Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 12 квітня 2014 року він уклав шлюб з [PERSON] , зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 40 від 12.04.2014. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідачка нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки. Зазначає, що відповідачка не розуміє сутності проблем, які виникають у їхній сім`ї, не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї. Протягом тривалого часу відповідачка взагалі самоусунулась від участі матеріальному забезпеченні сімейних потреб. За останні три місяці зароблені нею кошти взагалі не витрачались на потреби сім`ї. Їхній син [PERSON] проживає разом з ним та з 2016 року відвідує КДЗО «Малятко». Зазначає, що він завжди бере активну участь не тільки у ділових відносинах із дитячою установою, а ще систематично відвідує дитячий садок із сином та різні тематичні заходи. Організаційні та фінансові питання щодо утримання хлопчика також вирішує він. Відповідачка набагато рідше забезпечує відвідування свого сина в дитячому садку. Він працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської районної ради Луганської області на посаді рентген лаборанта стоматологічного відділення, отримує заробітну плату в сумі 7759,92 грн на місяць. Спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, добре відноситься до дітей. Дисциплінарних стягнень не має. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісного проживання остаточно припинено. За його переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у них з відповідачкою неприязні стосунки, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що таких умов шлюб необхідно розірвати. Водночас між ними з відповідачкою не досягнуто порозуміння щодо визначення місця проживання їхнього сина. Він любить свого сина і спроможний забезпечити його всім необхідним. У нього нормований робочий день. З роботодавцем укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати дитина відвідує дитячий садок, облікована в медичних установах. Він постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у нього з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] та визначити місце проживання їхнього сина [PERSON] разом з батьком. Також до суду із зустрічним позовом звернулась [PERSON] , в якому зазначила, що на розірвання шлюбу вона згодна та в цій частині просить позов задовольнити. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що протягом останніх трьох років сімейне життя між ними погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач нехтує сімейними цінностями, зловживає спиртними напоями, що призводить до конфліктів. У зв`язку з цим вона вимушена була забрати свої речі та переїхати жити до своєї квартири. Зазначає, що вихованням сина, його повним утриманням, придбанням одягу, продуктів харчування, готуванням їжі та задоволенням інших потреб займається вона самостійно, іноді їй допомагає її мати. Їхній син [PERSON] відвідує КДЗО З 1 «Малятко», вихователем в групі є її свекруха [PERSON] . Вона постійно приймає участь у житті дитячого садочка, який відвідує її син. Вона працює на посаді сестри медичної психіатричного чоловічого відділення № 4 в Сватівській обласній психіатричній лікарні з 3 жовтня 2019 року. До цього часу працювала в магазині « АТБ » та отримувала заробітну плату. Станом на 2019 рік вона отримує заробітну плату 7517,57 грн. Алкоголем вона не зловживає, характеризується позитивно. Відповідно до акту обстеження від 02.10.2019 проведеного комісією за її адресою, відповідно до якого вона мешкає у квартирі з усіма зручностями для розвитку та проживання дитини. Однак батько дитини заважає їй у спілкуванні із сином. Вона переконана, що син повинен проживати разом з нею в квартирі, що належить їй на праві приватної власності. Син періодично проживає то з нею, то з батьком, добровільно вони не можуть знайти порозуміння щодо його місця проживання. Вона любить свою дитину і може забезпечити його всім необхідним для життя. Має нормований робочий день. Окрім того, вона не може мати більше дітей. Просить суд визначити місце проживання сина [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні наполягає на задоволенні свого позову та заперечує про ти зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання шлюбу визнала та не визнала в частині визначення місця проживання їхнього сина разом з батьком. Натомість наполягає на зустрічному позові та просить визначити місце проживання їхнього сина разом з нею. Представник третьої особи - служби у справах дітей Сватівської райдержадміністрації Жаданова А.В. в судовому засіданні пояснила, що службою у справах дітей складено висновок про визначення можливого місця проживання малолітнього [PERSON] , згідно якого враховуючи рішення районної комісії з питань прав дитини від 16 січня 2020 року та рішення районної комісії з питань захисту прав дитини від 05 грудня 2019 року Сватівська районна державна адміністрація вважає визначення можливого місця проживання малолітнього [PERSON] як з батьком [PERSON] так і з матір`ю [PERSON] , оскільки у обох батьків створені умови для нормального розвитку, проживання та виховання дитини. Також зазначила, що [PERSON] перша звернулась до служби у справах дітей за наданням висновку, [PERSON] звернувся лише після повторного нагадування в судовому засіданні. Висновок був наданий, згідно якого відповідні умови для проживання дитини є як у батька, так і у матері. [PERSON] змінила місце роботи із продавця в супермаркеті « АТБ » на роботу медичною сестрою на психіатричній лікарні, для того, щоб більше часу приділяти дитині. З цією роботою вона має можливість забирати дитину о 16.00 годині із садочка. Як пояснювала їй [PERSON] між нею та [PERSON] була домовленість, що по визначеним дням, мати буде приходити забирати дитину із садочка до себе о 16 годині, однак в ці дні дитину забирав батько о 15.45 годині, тобто коли мати приходила до садочка, дитини там вже не було. Декілька разів у неробочий час, після 18.00 години їй телефонувала [PERSON] та говорила, що вона сидить у під`їзді, однак двері [PERSON] їй не відчиняє. Місце проживання у обох батьків відповідають умовам для проживання дитини. Вона бачила спілкування дитини і з мамою і з батьком, з обома батьками дитина весела, дискомфорту не відчувалось. Була проведена робота з психологом, висновок був наданий. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є батьками [PERSON]. [PERSON] час від часу без поважних причин залишала сім`ю та їхала до смт. Нижня Дуванка до матері. [PERSON] негативно впливає на дитину. Коли дитина повертається від матері - вона емоційно нестабільна. Мати постійно перешкоджає вихованню та негативно впливає на сина. [PERSON] не перешкоджав [PERSON] забирати із собою сина після розтавання. Мати не цікавиться дитиною. [PERSON] конфліктна, безвідповідальна. Коли дитина була у гіпсі з грудня 2018 року матір часто залишала дитину вдома. Вони неодноразово її шукали по 3-4 неділі. Син відповідальний, добрий, працьовитий. Матір дитини рідко відвідувала садочок, були випадки, коли вона переплутувала взуття дитини. У сина є донька від першого шлюбу, на яку він сплачує аліменти. На даний час дитина більше прихильна до батька, ніж до матері. Дитина відвідує різні секції та логопеда. Син не перешкоджає спілкуванню [PERSON] із сином та не було жодного випадку, щоб [PERSON] не впускав [PERSON] для спілкування із сином. Свідок [PERSON] пояснила, що на психолога вона не впливала, а лише спілкувалась із нею. [PERSON] , не вживає алкоголь, не є наркоманкою, однак веде аморальний спосіб життя. Дитина неохоче йде до матері. При дитині не висловлювались негативно про [PERSON] . Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що вони є добрими знайомими сім`ї [PERSON] батьків [PERSON] . Суду пояснили, що більше бачили дитину разом з батьком. Раніше, коли [PERSON] , проживала з [PERSON] , то бачили і матір разом з дитиною, гуляли на дитячому майданчику, грали у пісочниці. Зараз до садочку дитину водить батько. Час від часу вони бачили, що [PERSON] приходить до дитини. Дитина завжди охайна, доглянута [PERSON] , вважають імпульсивною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює логопедом та займається із [PERSON] . До неї звернулась бабуся [PERSON] із проханням позайматися із дитиною. Перший раз приводила бабуся на заняття. По цей час вона займається із дитиною, приводить на заняття батько. Мама [PERSON] приходила лише один раз у листопаді 2019 року. Коли прийшла [PERSON] , хлопчик «закрився», почервонів. Потім у [PERSON] виник конфлікт з [PERSON] , після чого урок не вдалося продовжити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює психологом Центру сім`ї та молоді. До Центру звернувся [PERSON] , зі слів батька дитина має психоемоційний стан. Батьки надали згоду на роботу з їхньою родиною, на роботу психолога для покращення психоемоційного стану. Вони розробили комплекс вправ, після яких дитина краще стала сприймати батька і матір та знизилась нервозність. Через 4 заняття [PERSON] відмовився від допомоги психолога, сказав, що у дитини все нормально. Дитину приводили один тиждень батько, один - матір. Дитина була завжди у гарному настрої і коли приводив батько, і коли приводила матір. На початку роботи з родиною [PERSON] натякнув, щоб її висновок відповідав висновку психолога із Сєвєродонецька . Бабуся також натякала про те, який потрібно висновок, але не вказувала який саме потрібен висновок. Вважає, що Юлія може виконувати материнські обов`язки. В ході роботи, хлопчик розповідав, що вони з мамою разом гралися, випікали, гуляли, ходили до магазину. Жодного разу він не пожалівся на матір. Дитина гарно відзивається як про маму, так і про тата. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює головним спеціалістом служби у справах дітей Сватівської РДА та нею проводились обстеження умов проживання [PERSON] . При обстеженні умов [PERSON] у квартирі було чисто, охайно. В кімнаті був столик для навчання дитини, одне ліжко, були розвиваючі ігри для дитини. Дані в акті обстеження записані зі слів матері [PERSON] . Вона працює у службі у справах дітей з 2016 року. Пояснила, що в квартирі була побутова техніка в достатній кількості. Відомості про аморальний спосіб життя матері - відсутні. Побутові умови відповідають для проживання малолітньої дитини з матір`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює фахівцем із соціальної роботи в Сватівському РЦСССДМ. 25.09.2019 родину було взято під супровід соціальною службою, оскільки виникла конфліктна ситуація між [PERSON] та [PERSON] Матір дитини [PERSON] проживає окремо від родини. Були зустрічі, були проведені зустрічі, проведені бесіди. Супровід припинено 22.10.2019 року в зв`язку з відмовою [PERSON] . Також [PERSON] не виконував умови та надані йому рекомендації фахівця соціальної роботи. Метою супроводу було налагодження емоційного стану, реагування батьків один на одного, оскільки від цього страждала дитина. [PERSON] купляла дитині речі, іграшки, які підходять віку дитини. Умови для проживання дитини у батька і матері однакові. Траплялися випадки, про які зазначала [PERSON] , що згідно їхніх домовленостей та рекомендацій служби [PERSON] , приходила побачити дитину, забрати її із садочка, однак або батько їй не відчиняв двері, або раніше за матір забирав дитину із садочка. Тобто [PERSON] чинить перепони у побаченнях матері із дитиною. Отже домовленостей не виконував саме [PERSON] 17 січня 2020 року було укладено угоду про медіацію, однак 29 січня 2020 року угоду було припинено через відмову [PERSON] . До медіацій них програм більше приділяла інтерес [PERSON] . Суд, заслухавши учасників процесу, свідків,дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 40. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюб позивача з відповідачем не склався через несумісність характерів, відсутності порозуміння, сім`я розпалася остаточно та поновленню не підлягає. Шлюбні відносини між сторонами припинилися. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась остаточно, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Стосовно позовних вимог та зустрічних позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, суд приходить до наступних висновків. Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі досліджених під час судового розгляду доказів встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] (позивач за первісним позовом) та [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження, копію якого долучено до матеріалів справи (т. 1 а. с. 8). Після припинення спільного проживання між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо того, з ким із них буде проживати їх син [PERSON] . Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до положень статей 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суду надані наступні відомості щодо умов проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Так, згідно акту про фактичне місце проживання малолітній [PERSON] проживає разом із батько [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.10). Вказана квартира належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 23 вересня 2019 року (т. 1 а.с.19-20). [PERSON] відвідує КДЗО 3 1 «Малятко» з 2016 року, про що в матеріали справи надано відповідну довідку (т. 1 а.с.11). Також, згідно довідки Сватівської районної школи мистецтв ім.. В.Зінкевича від 22.01.2020, [PERSON] навчається у вказаному закладі в 1-му класі за фахом образотворчого мистецтва (т. 1 а.с.126). [PERSON] працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської районної ради Луганської області на посаді рентген лаборант стоматологічного відділення, рентген лаборант рентгенологічного поліклінічного відділення, про що в матеріали справи надано виписку з наказу № 1-ос від 25 квітня 2019 року та копію трудової книжки, довідку від 06.04.2020 № 418 (т.1 а.с.12,17-18, 230). Згідно довідки про заробітну плату, [PERSON] на час звернення до суду за березень - серпень 2019 року становила 46211,41 грн (т. 1 а.с. 13) та станом на 29 травня 2020 року за період листопад 2019 - квітень 2020 року становить 40441,66 грн (т. 2 а.с.21). Згідно службової характеристики на [PERSON] за місцем роботи останній характеризується позитивно, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра - не перебуває ( т. 1 а.с.14-16). Щодо матері малолітнього [PERSON] наявні наступні відомості. [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить їй на підставі власності згідно договору купівлі - продажу від 15 липня 2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 46-48). На час звернення до суду із зустрічним позовом [PERSON] працювала на посаді сестри медичної психіатричного чоловічого відділення № 4, про що надано в матеріали справи копію наказу про прийняття на роботу від 08.10.2019 № 104-05-к та відповідну довідку № 167/05 від 16.10.2019 року (т. 1 а.с.49,50). З 06 лютого 2020 року і станом на 28 травня 2020 року [PERSON] працює в ПП «Здорова жінка», заробітна плата становить 4800,00 грн, про що в матеріали справи надана відповідна довідка (т. 2 а.с.22). Згідно виробничої характеристики [PERSON] характеризується позитивно (т. 1 а.с.52). Згідно побутової характеристики [PERSON] характеризується позитивно (т. 1 а.с.51). [PERSON] на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра на обліку не перебуває до кримінальної відповідальності не притягувалась, непогашеної чи не знятої судимості не має, про що надано відповідні довідки (т.1а.с. 64,190). За даними акта контрольного обстеження житлово - побутових умов [PERSON] в квартирі створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини (т. 1 а. с. 53). Також згідно акту оцінки потреб сім`ї/особи № 758/19, яка була проведена у період з 30.09.19 по 03.10.19 у квартирі [PERSON] створені умови для проживання дитини (т. 1 а.с.145-150). Згідно висновку, який було надано Сватівською районною державною адміністрацією про визначення можливого місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , враховуючи рішення районної комісії з питань захисту прав дитини від 16 січня 2020 року та рішення районної комісії з питань захисту прав дитини від 05 грудня 2019 року, Сватівська районна державна адміністрація вважає визначення можливого місця проживання малолітнього [PERSON] як з батьком [PERSON] , так і з матір`ю [PERSON] (т. 1 а.с.114-115). Таким чином, наявні підстави для висновку, що в обох батьків створені умови, необхідні для нормального розвитку дитини, відсутні передбачені статтею 161 Сімейного кодексу України обставини, за яких суд не може передати дитину для проживання з одним із батьків. З пояснень учасників справи вбачається, що після припинення шлюбних відносин малолітній син [PERSON] залишився проживати з батьком. Разом з тим, слід врахувати, що за час проживання з батьком малолітній [PERSON] не був позбавлений уваги та турботи з боку матері [PERSON] , яка неодноразово намагалася зустрітися із сином, приходила його забирати із дитячого садочка, водила на зустрічі з психологом. Зокрема ці обставини підтверджуються показаннями сторін по справі та показаннями свідків. Згідно інформаційного листа, який було надано в матеріали справи та підписаний мешканцями [ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS] у кількості 26 осіб, підтверджено, що [PERSON] проживала у [ADDRESS] разом із сином та чоловіком з моменту народження дитини та до досягнення ним п`ятирічного віку. За цей період вона показала себе уже турботливою та відповідальною матір`ю. Син [PERSON] завжди мав охайний вигляд, акуратно одягнений, причесаний. Відносини у матері склалися теплі та чуйні. Майже щодня вони з із захопленням відвідували дитячий майданчик, де активно проводили свій час із друзями та однолітками, грали в м`яча, тощо. При цьому дитина жодного разу не залишалась без нагляду матері (т. 1 а.с.136). Батько дитини [PERSON] також активно приймає участь у вихованні сина, відводить та забирає його із садочка, займається його лікуванням, вихованням. Про вказані обставини пояснили в судовому засіданні свідки, надані в матеріали справи подяки, фотокартки з відпочинку (т. 1 а.с.116-119, 127,130). Щодо лікування дитини надані копію медичної картки [PERSON] , листка непрацездатності [PERSON] та надано відповідні довідки медичних установ (т.1 а.с.98-100,121, 123,125). Отже, судом встановлено, що обоє батьків приділяють увагу вихованню малолітньому сину, що в судовому засіданні пояснили як сторони, так і свідки. Водночас, судом встановлено, що неодноразово за домовленістю між батьками, [PERSON] приходила до дитячого садочка, щоб забрати сина до себе, однак в ці дні батько [PERSON] всупереч домовленостям забирав сина із садочка раніше. В зв`язку з чим [PERSON] вимушена була йти до місця проживання [PERSON] для зустрічі із сином, однак двері їй не відчиняли та [PERSON] чекала по кілька годин під під`їздом. Про дані факти [PERSON] повідомляла до представнику служби у справах дітей Жадановій А.В. , яка, в свою чергу, про дані факти пояснила в судовому засіданні. Також вказані факти підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які неодноразово бачили, як [PERSON] чекала біля будинку на зустріч із сином, хоча вказані свідки були викликані стороною позивача [PERSON] . Також з приводу одного із таких випадків [PERSON] зверталась до Сватівського ВП ГУНП у Луганській області (т. 1 а.с.58-60). Також, в матеріали справи надано висновок психологічного обстеження № 47 від 27 січня 2020 року та в судовому засіданні надано пояснення свідком [PERSON] , батько [PERSON] звернувся до Центру сім`ї та молоді для покращення психоемоційного стану дитини. [PERSON] було проведено роботу з дитиною з дозволу батьків. Згідно висновку зазначено, що в ході роботи з родиною, виходячи з отриманих даних в ході роботи батькам надано ряд рекомендацій, спрямованих на підвищення рівня психологічного клімату в родині, щодо виховання дитини та її психологічного здоров`я. Робота з дитиною призупинена, у зв`язку з тим, що дитина має стабільний психоемоційний стан та не потребує втручання спеціалістів (т. 1 а.