Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів, сума яких була ним збільшена під час розгляду справи, в обґрунтування якого вказав наступне. 18.04.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної кредитної картки фізичної особи № 040000407612. Предметом даного договору є відкриття та здійснення обслуговування банком поточного рахунку на його ім’я у гривні та надання міжнародної платіжної картки VISA Classic NOPERS NEW. За умовами даного договору банк зобов’язаний приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, виконувати розпорядження держателя про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку. Станом на 16.09.2014 року залишок коштів на його рахунку складав 4608,25грн. 17.09.2014 року він звернувся до відповідача з заявою про видачу готівки, в якій просив підготувати та видати йому 18.09.2014 року у касі відділення №96 грошові кошти в сумі 4608,25грн. 18.09.2014 року він прийшов до відповідача, однак кошти йому видані не були, у зв’язку з чим він 18.09.2014 року повторно звернувся до відповідача з заявою видати йому 19.09.2014р. гроші з рахунку. 19.09.2014 року він прийшов у відділення банку, але йому знову відмовили у видачі грошей, посилаючись на їх відсутність. Посилаючись на положення ст..ст.1068, 1074, 526 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 4608,25грн. Також відповідно до положень ст..625 ЦК України він просив стягнути з відповідача на його користь 3 відсотка річних від простроченої суми, яка станом на 19.10.2014 року складає 11,74грн. Крім того на підставі п.32.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу, розмір якої станом на 19.10.2014 року складає 142,91грн., а також просив стягнути на його користь судовий збір у сумі 243,60,грн. Позивач свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, та просив розглянути справу без його участі та постановити заочне рішення, про що надав суду заяву. Відповідач у судове засідання не з’явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.31, 32). Заяви про розгляд справи за його відсутність від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст.169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 10.11.2014р. згідно ст.225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 квітня 2014 року між ПАТ “Всеукраїнський [PERSON]” та [PERSON] був укладений договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної кредитної картки фізичної особи № 040000407612, що підтверджується копією даного договору (а.с.4). За умовами вказаного договору банк відкриває і здійснює обслуговування поточного рахунку на ім’я держателя [PERSON] у гривні та видає держателю платіжну картку VISA Classic NOPERS NEW (п.1.1 Договору). Згідно виписки за поточним (картковим) рахунком станом на 16.09.2014 року доступний залишок по рахунку складає 4608,25грн. (а.с.5). 17 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ "Всеукраїнський [PERSON]" з заявою про видачу готівки, в якій просив підготувати та видати йому 18.09.2014 року у касі відділення №96 грошові кошти в сумі 4608,25грн. (а.с.7). 18.09.2014 року [PERSON], не отримавши в касі відділення грошові кошти, повторно звернувся до ПАТ "Всеукраїнський [PERSON]" з заявою видати йому 19.09.2014р. гроші з рахунку (а.с.8). Не отримавши грошових коштів з рахунку [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав. Після встановлення зазначених обставин справи суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк виконання, одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Частиною 1 статті 1074 передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до частини 1 статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно п.2.2 розділу ІІ договору від 18.04.2014р., укладеного між сторонами, за цим договором банк зобов’язується приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, виконувати розпорядження держателя про перерахування і видачу відповідних сум з ПР та проведення інших операцій за ПР, в тому числі такі, що будуть ініційовані за допомогою картки з дотриманням правил. Отже аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм матеріального права та умов укладеного договору банківського рахунку суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні відносини. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що банк розпорядження держателя [PERSON] не виконує, грошові кошти, що знаходяться на поточному рахунку позивача, на його вимогу не повертає, що свідчить про неналежне виконання банком взятих на себе зобов’язань за договором, обмежуючи тим самим право позивача на розірвання договору банківського рахунку, у зв’язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 4608,25грн. Стосовно вимог позивача в частині стягнення трьох відсотків річних суд вважає такі вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідачем не виконуються взяті на себе грошові зобов’язання, тому маються всі підстави для покладення на нього відповідальності, встановленої ст..625 ЦК України. У зв’язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в цій частині та стягнути з відповідача три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 11,74грн. Судом перевірений розрахунок, зроблений позивачем, він є вірним та таким, що зроблений відповідно до норм законодавства. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 142,91грн. суд вважає такі вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не регулює спірні правовідносини, а лише визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Враховуючи викладене суд зазначає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти в сумі 4608,25грн. та три відсотки річних в сумі 11,74грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судовий збір у сумі 243,60грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме: з відповідача на користь позивача слід присудити судовий збір у сумі 236,29грн. (4619,99грн. задоволена сума х 243,60грн. сплачений судовий збір : 4762,90грн. ціна позову).

Outcome: partial