Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Представник органу опіки і піклування Недригайлівської районної державної адміністрації Сумської області звернувся з позовом до суду в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] та просить суд винести рішення, яким позбавити [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Крім того просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) грн. на кожну дитину щомісячно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але відповідно до ст. 74 ЦПК України є такою, що належно повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Прокурор Недригайлівського відділу Роменської місцевої прокуратури Стріла П.П., вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її двох неповнолітніх дітей та не заперечує проти задоволення позову. Представник Органу опіки та піклування Недригайлівської селищної ради Сумської області, третя особа по справі, Сопік С.Д. позовні вимоги позивача підтримала, не заперечувала проти їх задоволення та вважає за доцільним позбавити відповідачку батьківських прав відносно її двох малолітніх дітей. [PERSON], третя особа по справі, в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з неї аліментів на утримання дітей. При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми, суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч.1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.33-34). Суд, заслухавши доводи представника позивача, думку прокурора, третіх осіб, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачка по справі [PERSON], [INFO] є матір'ю: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.4-5, 7-8). Відповідно до розпорядження голови Недригайлівської районної державної адміністрації Сумської області від 24 лютого 2016 року №106-ОД [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.6). Відповідно до розпорядження голови Недригайлівської районної державної адміністрації Сумської області від 24 лютого 2016 року №105-ОД [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.9). Розпорядженням голови Недригайлівської районної державної адміністрації Сумської області від 02 березня 2016 року №122-ОД, [PERSON] призначено опікуном над малолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно інформації виконкому Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Як вбачається з акту від 19 лютого 2016 року [PERSON] покинула дітей близько двох з половиною років тому та поїхала в м. Київ, протягом цього часу вона не виявляла бажання спілкуватися з дітьми, не приймає участь у їх вихованні, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їх здоров'ям. Родинний зв'язок матері з дітьми повністю втрачений (а.с.10). На даний час малолітні діти: [PERSON] і [PERSON] перебувають у сім'ї [PERSON], так було зазначено вище, вона призначена їх опікуном. За ввесь час перебування дітей у сім'ї [PERSON], мати жодного разу їх не навідала, не цікавилася їх станом здоров'я. В матеріалах цивільної справ мається висновок органу опіки та піклування Недригайлівської районної державної адміністрації Сумської області про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] (а.с.19-20). Ч. 3 ст. 51 Конституції України визначає, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно пливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Враховуючи обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконує своїх обов'язків по вихованню дітей, а саме: матеріально їх не забезпечує, не спілкується з ними, що порушує їх нормальне самоусвідомлення, не цікавиться їх життям, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей. За вказаних підстав, суд вважає, що [PERSON], як особу, яка ухиляється від обов'язків по вихованню і матеріальному утриманню дітей, необхідно позбавити батьківських прав відносно її неповнолітніх синів: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180, ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідачка [PERSON] будь - яких доказів, які б свідчили про стан її здоров'я та про її матеріальне становище платника аліментів, а також про наявність у неї інших дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, дочки, сина, до суду не надала. Відповідно до Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви з вимогою немайнового характеру становить 551,20 грн. та ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви з вимогою майнового характеру становить 551,20 грн. Отже, судові витрати щодо вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 1102,40 грн. (551,20 +551,20=1102,40). На підставі викладеного та

Outcome: approved