Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач ПАТ Банк «Фінанси та кредит» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, мотивуючи тим, що 06 вересня 2007року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 16-07-Ип/40, згідно з умовами якого, позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 23 900 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,5% річних, строком до 05.06.2012 року. В якості забезпечення зобов»язань за кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір від 06.09.2007року , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON],зареєстрований в реєстрі за № 4741,4742, за умовами якого відповідачі як іпотекодавці передали в іпотеку банку як іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] 2 в м. Білій Церкві, загальною площею 44,0кв.м., жилою площею 28,9кв.м., яка складається з 2-х жилих кімнат. Позивач, вказує, що термін повернення кредиту в повному обсязі настав, а заборгованість не сплачена, а тому позивач має право ставити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за банком. Позивач просив суд , в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 05.06.2015року становить 2174207,65грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на зазначене нерухоме майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселити відповідачів з квартири, що передана в іпотеку та стягнути солідарно з відповідачів судовий збір. В судовому засіданні представник позивача, згідно довіреності в спарві, позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], згідно договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Відповідачі [PERSON],[PERSON],[PERSON] в судове засідання не з»явились, про день ч та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Заслухавши пояснення представників сторін по даній справі, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06.04.2016року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено, у зв»язку з пропуском строку позовної давності для пред»явлення вимог, а також незаконного нарахування відсотків після закінчення строку виконання зобов»язання передбаченого договором. Рішення суду по даній справі було оскаржено позивачем до апеляційного суду Київської області. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області рішення Білоцерківськогго міськрайонного суду від 06.04.2016року залишено без змін. Ухвалу апеляцйного суду Київської області від 14.07.2016року було оскаржено в касаційному порядку та ухвалою ВССУ від 16.11.2016року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06.04.2016року і ухвалу апеляційного суду Київської області від 14.07.2016року скасовано, справу передано на новий розгляд. В судовому засіданні було встановлено, що 06.09.2007року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 16-07-Ип/40, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 23900 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,5% річних, строком до 05.06.2012року. Додатком №1 до цього договору є Графік повернення кредиту (а.с.10-13, 14). Встановлено, що в якості забезпечення зобовязань за кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір від 06.09.2007року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], за умовами якого відповідачі, як іпотеко давці, передали в іпотеку банку, як іпотеко держателю, наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] 2 в м. Біла Церква, загальною площею 44,0кв.м., жилою площею 28,9кв.м., яка складається з 2-х жилих кімнат. Дана квартира належить відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Білоцерківської міської ради 22.02.1995року за номером №11546, зареєстрованим в Білоцерківському МБТІ від 10.02.1997 року, запис у реєстровій книзі за № 12707. Зазначене підтверджено копією Іпотечного договору (а.с.15-18). Пунктом 5 цього договору узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 151093,00грн. Встановлено, що позичальник [PERSON] порушила взяті на себе зобовязання щодо вчасного та належного повернення коштів за кредитним договором. Встановленим є те, що згідно з п. 3.4 кредитного договору у разі порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору, банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити у продовженні строку дії кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати процентів, неустойки відповідно до умов кредитного договору. Пунктом 8.4.3 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобовязань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. Пунктом 10 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення за цим договором здійснюється на розсуд іпотекодержателя або іпотекодержателем самостійно на підставі цього договору, або за виконавчим написом нотаріуса, або за рішенням суду. Відповідно п.3.2 кредитного договору позичальник зобов»язується проводити погашення кредиту шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок щомісячно у строк до 10 числа кожного місяця проводити погашення заборгованості згідно додатку №1. Відповідно до п. 3.4 банк має право припинити видачу кредитних коштів позичальнику, продовженні строку дії цього договору, вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів, неустойки, згідно з умовами кредитного договору у разі : п.б) позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі проводив зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентах, згідно з п.п. 3.2,4.3,4.4. Відповідно до п. 4.3 договору позичальник сплачує проценти щомісячно , в строк до 10 числа кожного місяця згідно з додатком №1 до кредитного договору. Відповідно до п.5.1 договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов»язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, передбачених цим договором, в іпотеку передається нерухоме майно : квартира №11 житлового будинку №10 по вул. Учгоспній 2 м. Біла Церква . Відповідно до п.8.4.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов»язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. Відповідно до п.8.4.7 та 8.4.8 іпотекодержатель може у разі виникнення права звернення на предмет іпотеки реалізувати його відповідно до вимог цього договору, достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору. Відповідно до п. 10 іпотечного договору звернення стягнення на заставлене майно за цим договором здійснюється на розсуд іпотекодержателя : або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або самостійно іпотекодержателем на умовах цього договору. Згідно з п. 11.3.1 іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов»язання за кредитним договором у порядку встановленому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку». Пунктом 4.2 Кредитного договору передбачено, що нарахування відсотків здійснюється з моменту надання кредиту до моменту повернення кредиту. Момент повернення кредиту визначено сторонами 05 червня 2012 року, тобто до кінця дії кредитного договору. Додатком №1 до Кредитного договору „Графік зменшення розміру заборгованості по кредиту передбачено щомісячне погашення як тіла кредиту так і відсотків. Тобто сторони визначили часткове щомісячне погашення заборгованості по кожному конкретному виду зобовязань за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06.09.2007року, наданим позивачем до суду, заборгованість [PERSON] станом на 05.06.2015року становить 2174207,65грн., з яких сума простроченої заборгованості по основному боргу 17 976,46доларів США, що еквівалентно 377 751,94грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками 9321,59доларів США, що еквівалентно 195881,10грн.; пеня , нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам 1600574,61грн. При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. За ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Отже, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦЛК України є обов'язковою для всіх судів України. Як вбачається із наданого розрахунку основної заборгованості по кредиту, банк нараховував позичальнику сплату щомісячних платежів, які визначені у графіку по кожному періоду з 06.09.2007 року по 05.06.2012 року. Останній платіж позичальником на погашення заборгованості за кредитом здійснено 27.11.2008 року. Заборгованість станом на 05.06.2012 року складає 17 976,44 дол.США. Зважаючи на те, що позовну заяву до суду банк подав 28.08.2015 року, - то банк пропустив строк позовної давності щодо стягнення суми заборгованості по кредиту у розмірі 17976,44 дол.США. За період з 06.09.2007 року по 05.06.2015 року позичальник сплатила в рахунок погашення відсотків 11 725,04 дол.США., отже заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом станом на 05.06.2015 року складає 1357,72 дол.США , яка обчислюється із суми нарахованих відсотків 13082,76 дол. США за мінусом сплачених 11725,04 дол. США. Зважаючи на строки позовної давності, за якими встановлено, що якщо минув строк позовної давності по стягненню основної суми заборгованості, то і до нарахованих відсотків строк позовної давності також є пропущеним. З наданого розрахунку вбачається, що позивач нараховував відсотки на суму заборгованості визначеної в розмірі 17 976,46 дол.США, яка є сталою починаючи з 30.11.2008 року. Представником відповідача в судовому засіданні було надано оригінали квитанції про оплату кредитної заборгованості з яких вбачається, що за квитанцією №1 від 26.02.2013 року сплачено 170 дол.США погашення заборгованості згідно договору №16- 07-Ип/40 від 06.09.2007 року на рахунок 29093407043802; квитанція №1 від 14.01.2015 року сплачено 77 дол. США погашення заборгованості по кредитному договору №16-07-Ип/40 від 06.09.2007 року на рахунок 29093407043802 . Тобто, відповідач погашала заборгованість без вказівки, що це погашалися саме відсотки за користування кредитом. Згідно пункту 4.3 Кредитного договору визначено, що позичальник сплачує відсотки за користування кредитом щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця згідно із додаток №1 до Даного договору. Відсотки сплачуються на рахунок №22089003840/22089407043802. Тобто, однозначно стверджувати, що позичальник , погашаючи заборгованість, сплачувала саме відсотки за користування кредитом, не має підстав. Отже, нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору не передбачено. Строк кредитного договору сторонами визначено до 05 червня 2012 року. Пунктом 7.7 Кредитного договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань по даному Договору, сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України. З позовною заявою банк звернувся до суду лише 28.08.2015 року, згідно вихідного номеру №9-244200/5468, тобто з пропуском трирічного терміну. У п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ТІК України). В правовій позицій ВСУ від 02 листопада 2016 року у справі № 6- 1174цс16, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, суд зазначив, що всі платежі, здійснені позичальником після визначеного терміну сплати, не мають правового значення і банк повинен звернутися до суду за захистом свого порушеного права протягом трьох років. Таким чином, суд приходить до висновку, що факт оплати в січні 2015 року в рахунок погашення боргу 77 дол. США не перериває перебіг позовної давності, оскільки він сплив в листопаді 2011 року та заборгованість станом на 05.06.2012 р., тобто, на кінець дії строку складала 17 976,44 дол. США, та всі інші платежі, здійснені позичальником [PERSON] після визначеного терміну сплати, не мають правового значення, оскільки банк повинен звернутися до суду за захистом свого порушеного права протягом трьох років з дня коли у нього, як кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а позивач звернувся до суду з даним позовом в серпні 2015 року, а тому суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивач пропустив строк позовної давності. Зважаючи на вищевикладені обставини справи,

Outcome: dismissed