Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 31467,07 грн. за кредитним договором № DOM0RX00550373 від 28.09.2006 року, судових витрат у розмірі 314,67 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № DOM0RX00550373 від 28.09.2006 року [PERSON] 28.09.2008 року отримав кредит у розмірі 2726,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.08.2013 р. має заборгованість - 31467,07 грн., яка складається з: - 2412,20 грн. - заборгованість за кредитом; - 11933,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 331,29 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 14815,42 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн, - штраф (фіксована частина), - 1474,62 грн. - штраф (процентна складова). В судове засідання позивач не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, повідомивши в позові, що просить суд розглянути справу за його відсутністю. Позивач, не заперечує проти прийняття заочного рішення по справі(а.с.46). Відповідач, належним чином повідомлений засобами телефонного зв'язку про час, день та місце розгляду справи, до суду не з'явився (а.с.45). Суд, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статею 526 ЦК України передбачено,що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ст. 530 ЦК України: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 616 ЦК України: якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Судом встановлено, що 27 серпня 2008 року відповідач уклав з ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» кредитно-заставний договір, що складається з заяви позичальника № DOM0RX00550373 від 28.09.2006 року та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.4-8). Відповідно до розділу Заяви позичальника «Банківські послуги»: банк надав позичальнику кредит у сумі 2726,90 на строк 12 місяців по 28.09.2007 року включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2.00 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 36,81 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 247,90 грн. в обмін на зобов'язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», «Стандарт») строки. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, за який приймається період з 23 по 28 число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти в сумі 295,1 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії а також інших витрат згідно з Умовами. Відповідно до п. 3.2.2. Умов: позичальник зобов'язується погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви. Пунктом 3.2.3 Умов передбачено, що позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п.п. 4.1., 4.2. Умов та тарифів. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити на пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до п. 5.1 Умов: у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. Відповідно до п. 5.3 Умов: при порушені позичальником будь якого з зобов'язань передбачених Заявою та п.п.3.2.2., 3.2.3. даних Умов, позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу. Пунктом 5.3. Умов передбачено, що при порушені позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором більш ніж на 30 днів, він зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п.5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється протягом 3-х років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано позичальником. Пунктом 5.5. Умов передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. 17.07.2009 року відбулася зміна найменування юридичної особи на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (а.с.10-13). Відповідно до розрахунку заборгованності за договором № DOM0RX00550373 від 28.09.2006 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 28.08.2013 р., заборгованість за кредитом становить - 2412,20 грн., в тому числі прострочене тіло - 2412,20 грн., заборгованість за відсотками - 11933,54 грн., в тому числі прострочені відсотки - 11933,54 грн., заборгованість з комісії - 331,29 грн., в тому числі простроченої комісії - 331,29 грн., заборгованість з пені - 14815,42 грн.. Всього заборгованість за кредитом - 29492,45 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (відсоток від заборгованості) - 1474,62 грн., що разом складає - 31467,07 грн. (а.с.3). Суд на підставі ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зобов'язання боржника за договором повернути кредитору отриману грошову суму та винагороду за користування грошима на користь кредитора, відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника та його поручителя покладено цивільно-правовий обов'язок з поверенння отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів. В зв'язку з чим, суд вважає, що позивач належним чином підтвердив обґрунтованість своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 2412,20 грн., заборгованості за відсотками в сумі 11933,54 грн., заборгованості з комісії в сумі 331,29 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. Розглянувши вимоги позивача про стягнення пені в загальній сумі 14815,42 грн., та штрафу (відсоток від суми заборгованості) в сумі 1474,62 грн. суд вважає за необхідне задовольнити їх частково, з огляду на наступне. Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено частиною 2 ст. 616 ЦК України, згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. При вирішенні вимог позивача про стягнення пені в загальній сумі 14815,42 грн., суд враховує наступні обставини: про порушення зобов'язання відповідачем Банк дізнався ще 29 вересня 2007 року, коли відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання по поверненню отриманих ним кредитних ресурсів за кредитним договором до 28 вересня 2007 року, а до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся лише 18 вересня 2013 року, тобто після спливу майже шести років після закінчення 28 вересня 2007 року строку повного виконання позичальником своїх зобов'язань. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що в цей період ним здійснювалися заходи щодо стягнення заборгованості з відповідача. Тим самим позивач сприяв виникненню та збільшенню розміру неустойки за кредитним договором та розміру штрафу (відсоток від суми заборгованості). Виходячи з засад цивільного судочинства, а саме, розумності та справедливості, суд вважає можливим на підставі частини 2 ст. 616 ЦК України та частини 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, до розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто до 2412,20 грн., та відповідно зменшити розмір штрафу, що розраховується з суми заборгованості. Сума штрафу розрахованого, відповідно до п. 5.3 Умов в розмірі 5% від суми позову становить 854,46 грн., з розрахунку: (2412,20 (заборгованість за кредитом) + 11933,54 (заборгованість за відсотками) + 331,29 (заборгованість з комісії) + 2412,20 (заборгованість з пені)) х 5% = 17089,23 х 5% = 854,46 грн. Такого висновку суд дійшов, враховуючи в тому числі висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», згідно яких вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України: межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Враховуючи зазначене, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 18443,69 грн., з яких заборгованість за кредитом становить - 2412,20 грн., заборгованість за відсотками - 11933,54 грн., заборгованість з комісії - 331,29 грн., заборгованість з пені - 2412,20 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (відсоток від заборгованості) - 854,46 грн. Вимоги позивача про стягнення судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне задовольнити частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, але не менш мінімального розміру передбаченого Законом України «Про судовий збір», та стягнути з відповідача на відшкодування сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 229 грн. 40 коп. На підставі зазначеного, ст. 526, 530, 553, 554, 551, 610-612, 616, 1054 ЦК України, Рішень Конституційного Суду від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, від 11.07.2013 року № 1-12/13, Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, та

Outcome: partial