Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» (ідентифікаційний код 25527990), [PERSON] 13 вересня 2016 року звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Домінанта-Інвест», фізична особа-підприємець [PERSON], Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області про визнання недійсним договорів купівлі-продажу транспортних засобів LEXUS GS350, 2008р.в. і МАЗ 437041-268, 2011 р.в. і витребування майна. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що УР ТОВ «Інкомтех» на праві власності належало спірні транспортні засоби LEXUS GS350 та МАЗ 437041-268. Із дотримання всіх юридичних процедур та формальностей їх було зареєстровано у відповідних підрозділах МРЕВ ДАІ за підприємством, сплачено всі обовязкові платежі та збори і відображено у бухгалтерському та податковому обліку УР ТОВ «Інкомтех». Спірні транспортні засоби постійно використовувались підприємством у звязку із здійсненням господарської діяльності. На час придбання цих транспортних засобів учасниками УР ТОВ «Інкомтех» було дві фізичні особи: громадянка України [PERSON], якій належала частка статутного капіталу у розмірі 0,38%, що дорівнює 281,25грн. та громадянин [PERSON] [PERSON], якому належала частка 99,62%, що дорівнює 72843,75 грн. Останній також був генеральним директором зазначеного підприємства. [PERSON] помер 16.09.2011р., а після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшли корпоративні права на УР ТОВ «Інкомтех» включаючи право на часку в майні товариства. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу №22/2011 та визначено шістьох спадкоємців ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] законним представником якої є [PERSON]). Позивачі також зазначають, що між спадкоємцями виник спір з приводу розподілу спадщини, що призвело до незаконного відчуження транспортних засобів на підставі фіктивних правочинів, що укладались між близькими родичами [PERSON], яка на той час була співзасновником УР ТОВ «Інкомтех». Підприємство не отримало коштів від реалізації спірних транспортних засобів чим підприємству було завдано шкоди, а позивача [PERSON] як спадкоємця позбавлено можливості отримати свою частку в майні товариства, що належала його покійному батькові. Під час інвентаризації було виявлено відсутність такого майна і позивачі звернулись до суду із відповідним позовом. Під час судового розгляду позивачі уточнили позовні вимоги та субєктний склад учасників процесу. В останній редакції від 24 листопада 2016 року просили суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу LEXUS GS350, 2008р.в., колір чорний, номер шасі (кузов, рама) JTHCE96S170012887, номер двигуна 2GR8603580 укладений між [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» (ідентифікаційний код 25527990) та [PERSON], 30.09.1985р.н. (ідентифікаційний код [NUMBER]), оформлений довідкою-рахунком ДПІ №509106 від 16.03.2012р.; визнати за [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» (ідентифікаційний код 25527990) право власності на транспортний засіб LEXUS GS350, 2008р.в., колір чорний, номер шасі (кузов, рама) JTHCE96S170012887, номер двигуна 2GR8603580; витребувати у [PERSON], 11.10.1986р.н. (ідентифікаційний код [NUMBER]) на користь Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» (ідентифікаційний код 25527990) транспортний засіб LEXUS GS350, 2008р.в., колір чорний, номер шасі (кузов, рама) JTHCE96S170012887, номер двигуна 2GR8603580; зобовязати [PERSON], 11.10.1986р.н. (ідентифікаційний код [NUMBER]) передати Українсько-російському товариству з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» (ідентифікаційний код 25527990) транспортний засіб LEXUS GS350, 2008р.в., колір чорний, номер шасі (кузов, рама) JTHCE96S170012887, номер двигуна 2GR8603580; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу МАЗ 437041-268, 2011 р.в. колір білий, номер шасі (кузов, рама) Y3M437041В0006619, номер двигуна 577251 укладений між [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» (ідентифікаційний код 25527990) та [PERSON], 30.09.1985р.н. (ідентифікаційний код [NUMBER]), оформлений довідкою-рахунком ДПІ №466641 від 28.07.2012р.; визнати за [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» (ідентифікаційний код 25527990) право власності на транспортний засіб МАЗ 437041-268, 2011 р.в. колір білий, номер шасі (кузов, рама) Y3M437041В0006619, номер двигуна 577251; витребувати у [PERSON], 30.09.1985р.н. (ідентифікаційний код [NUMBER]) на користь Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» (ідентифікаційний код 25527990) транспортний засіб МАЗ 437041-268, 2011 р.в. колір білий, номер шасі (кузов, рама) Y3M437041В0006619, номер двигуна 577251; зобовязати [PERSON], 30.09.1985р.н. (ідентифікаційний код [NUMBER]) передати Українсько-російському товариству з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» (ідентифікаційний код 25527990) транспортний засіб МАЗ 437041-268, 2011 р.в. колір білий, номер шасі (кузов, рама) Y3M437041В0006619, номер двигуна 577251; судові витрати покласти на відповідачів. В ході судового розгляду за клопотанням позивачів судом витребовувались документи на підставі яких здійснювалось оформлення права власності та всі реєстраційні дії щодо спірних транспортних засобів, розглядались клопотання, було забезпечено позов та вчинялись інші процесуальні дії. Під час розгляду вищевказаної справи, представник [PERSON] [PERSON], заявила клопотання про вступ у справу у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою суду від 26 жовтня 2016 року до участі у розгляді справи залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON]; направлено копію позовної заяви з додатками та повідомлено про час розгляду справи для чого судом оголошувалась перерва. Ухвалою суду від 09 грудня 2016 року було задоволено клопотання позивачів: визнано поважним причини пропущення [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех», [PERSON] строків звернення до суду із позовом до [PERSON]Б, [PERSON] треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ФОП [PERSON], ТОВ «Домінанта-Інвест», Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області про визнання недійсним договорів купівлі-продажу транспортних засобів та витребування майна; поновлено Українсько-російському товариству з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» та [PERSON] строк звернення із зазначеним позовом до суду. Представник позивача УР ТОВ «Інкомтех» [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, подала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та задовольнити уточнені позовні вимоги. Також зазначила, що УР ТОВ «Інкомтех» не оформлювало із [PERSON]Б, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ФОП [PERSON], ТОВ «Домінанта-Інвест» договорів про відчуження транспортних засобів LEXUS GS350, 2008р.в. та MAЗ 437041-268, 2011р.в. і нікого на такі дії не уповноважувало, грошових коштів від їх відчуження не отримувало. З приводу оформлення довідок-рахунків (ДПІ №509106 від 16.03.2012р. та ДПІ №466641 від 28.07.2012р.) на підставі яких такі транспортні засоби було знято з обліку УР ТОВ «Інкомтех» не зверталось, угод про здійснення їх комісійного продажу не оформлювало і рішень про зняття з обліку цих автотранспортних засобів підприємством не приймалось. В ході інвентаризації було встановлено фактичну відсутність транспортних засобів, а також первинних документів, які б підтверджували факт їх правомірного відчуження в т.ч. відсутні рішення власників чи учасників товариства і накази по підприємству щодо зняття з обліку (перереєстрації) в органах ДАІ автотранспортних засобів, відсутні договори купівлі-продажу автотранспортних засобів, відсутні касові документи, що підтверджують факт сплати вартості відчужуваних автотранспортних засобів. Так само відсутні будь-які фактичні дані щодо оплати у безготівковій формі на розрахункові рахунки підприємства відкриті в банківським установах. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав до суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та наполягає на їх задоволені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки та зміну анкетних даних чи місця проживання суду не повідомляв. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки та зміну анкетних даних чи місця проживання суду не повідомляв. Третя особа Регіональний сервісний центра МВС в Дніпропетровській області, в судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, свого представника до суду не направила. Натомість до суду надійшов лист (вих. №31/4-4104 від 10.11.2016р.) за підписом т.в.о. директора [PERSON] в якому повідомляється, що Регіональний сервісний центра МВС в Дніпропетровській області не має претензій ні до позивачів, ні до відповідача, тому просить розгляд зазначеної справи провести за відсутності їх представника. Представник третьої особи [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки та зміну анкетних даних чи місця проживання суду не повідомила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки та зміну анкетних даних чи місця проживання суду не повідомляв. На адресу суду електронною поштою від нього надійшла заява в якій повідомляється, що [PERSON] короткий час був власником транспортного засобу LEXUS GS350, 2008р.в. який добросовісно набув від громадянки [PERSON] Під час придбання, та в подальшому при реалізації вищезазначеного транспортного засобу жодних претензій (в тому числі обтяжень) від третіх осіб не надходило. Просив відмовити УР ТОВ «Інкомтех» та [PERSON] в позовних вимогах про визнання договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними з причин пропуску строків позовної давності, а також просив застосувати позовну давність до однієї із позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу LEXUS GS350, 2008р.в., колір чорний, номер шасі (кузов, рама) JTHCE96S170012887 укладений між [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» та [PERSON], оформлений довідкою-рахунком ДПІ №509106 від 16.03.2012р. Інші треті особи в судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки та зміну анкетних даних чи місця проживання суду не повідомляли. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що УР ТОВ «Інкомтех» було власником спірних транспортних засобів. Зокрема, із документів наданих Регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області вбачається, що транспортний засіб МАЗ 437041-268, 2011 р.в. колір білий, номер шасі (кузов, рама) Y3M437041В0006619, номер двигуна 577251 було зареєстровано за позивачем 06 травня 2011 року в Дніпропетровському ВРЕВ-3 ДАІ про, що було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія САЕ №608206. Транспортний засіб було завезено з-за кордону відповідно до вантажної митної декларації №125000039/1/100338 від 05 квітня 2011 року. За ним було закріплено державний номерний знак [NUMBER]. Номери агрегатів відповідають тим, що вказані позивачами у позовній заяві. 28 липня 2012 року вказаний транспортний засіб було знято з обліку для реалізації у підрозділі ВРЕВ-1 ДАІ м. Дніпропетровська, а 04 серпня 2012 року цим же підрозділом було зареєстровано за [PERSON], 30.09.1985р.н. (податковий код [NUMBER]), як транспортний засіб придбаний з комісійного магазину. Така реєстрація відбувалась на підставі довідки-рахунок серія ДПІ №466641 від 28.07.2012р. Особу нового власника було встановлено працівниками МРЕВ на підставі паспорту серія АМ №784677. Після проведення державної реєстрації [PERSON] було видано нове свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу серія САО №107379, а за транспортним засобом закріплено новий державний номерний знак [NUMBER]. На час розгляду справи відповідач [PERSON] є його власником. Транспортний засіб LEXUS GS350, 2008р.в., колір чорний, номер шасі (кузов, рама) JTHCE96S170012887, номер двигуна 2GR8603580 було зареєстровано за УР ТОВ «Інкомтех» 26 лютого 2008 року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію АЕС196796. За ним було закріплено державний номерний знак [NUMBER]. Номери агрегатів відповідають тим, що вказані позивачами у позовній заяві. В подальшому [PERSON] оформив 15 березня 2016 року довідку-рахунок серія ДПІ №509106, зняв з обліку зазначений транспортний засіб та 16 березня 2012 року зареєстрував його на своє імя у підрозділі ВРЕВ-1 ДАІ м. Дніпропетровська. На підтвердження цього факту йому було видано свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу серія САК №575365 від 16 березня 2012 року. Особу [PERSON] було встановлено працівниками ВРЕВ на підставі паспорту серія АМ №784677. Після чого, 06 квітня 2012 року відповідач [PERSON] видав генеральну довіреність [PERSON] на розпорядження цим транспортним засобом із терміном дії до 06.04.2017р. Таку довіреність було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий №1850, бланк серія ВРР №426466). В подальшому 08 січня 2014 року [PERSON] від імені [PERSON] здійснила передоручення за цією довіреністю передавши права на вчинення обумовлених у довіреності дій [PERSON], 19.10.1960р.н. (ідентифікаційний код [NUMBER]). Довіреність було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий №8, бланк ВТР №481622). Згодом [PERSON] оформила у ФОП [PERSON] довідку-рахунок серія ВІА №181340 від 09.01.2014р. та 09 січня 2014 року звернулась до ВРЕВ-1 ДАІ м. Дніпропетровська із заявою про реєстрацію на своє імя спірного транспортного засобу LEXUS GS350, 2008р.в. Із довідки-рахунок серія ВІА №181340 від 09.01.2014р. вбачається, що [PERSON] придбала автомобіль LEXUS GS350 за ціною 324340,00 грн. Грошові кошти одержані касою торгівельної організації ФОП [PERSON], а [PERSON] на підставі довідки-рахунку серія ВІА №181340 від 09.01.2014р. отримала транспортний засіб та зареєструвала його на своє імя. 09 квітня 2014 року [PERSON] видала на імя [PERSON], (ідентифікаційний код [NUMBER]) генеральну довіреність на розпорядження транспортним засобом LEXUS GS350, яка була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий №1517, бланк серія ВТТ №650958). 13 червня 2014 року [PERSON] від імені [PERSON] оформив довідку-рахунок серія ВІА №497620 від 13.06.2014р. та звернувся до Дніпропетровського ВРЕВ-1 м. Дніпропетровська та зняв з обліку транспортний засіб і цього ж дня його було зареєстровано на імя [PERSON], 26.06.1952р.н. (ідентифікаційний код [NUMBER]). 10 квітня 2015 року зазначений транспортний засіб було зареєстровано на імя [PERSON], 22.07.1985р.н. , а 07 жовтня 2015 року на імя [PERSON] у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району підпорядкованого УМВС України в Полтавській області на підставі свідоцтва про державну реєстрацію СХТ №478939, закріплено номерний знак ВІ3000ВХ. 31 травня.2016р. було знято с реєстрації для реалізації у ТСЦ-6342 на підставі заяви власника. Після 04 жовтня 2016 року власником транспортного засобу LEXUS GS350, 2008р.в. є [PERSON], 11.10.1986р.н. (ідентифікаційний код [NUMBER]), за транспортним засобом закріплено державний реєстраційний номер [NUMBER]. Цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову застосовують норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішують справи (п. 1 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ). Згідно викладених норм закріплених у ст. ст. 202, 203, 207 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України ). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України ). Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до приписів ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ст. 321 ЦК України ). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання цього права. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 1 закону України «Про господарські товариства» встановлено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Відповідно до статті 115 ЦК господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, а також іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Частиною 2 ст. 191 ЦК України встановлено, що до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом Частиною 1 ст. 167 ГК України передбачено, що корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Згідно зі статтею 55 ЗУ «Про господарські товариства» при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у звязку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню. Згідно ч. 5 ст. 147 ЦК України частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 148 ЦК України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України надає Власнику майна право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Частиною 2 ст. 207 ЦК України в редакції на час укладення спірних договорів, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. (ч.5 ст. 656 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1371 від 23 грудня 2009 року). Цим Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Цим порядком встановлено єдину на території України процедуру обліку та перереєстрації транспортних засобів. Пунктом 8 вказаного вище Порядку визначено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, серед іншого є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; вантажна митна декларація на паперовому носії або електронна вантажна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Пунктом 43 Порядку визначено, що зняття з обліку транспортних засобів, що належать юридичним особам недержавної форми власності, проводиться на підставі копій відповідних рішень власників, засвідчених у встановленому порядку. Порядок здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200. Дія цього Порядку поширюється на всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які здійснюють передачу для реалізації транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, оптову та роздрібну торгівлю ними і оформлення необхідних документів Відповідно до п. 12 зазначеного Порядку в редакції на час укладення спірних угод суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки. Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу "вартість" вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п. 14 Порядку). Розрахунки за продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, проводяться в готівковій та/або безготівковій формі. Споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на суму здійсненої операції, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери. (п. 31 Порядку). На продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, комісіонер видає покупцеві акт технічного стану транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери, відповідно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та свідоцтво про реєстрацію машини та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери, сервісну книжку (гарантійний талон), номерні знаки для разових поїздок або номерні знаки "Транзит", довідку-рахунок, розрахунковий документ, який посвідчує факт купівлі. У постанові від 21.11.2012р. по справі № 6-136цс12 ВСУ сформулював нову правову позицію з питання витребування майна від добросовісного набувача. Він прийшов до висновку, що належне волевиявлення особи, що продала майно добросовісному набувачеві, не є підставою для відмови власнику у позові про витребування майна у цього набувача. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача у випадку, коли воно вибуло з його володіння не з його волі. Воля і волевиявлення особи, у якої добросовісним набувачем було придбано це майно, при цьому не має значення. Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Статтею 41 Конституцією України визначено: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 115 ЦК господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, а також іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України надає Власнику майна право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд при вирішенні позовних вимог враховує, що спірні транспортні засоби було знято з обліку на підставі наказів, які є рішенням виконавчого органу товариства, і не являють собою рішення його власників. Довідка-рахунок є затвердженою типовою формою, яка видається торгівельною організацією і містить прізвище, імя по батькові особи або організації якій було продано і видано транспортний засіб із зазначенням його агрегатних номерів і вартості за якою його було придбано. Грошові кошти від реалізації транспортного засобу мають бути одержані касою торгівельної організації для подальшої передачі продавцеві транспортного засобу. Відповідно до положень закону довідка-рахунок підтверджує правомірність придбання транспортного засобу для здійснення його державної реєстрації однак її оформленню із дотриманням вимог законодавства передує укладення договору купівлі-продажу самого транспортного засобу, передача майна та здійснення розрахунків за нього. Відповідач [PERSON] уклав із позивачем УР ТОВ «Інкомтех», який є юридичною особою, два правочини купівлі-продажу спірних транспортних засобів, на підставі яких торгівельною організацією було оформлено довідки-рахунки: серія ДПІ №509106 від 15.03.2012р. щодо автомобілю LEXUS GS350, 2008р.в. та серія ДПІ №466641 від 28.07.2012р. щодо автомобілю МАЗ 437041-268, 2011 р.в. Такі правочини виходять за межі дрібного побутового правочину. А правочин, між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Недодержання письмової форми правочинів має наслідком їх недійсність. Договір купівлі-продажу є сплатним при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві ціну речі, яка обумовлена договором; двосторонньозобов?язуючим це обумовлює взаємне виникнення у кожної із сторін прав та обов?язків: продавець зобов?язаний передати покупцеві певну річ, але вправі вимагати за це сплати певної ціни, а покупець, в свою чергу, зобов?язаний сплатити ціну, але вправі вимагати передачі йому проданої речі; даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов?язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Основною і визначальною ознакою договору є перехід майна у власність покупця. Договір купівлі-продажу, як правило, має одноразовий характер і укладається переважно на те майно, що в наявності і підготовлене для відчуження. При цьому продавцеві сплачується вартість відчужуваного майна лише у грошовому вираженні. Оплата придбаного майна має здійснюватися у національній валюті України, за винятком випадків, передбачених законом Крім того, суд при вирішенні позовних вимог враховує, що [PERSON] товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомтех» не отримувало грошових коштів при відчуженні спірних транспортних засобів та не вчиняло дій і не приймало рішень про зняття їх з обліку (перереєстрації) в підрозділах ДАІ. Таким чином, право власності на спірні автомобілі належало УР ТОВ «Інкомтех» та до відповідача [PERSON] не переходило. Окрім цього, суд задовольняючи позов виходить з того, що в ході судового розгляду відповідачами не було надано належних та допустимих доказів того, що при оформленні довідок рахунків серія ДПІ №509106 від 15.03.2012р. щодо автомобілю LEXUS GS350, 2008р.в. та серія ДПІ №466641 від 28.07.2012р. щодо автомобілю МАЗ 437041-268, 2011 р.в. переходу права власності від УР ТОВ «Інкомтех» до [PERSON] та правомірності оформлення транспортних засобів та набуття право власності. При ухвалені рішення суд також враховує правову позицію наведену у Поставові Верховного суду України від 17 грудня 2014 року справі №6-140цс14 відповідно до якої за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що доводи позивачів заслуговують на увагу, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, у зв'язку з чим з відповідачів на користь позивача [PERSON] суд стягує сплачений ним судовий збір у розмірі 6890 грн. (по 3445,00 із кожного відповідача на користь позивача [PERSON] представник якого здійснював оплату судового збору при зверненні із позовом до суду).

Outcome: approved