Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що між АКІБ УкрСибБанк та [PERSON] був укладений Кредитний договір №11260355000 від 29.11.2007 року, згідно якого банк надав йому кредит в сумі 60000,00 доларів США, при цьому відповідач з метою виконання умов зазначеного кредитного договору уклав з банком договір іпотеки, відповідно до якого передав в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 70.5 кв.м., житловою площею 39.1 кв.м. В результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 05.09.2014 року заборгованість становить 96049,52 доларів США. У звязку з невиконанням боржником своїх зобовязань, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 70.5 кв.м., житловою площею 39.1 кв.м., в рахунок погашення заборгованості, визнати право власності на вказану квартиру за позивачем, виселити та зняти з реєстрації відповідача та інших осіб, які зареєстровані у вказаній квартирі, зобовязавши відповідача передати документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей та інші документи на квартиру. У судове засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримала позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка та третя особа у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином за місцем їх реєстрації, заперечень від відповідачів на позов до суду не надходило. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідачів, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що між АКІБ УкрСибБанк та [PERSON] був укладений Кредитний договір №11260355000 від 29.11.2007 року, згідно якого банк надав йому кредит в сумі 60000,00 доларів США, при цьому [PERSON] зобов'язався повернути ці грошові кошти, здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту згідно встановлених договором умов та розміру. В результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 05.09.2014 року заборгованість [PERSON] становить 96049,52 доларів США. Також між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір від 29.11.2007 року, предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 70.5 кв.м., житловою площею 39.1 кв.м., власником якої являється відповідачка у справі на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Одеської міської Ради 29.10.2007 року, право власності на яку зареєстровано КП ОМБТІ та РОН 13.11.2007 року в реєстровій книзі 671 пр., на стор.55 під реєстром №3769. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення усіх мешканців. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. \Частина друга статті 39 в редакції Закону N3795-VI (3795-17) від 22.09.2011 \, що передбачено статтею 40 Закону України «Про іпотеку». У відповідності до п.42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). У відповідності до Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03.06.2014 року №1304-VII, що набрав чинності 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4\~Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5\~Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З урахуванням отримання кредиту в іноземній валюті, реєстрації і проживання майнового поручителя у вказаній квартирі та відсутності доказів наявності іншого нерухомого житлового майна у позичальника або майнових поручителів, дія мораторію поширюється до встановлених правовідносин, тому на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VII, що набрав чинності 07.06.2014 року, суд вважає за можливе відстрочити виконання судового рішення. Вимоги в частині з реєстрації та виселення інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі, задоволенню не підлягають, оскільки зняття з реєстрації здійснюється органами державної реєстраційної служби, до яких вимоги не заявлялись та спір з цього питання на час розгляду справи відсутній, а виселення будь-якої особи без встановлення її особи та залучення до участі у справі в якості співвідповідача суперечить нормам діючого законодавства. Ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню у рівних частках на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Outcome: partial