Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] подала до Самбірського міськрайонного суду Львівської області позовну заяву до Самбірського комунального підприємства «Об`єднане» , в якій просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ № 11-ос від 16.01.2020 року по Самбірському комунальному підприємству «Об`єднане», «Про звільнення з роботи за прогул без поважних причин [PERSON] »; 2) поновити її, [PERSON] , на посаді головного економіста Самбірського комунального підприємства «Об`єднане»; 3) стягнути з Самбірського комунального підприємства «Об`єднане» в її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 163 958 (сто шістдесят три тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 04 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 20.09.2016 року працювала на посаді головного економіста в Самбірському комунальному підприємстів «Об`єднане», наказом від 29.01.2019 р.№08-ос. «Про звільнення з роботи» її, позивачку, було звільнено із займаної посади. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.01.2020 року її, [PERSON] , поновлено на роботі та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. 08.01.2020 р. вона,позивачка, звернулася до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з заявою з приводу видачі виконавчого листа, що стосується поновлення її на роботі. Виконавчий лист вона отримала 09.01.2020р. і відразу звернулася до Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Однак, не зважаючи на її звернення 09.01.2020р. до Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, виконавче провадження було відкрито тільки 14.01.2020р., що вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60971347 та заяви про взяття виконавчого листа до виконання від 09.01.2020р. Того ж таки дня, 14.01.2020р. їй зателефонував старший державний виконавець Мазуркевич Л.І. та вказала на необхідність з`явитися до неї 15.01.2020р. на 16 годину, що мною було виконано. Даним виконавцем їй було повідомлено, що я 16.01,2020р. повинна бути на роботі та приступити до виконання трудових обов`язків. Зазначає, що з`явившись на роботі 16.01.2020 року їй було повідомлено, що вона звільнена з посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вважає, що таке звільнення її з роботи є незаконним. 03.03.2020 директор СКП «Об`єднане» Є.В. Квас подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що звільнення позивачки відбулося внаслідок відсутності її на робочому місці без поважних причин з 09.01.2020 по 15.01.2020 року включно. 9 січня 2020 року (четвер) позивачка була поновлена на роботі рішенням суду, не з`явилася на своєму робочому місці. Відповідач прийняв відповідний наказ № 45-од від 09.01.2020 р. «Про створення комісії з проведення службового розслідування».Комісія підтвердила факт відсутності позивачки 09.01.2020,однак дійшла висновку, що причини такої відсутності можуть бути поважними. Однак від 10.01. по 15.01 включно позивачка взагалі не з`являлась на роботу, не телефонувала, не цікавилась своєю посадою, на якій суд її поновив. На підставі письмово пояснення позивачки,яке вона дала 16.01.2020 року комісія дійшла висновку що причини, вказані нею є не поважними, відтак просить в задоволенні позову відмовити повністю. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Дашинич І.Б. в судовому засіданні позов підтримали з підстав,наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона не була ознайомлена з наказом щодо поновлення її на роботі, а відповідачем не надано жодних доказів щодо такого повідомлення її . Представник відповідача адвокат Коростильов В.А. позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вважає, що позивачка без поважних причин була відсутня на робочому місці з 09.01.2020 по 15.01.2020 включно. Просив у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює головним редактором «Самбірської газети», як журналіст мала на меті висвітлити тему незаконного звільнення [PERSON] на роботі.09.01.2020 зустріла [PERSON] та її матір [PERSON] біля приміщення Самбірського міськрайоного суду Львівської області, де вони забирали виконавчий лист щодо поновлення [PERSON] на посаді головного економіста у СКП «Об`єднане». Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю позивачки [PERSON] , 09.01.2020 разом з донькою пішли до Самбірського міськрайоного суду Львівської області, де вони забирали виконавчий лист щодо поновлення [PERSON] на посаді головного економіста у СКП «Об`єднане» та передали його державному виконавцю Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), оскільки, зі слів доньки, не було видано наказ про поновлення її на роботі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює секретарем СКП «Об`єднане», 08.01.2020 [PERSON] з`явилась на роботі, із заявою про поновлення її на посаді головного економіста звернулась до в.о.директора Є.В. Кваса, після чого вийшла за межі приміщення і з 09.01.2020 по 15.01.2020 року включно не з`являлась на робочому місці, про що були складені відповідні акти. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює провідним інспектором з кадрів СКП «Об`єднане», 08.01.2020 [PERSON] після винесеного рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.01.2020 року з`явилась на роботі, із письмовою заявою про поновлення її на посаді головного економіста, після чого негайно було складено наказ та внесено запис в трудову книжку щодо поновлення [PERSON] на даній посаді, однак у зв`язку з відсутністю [PERSON] на робочому місці в цей день її з даним наказом ознайомлено не було. Зазначила, з 09.01.2020 по 15.01.2020 року включно [PERSON] не з`являлась на робочому місці, про що були складені відповідні акти і відповідні записи щодо прогулів в дані дні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює начальником СКП «Об`єднане», з 09.01.2020 по 15.01.2020 року включно не з`являлась на робочому місці, про що були складені відповідні акти. Заслухавши доводи позивачки та її представника, заперечення представника відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до наступного висновку. Так, згідно з наказом № 80 від 19.09.2016 позивачка [PERSON] прийнята на посаду головного економіста в СКП «Об`єднане», про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивача (а.с.5). Відповідно до наказів №54 -од від 17.01.2019 року та №08-ос від 29.01.2019 року [PERSON] було звільнено у зв`язку із систематичним не виконанням трудових обов`язків без поважних причин на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.01.2020 року визнано незаконними та скасовано накази №54 -од від 17.01.2019 року та №08-ос від 29.01.2019 року та поновлено [PERSON] на роботі (а.с.6-8). З копії трудової книжки також видно, що наказом № 11-ос від 16.01.2020 [PERSON] звільнена з посади головного економіста в СКП «Об`єднане» у зв`язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України. Як видно з копії наказу № 11-ос від 16.01.2020 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин [PERSON] звільнено з посади головного економіста з 16.01.2020 року. Підстава: табель обліку робочого часу, акти про відсутність на робочому місці від 09.01.2020, 10.01.2020, 11.01.2020, 13.01.2020,14.01.2020, 15.01.2020, пояснення [PERSON] від 16.01.2020 (а.с.13). Згідно довідки про доходи № 131 від 21.02.2019, виданою СКП «Об`єднане», заробітна плата [PERSON] (ІК НОМЕР 3042716028 ) з серпня 2018- по січень 2019 році становила: серпень 2018- 6407 грн, вересень 2018- 6407 грн, жовтень 2018- 7474 грн, листопад 2018 - 7474 грн., грудень 2018-11549 грн.,січень 2019 -23648,23, а всього 62959,23 грн.(а.с.19). З копії акту службового розслідування від 16.01.2020 видно, що 9,10,11,13,14 та 15 січня 2020 року головний економіст [PERSON] була відсутня на своєму робочому місці без попередження відсутності. Акт підписано інспектором з кадрів [PERSON] , секретарем [PERSON], комірником [PERSON] (а.с.36). З копій актів від 09.01.2020 № 1, 10.01.2020 № 2, 11.01.2020 № 3, 13.01.2020 №4, 14.01.2020 №5,15.01.2020 №6 видно, що [PERSON] була відсутня всі ці дні продовж 3 годин на робочому місці (а.с.15,15 зв.,16,16 зв.,17,17 зв.) Згідно пояснення [PERSON] від 16.01.2020 відомо,що вона з`явилась на робочому місці із заявою щодо виконання рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.01.2020 року після того,як 15.01.2020 року у виконавчій службі їй було повідомлено про наказ щодо прийняття її на роботу (а.с.18). Як видно з копії табелю обліку використання робочого часу за січень 2020 наданого відповідачем, 09.01.2020, 10.01.2020, 11.01.2020 (12.01.2020 - вихідний день), 13.01.2020,14.01.2020,15.01.2020 [PERSON] поставлено прогули (П) (а.с.57). Згідно наказу №14-ос від 05.02.2019 року було прийняту на посаду головного економіста в СКП « Об`єднане» [PERSON] , згідно наказу № 06-ос від 08.01.2020 року переведено [PERSON] з посади головного економіста на посаду інженера по охороні праці (а.с.33,34). Із наказу №45-од від 09.01.2020 року відомо, що на підставі доповідної записки інспектора з кадрів [PERSON] від 09.01.2020 про відсутність на робочому місці головного економіста [PERSON] було створено комісію з проведення службового розслідування за даним фактом (а.с.35). Згідно акта від 16.01.2020 року 10 січня,11 січня,13 січня,14 січня та 15 січня [PERSON] була відсутня на роботі,не телефонувала,не цікавилась моментом забезпечення її робочим місцем, про що були складені відповідні акти, причини відсутності на роботі головного економіста [PERSON] не є поважними (а.с.36). Вважаючи звільнення з роботи незаконним, позивачка звернулась до суду за захистом порушених трудових прав. Відтак, суд встановив, що між сторонами виник трудовий спір, який регулюється положеннями Кодексу законів про працю України (КЗпП). Вирішуючи спір, суд виходить з наступних положень закону та відповідних їм правовідносин. Так, у відповідності до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Судом встановлено, що позивачку було звільнено з посади головного економіста СКП «Об`єднань» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин. Водночас, позивач вказує, що з поважних причин не виходила на роботу, а тому безпідставно була звільнена. У свою чергу відповідач вважає, що мали місце прогули, так як позивачка без поважних причин не виходила на роботу, а тому її звільнення є законним. