Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що вона проживає по [ADDRESS], де також фактично проживає її чоловік [PERSON] та неповнолітні діти. За указаною адресою вона разом із родиною фактично проживає з 2003 року, тобто добросовісно та відкрито володіє зазначеним домоволодінням більше десяти років. 16 вересня 2003 року [PERSON], що мешкає у Литві у м.Вісагінас доручила позивачу оформити спадкове майно після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON], яке складається із житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], та продати це майно за ціну та на умовах на свій розсуд. Посилаючись на те, що з 2003 року вона проживає за вищевказаною адресою, оплачує надання комунальних послуг, виконує ремонтні роботи та вчиняє інші дії з утримання зазначеного нерухомого майна та поліпшення житлових умов, тобто фактично володіє та користується нерухомим майном понад 10 років, позивач просить: визнати за нею право власності на житловий будинок «А-lж» із господарськими будівлями та спорудами «Б» - сарай, «б» - погріб з шийкою, «№1» - ворота, «№2» - огорожа, який розташований за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю: повернути з Державного бюджету України суму надмірно сплаченого судового збору у розмірі 2332,99 грн. У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала з підстав указаних у позові, просила його задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги його довірителя. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, вирішити справу просив на розсуд суду (а.с.36). Третя особа у судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Суд, заслухавши позивача, її представника та третю особу, дослідивши подані докази, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи на домоволодіння по [ADDRESS] дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом установлено, що16.09.2003 [PERSON], що мешкає у Литві у м.Вісагінас доручила [PERSON] оформити спадкове майно за заповітом її чоловіка [PERSON], померлого [INFO], яке складається із житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та продати це майно за ціною та на умовах на свій розсуд (а.с.16, 55). За технічним паспортом, виготовленим 09.11.2018 за заявою [PERSON], вищеуказане домоволодіння складається із: житлового будинку «А-lж» загальною площею 83, 1 кв. м. та житловою площею - 40,2 кв.м. із прибудовою «а», господарських будівель та споруд «Б» - сарай, «б» - погріб з шийкою, «№1» - ворота, «№2» - огорожа (а.с.9-13) Згідно довідки-характеристики, виданої Комунальним підприємством Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно\--планувальних робіт» за №1202 від 09.11.2018, загальна інвентаризаційна вартість нерухомого майна становить 303778 грн. Рік будівництва житлового будинку 1955/2007 рік, відсоток зносу 40%/20%. Прибудова "а" є самочинно побудованою (а.с.14). Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, право власності на указане майно станом на 31.12.2012 зареєстроване Охтирським БТІ у книзі №40 за реєстровим №2485 за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Тростянецькою держнотконторою 13.07.1993, реєстр №1529. Земельна ділянка, що розташована по [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності Тростянецької міської ради Сумської області та у приватну власність не передавалася (а.с.15). Починаючи із 2003 року і по даний час, за вищеуказаною адресою, проживають [PERSON], її чоловік [PERSON] та їх неповнолітні діти(а.с.39). Як указала позивач у судовому засіданні, вона оплачує комунальні послуги за цим домоволодінням, виконує ремонтні роботи та вчиняє інші дії із утримання зазначеного нерухомого майна та поліпшення житлових умов. На підтвердження тривалого та безперервного користування та фактичного володіння зазначеним житловим будинком, користування комунальними та іншими послугами за адресою: [ADDRESS] позивач надала такі докази: - договір про надання населенню послуг з холодного водопостачання та водовідведення разом з актом опломбування від 29.06.2010, укладеного між Комунальним підприємством Тростянецької міської ради «Тростянецькомунсервіс» та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18); - договір за № 1196/01.11 від 14.06.2011, укладений між ПП [PERSON] та [PERSON] про надання доступу до локальної комп'ютерної мережі та до інформаційних ресурсів за указаною адресою (а.с20-21); - договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 01.09.2011, укладений між Дочірнім підприємством «Екосервіс» КП Тростянецької міської ради «Тростянецькомунсервіс» та [PERSON] за даною адресою (а.с.22); - акти про опломбування лічильника холодної води від 29.06.2010 та від 07.02.2014 (а.с.19,23); - договір за №232020137 від 27.04.2015 про користування електричною енергією, укладений [PERSON] з ПАТ "Сумиобленерго" за адресою [ADDRESS] (а.с.24-25). Крім того, тривале, безперервне користування та фактичне володіння зазначеним житловим будинком підтвердили допитані у судовому засіданні свідки. Так, свідок [PERSON] показала, що вона із квітня 2005 року проживає із позивачем по-сусідству по [ADDRESS]. З часу її заселення за цією адресою, [PERSON] уже проживала із родиною по [ADDRESS]. Проживають вони постійно. Інших осіб, які б там проживали вона не бачила. [PERSON] також ніколи не бачила. Свідок [PERSON] показав, що він проживає із 2012 року по [ADDRESS] Знає, що позивач із родиною з 2003 року проживає у будинку по [ADDRESS]. Бачив як [PERSON] робив покрівлю даху. Про інших осіб і власників йому нічого не відомо.Хто проживав у будинку до [PERSON] він не знає. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю суд виходить із такого. Так, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст.334 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п.п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02. 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статтей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 1 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Згідно п.2 ч.2. ст. 6 Цивільного кодексу України: «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права». Отже, ураховуючи вищевикладене, з урахуванням досліджених доказів у справі, суд вважає, що позивачем повністю доведено, що вона понад 10 років відкрито, безперервно та добросовісно володіє житловим будинком із господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] що є підставою для задоволення позову. З урахуванням ст.141 ЦПК України та того, що позивачем, під час звернення до суду із даним позовом, надмірно сплачено судовий збір у сумі 2332,99 грн., тому указану суму необхідно повернуто позивачу із Державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: approved