с.142-144). Також [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що робота була припинена саме за ініціативою [PERSON] . Стосовно показань свідків [PERSON] та [PERSON] щодо негативної та аморальної поведінки [PERSON] суд ставиться критично, оскільки даний факт не знайшов підтвердження у судовому засіданні. Натомість [PERSON] в матеріали справи було надано Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25 травня 2020 року, згідно якого 24 травня 2020 [PERSON] звернулась до ЧЧ Сватівського ВП ГУНП в зв`язку з тим, що її свекруха [PERSON] спричинила їй тілесне ушкодження (т. 1 а.с. 3). Це свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] існує конфлікт. Також, судом не беруться до уваги показання свідка [PERSON] , яка працює логопедом та займається з малолітнім [PERSON] , оскільки нею зроблено власний висновок щодо реакції дитини на матір, яка лише одного разу приходила на заняття до неї, що не може свідчити про негативне ставлення [PERSON] до дитини. Натомість судом допитано у якості свідків [PERSON] та [PERSON] , фахівців Сватівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, в ході допиту яких встановлено, що вони працювали з родиною [PERSON] , а саме надавали психологічну допомогу дитині та дорослим, надавали послуги медіаторів. З їх показань стало відомо, що неодноразовим ініціатором припинення роботи з вказаними фахівцями був [PERSON] . Тобто вбачається, що [PERSON] не прагнув налагодити відносини з [PERSON] , як із матір`ю дитини, яка страждає він постійних сварок між дорослими. Також, з показань цих свідків встановлено, що стосунки матері із сином дуже теплі, доброзичливі. Стосовно консультативного висновку психолога Центру психології дитинства та сім`ї а.с.97, то суд не бере його уваги, оскільки не надано доказів тому, що даний висновок складено особою, яка має відповідну ліцензію на надання послуг у сфері психології. Окрім того, в судовому засіданні пояснив позивач за первісним позовом [PERSON] , підтвердили свідки та ніким не оспорювався той факт, що у [PERSON] на утриманні є старша донька від першого шлюбу, на утримання якої він сплачує аліменти. Після сплати утримання аліментів його середній заробіток на місяць складає менше 4 000 грн. Заробітна плата [PERSON] складає на місяць 4800 грн. Враховуючи малий вік дитини [PERSON] , якому на час розгляду справи судом виповнилось 5 років і 8 місяців, суд зауважує, що дитина в такому віці неспроможна висловити думку в суді щодо місця проживання. Відповідно до частин 2, 8-10 статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожна дитина, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно достатті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц та Верховним Судом у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 363/3907/16-ц та від 27 листопада 2019 року у справі № 400/829/17. На підставі зазначених вище, досліджених під час судового розгляду доказів, відповідно до положень національного законодавства, міжнародних правових актів та практики Європейського суду з прав людини, виходячи з найкращого забезпечення інтересів дитини, з метою збереження її зв`язку з матір`ю, та враховуючи перешкоди, які чинить [PERSON] у спілкуванні дитини з матір`ю [PERSON] , суд дійшов висновку, що відповідач (та позивач за зустрічним позовом) [PERSON] може забезпечити за місцем свого проживання турботу про дитину (задоволення її моральних, фізичних та матеріальних потреб; виховання, догляд, годування, лікування, навчання тощо), тобто здійснення комплексу немайнових та майнових обов`язків щодо дитини. Виходячи виключно із інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що розлучення малолітньої дитини з матір`ю негативно вплинуть на психічний стан малолітньої дитини, яка потребує знаходження у звичному для себе оточенні рідних, яким вона довіряє та до яких відчуває особливу прив`язаність. На думку суду, позивач (відповідач за зустрічним позовом) не позбавлений права на особисте виховання сина іншим шляхом, зокрема, шляхом визначення порядку його участі у спілкуванні та вихованні дитини. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, в решті позовних вимог - слід відмовити; зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю - слід задовольнити. При цьому суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю. Крім того, як вбачається з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з [PERSON] слід стягнути судовий збір у сумі 768,40 грн на користь [PERSON] за позовні вимоги про розірвання шлюбу та з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини. У відповідності до вимог ст. 430 ЦПК України дане рішення не підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: partial