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У Постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 369/9301/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду підкреслив, що п. 4 ч. 1 статті 40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази. Водночас, в.о. директора СКП «Об`єднане» Є.В Квасом без встановлення та з`ясування факту наявності поважних причин в позивача не вийти на роботу, було прийнято рішення про її звільнення за прогул без поважних причин. Те, що відповідачем було складені акти про відсутність позивача на робочому місці, твердження свідків в цій частині, суд приймає лише як констатацію самого факту відсутності позивача, який в свою чергу вона і не заперечила. Однак, такі докази не є підтвердженням того, що відповідачем були встановлені причини неявки, які б можна було оцінити як поважні чи не поважні при прийнятті рішення про звільнення позивача. Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. У ході розгляду справи суд встановив, і що не заперечили сторони у справі, що 16.01.2020 [PERSON] була на роботі та надала письмові пояснення щодо її відсутності на робочому місці. Отже, відповідачем було дотримано вимоги ст. 149 КЗпП України в частині того, щоб отримати пояснення від позивача щодо порушення щодо її відсутності на робочому місці. Водночас, вирішуючи питання, чи звільняти працівника, чи застосувати інший вид дисциплінарного стягнення, яким є догана (ст. 147 КЗпП України), роботодавець, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 149 КЗпП України, зобов`язаний ураховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку й заподіяну ним шкоду, обставини, при яких учинено проступок, і попередню роботу працівника. З урахуванням викладеного, на думку суду, роботодавцем не було надано правової оцінки дисциплінарному проступку, який, як вважав відповідач, вчинила позивачка, не оцінено ступеня тяжкості такого проступку та заподіяну шкоду для підприємства, не враховано попередню роботу позивача, не з`ясовано та відповідно і не враховано обставин, за яких позивач була відсутня на роботі, що в сукупності свідчить про недотримання відповідачем вимог ч. 3 ст. 149 КЗпП України. Водночас на підставі належних, допустимих доказів, які оцінені як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив, що позивачка з поважних причин була відсутня на робочому місці, оскільки її не було ознайомлено з наказом про поновлення її на посаді головного економіста СКП «Об`єднане», а державним виконавцем Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60971347 було винесено 14.01.2020 року. З урахуванням викладеного, суд встановив наявність об`єктивних, незалежних від волі [PERSON] обставин, які повністю виключають її вину в тому, що вона не виходила на роботу, а тому в.о. директора СКП «Об`єднане» без законної підстави звільнив її на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі N 6-33цс14 зроблено висновок, що "звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом". У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вирішуючи позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного. Розрахунок розміру середнього заробітку проводиться у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Відповідно до п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 4 вказаного порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два останні місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 501/2316/15-ц від 26.08.2020, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення…) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі. Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється, починаючи з дня звільнення особи і закінчується днем її поновлення на роботі. Обґрунтовуючи розмір середнього заробітку, який підлягає до стягнення за час вимушеного прогулу, позивачка покликається на те, що її заробітна плата в 2018 році становила: листопад- 7474 грн,грудень - 11549 грн, а всього 19023 грн. За ці два місці позивач відпрацювала 42 дні. Відтак, провівши відповідний математичний розрахунок, суд встановив розмір середньоденного заробітку позивачки становить 19023/42 = 452,92 грн. Отже, з моменту звільнення позивача з 16.01.2020 і до 18.06.2021 було 362 робочих дні, а отже середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 163 958 грн.04 коп. Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. У зв`язку із викладеним, звільнення позивача слід визнати незаконним та поновити [PERSON] на посаді головного економіста СКП «Об`єднане» з 18.06.2021 року. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що наказ «Про звільнення [PERSON] » від 16.01.2020 № 11-ос є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки винесений без дотримання норм КЗпП України, без врахування поважності причин відсутності позивача на роботі, поза межами строків накладення дисциплінарного стягнення. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст. 264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, враховуючи вимоги ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача Самбірського комунального підприємства «Об`єднане» в дохід держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок. Також суд вважає за необхідне відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved