Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно і до досягнення ними повноліття з урахуванням щомісячної індексації відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"; стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] додаткові витрати на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 765,00 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття; стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] судові витрати у справі, які складаються також з витрат по сплаті за правову допомогу у розмірі 10800,00 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що сторони не досягли згоди з приводу розміру аліментів на утримання дітей, відповідач має нерегулярний дохід, тому вважає, що розмір аліментів повинен бути визначений у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., та враховуючи додаткові витрати, які виникають у дітей, відповідач повинен приймати у них участь. У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились. Позивачка звернулась до суду з заявою, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з вищенаведених підстав, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про повідомлення представника, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові пояснення та заперечення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27.01.2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 10). Сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], позивач та відповідач є батьками дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8, 9). [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з їх матір'ю [PERSON] та зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційної контори №306 Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" №294/10 від 04.02.2015 року (а.с. 24). Позивачка зазначає, що сплачує власні кошти за житлово-комунальні послуги, з урахуванням витрат на дітей, які мешкають та зареєстровані в квартирі, телекомунікаційні послуги, продукти харчування, одяг, витрати на навчання дітей у школі, що значно перевищує розмір грошових коштів, які оплачує відповідач на утримання дітей, який у свою чергу менше аніж встановлений прожитковий мінімум на кожну дитину відповідного віку - 1286,00 грн. Позивачка у письмових поясненнях зазначає, що після розірвання шлюбу вона самостійно утримує дітей, але коштів на потреби дітей не вистачає у повному обсязі, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків та матеріального утримання дітей у повній мірі, додатково пояснивши, що відповідач має неофіційний нерегулярний дохід, тому вважає, що аліменти необхідно визначити у твердій грошовій формі, звернувши увагу суду на те, що на день розгляду справи відповідач звільнився з роботи. Відповідно довідки батьківського комітету СШ І ступеня №312 від 06 лютого 2015 року відповідачка додатково щомісячно витрачає на потреби дитини 100,00 грн., що станом на 06.02.2015 року складає 600,00 грн., щомісячно сплачує 85,00 грн. за гурток англійської мови, що станом на 06.02.2015 року складає 510,00 грн., окрім цього витратила кошти у розмірі 470,00 грн. на ремонт класу, 350,00 грн. на навчальні зошити та 500,00 грн. на харчування у шкільній їдальні (а.с. 25). Відповідач у письмових запереченнях зазначає, що з жовтня 2014 року переїхав на інше місце проживання та у добровільному порядку сплачує на рахунок позивачки аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, купує іграшки та інше, але згоди з приводу розміру аліментів та витрат на дітей між сторонами не досягнуто, додатково зазначивши, що позивачка намагається завадити його спілкуванню з дітьми. Відповідач пояснює, що працює та має стабільний дохід, надавши на підтвердження цього довідку про доходи (а.с. 18), вважаючи, що інформація, викладена у позові є неправдивою, заперечує проти додаткових витрат на утримання дітей та витрат на правову допомогу. Судом встановлено, що сторони намагались вирішити питання утримання дітей шляхом укладення Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та обов'язків, але зазначений Договір укладено не було за наявності розбіжностей між сторонами. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ч. 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд, визначаючи розмір аліментів, бере до уваги вищенаведені обставини справи, у тому числі й матеріальне становище дітей, які проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні, яка у свою чергу знаходиться у скрутному матеріальному становищі, та приходить до висновку, про визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved