Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційно-житлова компанія" заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 липня 2007 року по 30 травня 2013 року в розмірі 27 491,45 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] (далі - відповідач) є власником квартири [ADDRESS] та користується житлово-комунальними послугами, які надає Товариство з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційно-житлова компанія" (надалі - позивач). Починаючи з липня 2007 року відповідач не сплачує плату за комунальні послуги, у зв'язку із чим у період з липня 2007 року до листопада 2011 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг в розмірі 13 794 грн. 34 коп. У процесі розгляду справи представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 липня 2007 року до 30 травня 2013 року в розмірі 27 491 грн. 45 коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у повному обсязі, застосувавши положення позовної давності. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі та обставини справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та користується житлово-комунальними послугами, які надає ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія». 10 грудня 2010 року на адресу відповідача надсилався лист-попередження № 127 про наявність боргу з вимогою його погашення. 31 січня 2011 року ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» подавало заяву до Шевченківського районного суду м. Києва про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] за період з 01 липня 2007 до 31 грудня 2010 року в сумі 8 814 грн 16 коп. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2011 року ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» у прийнятті заяви відмовлено. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2011 року апеляційну скаргу ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» залишено без розгляду. 30 грудня 2011 року ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» подало до Шевченківського районного суду м. Києва заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] за період з 01 липня 2007 до 30 листопада 2011 року в сумі 13 794 грн 34 коп. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2012 року, ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» у відкритті провадження відмовлено, оскільки має місце спір про право. 02 серпня 2012 року ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з відповідача, однак позовну заяву було повернуто, ухвалою апеляційного суду залишено без змін, тому 17 квітня 2013 року позивач повторно звернувся до суду з даною позовною заявою. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виробник має право вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих послуг від виконавців. За положеннями ч. 1 ст. 32 вищезазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісяця відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом зазначених норм матеріального права строк позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів у договорах без визначення строку виконання розраховується починаючи з кожного місяця окремо. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається також у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Варто звернути увагу, що у відкритті провадження за заявами про видачу судового наказу позивачу було відмовлено. Оскільки така заява судом не розглядалась та, відповідно, судовий наказ видано не було, таке звернення позивача в розумінні ст. 264 ЦК України не може вважатися зверненням до суду із позовом відповідно до процесуального закону. Таким чином, суд не погоджується з твердженнями позивача щодо переривання строку позовної давності. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Так, суд не вважає, що причини пропуску строку позовної давності є поважними з огляду на ту підставу, що позивач, отримавши відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, яка була залишена в силі судом апеляційної інстанції, звернувся повторно з такою заявою до суду, змінивши при цьому період, за який має стягуватись заборгованість, та суму, що підлягає стягненню. Крім того, унаслідок не усунення недоліків позовної заяви відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2012 року, залишеною без змін Апеляційним судом м. Києва від 11 грудня 2012 року, позов було визнано неподаним та повернуто позивачеві. Таким чином, суд вважає, що позивачем не було вжито всіх можливих заходів задля використання права на судовий захист свого порушеного права у встановлений законодавством строк. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності, а відтак, зважаючи на заявлену відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed