Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 21.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов вищезазначеного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість в сумі 18899,67 грн. Тому, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, просив задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача проти позову заперечив. В обґрунтування заперечення посилався на ту обставину, що розмір неустойки не може перевищувати той розмір, який встановлено законом як граничний, а саме не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Разом з тим, враховуючи вимоги ст.258 ЦК України, просив застосувати строк позовної давності до пені (1900,00 грн.), штрафу (500,00 грн.), заборгованості по відсотках (53,94 грн.); в рахунок часткового погашення заборгованості зарахувати суму 7000,00 грн., сплачену після розрахунку заборгованості та розглянути справу без його участі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, 21.09.2012 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складався із Заяви позичальника, Умов надання кредиту фізичним особам, Правил користування платіжною карткою, копії яких надано позивачем. Згідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Терміном внесення щомісячних платежів є 25 число місяця, наступного за звітним. Згідно п.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00грн. + 5% від суми позову. Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем, станом на 31.10.2016 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 18899,67 грн., яка складається з наступного: - 1096,72 грн. - заборгованість за кредитом; - 13326,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3100,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом та пеня; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 876,18 грн. - штраф ( процентна складова). Згідно довідки ГУДМС України від 30.12.2016 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України - боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 627-629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи викладене та зважаючи, що відповідач належно не виконала умови договору, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, штрафу обґрунтованими та такими, що підлягають заборгованості. Щодо стягнення суми нарахованої пені, суд виходив з наступного. Відповідач, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності щодо нарахування пені просив застосувати строк позовної давності до пені (1900,00 грн.). Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Відповідно до змісту ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність тривалістю один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 названого кодексу, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За змістом ст. 261 цього ж кодексу, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Статтею 546 ЦК України, передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Позивач посилаючись на переривання строку позовної давності сплатою чергового платежу щодо нарахування пені не звернув уваги на ту обставину, що таке переривання можливе виключно в межах позовної давності. Однак, докази в матеріалах справи свідчать про часткове закінчення строку позовної давності до стягнення пені. Тому, виходячи з правових норм щодо стягнення пені за невиконання кожного щомісячного платежу, суд приходить до висновку, що, враховуючи вимоги представника відповідача про застосування строку позовної давності до пені в сумі 1900,00 грн. вбачаються підстави для застосування строку позовної давності до вказаної суми. Також, представником відповідача надано підтвердження погашення заборгованості позивачем у розмірі 3320,00 грн. (25.01.2017 року) та у розмірі 3680,00 грн. (27.01.2017 року), про що також підтвердив у письмових поясненнях представник позивача, а тому дана сума має бути врахована як сума погашення заборгованості до заявленої в позові суми боргу. Разом з тим, задовольняючи частково позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості, частковому задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення суми судового збору, яка повинна бути пропорційною до суми задоволених вимог, тому з відповідача підлягає стягненню 728,96 грн. Таким чином, зважаючи на викладене, суд вважає, що оскільки строк погашення процентів за користування кредитом та кредиту, передбачений умовамикредитного договору, настав і відповідачем кошти не повернуті, тому з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 9999,67 грн. та судові витрати у розмірі 728,96 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial