Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] 29 грудня 2015 року звернулася до суду з вказаним позовом, у якому, з урахуванням подальших уточнень, зазначала, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2002 року є єдиною власницею житлового будинку по вул.Одеська, 21 в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, у якому за її згодою з 08.06.2007 року зареєстровано як сторонню особу (без прав наймача, власника чи члена сім"ї позивачки) відповідача [PERSON] З 01 грудня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 31.10.2014 року. Посилаючись на те, що відповідач перестав бути членом її сім"ї, а тому не має правових підстав для користування будинком позивачки та вимоги ст.405 ЦК України щодо права користування житлом на нього не поширюються, не проживає у вказаному будинку з 15 січня 2014 року, добровільно не подає заяви про зняття з реєстрації за вказаною адресою, що заважає позивачці повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм будинком, налагоджувати нові стосунки та будувати нову сім"ю, позивачка просила на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України позбавити відповідача права користування зазначеним житловим будинком. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився та не повідомив причину своєї неявки, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивачки та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка (дошлюбне прізвище Кирлиг) за договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченим державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори 25 жовтня 2002 року (а.с.25), придбала житловий будинок, що знаходиться в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, право власності зареєстровано у ММБТІ 25 жовтня 2002 року за реєстровим № 184 (книга 2). З 08 червня 2007 року місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за вказаною адресою (а.с.14). 01 грудня 2007 року сторони уклали шлюб (а.с.8), який розірвано рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2014 року (а.с.10-11). Відповідно до копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7), позивачка є єдиним власником житлового будинку по вул.Одеська, 21 в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області. Відповідно до частини першої\~статті 383 ЦК України\~\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення\~\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житла або обмежений у користуванні ним. Припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу, відповідно до ст.ст.9, 156, 157 ЖК України не позбавляє колишніх членів сімї права користування житлом і не є підставою для виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати у судовому порядку виселення колишніх членів сім"ї власник жилого приміщення має відповідно до ст.157 ЖК за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. За змістом статті 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним,\~можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними. Проте на наявність вказаних підстав позивачка не посилалась. Крім того, законодавство України не передбачає можливості позбавлення особи права користування житловим приміщенням; за змістом ст.ст.71, 72 ЖК України, на які посилається позивачка, особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням у разі її відсутності понад шести місяців. Разом з тим, у порушення ст.60 ЦПК України позивачкою не надано будь-яких доказів непроживання відповідача у житловому будинку по вул.Одеська, 21 в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області протягом часу з 15 січня 2014 року до моменту подання позову до суду, тобто до 29 грудня 2015 року. Посилання позивачки на встановлення цієї обставини рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу не відповідає дійсності, оскільки у зазначеному рішенні суд, встановивши, що подружжя з 15 січня 2014 року разом не проживає, не встановлював місце проживання чи непроживання відповідача. Крім того, як встановлено судом, сторони 1-2 місяці улітку 2014 року проживали спільно. Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed