тобто споживчий кредит в іноземній валюті ( долар США), вказана квартира менше 140 кв.м., вона використовується як єдине постійне місце проживання позичальника, він же майновий поручитель, то відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню, однак це не є підставою для відмови у позові, як неправильно зазначає в своїх запереченням представник відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані і тому їх задовольняє. З відповідачки на користь держави суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує судовий збір в сумі 4844 грн. 29 к.

Outcome: approved