Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.02.2011 року розірвано. Від спільного подружнього проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO], стосовно якої відповідач зовсім не виконує батьківських обов'язків, що є підставою на її думку, для позбавлення його батьківських прав. В порушення норм ст. ст. 150, 157, 164 СК України відповідач не забезпечує батьківською опікою свою дочку. Зазначає, що вона фактично з лютого 2011 року за допомогою матері виховує дочку одна. За цей час дочка жодного разу не бачила свого батька, хоча він достовірно знає про її місце проживання в с. Ценява, оскільки будучи одруженим з ним, проживали за вказаною адресою. Йому ніколи ніхто не забороняв бачитись з дочкою. Ухилення від виконання своїх обов'язків батька проявляється в тому, що він ніколи не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкувався з нею взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створював умови для отримання нею освіти. Намагаючись хоч-якось спонукати відповідача до виконання своїх батьківських обов'язків вона звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з нього аліментів. Однак, він злісно ухиляється від їхньої сплати, внаслідок чого заборгованість станом на 26.12.2018 року становить 9 469,40 грн., тобто за 2018 рік він аліментів зовсім не сплачує . Крім цього, як на одну з підстав для задоволення позову, позивачка вказує на те,що відповідач не відвідував навчальний заклад, де вчиться дочка. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і просить позбавити батьківських прав відповідача щодо дочки [PERSON], а також стягнути з нього в її користь судові витрати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вказав, що хоча має заборгованість по аліментам, однак потрохи старається погашати заборгованість, дітей відвідує рідко, однак вважає позов безпідставним. Просить відмовити в позовних вимогах. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації подав до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON]. Дослідивши матеріали справи,заслухавши пояснення позивачки,відповідача, представника Служби у справах дітей, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON], є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 138). Відповідно до копії рішення Коломийського міськрайонного суду від 24.02.2011 року шлюб між сторонами було розірвано, малолітню дитину [PERSON] залишено на вихованні позивачки (а.с. 14). На підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 23.02.2011 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого судом 22.03.2011 року видано виконавчий лист (а.с. 11-12). Розрахунком заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа № 2-469 від 22.03.2018 року , виданим Коломийським міськрайонним відділом державної виконавчої служби 26.12.2018 року стверджується, що заборгованість станом на 26.12.2018 року становить 9 469, 40 грн., дані про оплату за період з січня по грудень 2018 року відсутні (а.с.9). Згідно акту, складеного комісією Ценявської сільської ради 20.12.2018 року підтверджено, що дитина [PERSON] входить до складу сім'ї позивачки та проживає з нею за однією адресою в житловому будинку, який в доброму стані (а.с.8). Довідкою Ценявської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Управління освіти, молоді та спорту Коломийської районної державної адміністрації від 20.12.2018 року № 100 року підтверджено, що [PERSON] навчається в даній школі з 2016 року, її батько, [PERSON], з сім'єю не проживає, вихованням та матеріальним становищем дочки не займається і не цікавиться (а.с.10). На даний час дочка сторін [PERSON] проживає з мамою - позивачкою в справі, має всі належні умови для проживання та фізичного і духовного розвитку. Згідно висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], який затверджений рішенням Коломийської районної державної адміністрації від 1.03.2019 року №90/01-070/151, вирішено,що відповідача [PERSON] недоцільно позбавляти батьківських прав щодо його дитини. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Судом встановлено, ,що дитина після розірвання шлюбу проживає з позивачкою. Позивачка як на підставу своїх вимог посилається на те, що відповідач не сплачує аліменти, має велику заборгованість, а також на те, що відповідач не відвідує свою дочку в навчальному закладі, не цікавиться її навчанням. Положеннями частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено виключний перелік підстав за наявності яких суд може прийняти рішення про позбавлення батьків батьківських прав. Такими підставами є: - випадки коли батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; - жорстоке поводження з дитиною; - якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; - якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - якщо батьки засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Будь-яких інших підстав для позбавлення батьківських прав чинне сімейне законодавство України не містить. Як вказано у Постанові Верховного суду у справі №465/3694/14-ц від 19 січня 2019 року,яка є правовою позицією, існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини протягом одного навчального року у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і ЛИШЕ при наявності вини у діях батьків, зазначено в іншій правовій позиції Верховного Суду/КЦС від 13.03.2019 р. у справі № 631/2406/15-ц. У відповідності до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов'язковими для суду першої інстанції. Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Суд вважає, що позивачкою представлено суду недостатньо доказів для того, щоб позбавити батьківських прав відповідача та не наведено достатньо виняткових причин для такого позбавлення. Так, вказана в поясненнях обставина, що відповідач не сплачує аліменти і має заборгованість не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, суд приходить до висновку, що стосунки між сторонами - позивачкою та відповідачем є неоднозначними , відбиваються на дитині, а виняткові обставини, внаслідок яких слід позбавити батьківських прав відповідача , суду не доведено. Разом з тим, суд вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити свою поведінку та своє ставлення до виховання дитини, враховуючи ті обставини, які він визнав, надаючи пояснення в суді, і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в позовних вимогах в повному обсязі. Встановлене судом, підтверджується копіями рішення суду про розірвання шлюбу, свідоцтва про народження дитини, актом Ценявської сільської ради від 20.12.2018 року, довідкою Ценявської ЗОШ від 20.12.2018 року, розрахунком заборгованості по аліментах та іншими перевіреними в суді доказами. На підставі ст.ст.150,164 п.2,165 Сімейного кодексу України, п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» , правової позиції ВС у справі №465/3694/14-ц від 19 січня 2019 року, у справі № 631/2406/15-ц від 13.03.2019 року,та

Outcome: dismissed