Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 20.11.2017 року помер [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді будинку №47 по вул. Міжнародна в м. Маріуполі та земельна ділянка, площею 0,0498 га за тією самою адресою. Вказаний будинок належав [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності від 02.07.1958 року, посвідченого державним нотаріусом за зареєстрованим номером 2573. Земельна ділянка, на якій побудовано вказаний житловий будинок, належить померлому [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ №357753 від 03.04.2006 року. Відповідно до вказаного акту, площа земельної ділянки складає 0,0498 га та має кадастровий номер 1412300000:02:008:0185. Згідно із заповітом, від 21.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованому в реєстрі за №733 - [PERSON] усе належне йому майно заповідав [PERSON] При зверненні позивача до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], йому було відмовлено ,у звязку з тим, що відомості щодо реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок № 47 по вулиці Міжнародній в місті Маріуполі Донецької області та земельну ділянку за цією ж адресою в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. В зв?язку з чим [PERSON] звернувся др суду із зазначеним позовом, просив визнати за ним право власності на домоволодіння №47 по вул. Міжнародній в м. Маріуполі та на земельну ділянку за тією ж адресою, кадастровий номер 1412300000:02:008:0185 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання надали заяву, в якій просила провести розгляд справи без їхньої участі. Позов просили задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, надала заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого Приморським районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області серії ІІ-НО №014502 від 21.11.2017 року, [PERSON] помер 20 листопада 2017 року. (а.с.11). Згідно заповіту серії ВРР №182259 від 21.03.2012 року, [PERSON] заповів усе належне йому майно [PERSON]. (а.с. 33). Згідно посвідки про народження [PERSON], серії А №3088847, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 12). Згідно посвідки про народження [PERSON], №936792, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про одруження серії VIII-УР №061610 від 11.04.1965 року, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON]. Після укладання шлюбу [PERSON] змінено прізвище на [PERSON]. (а.с.14). Відповідно до ст. ст.\~1222,\~1223 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Другої маріупольської державної нотаріальної контори від 15.10.2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, після смерті [PERSON] на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 21.03.2012 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстровим №733 на спадкове майно житловий будинок та земельну ділянку за номером 47 по вул. Міжнародній в м. Маріуполі Донецької області, яка належить [PERSON], у звязку з тим, що відомості щодо реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок № 47 по вулиці Міжнародній в місті Маріуполі Донецької області та земельну ділянку за цією ж адресою в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. При отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, архівною складовою якого є Реєстр прав власності на нерухоме майно нотаріусом, встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно є інший окремий запис щодо окремих, індивідуально визначених обєктів нерухомого майна, які розташовані за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Міжнародна, будинок 47, від 04.05.2017 року в 1/6 частини житлового будинка за [PERSON] та 5/6 частини житлового будинка за [PERSON]. За інформацією Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за спадкодавцем [PERSON], зареєстроване право власності на житловий будинок номер 47 по вулиці Міжнародній в місті Маріуполі Донецької області на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно, посвідченого Портовською, державною\~нотаріальною конторою\~м.\~Жданова 11\~липня 1958\~року за\~реєстром №\~2573,\~зареєстрованого в\~Жданівському бюро\~технічної інвентаризації\~15\~грудня 1971\~року,\~у реєстровій\~книзі за\~реєстровим №\~25531.Згідно з інформацією у витязі з Державного земельного кадастру №НВ-1403517172018 від 24.07.2018 року за спадкодавцем, [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Міжнародна,\~47 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №357753, виданого 03 квітня 2006 року Маріупольським міським управлінням земельних ресурсів на підставі рішення Маріупольської міської ради №23/2 від 19.01.2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № \~ \~ \~ \~01.06.162.00066, \~ \~ \~ \~кадастровий номер\~земельної ділянки:1412300000:02:008:0185. Таким чином, встановлено, що за однією\~адресою:\~Донецька область,\~місто Маріуполь,\~вул.\~Міжнародна,\~буд.\~47\~зареєстровано два\~окремі, індивідуально визначені\~обєкти нерухомого\~майна.\~ (а.с.36-37). Відповідно до п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05. 2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування",\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Правило\~статті 1225 ЦК\~про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України,\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №357758 від 03.10.2006 року, власником земельної ділянки площею 0,0498 га розташованої за адресою: м. Маріуполь, вул. Міжнародна, буд. 47 згідно рішення виконкому Маріупольської міської ради від 19.01.2005 року за №23/2 від 19.01.2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.162.00066, \~ \~ \~ \~кадастровий номер\~земельної ділянки:1412300000:02:008:0185. є [PERSON]. (а.с. 25). Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно, посвідченого Портовською, державною нотаріальною конторою м. Жданова 11 липня 1958 року за реєстровим номером №257, зареєстрованого в Жданівському бюро технічної інвентаризації \~15\~грудня 1971\~року, у реєстровій книзі за реєстровим № 25531за [PERSON], зареєстроване право власності на житловий будинок номер 47 по вул. Міжнародній в місті Маріуполі Донецької області. (а.с. 15-16). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1958 році, питання набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26,08,1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність указом Президії верховної [PERSON] СРСР від 22.02.1988 року «8502-ІІ прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії [PERSON] СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Так, згідно ст. 1 Указу від 26.08.1948 року, кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті так і поза ним. Відповідно до п.2 Постанови від 26.08.1948 року, земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою забудовника. Отже, за Указом від 26.08.1948 року та Постановою від 26.08.1948 року, підставою виникнення у громадянина пава власності на жилий будинок, був сам факт збудування ним його з додержання м вимог цих актів законодавства. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської\~Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Таким чином, за наведених обставин у інший спосіб, окрім як за рішенням суду, позивач який є спадкоємцем за заповітом, не може реалізувати своє право на прийняття спадщини, тому з метою захисту спадкових справ позивача суд задовольняє позов в повному обсязі, а саме визнає за [PERSON] право власності на домоволодіння №47 по вул. Міжнародній в м. Маріуполі Донецької області, загальною площею 65,7 кв.м. та право власності на земельну ділянку, площею 0,0498 га, кадастровий номер 142300000:02:008:0185 за тією ж самою адресою.

Outcome: approved