Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , після смерті якої на підставі свідоцтва про спадщину він успадкував земельну ділянку площею 4,8820 га, кадастровий номер 1221887700:03:001:0774, розташовану на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. В теперішній час даною земельною ділянкою користується відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Родина». Зазначає, що коли позивач намагався з`ясувати у відповідача правові підстави користування земельною ділянкою, відповідач видав позивачу копію договору оренди даної земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, орендодавцем в якому значиться [PERSON] , а орендарем - відповідач, строк оренди вказаний у десять років, а розмір орендної плати становить три проценти від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Право оренди за даним договором зареєстровано у Державному реєстрі речових прав. Вивчивши надану відповідачем копію договору оренди земельної ділянки, позивач звернув увагу на ту обставину, що підпис [PERSON] візуально виглядає не так, як зазвичай. Відшукавши ряд інших документів, де був підпис [PERSON] , у позивача склалось особисте суб`єктивне враження, що підпис у договорі зі сторони орендаря виконаний не нею, а іншою особою. Таким чином, вказує, що [PERSON] даного договору не укладала, не підписувала його, щодо викладених в договорі умов своєї згоди не надавала. Та обставина, що вона, а згодом і позивач отримували від відповідача певні грошові кошти, не вказує на визнання умов цього договору та обізнаність щодо них, а вказує лише на факт отримання грошових коштів за поточне користування землею, тобто те, яке мало місце в конкретному періоді користування землею (поточний рік, місяць тощо). Також, зазначає, що факт отримання грошових коштів за користування земельною ділянкою не може вказувати на визнання чи схвалення стороною орендодавця умов вказаного вище договору в цілому, який був підписаний іншою особою замість орендодавця. Фактично відповідач отримав у користування та володіння земельну ділянку [PERSON] всупереч її волі, оскільки вона не підписувала того правочину, яким відповідач наразі обґрунтовує правові підстави користування і володіння земельною ділянкою. Зазначене вказує на те, що [PERSON] не мала волевиявлення щодо всіх тих умов, які викладені в договорі оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, а підписанням даного договору сторонньою особою зі сторони орендодавця порушує дійсне волевиявлення, яке мала [PERSON] щодо порядку та умов можливого користування третіми особами належною їй земельною ділянкою. У зв`язку з чим просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, предметом якого є оренда земельної ділянки площею 4,8820 га, кадастровий номер 1221887700:03:001:0774, розташованої на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, сторонами якого значаться [PERSON] (орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Родина» (орендар). Ухвалою судді від 27 вересня 2019 року позовна заява прийнята судом до розгляду та призначене підготовче засідання (а.с. 16). 21 січня 2021 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.225). Позивач в судове засідання не з`явився, його представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Агрофірма «Родина» - Ковальчук В.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спірний договір оренди земельної ділянки від 01.08.2014 підписаний власноруч [PERSON] .. Реєстрація договору оренди здійснена з дотриманням норм чинного законодавства на підставі договору оренди укладеного належним чином. Таким чином, вказує що позовні вимоги ґрунтуються виключно на припущеннях, договір укладений з дотриманням норм чинного законодавства, на підставі волевиявлення сторін, з моменту укладення власник земельного паю отримувала орендну плату своєчасно та в повному обсязі, жодних претензій щодо виконавця орендарем умов договору не пред`являла. В задоволені позовних вимог просив відмовити, про що також вказував у відзиві на позовну заяву (а.с. 20). Вислухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування вимог та на підтвердження заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних законних підстав. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Судом встановлено, що позивачу на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1297, належить земельна ділянка площею 4,8820 га, кадастровий номер 1221887700:03:001:0774, розташована на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яку він успадкував після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 8). 01.08.2014 між [PERSON] , як орендодавцем, та ТОВ «Агрофірма «Родина», як орендарем, укладений договір оренди земельної ділянки, згідно умов якого орендодавець передала орендарю, а орендар приймав в строкове платне володіння та користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва оренду площею 4,8820 га, кадастровий номер 1221887700:03:001:0774, розташовану на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Договір укладено строком на десять років (а.с. 5-6). Зазначений договір зареєстрований 04.09.2014 за № 15563285, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 26374718 від 04.09.2014 року (а.с. 7). Як вказував в позовній заяві позивач та стверджував в судовому засіданні його представник, [PERSON] не підписувала вказаний договір. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду в своїй правовій позиції вказує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договору оренди, посилаючись на те, що [PERSON] спірний договір не підписувала, умови їх не погоджувала, тож відповідач безпідставно користується земельною ділянкою належною позивачу як власнику (спадкоємцю), посилаючись на умови договору, підписані невстановленою особою замість орендодавця [PERSON] , однак на таких підставах спірний договір є не вчиненим, а тому не може бути визнаний недійсним, тобто позивачем обраний не вірний спосіб захисту своїх прав, у зв`язку з чим у задоволені позову слід відмовити. Оскільки в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено, то з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed