Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» 1985 грн. 90 коп. заборгованості за кредитним договором і судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 12.02.2008 року між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] був укладений договір № 003-17009-120208 про отримання споживчого кредиту. Згідно вказаного договору позивач відкрив [PERSON] відновлювальну відкличну кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 500 грн.. Відповідно до п.2.1. моментом надання банком вказаного кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя картки. Відповідно до п.1.5 кредитного договору, кредитні кошти та власні кошти позивача, згідно кредитного договору, використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані в суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання ним зобов'язань перед банком за кредитним договором та вчинення інших операцій передбачених даним кредитним договором. Відповідно до п.2.1 кредитного договору моментом надання банком відповідачу кредиту є день здійснення операції за допомогою кредитної картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних грошей. [PERSON] зобов'язувався щомісяця в строки зазначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, всю суму процентів та всю суму пені. Однак, відповідач належним чином умови договору не виконував, що призвело до виникнення заборгованості. Так, станом на 25.09.2013 року, за ним рахується заборгованість на загальну суму 1985, 90 грн., а саме: тіло кредиту становить 488,01 грн., заборгованість за відсотками - 582,80 грн., заборгованість за комісіями 915,09 грн. Позивач просить розгляд справи проводити за відсутності його представника. Відповідач, згідно поданої заяви, просить справу розгляд справи проводити за його відсутності та в позові відмовити за пропуском строку позовної давності. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено, що 12.02.2008 року між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] був укладений договір № 003-17009-120208 про отримання споживчого кредиту (а.с. 5-6). Згідно вказаного договору позивач відкрив [PERSON] відновлювальну відкличну кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 500 грн.. Відповідно до п.2.1. моментом надання банком вказаного кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя картки. Відповідно до п.1.5 кредитного договору, кредитні кошти та власні кошти позивача, згідно кредитного договору, використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані в суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання ним зобов'язань перед банком за кредитним договором та вчинення інших операцій передбачених даним кредитним договором. Відповідно до п.2.1 кредитного договору моментом надання банком відповідачу кредиту є день здійснення операції за допомогою кредитної картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних грошей. [PERSON] зобов'язувався щомісяця в строки зазначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, всю суму процентів та всю суму пені. Однак, відповідач належним чином умови договору не виконував, що призвело до виникнення заборгованості. Так, станом на 25.09.2013 року, за ним рахується заборгованість на загальну суму 1985, 90 грн., а саме: тіло кредиту становить 488,01 грн., заборгованість за відсотками - 582,80 грн., заборгованість за комісіями 915,09 грн. (а.с.14-15). Як встановлено судом, останню проплату по кредитній угоді відповідач здійснив 27.10. 2009 року. В подальшому ніяких проплат не здійснював, тобто, почав порушувати умови угоди, які надавали позивачу право з ціллю захисту його інтересів, пред'явити позов про стягнення заборгованості по кредиту, чого зроблено не було в межах строків позовної давності. Ніяких попереджень відповідачу про необхідність виконувати взяті на себе зобов'язання по кредитній угоді, позивач не надсилав. Відповідач у заяві настоює на застосуванні ст.267 ч.4 ЦК України, відповідно до якої, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальний строк позовної давності ст.257 ЦК України визначено тривалістю 3 роки. Спеціальних строків у кредитному договорі сторони не обговорювали.

Outcome: dismissed