Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позов обґрунтовано зокрема тим, що між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб 08 серпня 2003 р., який зареєстрований у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис №590. Під час шлюбу у них народилося троє дітей, а саме: - [PERSON] [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . Відповідач близько року не бере участі у вихованні та утриманні спільних дітей. Весь тягар витрат на дітей: харчування, забезпечення одягом, взуттям, організацією дозвілля, навчання, лікування покладений на неї, але її доходу не вистачає на всі потреби дітей. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень вона одна не зможе забезпечити, тому батько, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні еквівалентної 1 тисячі доларів США = 29 тис. грн. Така сума є цілком прийнятною для відповідача, відповідає його матеріальному стану, доходам та рівню життя. Нарахування аліментів вважає за необхідне розпочати з моменту, коли вона з відповідачем перестали жити однією сім`єю, та він перестав опікуватися дітьми, а саме з 01.10.2019 року. На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: - стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі еквівалентному 1 тис. дол. США, що дорівнює 29000 гри. - стягнення розпочати з 01.10.2019 р. 20.01.2021 року відповідач надав суду відзив на позов, який обґрунтовано зокрема тим, що він добровільно сплачує аліменти, купує одяг, продукти, зустрічається з дітьми. Позивач відмовилася давати йому розписки, тоді він відкрив їй картку в Приватбанку куди перераховує гроші на дітей. Позивач вимагає аліменти в твердій сумі в доларах США, але у нього немає постійного заробітку, в Мінську в нього є сім я. Крім цього зазначав, що позивачу задля стягнення аліментів слід керуватися ч.4 ст.181 СК України, відповідно до якої, у разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено шлюб 08 серпня 2003 р., який зареєстрований у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис №590. Під час шлюбу у них народилося троє дітей, а саме: - [PERSON] [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами. Відповідно до основних положень про докази, закріплених у ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач вказувала, що відповідач допомоги на утримання дітей не надає, в той час відповідач вказував, що таку допомогу надає. Отже, з вищевикладеного вбачається, що в даній категорії справ саме на відповідача покладено обов`язок спростування позиції позивача, щодо ненадання ним допомоги на утримання дітей, в той час відповідач посилаючись на такі обставини не надав жодного доказу на підтвердження такого. Не зважаючи на це, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено зокрема два порядки сплати аліментів: 1. За домовленістю батьків; 2. За рішенням суду. Отже, оскільки позивач звернулася до суду з вказаним позовом, то це свідчить про відсутність домовленості щодо стягнення аліментів. Крім цього, відповідач посилався на ч.4 ст.181 СК України, відповідно до якої, у разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд зауважує, що посилання відповідача на цю норму закону є безпідставною, оскільки між Україною та Республікою Білорусь ратифіковано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. Крім цього, суду не надано жодного доказу на підтвердження цієї обставини. Також, представник відповідача в судовому засіданні відмовилася від зазначеного клопотання. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Позивач прохає суд стягнути з відповідача на утримання дітей 29000 гривень, в той час обов`язок щодо доведення можливості відповідачем надавати допомогу у такому розмірі покладений саме на неї, але таких доказів суду не надано. В той час, суд, при вирішенні даного спору враховує вимоги законодавства, що пов`язані з предметом спору, а саме: Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Ч.2 ст.150 СК України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено такі розміри прожиткового мінімуму на одну особу: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; Сторони по справі мають трьох дітей: одна віком до 6 років, та двоє віком від 6 років, таким чином прожитковий мінімум на трьох дітей становить 6 711 гривень. Мінімальний гарантований розмір становить 50 % прожиткового мінімуму, що загалом складає 3 355,5 гривень. Отже, з урахуванням вищевикладеного, та те що прожитковий мінімум на протязі року збільшується, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, та визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі 4000 гривень. Також, позивач просила суд ухвалити рішення про стягнення аліментів починаючи з 01.10.2019 року. Суд не знаходить підстав для задоволення такої вимоги з огляду на те, що відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. В той час на виконання вказаної вимоги, позивачем на надано відповідних доказів. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, позов задоволено повністю, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial