Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» 06.11.2014 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], 08.10.2007 року був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11230622000, за умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надало [PERSON] грошові кошти у сумі 77500 доларів США, а [PERSON] зобовязалась повернути кредит та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10,5% річних, шляхом внесення ануїтет них платежів в порядку і на умовах визначених договором у строк до 08.10.2022 року. В якості забезпечення зобовязання по кредитному договору, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 08.10.2007 року був укладений договір поруки №147975. Відповідно до умов договору поруки, [PERSON], як поручитель зобовязався відповідати у повному обсязі перед АКІБ «УкрСиббанк» за належне виконання [PERSON] виниклого зобовязання по кредитному договору №11230622000 від 08.10.2007 року. У звязку з тим, що відповідачі порушили умови взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору, позивач за уточненими позовними вимогами просить, суд стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» з [PERSON] та [PERSON], заборгованість за кредитним договором у розмірі 142137,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (21,9866) встановленому НБУ станом на 17.07.2015 року становить 3125126,11 грн. та складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 73695,81 долару США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (21,9866) встановленому НБУ станом на 17.07.2015 року становить 1620326,71 грн.; - заборгованість по процентам у розмірі 45140,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (21,9866) встановленому НБУ станом на 17.07.2015 року становить 992487,63 грн.; - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у розмірі 16268,19 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (21,9866) встановленому НБУ станом на 17.07.2015 року становить 357683,61 грн.; Заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 7032,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (21,9866) встановленому НБУ станом на 17.07.2015 року становить 154628,17 грн. Окрім того позивач посилаючись на п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» просив суд у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Також АТ «УкрСиббанк» просить суд у резолютивній частині рішення встановити спосіб та порядок його виконання, зокрема встановити, що виконання рішення здійснювати за курсом встановленим Національним банком України на день виконання рішення суду. Представник ПАТ «УкрСиббанк» за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник за ордером [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені до нього позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. 27.10.2015 року, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], надали до суду заперечення згідно яких підтвердили, що 08.10.2007 року, вони уклали договір надання споживчого кредиту з АКІБ «УкрСиббанк», а з 21.07.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», однак банк при проведенні реорганізації не проінформував відповідачів у встановлений законом строк про таку реорганізацію на те переуклав договір, в звязку з чим будь які спроби перерахувати платежі за кредитом не могли бути здійснені, так як у платіжних документах зазначалась не вірна назва банку. З часу реорганізації банку до [PERSON] та [PERSON], не надсилалось жодних претензій, що підтверджується відсутністю у позивача листів попереджень, а тому всі наслідки не виконання кредитних зобов'язань виникли з вини позивача. Відповідачі у своїх запереченнях також стверджують, що станом на 2009 рік платежі банками м. Одеси не приймались, так як первинна назва позивача була ліквідована в банківських документах. Жодних претензій протягом 6 місяців з дня не сплатити кредиту банк не висував. Окрім того відповідачі вказали, що вважають незаконними вимоги позивача до поручителя [PERSON], та притягнення його до солідарної відповідальності, оскільки згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, позивач не предявляв позов до поручителя протягом 1 року, в такому випадку порука припиняється і [PERSON] не може бути визнаний відповідачем по справі. Тому відповідачі просили суд виключити з числа відповідачів [PERSON] та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно Договору про надання споживчого кредиту №11230622000 від 08.10.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON] отримала кредит в розмірі 77500 доларів США та зобовязалась щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10,5% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 08.10.2022 року. Згідно п. 1.2.2 кредитного договору визначено, що позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 08.10.2022 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору на підставі будьякого з п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14 Договору. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору у випадку порушення зобовязання позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором; на прострочену суму основного боргу Банк нараховує відповідні проценти, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 0,5%. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу (дня сплати ануїтетного платежу); на суму прострочених процентів Банк може нарахувати пеню, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, якщо розрахувати з дати виникнення прострочених процентів. Пеня нараховується в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такого платежу виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквівалентну) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку. 08.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №147975, за умовами якого [PERSON], зобовязався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» за належне виконання [PERSON] виниклого зобовязання по договору про надання споживчого кредиту №11230622000 від 08.10.2007 року Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Згідно п. 3.1 Договору поруки, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. Відповідно до статуту ПАТ «УкрСиббанк» від 05.09.2013 року, встановлено, що згідно рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року, АКІБ «УкрСиббанк» у зв'язку з переведенням своєї діяльності на норми Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобовязаннях АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до курсу валют НБУ України станом на 16.12.2015 року 100 доларів США в гривневому еквіваленті становить 2345 гривень 1305 коп. Згідно ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави Національного банку України. Втім, визначаючи правовий статус гривні, вказана норма Основного Закону не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав, офіційного тлумачення цього положення Коституційним Судом України не надавалось. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України, №14 «Про судове рішення у цивільній справі», від 18.12.2009 року, зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі порушили умови договору про надання споживчого кредиту №11230622000 від 08.10.2007 року та взяті на себе зобовязання в частині повернення кредиту щомісячними платежами, в результаті чого станом на 17.07.2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі - 142137 (сто сорок дві тисячі сто тридцять сім) доларів США 20 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.12.2015 року (дату ухвалення рішення) становить 3333302 (три мільйони триста тридцять три тисячі триста дві) гривні 83 копійки, яка складається із: заборгованості за кредитом - 73695 (сімдесят три тисячі шістсот девяносто п'ять) доларів США 81 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.12.2015 року становить 1728262 (один мільйон сімсот двадцять вісім тисяч двісті шістдесят дві) гривні 92 копійки; заборгованості по процентам - 45140 (сорок п'ять тисяч сто сорок) доларів США 39 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.12.2015 року становить 1058601 (один мільйон пятдесят вісім тисяч шістсот одна) гривня 05 копійок; заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 16268 (шістнадцять тисяч двісті шістдесят вісім) доларів США 19 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.12.2015 року становить 381510 (триста вісімдесят одна тисяча пятсот десять) гривень 29 копійок; заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 7032 (сім тисяч тридцять два) долари США 81 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.12.2015 року становить 164928 (сто шістдесят чотири тисячі девятсот двадцять вісім) гривень 57 копійок. Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частин позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині дострокового повернення кредитних коштів до відповідача [PERSON] є правомірними. За таких обставин, враховуючи принцип обовязковості виконання зобовязання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобовязання, суд частково задовольняє позов, стягує з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором. При цьому суд вважає, що вимога позивача ПАТ «УкрСиббанк» із встановленням способу та порядку виконання рішення суду, яким зокрема встановити, що виконання рішення суду здійснювати за курсом встановленим Національним банком України на день виконання рішення - не підлягає задоволенню, так як встановлення такого способу виконання рішення не передбачено чинним законодавством, та це буде суперечити Постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Досліджуючи позовні вимоги щодо стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитом з поручителя суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з пропуском строку зверхня для стягнення з поручителя, з урахуванням наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з графіка погашення кредиту, та доданого до матеріалів розрахунку заборгованості, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 08 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Згідно розрахунку заборгованості від 17.07.2015 року за кредитним договором №№11230622000 від 08.10.2007 року доданого до матеріалів справи, вбачається, що останній черговий платіж був внесений відповідачем [PERSON], 09.06.2009 року. З підстав вищенаведеного та враховуючи, що останній платіж був внесений боржником [PERSON] 09.06.2009 року, тому суд вважає, що строк позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, по предявленню вимоги до поручителя за кредитним договором становить 6 місяців, та оскільки банком було подано позов до [PERSON], тільки 06.11.2014 року, позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] не підлягають задоволенню в зв'язку зі спливом строку позовної давності. Досліджуючи заперечення відповідачів щодо відсутності ліцензії у позивача на надання кредиту в іноземні валюті суд враховує, що законодавцем в ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» чітко визначені банківські операції, здійснювати які банки мають право на підставі банківської ліцензії незалежно від валюти, яка використовується національної або іноземної. Згідно з ст. 55 ч.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. В силу ст. 5 ч.ч.1,2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Відповідно до ст. 5 ч.4 п.п.«в»,«г», індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, такі операції: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Згідно ст. 44 ч.1, ч.2 п.1, Закону України «Про Національний банк України», Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій. Відповідно до п.5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України №275 від 17 липня 2001 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року за №730/5921, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, ст. 5 ч.2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», передбачено право банку на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) здійснювати валютні операції, в тому числі надавати кредити у іноземній валюті фізичним особам та відповідно вимагати виконання зобовязання в іноземній валюті. З доданих до матеріалів справи Банківської ліцензії №75 від 24.12.2001 року, виданої АКІБ «УкрСиббанк» на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 закону України «Про банки і банківську діяльність» та Дозволу №75-2 виданого Національним Банком України (НБУ) Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» від 9.11.2002 року, зареєстрованому НБУ 328.10.1991 року за номером 57, який має банківську ліцензію за номером 75, видану НБУ 24.12.2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до цього дозволу, вбачається, що за переліком операцій, які має право здійснювати АКІБ «УкрСиббанк» є здійснення операцій з валютними цінностями. Тобто зазначений доказ спростовує заперечення відповідачів про відсутність у АКІБ «УкрСиббанк» права на здійснення валютних операцій на період видачі кредиту в доларах США на час видачі кредиту у жовтні 2007 року. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3654 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №0010421178 від 28.10.2014 року, доданим до матеріалів справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON], суд стягує з [PERSON], на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору.

Outcome: partial