Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що 27.02.2006 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №DNH4KS21530016, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6761,72 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язаний погашати отриманий кредит. Але, відповідач, у встановлений Кредитним договором строк, взяті на себе зобов'язання, не виконав. Заборгованість відповідача станом на 25.10.2013 року становить 90 563,79 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №DNH4KS21530016 від 27.02.2006 року у розмірі 90 563,79 грн., та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, та розглядати справу без його присутності. Відповідач у залі судового засідання позовні вимоги не визнав, до суду надав письмові заперечення, в яких зазначив, що в провадженні Ровеньківського міського суду Луганської області знаходиться цивільна справа № 424/6892/13-п за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 90563.79 грн. З позовними вимогами він не згоден з наступних підстав. У позовній заяві не повністю викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та не зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Позивач ПАТ КБ «ПРиватБанк» не надав до позовної заяви доказів отримання ним грошових коштів. Розрахунок заборгованості позивача базується на його власних припущеннях та не підтверджений первинними документами у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Позивачем на обґрунтування своїх вимог, щодо стягнення заборгованості надано розрахунок заборгованості. Наданий позивачем розрахунок не оформлений належним чином, не має зазначення прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів закріплених в ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів" затвердженого наказом Держспоживстандарту України №55 від 17.04.2003 р. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Декрету КМУ "Про стандартизацію та сертифікацію" від 10.05.1993 р. обов'язкові вимоги державних стандартів підлягають безумовному виконанню органами державної виконавчої влади, всіма підприємствами. їх об'єднаннями, установами, організаціями та громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, на діяльність яких поширюється дія стандартів. Змушений зазначити, що збільшену позовну давність до п`яти років взагалі не можна брати до уваги, оскільки зазначена зміна тривалості позовної давності була викладена в Умовах надання споживчого кредиту, а ці Умови йому як споживачу не надавалися та мною не підписувалися. В Заяві від 27.02.2006 року, яка додана до позовної заяви, про строк позовної давності не згадується. Загальний строк позовної давності встановлюється в три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплавом строку виконання. Строк виконання за Заявою встановлено не пізніше 27.08.2009 року. На обгрунтування своїх вимог, зокрема щодо стягнення пені, штрафу та збільшення строку позовної давності на всі вимоги за кредитним договором до 5 років, позивачем надані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) викладені на окремих аркушах і підписані позивачем. В наданих позивачем ло суду Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відсутній підпис відновілача. Умови підписанні лише головою ІІриватБанку - Дубілет О.В. В Умовах не зазначена дата їх прийняття чи затвердження. Відсутня інформація з якого по який час діяли положення Умов у тому варіанті, який представлений суду, а також, що ці умови стосуються саме споживчого кредиту наданого відповідачу. Згідно ст. 250 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про це складається у письмовій формі. Відповідно до кредитного договору від 27.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ним кінцевий терміном повернення кредиту 27.08.2009 року. Строк позовної давності відраховується з 28.08.2000 року, тобто позивач повинен був звернутись за захистом своїх прав до 20.08.2012 року. Ніяких заяв про поновлення строку позовної давності з обґрунтуванням поважності причин його пропуску від позивача до суду не надходило. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зазначена норма матеріального права була чинною як на момент подання відповідачем заяви про одержання кредиту, так є чинною і на момент розгляду справи судом. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від заяви сторони у спорі. З урахуванням наведеного, оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) відповідачем не підписані, і позивач не довів укладення між сторонами договору про збільшення позовної давності, тому, як він вважає позов ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню за спливом позовної давності. Викладене узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у ст. 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ віл 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Також пояснює, що сума кредиту ним була погашена у повному обсязі трьома платежами. Два платежі по 250 грн. у березні та квітні місяці 2006 року і останній остаточний платіж у травні 2006 року 6261.72 грн. Просив в позові відмовити. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 27.02.2006 року на підставі заяви «Позичальника №DNH4KS21530016 від 27.02.2006 року» відповідач, [PERSON] отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 6761,72 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (ар.с.6-10). Як вбачається з заяви позичальника №DNH4KS21530016 від 27.02.2006 року, відповідачеві надано строковий кредит на строк з 27.02.2006 року по 27.08.2009 включно. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто термін позовної давності сплив 27.08.2012 року. Відповідачем в судовому засіданні заявлено вимогу про застосування позовної давності. Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові. Суд не приймає до уваги - «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)», в яких термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, за даним договором встановлено тривалістю 5 років, оскільки вони підписані тільки Головою Правління ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто позивачем (ар.с.10), а в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ознайомлений з ними. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи, що представником позивача не заявлено клопотання про поновлення терміну позовної давності та не наведено переконливих доказів поважності причин пропущення строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ « ПриватБанк » до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed