Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом доСпільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за затримку виплати заробітної плати. Дані вимоги мотивує тим,що, він працював у СП ТОВ "Світловодськпобут" та обіймав посаду оператора котельні. Відповідно до Наказу (розпорядження) №143/к від 21.11.2016 року керівництва підприємства, його було звільнено з посади оператора котельні СП ТОВ «Світловодськпобут» по ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в звязку з невиконанням власником умов колективного договору. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед ним по виплаті заробітної плати. При зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості по заробітній платі, відповідь відповідачем так йому і не надано по теперішній час. Розрахунок по заробітній платі проводився в декілька етапів, однак остаточний розрахунок по заробітній платі був проведений лише 16.12.2016 року шляхом перерахування виконавчою службою на його користь коштів стягнутих з відповідача у примусовому порядку на виконання посвідчення комісії по трудовим спорам. Таким чином при звільненні його з посади оператора котельні у СП ТОВ "Світловодськпобут", з ним не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням Конституції України, КЗпП України. Також, зазначення обставини, щодо відсутності коштів на здійснення розрахунку по заробітній платі, не є підставою для її невиплати, а тому дані кошти повинні бути сплачені йому в обовязковому порядку. Крім того, оскільки з дня його звільнення відповідач не сплатив йому заробітну плату, тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КзпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 21.11.2016 р. по день фактичного розрахунку, а саме по 16.12.2016 р., що складає 26 діб. У відповідності до розрахунків середньоденна заробітна платня з урахуванням календарних днів встановлена у розмірі 198,78 грн. (4174,38 грн. заробітна плата за вересень місяць 2016 року + 4174,38 грн. заробітна плата за жовтень місяць 2016 року = 8348,76 грн. : 42 робочих дня = 198,78 грн.). Враховуючи вищевикладені обставини, сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки на мою користь становить: 198,78 грн. Х 26 днів затримки = 5168,28 грн. Внаслідок протиправних дій Відповідача йому завдано моральної шкоди. Внаслідок незаконних дій Відповідача він зазнав душевні страждання, наслідком яких є погіршення фізичного та духовного стану. Таким чином нанесену йому моральну шкоду оцінює в розмірі 10000,00 грн. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав і суду пояснив, що заборгованості по заробітній платі перед позивачем вони не мають Також вони не визнають суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки середньоденна заробітна плата позивача складала 198,78 грн., а не 201,40 грн. Час затримки позивачем розраховано не вірно, так як останній був звільнений 21.11.2016 року, а фактичний розрахунок здійснено 16.12.2016 року, затримка складала 18 робочих днів, а не 26 дні. Тобто,сума стягнення заробітку за весь час затримки становить 3578,04 грн., а не 5168,28 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював оператором котельні з 08.09.2010 року в СП ТОВ «Світловодськпобут» (а.с.4). Відповідно до розрахунку середнього заробітку, середньоденна заробітна плата позивача складала 198,78 грн., (а.с.15). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КзпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд з урахуванням вищевказаного не може погодитись з доводами позивача і його представника відносно зазначеної в позові суми середнього заробітку за весь час затримки 5168,28 грн. Позивача звільнено 21.11.2016 року, фактичний розрахунок здійснено 16.12.2016 року. Затримка склала 18 робочих днів, а не 26 дні, тобто сума стягнення заробітку за весь час затримки становить 198,78 грн.х18 = 3578,04 грн. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала, за наявністю її вини. В судовому засіданні встановлено, що позивачу в день звільнення не було виплачено належних йому сум, тому йому була завдана моральна шкода, але враховуючи, тяжкість моральних страждань, їх тривалість суд вважає суму моральної шкоди завищеною та такою, що підлягає стягненню в розмірі 300 грн. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача відповідно до правил ст..88 ЦПК України.

Outcome: partial