Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, працюючи на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», 02 червня 10097 року при виконанні трудових обов'язків отримав травму, внаслідок якої висновком МСЕК від 23.01.2007 року йому вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок зазначеного пошкодження здоров'я на 15% та третя група інвалідності. Після отримання травми стан здоров'я позивача значно погіршився, шляхом постійної втрати зору. Пошкодженням здоров'я позивачу завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, було змінено його звичний уклад життя, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача 4 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, пославшись у їх обґрунтування на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення на позовну заяву, в якій зазначив, що позов не визнає, оскільки вважає, що ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське» не може бути відповідачем у даній справі оскільки відповідно до абзацу 3 пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі на виплату за моральну шкоду, виникає з дня встановлення осіб такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. У період дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за період з 01.04.2001 року по 31.03.2007 року за наявності факту заподіяння моральної шкоди, страхова виплата за моральну шкоду відповідно до ст.21, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 34 вищезазначеного Закону виплачується Фондом соціального страхування від нещасних випадків, в тому числі й у разі стійкої, часткової чи повної втрати професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що позивач, працюючи підземним гірничим робітником в Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське№1», 02 червня 1997 року під час виконання трудових обов'язків отримав травму, внаслідок якої висновком МСЕК від 23 січня 2007 року йому вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності на 15% (а.с.8-16,27). Дослідивши матеріали справи та діюче законодавство, суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача, оскільки за змістом ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у т.ч. виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення МСЕК вперше стійкої втрати працездатності, проте п. 27 ст. 77 Закону «Про Державний бюджет України на 2006 р.» та п. 22 ст. 71 Закону «Про Державний бюджет України на 2007 р.» зупинено дію абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підпункту "е" пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28; частини третьої статті 34 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 р. дія норм законодавства, на які посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень, а саме частина третя ст.34 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена. Таким чином, суд приходить до висновку, що ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» є належним відповідачем по даній справі. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням здоров'я. Пленум Верховного Суду України в постанові №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1рп/2004 в п. 4.1 зазначено, що у відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання складається, зокрема, з фізичного болю, фізичних і душевних страждань, які він відчуває у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, спричинені потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні та фізичні ушкодження здоров`я, у випадку каліцтва, або професійного захворювання потерпілий втрачає працездатність та відчуває значно більшу моральну шкоду, ніж завдану робітнику, який не втратив професійної працездатності. У відповідності зі ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з вимогами ст.237-1 КЗпП України відшкодування працівникові моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що отримана на виробництві травма заподіює позивачу моральні страждання, тому що він змушений докладати додаткових зусиль для організації його життя, одержання повноцінного і своєчасного лікування. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає, що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. Суд враховує рекомендації п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, згідно якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин; зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, з урахуванням глибини, інтенсивності, характеру, обсягу, тривалості перенесених позивачем моральних страждань, істотності вимушених змін в організації життя позивача; основоположних засад розумності, виваженості, справедливості суд дійшов висновку, що заявлений позивачем позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню. З огляду на вищевикладене, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.88 ч.2 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно зі ст.ст.79, 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved