Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона працювала у відповідача з 25.10. 1985 року. З 02.09.2014 року її звільнили з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В цей же день розрахунок з нею всіх належних виплат при звільненні не провели. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. В подальшому, відповідною заявою позивач уточнила позовні вимоги, просила суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 5192,94 грн. за період з 02.09.2014 по 06.11.2014 року, оскільки станом на 06.11.2014 року відповідач сплатив заборгованість по заробітній платі. З вини відповідача вона відчуває психічні страждання, які полягають в порушенні її звичайного способу життя. Розмір моральної шкоди оцінює в 5192,94 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з урахуванням уточнень позовних вимог. Представник відповідача з позовними вимогами не погодився, суду пояснив, що у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, Відокремлений підрозділ «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» Державне Підприємство «Дзержинськвугілля» знаходиться у скрутному фінансовому становищі, тому не мав змоги вчасно провести розрахунок з позивачем. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України. Позивач з 25.10.1985 року знаходилася у трудових відносинах з Відокремленим підрозділом «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» Державне Підприємство «Дзержинськвугілля», 02.09.2014 року вона була звільнена з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КзпП України. Згідно довідки Відокремленого підрозділу «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» Державне Підприємство «Дзержинськвугілля» (а.с 21) станом на 06.11.2014 року з позивачем був проведений розрахунок по виплаті заборгованості по заробітній платі в повному обсязі. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з позивачем належних до сплати сум не провели. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 02.09.2014 року по 06.11.2014 року у розмірі середнього заробітку. Відповідно до довідки Відокремленого підрозділу «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» Державне Підприємство «Дзержинськвугілля» середньоденний заробіток позивача становить 112,89 грн. Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, розмір середнього заробітку за період з 02.09.2014 року по 06.11.2014 року складає 46 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 112,89 грн. на загальну суму 5192,94 грн. ( 46 х 112,89), яка підлягає стягненню на користь позивача. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial