Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про в селення до буд.[ADDRESS]: в житловому будинку А - в кімнату 1-4, площею 10,0 кв.м., в коридор 1-5, площею 7,1 кв.м., в мансарді МД - в кімнату 1-9, площею 26,1 кв.м., в кімнату 1-10, плошею 13.9 кв.м., в коридор 1-8, площею 2,9 кв.м., та зобов"язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні вищезазначеними приміщеннями даного будинку, з посиланням на то, що є власником 2/5 частки даного будинку, власником іншої частки є відповідач, яка після розірвання шлюбу перешкоджає позивачу у користуванні належною часткою будинку шляхом заміни замків на вхідних дверях, перешкоджання у доступі до будинку. Позивач в судовому засіданні підтримав позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що є власником 2/5 частки спірного будинку, поділ якого затверджено мировою угодою, відповідач перешкоджає у користуванні будинком шляхом заміни замка до хвіртки та вхідних дверей будинку, внаслідок чого не має змоги попасти в двір та до будинку, про що було відповідне звернення до міліції, останні 3 роки не може зайти до будинку, мирова угода на примусове виконання до ВДВС не подавалась. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що після поділу є власником 3/5 частки спірного будинку, власником іншої 2/5 частки є позивач, право власності на її частку не зареєстроване, замок до хвіртки замінила, оскільки позивач часто перебував у стані алкогольного сп"яніння, погрожував їй фізичною розправою, мирова угода на примусове виконання до ВДВС не подавалась. Дані пояснення підтримані в судовому засіданні представником відповідача адвокатом [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач в грудні місця 2014 року просив у позивача ключі до спірного будинку, відповідач відмовила, позивач не може зайти до спірного будинку, мирним шляхом відповідач спір вирішити не хоче. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.319 ЦК України). Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 24 червня 2011 року, яка набрала законної сили 30 червня 2011 року, між сторонами визнано мирову угоду, відповідно до якої за відповідачем [PERSON] визнано право власності та виділені приміщення у буд.[ADDRESS], які складають 3/5 частки, виділена у користування земельна ділянка; за позивачем [PERSON] визнано право власності та виділені приміщення у даному будинку, які складають 2/5 частки, виділена у користування земельна ділянка. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 грудня 2014 року позивач є власником 2/5 часток даного будинку, до якої належать в житловому будинку А - кімната 1-4, площею 10,0 кв.м., коридор 1-5, площею 7,1 кв.м., в мансарді МД - кімната 1-9, площею 26,1 кв.м., кімната 1-10, плошею 13.9 кв.м., коридор 1-8, площею 2,9 кв.м., дата державної реєстрації 08 грудня 2014 року, право на 2/5 частки спірного будинку в порядку ч.4 ст.334 ЦК України виникло у позивача з дня державної реєстрації, докази на підтвердження державної реєстрації права відповідача на 3/5 частки спірного будинку відсутні, між сторонами виникли тривалі неприязні вілносини. Дані обставини сторонами в судовому засіданні не заперечуються. Відповідно до висновку Ніжинського МВ УМВС від 20 жовтня 2014 року [PERSON] зазначає про неприязні відносини із [PERSON], не заперечує про ненадання ключів до спірного будинку позивачу у зв"язку із псуванням її майна останнім, що не заперечується відповідачем в судовому засіданні, і підтверджується також показаннями свідка [PERSON] в судовому засіданні, відповідно до яких відповідач не надає позивачу ключі від будинку, внаслідок чого останній не може зайти до нього, тобто відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю-часткою спірного будинку, та земельною ділянкою за даним будинковолодінням, що є підставою для задоволення позову. Посилання відповідача на неприязні відносини із позивачем, фізичне та моральне насильство зі сторони останнього не підтверджені належними і допустимими доказами в порядку ст.ст.58, 59 ЦПК України, і не можуть бути підставою для обмеження прав позивача, як власника. Із врахуванням заявлених вимог про вселення та зобов"язання вчинення дій (2 вимоги немайнового характеру) позивач повинен сплатити 487 грн. 20 коп судового збору (243, 60 грн.+243,60 грн.=487,20 грн.), при цьому позивачем сплачено 243 грн. 60 коп судового збору, що є підставою відповідно до ст.88 ЦПК України для стягнення із відповідача на користь позивача 243 грн. 60 коп сплаченого судового збору, та стягнення із позивача в дохід держави 243 грн. 60 коп недоплаченого судового збору. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved