Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в подальшому уточненим, у якому просить: усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, розташованим в [ADDRESS], що належить їй на праві власності, шляхом визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням приміщенням будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на наступні обставини. Позивач зазначає, що 15.05.2014р. вона придбала будинок [ADDRESS]. Крім того, у позові вказано, що у цьому ж будинку зареєстрована відповідач, яка є дочкою позивача, та не проживає у будинку з моменту реєстрації, а саме, з 19.08.2014р. Позивач також зазначає, що факт реєстрації відповідача у вищевказаному будинку створює їй незручності, оскільки вона змушена сплачувати ряд комунальних платежів в залежності від кількості зареєстрованих осіб в будинку. У позові вказано, що час від часу вона бачиться з відповідачем у місті, але остання прохання позивача про зняття з реєстрації ігнорує, мотивуючи свою відмову браком часу. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач [PERSON] надала суду заяву, у якій просить розглянути справу без своєї участі, вказавши, що просить задовольнити позовні вимоги, у разі неявки відповідача не заперечує проти прийняття заочного рішення. Представник позивача, адвокат Жерновніков С.О. надав суду заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, уточнені позовні вимоги задовольнити, вказавши, що у разі неявки відповідача не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про причини неявки до суду не повідомила. В судові засідання, призначені на 17.08.2017р., 25.08.2017р. відповідач також не з'являлась, про причини неявки до суду не повідомила. Вбачається, що судова повістка про виклик у судове засідання, призначене на 17.08.2017р. була отримана позивачем по справі. Згідно ч. 3. ст. 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 2 Судові повістки направлялися відповідачу відповідно до ст. 74 ЦПК України на адресу, отриману судом в порядку ч.3 ст. 122 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Крім того, у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Як зазначено у ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати свої процесуальні обов'язки. Таким чином, явка до суду є процесуальним обов'язком сторін. При таких обставинах суд вважає необхідним розглядати справу заочно, оскільки її неодноразове відкладення може потягнути за собою порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч.1 ст. 224 ЦПК України. Прийнявши до уваги доводи позивача та його представника, викладені у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно договору купівлі продажу від 15.05.2014р., [PERSON] є покупцем будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 3,4). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно акту від 06.07.2017р., [PERSON], [INFO] дійсно не проживає та ніколи не проживала за місцем своєї реєстрації - в будинку [ADDRESS] з 19.08.2014р. (а.с. 7). Як вказано у довідці № 2902 від 07.07.2017 р., [PERSON] дійсно зареєстрована та мешкає, за адресою: [ADDRESS], де з нею зареєстрована її донька, [PERSON], 1995 р.н. (а.с.8). На а.с. 9 міститься будинкова книга для прописки громадян, що проживать в будинку [ADDRESS] згідно якої [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою. 3 На а.с. 12 міститься копія паспорту на ім'я [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області, [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19.08.2014р. (а.с. 19). У відповідності до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 174 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом 4 зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Аналізуючи вищевказані норми закону, які регламентують процедуру позбавлення права користування жилим приміщенням, суд вважає, що законодавством передбачений певний порядок, який захищає право власників жилих приміщень шляхом предявлення вимог про усунення відповідних перешкод, у даному випадку, у користуванні власністю, тобто жилим приміщенням- будинком. Згідно ст.7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. В постанові від 16.11.2016р. по справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником вищевказаного житлового будинку. [PERSON], [INFO], є донькою позивача [PERSON], [INFO], тобто є членом сім'ї власника житла. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач за вищезазначеною адресою реєстрації не проживає з 19.08.2014р., і до теперішнього часу, тобто більше 1 року, не виявляє інтересу до житла, з питання порушення його прав до органів внутрішніх справ не зверталась. Будь-яких відомостей, які б спростовували ці відомості, суду 5 не надано. Даних щодо домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його непроживання суду також не надано. У суду не викликає сумніву те, що реєстрація відповідача у належній позивачу на праві власності квартирі створює їй незручності у здійсненні нею права власності. При таких обставинах, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved