Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Трест Дніпродорбуд», в якому просить суд стягнути з ПАТ «Трест Дніпродорбуд» (ідентифікаційний код 03450005, місцезнаходження: 49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, буд. 35) на користь [PERSON]Ф.(ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований: [INFO], буд . 28,кв. 105 ): 26831,68 грн. заборгованості у формі середнього заробітку за весь час затримки, 1955,84 грн. заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки, а всього 28787,52 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що як вбачаєтьься з трудової книжки - запис № 35 , 27.02.2009 року він був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів 2 класу, у відповідача - ДЗАТ «Трест Дніпродорбуд». В подальшому зазначене товариство було перейменовано у ПАТ «Трест Дніпродорбуд». Згідно наказу відповідача від 02.07.2013 року його було звільнено з роботи по переведенню в ТОВ «Автоснабсервіс». Вказує, що під час роботи у ПАТ «Трест «Дніпродорбуд» йому невчасно сплачували заробітну платню, при звільненні не виплатили виниклу заборгованість у вигляді середнього заробітку за весь час затримки й компенсацію за невикористану відпустку, а після звільнення про нього взагалі майже забули. Загальна сума заборгованості в сумі 28787,52 грн. за його підрахунками складається з 26831,68 грн. заборгованості у формі середнього заробітку за весь час затримки, 1955,84 грн. заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки. В ході судового розгляду позивач уточнив свої вимоги в частині збільшення їх розміру і в остаточній редакції просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 76574 , 70 грн. середнього заробітку за весь час затримки, а саме , за період з 03.07.2013 року по 22.06.2015 року, та 1960, 73 грн. заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки. Представник позивача в судове засідання зявився, ним надані пояснення в ході яких він пояснив суду, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі.(а.с.) Представник відповідача в судове засідання не зявився , про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином , про що свідчать зворотні повідомлення про отримання судових повісток.( а.с.) З урахуванням заяви представника позивача, даних про інформування відповідача про час та дату розгляду справи , суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 27.02.2009 року по 02.07.2013 року працював в ДЗАТ «Трест Дніпродорбуд», в подальшому перейменованого в ПАТ «Трест Дніпродорбуд», водієм автотранспортних засобів 2 класу (за п'ятиденним робочим тижнем), та в подальшому звільнений з підприємства відповідача по переведенню в ТОВ «Автоснабсервіс» на підставі п. 5\~ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача, і наказом про звільнення ПАТ «Трест Дніпродорбуд» від 02.07.2013р. № 426-К (а.с.11-13) , що також підтверджується копією трудової книжки серії БТ-11 № 3122154 , виданої на ім'я [PERSON] (а.с.6-7). Згідно наказу ПАТ «Трест Дніпродорбуд» від 02.07.2013р. № 426-К про звільнення [PERSON] , тривалість невикористаної відпустки позивача становить 32 дні , заборгованість у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку обрахована позивачем в сумі 76574,70грн., та компенсація за невикористану відпустку в сумі 1960,00 грн. За час роботи в ПАТ «Трест Дніпродорбуд» та до теперішнього часу позивачу не була виплачена компенсація за невикористану відпустку та заборгованість у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, що підтверджується випискою з картрахунку позивача ПАТ «[PERSON] Аваль» від 29.04.2015 року. Статтями\~10,\~60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Згідно чинного законодавства України, обовязковим є створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю\~(частина четверта статті 13,частини перша, друга, сьома\~статті 43 Конституції України). Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Відповідно до частини сьомої статті\~43,частини першої статті\~55 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю працівник може захистити в суді. Конституційний Суд України в Рішенні від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004 зазначив, що забезпечення прав і свобод потребує законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини). У\~статті 2Закону України "Про судоустрій і статус суддів"від 7 липня 2010 року № 2453-VI, статтях\~1,\~3,\~15Цивільного процесуального кодексу України передбачено порядок здійснення судочинства стосовно справедливого розв'язання, зокрема, трудових спорів. Згідно\~рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012\~щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозвязку з положеннями статей\~117,\~237-1 КЗпП України, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно рішення Конституційного Суду України від15.10.2013№8-рп/2013, в аспекті конституційного звернення положення частини другої\~статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей\~1,\~12Закону України "Про оплату праці"від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР\~зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством. Судом встановлено, що доказів, того що у період 2013 року, перед звільненням, позивач відпрацював не повні місяці, відповідачем не надано. Розмір компенсації позивачу за невикористану щорічну відпустку, судом розраховано наступним чином. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, представником позивача заявлено розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 1960,73 грн., що обраховані ним за 32 дні, виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 82.00 грн (11090,41/181), у звязку із чим суд з таким розрахунком представника позивача погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до\~статті 83 Кодексу Законів про Працю\~та\~статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації\~\~за невикористані відпустки,\~\~тривалість\~\~яких\~\~розраховується\~\~в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично\~\~відпрацьований\~\~період\~\~на\~\~ відповідну\~\~ кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком\~\~ святкових\~\~ і\~\~ неробочих\~\~днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на\~\~число календарних днів відпустки. За відсутності відомостей про заробітну плату позивача за останні 12 місяців, сума компенсації за не використану щорічну відпустку позивача, обрахована судом виходячи з наявних в матеріалах справи відомостей, зокрема, згідно [PERSON] відомостей про застраховану особу виданої Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 29.05.2015 року, тобто за фактично\~\~відпрацьований\~\~період у 2013 році, шляхом ділення сумарного заробітку за 6 місяців 2013 року на\~\~ відповідну\~\~ кількість календарних днів в 2013 році. Одержаний результат перемножується на\~\~число календарних днів відпустки. Приймаючи до уваги, що відповідачем ПАТ «Трест Дніпродорбуд» не надано жодних доказів про отримання позивачем компенсації за невикористану відпустку і тривалості невикористаної позивачем відпустки в 32 днів, а тому суд приймає їх до розрахунку. Сумарний заробіток позивача за період з 01.01.2013 р. по 01.07.2013 р. згідно [PERSON] відомостей про застраховану особу виданої Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 14.05.2015 року, становить: 1046,32 грн. + 760,96 грн.+1224,67 грн., 2080,75 грн.+ 1797,43 грн.+4180,28 грн. = 11090,41грн. Кількість календарних днів за період з 01.01.2013 року по 01.07.2013 року включно становить: у січні\~31, у лютому 28, у березні 31, у квітні\~30, у травні\~31, у червні - 30. Разом 181 день. Таким чином, компенсації за невикористану відпустку становить 1960,73грн. (11090,73 грн. / 181 день х 32 днів = 1960,73грн. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно вказаного в позові розрахунку середньої заробітної плати зазначено, що період з 03.07.2013 р. по 29.05.2015 р. (включно) містить 474 робочих дня, зокрема: 21+21+23+21+22 = 108 дн. (2013 рік) + 251дн. (2014 рік) + 100дн. (2015) = 474 робочих дня, що обраховані згідно листів Міністерства соціальної політики України № 9050/0/14-12/13 від 21.08.2012 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік», та відповідно №9884/0/14-13/13 вiд 04.09.2013 р. «Прo розрахунoк норми тривалості робочого часу нa 2014 рік», і № 10196/0/14-14/13 від 09.09.2014 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» доданих до позову. Таким чином, виходячи з наведеного, загальна кількість робочих днів за період з 03.07.2013 р. по 29.05.2015 р. (включно) становить 474 робочих дня. Згідно представлених представником позивача [PERSON] відомостей про застраховану особу виданої Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 14.05.2015 року, позивач за два місяці до звільнення\~травень, червень 2013 року, отримав заробітну плату за травень 2013 року\~1797,43 грн., і за червень 2013 року\~4180.28 грн. У звязку із чим суд

Outcome: approved