Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач є батьком вказаної дитини, яка проживає разом з матір`ю, та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти внаслідок чого створились умови, які шкодять інтересам дитини. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 02.06.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому він просить відмовити в задоволенні позову. 12.06.2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник третьої особи підтримав позов та просив його задовольнити. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що часто буває в гостях у позивача, де ніколи не бачив відповідача. [PERSON] працює, дитиною займається дідусь, який є військовим пенсіонером. [PERSON] про батька нічого не розповідав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в грудні 2019 року сім`я [PERSON] звернулася до Житомирського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з приводу юридичної консультації і складення позовної заяви до суду про позбавлення батьківських прав. Свідок відвідувала сім`ю за місцем проживання, неодноразово спілкувалася з дитиною, яка ніколи не згадувала про батька. Дитиною займається мати, бабуся, дідусь. Батька ніколи не бачили. Для дитини за місцем проживання є окрема кімната, ліжко, канцтовари, стіл. Мати повідомила, що відповідач сплачує аліменти, але не вчасно. Дитина про батька ніколи не згадувала. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком позивача і вони проживають однією сім`єю з дитиною, дочкою та бабусею. Відповідач в трьохмісячному віці [PERSON] пішов з квартири, перестав спілкуватися з дружиною, рідко цікавився здоров`ям дитини, виплачує аліменти на утримання дитини нерегулярно. Дитина хвора, має інвалідність категорії «А». До 2019 року відповідач відвідував дитину два рази в рік, після 2019 року не відвідував, по телефону спілкується, до школи не приходив. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків та вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько може вважатися таким, що ухиляється від обов`язку по вихованню дитини, якщо він ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який має статус дитини з інвалідністю підгрупи «А», проживає разом з матір`ю та її батьками, навчається в КНЗ «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду. Згідно з п. 15 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 даної постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Відповідно до п.18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Як вбачається з наданих позивачем довідок голови правління ОСББ «Замкова гора», дільничного лікаря, лікаря-психолога і логопеда, директора СНВК №59, в.о. директора КНЗ «Житомирської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату» Житомирської обласної ради, батько участі у вихованні, навчанні, лікуванні своєї дитини не приймає, дитиною не цікавився. Згідно листів Служби у справах дітей Житомирської міської ради батько [PERSON] до органу опіки та піклування міської ради з питань призначення днів та годин зустрічей з дитиною не звертався. Сім`ю позивача взято під соціальний супровід Житомирським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Житомирської міської ради для надання комплексної соціальної допомоги у вирішенні життєвих проблем, яким складено висновки оцінки потреб сім`ї. Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування від 01.07.2020 року №768, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд не погоджується з вищезазначеним висновком органу опіки та піклування з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] має постійне місце проживання та роботи, сплачує аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина у повному обсязі на підставі рішення суду, заборгованості не має. За місцем роботи та проживання відповідач характеризується позитивно. З пояснень відповідача, наданих в судовому засіданні, вбачається, що під час його відвідування дитини за місцем проживання постійно виникали сварки з батьком позивача, що негативно впливало на дитину. Відповідач бажає у подальшому спілкуватися з дитиною, піклуватися про неї та заперечує щодо задоволення позову. Будь-які докази наявності у відповідача психічних та поведінкових розладів, пов`язаних із зловживанням алкогольними напоями, наркотичними засобами, психотропними речовинами, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, судом встановлено, що відповідач має бажання піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, спілкуватися з нею та надавати матеріальну допомогу на її утримання, що свідчить про небайдуже ставлення до сина та відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. На підставі вищенаведеного, суд вважає зазначені вище обставини винятковими та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав, при цьому попереджає відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина і покладає на орган опіки та піклування Житомирської міської ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. У разі невиконання відповідачем такого попередження позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до суду з аналогічним позовом.

Outcome: dismissed