Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, 27.01.2014 року о 17.00 год., відповідач рухаючись по вул. Фрунзе в м. Фастів Київської області, керуючи транспортним засобом Ford Fiesta, д.н.з. [NUMBER], під'їхавши до перехрестя з головною автодорогою вул. Комарова, не впевнившись в безпеці руху, не виконавши вимоги знаки пріоритету, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив ст. 124 КУпАП. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів. В результаті зазначеної ДТП були нанесенні тілесні ушкодження [PERSON] в зв'язку з чим у нього виникла тимчасова втрата працездатності. Оскільки зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі, власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою до якої було надано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку із настанням події, позивачем було здійснено виплату відшкодування потерпілій особі по життю в розмірі 4187,75 грн.. У зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом та просити суд стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат у розмірі 4187,75 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн. та сплачений судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи з постановленням заочного рішення не заперечував. Відповідач про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судові засідання не з'являвся, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки, представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 27.01.2014 року о 17.00 год., рухаючись по вул. Фрунзе в м. Фастів Київської області, керуючи транспортним засобом Ford Fiesta, д.н.з. [NUMBER], під'їхавши до перехрестя з головною автодорогою вул. Комарова, не впевнившись в безпеці руху, не виконавши вимоги знаки пріоритету, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив ст. 124 КУпАП.. Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2014 року, відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами. У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Згідно з положень 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Судом встановлено, що момент скоєння ДТП відповідач не мав Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому, положенням ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно з п. 41.1. а) Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодував шкоду потерпілому, [PERSON], тому останній з метою отримання відшкодування звернувся до позивача із заявою від 09.09.2014 року, в якій виклав обставини скоєння ДТП, та додав до неї копію Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/358864, з терміном дії - з 23.03.2013 р. по 22.03.2014 р. Як вбачається з вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2014 року, в результаті зазначеної дорожньої пригоди водій автомобіля марки ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER], згідно висновку СМЕ №12/д від 25.03.2014 року отримав тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому верхівки лівого наколінника з розривом його власної зв'язки, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такий, що викликає тривалий розлад здоров'я, терміном понад 21 добу. Отримані травми та втрата працездатності потерпілого, підтверджуються Випискою із медичної картки стаціонарного хворого та Довідкою про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді. (а.с. 10-11,13). У зв'язку із чим, позивачем згідно Наказом №5400 від 22.10.2014 року було здійснено виплату відшкодування потерпілій особі по життю - [PERSON] в розмірі 4187,75 грн., що підтверджується, платіжним дорученням від 23.10.2014 р., (а.с 15). Судом встановлено, що на адресу відповідача було направлено лист-пропозицію відшкодувати витрати позивача в добровільному порядку, але відшкодування витрат в добровільному порядку відповідачем здійснено не було (а.с. 17 ). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1197 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У відповідності з ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат. Судом достовірно встановлено, що дана ДТП мала місце з вини відповідача. Таким чином, оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення в порядку регресу з [PERSON] витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі понесених витрат 4187,75 грн., підлягає задоволенню. Щодо стягнення судових витрат у вигляді правової допомоги, суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, допомога позивачу надавалася представником за довіреністю, а не адвокатом чи особою передбаченої у ст. 56 ЦПК України. Отже, вимоги про стягнення оплати правової допомоги, на думку суду є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00 грн., який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову.

Outcome: partial