Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовними вимогами до відповідача [PERSON] , третьої особи, про позбавлення відповідача батьківських прав, відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . У 2016 році між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини з часу його народження, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та не надає коштів на його утримання, від народження до цього часу бачив його лише один раз. А тому вважає позовні вимоги підставними. Ухвалою судді від 05.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 02.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач у встановлений ухвалою суду строк відзив на позов не подав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У 2014 році у них народився син [PERSON] , десь через два місяці після народження дитини, відповідач переїхав проживати до своїх батьків, і з того часу самоусунувся від виховання та утримання дитини. Він не цікавився сином, не надавав коштів на його утримання. У 2016 році шлюб між сторонами розірвано. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. 03.07.2019 через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Просить справу розглянути без його участі, а тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у його відсутності. Третя особа- служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації про час та місце розгляду заяви була повідомлена належним чином, в судове засідання явку свого представника не забезпечила, подала заяву про розгляд справи у її відстуності. Не заперечила проти задоволеня позовних вимог [PERSON] . А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності заінтересованої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які позивач та інші учасники посилаються, позов задовольняє з таких підстав. У відповідності до ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачені обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов`язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін. Відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім цього, як роз`яснив у своїй постанові Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] , виданим виконкомом Гвіздської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області 30.09.2019 (а.с.6), батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2016 (а.с. 10) шлюб між сторонами було розірвано. Неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] за спільною згодою батьків залишено проживати з матір`ю [PERSON] . В судовому засіданні безспірно встановлено, що починаючи з 2014 року неповнолітній [PERSON] проживає із матір`ю [PERSON] за адресою: с Гвізд, Надвірнянський район, Івано-Франківська область та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач з дитиною не проживає. Як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, довідки про склад сім`ї №505 від 11.02.2019, виданих Гвіздською сільською радою, Надвірнянського району, Івано-Франківської області (а.с. 5,9), неповнолітній [PERSON] проживає однією сім`єю зі своєю матір`ю [PERSON] , яка самостійно займається вихованням сина, забезпечує його всім необхідним. Дана сім`я проживає в хороших умовах, житловий будинок знаходиться в гарному стані. З характеристики №8 від 11.02.2019 (а.с. 7), виданої Гвіздською сільською радою, Надвірнянського району, Івано-Франківської області на [PERSON] вбачається, що вона народилася та постійно проживає в с Гвізд , за місцем проживання характеризується позитивно, сама виховує сина, користується авторитетом та повагою серед односельчан. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона являється мамою позивача. Зазначила що її дочка та відповідач недовго прожили у шлюбі, через пів року після одруження відповідач поїхав на заробітки за кордон, коли повернувся, пожив 2 місяці та переїхав жити до своїх батьків. З моменту народження дитину бачив лише один раз. Коли хлопчику виповнилося три роки він приїжджав для того щоб подати на розлучення, але побачитися з дитиною не виявив бажання. Свідок [PERSON] в судовом у засіданні пояснила, що є сусідкою та подругою позивача, часто буває в неї вдома. Зазначила, що позивач і відповідач перестали проживати разом ще під час вагітності [PERSON] . Після народження дитина проживає з мамою та бабусею. Вона ніколи не бачила щоб батько відвідував сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється близькою подругою позивача [PERSON] , вони спілкуються кожного дня, бувають одна в одної вдома раз, а інколи і два рази на тиждень. Зі слів позивача, їй відомо про те, що відповідач, бачив сина, лише один раз, коли йому було 2 місяці. Особисто вона жодного разу не бачила, щоб батько відвідував сина. З висновку органу опіки та піклування від 02.02.2019 за №04-32/7 (а.с.117) вбачається, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, матеріально її не забезпечує, не цікавиться фізичним, духовним та культурним розвитком сина, фінансово не забезпечує. А тому орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З врахуванням наведеного, оскільки відповідач [PERSON] , з 2014 року, тобто з моменту народження дитини, ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню неповнолітнього [PERSON] , не цікавився дитиною, не проявляв інтересу до стану здоров`я, не цікавився його фізичним, моральним і духовним розвитком, крім того, позов про позбавлення його батьківських прав визнав, про що надав суду відповідну заяву, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , а тому позовні вимоги слід задовольнити. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 р.), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, те що відповідач є здоровою та працездатною людиною, зобов`язаний забезпечувати свою дитину матеріально, виходячи з мінімального розміру аліментів на одну дитину визначеного законом, суд приходить до висновку про те, що слід визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що з врахуванням наданої допомоги матір`ю дитини, забезпечить їй, належні умови для існування, повноцінного розвитку та належних умов проживання.

Outcome: approved