Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 28.04.2016 року розірваний. За час шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Зазначає, що після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні, відповідач не бере участі в утриманні та вихованні дитини, не цікавиться фізичним та духовним розвитком дитини, не надає матеріальної допомоги, аліменти не сплачує, станом на 17.01.2020 року заборгованість по аліментах становить 15 933,55 грн. Стверджує, що всі питання щодо виховання сина він вирішує самостійно, дитина знаходиться повністю на його утриманні. Також зазначає, що 29.09.2018 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , разом виховують п`ятеро дітей, син [PERSON] називає його дружину мамою та любить її. На підставі наведеного, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, суду надана заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Представник органу опіки і піклування Луцької міської ради в судове засідання не з`явився, суду надана заява в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, також зазначив, що позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2013 року, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 28.04.2016 року розірваний (а.с.9). За час перебування у шлюбі в сторін [INFO] народилася дитина - син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками дитини зазначені: батько - позивач [PERSON] ; мати - відповідач [PERSON] (а.с.7). Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] в м.Луцьку (а.с.11). З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2015 року проживає окремо від позивача та свого сина, участі у вихованні та утриманні малолітньої дитини не приймає, не цікавиться та не турбується про фізичний та духовний розвиток, не спілкується та не відвідує свого сина. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З розрахунку заборгованості по аліментах, виданого головним державним виконавцем Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Грущук М.В. вбачається що на підставі виконавчого листа №167/1091/18 від 04.01.2019 року виданого Рожищенським районним судом Волинської області з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, відповідач не виконує покладені судом на неї обов`язки по сплаті аліментів, станом на 17.01.2020 року заборгованість становить 15 933,55 грн. (а.с.10). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Згідно ч.3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З довідки "Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №13 Луцької міської ради" вбачається, що за період перебування дитини [PERSON] , [INFO] в ЗДО мама [PERSON] не приймала участі у вихованні дитини - не відвідувала батьківські збори, виховні заходи, не спілкувалася з вихователями та іншими спеціалістами ЗДО, за харчування дитини, додаткові освітні послуги та інші потреби дитини сплачував батько та його дружина [PERSON] (а.с.13). З характеристики [PERSON] , виданої 02.12.2019 року класоводом [PERSON] встановлено, що за три місяці навчання рідну матір [PERSON] не бачила, вона не відвідувала сина і не приймала ніякої участі у навчально-виховному процесі дитини (а.с.15). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 07.12.2019 року встановлено, що з 2015 року відповідач [PERSON] участі у вихованні сина [PERSON] не приймає, не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться його життям та зоров`ям, залишила дитину та поїхала в невідомому напрямку. Вихованням сина займається батько [PERSON] з дружиною [PERSON] (а.с.16). З висновку служби у справах дітей Луцької міської ради №6 від 09.01.2020 року вбачається доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.39). Викладені у висновку служби у справах дітей Луцької міської ради обставини, які були взяті за основу при вирішенні питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, повністю знайшли своє об`єктивне підтвердження при розгляді справи в суді. Статтею 157 СК України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Однак, відповідач, проживаючи окремо від дитини не виконує належним чином свої батьківські обов`язки без поважних та обґрунтованих причин. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим, це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінюючи надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не піклувалася про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, не спілкувалася з дитиною, не виявляла інтересу до його внутрішнього світу та не сприяла засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітнього [PERSON] і його подальшого життя. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача в користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст.150, 157, 164, 166, 180 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Постановою ВРУ № 789-XII від 27.02.91),

Outcome: approved