Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивачка в позовній заяві до суду просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку, доходу до досягнення повноліття сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO], але не менше встановленого мінімуму. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 14.11.2000 вона перебуває в шлюбі з [PERSON], що зареєстрований виконавчим комітетом Іжівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис № 37. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO]. У зв'язку з порушенням справи про розлучення у неї виникла необхідність вирішити питання про утримання дітей шляхом сплати аліментів, оскільки діти будуть проживати з нею, окремо від батька, який на даний час не працює, інших дітей не має, стягнень за виконавчими документами щодо нього не проводиться. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, заперечує проти їх задоволення, в задоволенні позовних вимог просить відмовити , оскільки не бажає сплачувати аліменти. Має намір влаштуватися на роботу і добровільно надавати матеріальну допомогу дітям у натуральному вигляді. Вислухавши сторони ,дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER], [NUMBER] (а. с. 6); Відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Новобасанської сільської ради, неповнолітні діти проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7). Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частині 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином ,дослідженими та превіреними в сдовому засіданні доказами встановлено,що відповідач має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має, не працює, є працездатним , не виконує покладеного на нього законом обов'язку щодо утримання неповнолітніх, які перебувають на повному утримані позивачки. За таких обставин , суд вважає, що позовні вимоги позивачки є законними та обґрунтованими та підлягають до задоволення і тому слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу,але не менше 30% від встановленого прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Такий розмір аліментів буде відповідати принципу відповідальності відповідача за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку неповнолітніх дітей, він не погіршить критично його матеріальний стан , буде відповідати принципу справедливості, соціальної захищеності і розумності. Щодо посилань відповідача на те, що він має намір надавати допомогу дітям у натуральному вигляді, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки законом не передбачено можливість сплати аліментів шляхом надання допомоги у натуральному вигляді. В разі виявлення відповідачем бажання надавати своїм дітям допомогу у натуральному вигляді, він має можливість здійснювати таку допомогу у добровільному порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved