Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем по справі було укладено кредитний договір б/н від 25.11.2011 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 30.11.2015 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість на загальну суму 21220 грн.64 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що «Умови та правила надання банківських послуг» «Правила користування платіжною карткою» вона не підписувала, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторнами договору. При укладенні договору не було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру кредиту, терміну повернення, підстави та умови нарахування відсотків за користування кредитом, сплати комісій, штрафу та пені. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували, що умови та правила являються частиною кредитного договору та містять умову про можливість збільшення відсоткової ставки в подальшому без належного повідомлення позичальника. Відповідач пояснила, що тіло кредиту погасила повністю, вказала, що станом на 01.12.2017 рік нею було знято з кредитної картки 30 000 грн., а вже внесено 48000 грн., тому заборгованість по кредиту відсутня. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судовому засіданні було встановлено, що 25.11.2011 року ПАТ «Приват-Банк» та відповідач по справі уклали кредитний договір № б/н. Відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Позивач нараховував відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Зі змісту позовних вимог вбачається, що станом на 30.11.2015 року позивач розрахував заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором на загальну суму 21220,64 грн., яка складається з: 13611,29 грн. заборгованість за кредитом; 5922,65 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн.- штраф (фіксована частина); 986,70 грн.- штраф (процентна складова). Відповідач, заперечуючи позов, зазначила, що повернула всі кошти за договором, ніякого боргу не має, так само, як і закінчився термін дії картки. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до п.1.1.7.12 вказаних Умов і правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на цей же строк. Матеріали цивільної справи не містять доказів, що мало місце пролонгування кредитної картки та її отримання відповідачем. Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН- код . Так, у заяві не вказаний, перш за все, номер картки, яку отримав відповідач. У заяві не зазначено умов надання кредиту, розміру ліміту. Надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту. Крім того, наданий суду розрахунок заборгованості за договором б\\н від 25.11.2011 р. не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок. Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ "Приват Банк" зазначає, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Однак такі доводи позивача не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту, що має місце з огляду на наявні у матеріалах справи копії такого документа, на переконання суду фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. На разі, суд вважає, що зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Крім цього Анкета-заява про приєднання умов та правил надання банківських послуг, не може вважатися договором, в розумінні ст. 626 ЦК України. Для укладання договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладений в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору. Договір є видом правочину і для його укладення та чинності сторонами необхідно дотримуватись усіх тих вимог, які визначені у ст. 203 ЦК України для всякого правочину. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 (справа № 6-2320цс16). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено досягнення між сторонами згоди, щодо розміру відсотків за користування кредитом, пенею, комісією та штрафом, тому банк не мав права зараховувати внесені відповідачем кошти в рахунок погашення зазначених платежів. Крім того, умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 (а.с. 18-19), передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на корить позивача штраф (фіксована частина) в розмірі 500 гривень 00 копійок, штраф (процентна складова) в розмірі 986 гривень 70 копійок. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 3-4) вбачається, що станом на 30.11.2015 рік за відповідачем рахується заборгованість в сумі 21220,64 грн., з яких заборгованість за кредитом - 13611,29 грн., заборгованість за процентами - 5922,65 грн., проценти по поточній заборгованості - 841,76 грн., проценти по простроченій заборгованості - 5080,89 грн., комісія - 200 грн., штрафи - 1486,70 грн. (500 грн. штраф фіксована частина, 986,70 штраф процентна складова). Разом - 21220,64 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. З наданих сторонами розрахунків вбачається, що [PERSON], за час користування кредитом, було надходжень по кредиту (покладено) - 48056,47 грн., що не заперечується сторонами. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що [PERSON], було погашено тіло кредиту та заборгованіть в повному обсязі, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed