Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому вказала, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] у смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 15 вересня 2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04 вересня 2006 року. В належному позивачці на праві власності житловому будинку 27 лютого 2009 року була зареєстрована племінниця позивачки [PERSON], [INFO] яка фактично за місцем реєстрації не проживала. Фактичне місце мешкання [PERSON], [INFO] не відомо. Позивачка не має можливості зняти з реєстрації з належного на праві власності житлового будинку [PERSON] що позбавляє її як власника отримати певні пільги та вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. До членів сім'ї [PERSON] не відноситься. В зв'язку з чим, просить суд, визнати [PERSON], [INFO], уродженку смт. Якимівка Запорізької області як особу, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про місце, час проведення судового засідання, про причини не явки суд не повідомила, суд вважає за можливе згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивачки, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 15 вересня 2005 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Починаючи з моменту реєстрації відповідач [PERSON] покинула місто свого мешкання за реєстрацією. Де проживає відповідач в теперішній час позивачу не відомо. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у вигляді житлового приміщення, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України, відповідно до яких до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. В даному випадку судом встановлено, що відповідач не є членом родини позивача . Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин зважаючи, що відповідач більше 6 місяців не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області, вона втратила право користування зазначеним житлом, як член сім`ї позивача, а тому вимоги в цій частині є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. За таких обставин суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved