Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, яка складається з належного спадкодавцю житлового будинку [ADDRESS] . Вказав, що як спадкоємець за заповітом після смерті матері звернувся 11.10.2019 року до приватного нотаріуса Коростенського районного округу Зіневич С.О. з заявою про прийняття спадщини, нотаріусом йому було роз`яснено, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності на житловий будинок, нотаріус відмовляє йому у видачі свідоцтва про право власності. А тому позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади в особі виконавчого комітету Лісівщинської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутність, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати дану справу на підставі наявних матеріалів, без фіксації технічними засобами. Відповідно до вимог ч.3ст.200 ЦПК України суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] а.с. 6 ). Ще при житті, 06.07.2001 року секретарем Лісівщинської сільської ради Коростенського району посвідчено заповіт, яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона законом матиме, право заповіла [PERSON] . Даний заповіт зареєстровано в реєстрі № 48. Вказаний заповіт не змінено та не скасовано. ( а.с. 9). Згідно довідки № 837/02-26 від 19.10.2018 року, виданої Лісівщинською сільською радою слідує, що згідно запису в господарської книги № 1 за 2001- 2005 роки Лісівщинської сільської ради Коростенського району, особовий рахунок № [NUMBER] , в житловому будинку [ADDRESS] був зареєстрований та фактично проживав [PERSON] до дня свої смерті ( [INFO] ).На день смерті разом з ним дійсно постійно в даному будинку була зареєстрована, проживала дружина покійного [PERSON] , 1924 року народження, яка вела спільно з померлим господарство. [PERSON] розпоряджалася особистими речами померлого, фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка вступивши у фактичне володіння належним померлому майном.Присадибна земельна ділянка розміром 0,50 га на якій розташований даний житловий будинок, згідно рішення виконкому №41 від 20.10.1999 року належить померлому [PERSON] , але правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку померлим на день смерті не виготовлені. ( а.с. 8) Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . На час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право власності на таке нерухоме майно. Відповідно до положень ст.ст.100, 101 ЦК УРСР 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 "Особиста власність"цього ж кодексу не пов"язувала наявність такого права з його обов"язковою державною реєстрацією. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Зіневича С.О. із заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріус обґрунтовано відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. ( лист відома а.с. 10) Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про визнання права власності є такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved