Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив, поновити його на роботі в ВП «Шахта Привільська», стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, розмір якої був обрахований ним як 75 584,21 грн. Позов мотивує тим, що 15.06.2014 р. невідомими озброєними людьми був підданий фізичним тортурам та поранений з вогнепальної зброї, після чого він потрапив до хірургічного відділення КУ «Кремінське районне територіальне медичне об'єднання». В зазначеному медичному закладі позивач перебував на лікуванні з 16.06.2014 р. по 01.07.2014 р. з діагнозом вогнепальне поранення лівого плечового суглобу та лівого передпліччя. З метою отримання матеріальної допомоги на лікування брат позивача за пропозицією керівника шахти був вимушений написати заяву про звільнення позивача з займаної посади ніби то за власним бажанням. Після закінчення курсу лікування позивач разом з братом виїхав до міста Запоріжжя, де зареєструвався як переселенець. Позивач за особистим рапортом призваний на військову службу в лави Збройних Сил України, де в теперішній час проходе військову службу. В квітні 2015 р. позивач перебував у відпустці в м. Лисичанську і просив поновити його на роботі у зв'язку з тим, що його звільнили з шахти з порушенням існуючого законодавства. Керівник відмовив позивачу про поновленні його на роботу. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Представники відповідача просили розглянути справу відповідно до закону. У судовому засіданні досліджені докази: копія військового квитка; копія епікризу № 2328; копія трудової книжки; копія протоколу допиту потерпілого; копія довідки № 9735 від 22.05.2015 р.; копія листа № 01/12-504 від 01.07.2015 р.; копія довідки № 437/19 від 30.03.2015 р.; копія заяви про поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу; довідка № 24/494 від 10.08.2015 р.; копія довідки № 24/483 від 05.08.2015 р.; копії заяв [PERSON]; копія наказу № 1-к від 01.01.2005 р.; копія наказу № 292-к від 18.06.2014 р.; копія особової картки № 5. Відповідно до ч. 1 ст 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. На підставі ст.119 ч.2 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. У судовому засіданні встановлено, що наказом № 1-к від 04.01.2005 р. позивач був прийнятий на роботу у відповідача на посаді електрослюсаря підземного 3 розряду. З 16.06.2014 р. по 01.07.2014 р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КУ «Кремінське РТМО» з вогнепальним кульовим крізним пораненням лівого плечового суглобу. 17.06.2014 р. брат позивача [PERSON] без належно оформлених повноважень звернувся до відповідача із заявою про звільнення позивача за власним бажанням. Наказом № 292 від 18.06.2014 р. позивач був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. З 30.08.2014 року позивач виконував бойові завдання в зоні антитерористичної операції, на підставі БР РВіА ОК «Південь» № 91 від 29.08.2014 р. Оскільки позивач, як вбачається з оглянутої в судовому засіданні заяви про звільнення від 17.06.2014 р. та визнається представниками відповідача, не писав цю заяву, його звільнення є незаконним, і позовні вимоги про поновлення на роботі підлягають задоволенню. Частково у межах одного року з 18 червня 2014 р. по 18 червня 2015 р. підлягають задоволенню и позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, бо позивач звернувся до суду з позовом більше ніж через рік після незаконного звільнення, а саме за 251 робочий день, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 252,79 грн., а саме 63 450, 29 грн. Суд вважає, що позивачем строк звернення до суду був пропущений з поважних причин внаслідок поранення, наступного лікування і призову на військову службу. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 243,6 грн. та 634,5 грн. за задоволенні вимоги майнового та немайнового характеру, а всього 878,1 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial