Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про звільнення майна з під арешту, мотивуючи його тим, що 13.10.2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобіля КІА MAGENTIS GLS, легкового седану, шасі [NUMBER], чорного кольору, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] 17.09.2010 року відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Договір купівлі-продажу вказаного автомобіля був укладений позивачем та третьою особою у спрощений спосіб в смт. Приазовське шляхом обміну документами. [PERSON] передав позивачу автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, про що позивач склав та передав [PERSON] розписку, а [PERSON] отримав від позивача повну вартість автомобіля в сумі 6 400 доларів США, про надав йому відповідну розписку. Крім того, з метою надання права перереєстрації автомобілем та повного розпорядження ним до моменту перереєстрації в органах МРЕВ, [PERSON] до приїзду в смт.Приазовське видав довіреність на ім'я позивача на право володіння, користування та розпорядження придбаним транспортним засобом. У грудні 2017 року позивач вирішив зареєструвати автомобіль на своє ім'я, однак зробити цього не зміг. В МРЕВ м.Мелітополя його повідомили, що на автомобіль Дніпровським районним ВДВС міста Херсон ГТУЮ у Херсонській області 25 лютого 2016 року накладений арешт. Просить суд звільнити з-під арешту, накладеного 25 лютого 2016 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, автомобіль КІА MAGENTIS GLS, легковий седан, шасі [NUMBER], чорного кольору, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.07.2018 року провадження у справі вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновками експертів. Відповідно до статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобіля КІА MAGENTIS GLS, легкового седану, шасі [NUMBER], чорного кольору, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] 17.09.2010 року відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Договір купівлі-продажу вказаного автомобіля був укладений позивачем та третьою особою у спрощений спосіб в смт. Приазовське шляхом обміну документами. [PERSON] передав позивачу автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, про що позивач склав та передав [PERSON] розписку, а [PERSON] отримав від позивача повну вартість автомобіля в сумі 6 400 доларів США, про надав йому відповідну розписку. Крім того, з метою надання права перереєстрації автомобілем та повного розпорядження ним до моменту перереєстрації в органах МРЕВ, [PERSON] видав довіреність від 13.10.2014 року на ім'я позивача на право володіння, користування та розпорядження придбаним транспортним засобом. У грудні 2017 року позивача повідомили, що на автомобіль Дніпровським районним ВДВС міста Херсон ГТУЮ у Херсонській області 25 лютого 2016 року накладений арешт. Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто, у позивача є право власності на певне майно і має місце факт оспорювання належного позивачу права. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно. Отже, умовами задоволення розглядуваного позову, перш за все, є надання позивачем належних доказів на підтвердження факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Закон України «Про дорожній рух» визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації. Однак, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення державної реєстрації транспортного засобу КІА MAGENTIS GLS, легкового седану, шасі [NUMBER], чорного кольору, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за позивачем, відповідно до вимог чинного законодавства України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом [PERSON] не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту приналежності йому спірного майна на праві власності, визнаного державою у встановленому законом порядку, що є підставою для задоволення вказаного позову. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Відповідно до статті 10 Закону заходами примусового виконання рішень є: 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. (стаття 56 Закону) Зі змісту зазначеної норми Закону вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику. 25.02.2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та не рухоме майно боржника [PERSON] Відомості щодо накладення арешту на КІА MAGENTIS GLS, легкового седану, шасі [NUMBER], чорного кольору, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який як вказує позивач нележить йому - відсутні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з майна є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed