Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

ПРАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в особі представника за довіреністю Данилова Т.А. (надалі Позивач) звернулися до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно якого Позивач взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди внаслідок експлуатації транспортного засобу «ВАЗ 21043» н.з. [NUMBER] . В місті Кривий Ріг, 11.10.2017 року по вул. Стрельникова, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 21043» н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (надалі Відповідач), та мотоциклом МТ-10 (без номера) під керуванням [PERSON] Постановою суду визнано, що вказане ДТП трапилось внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «ВАЗ 21043» [PERSON] .. Відповідно до умов договору страхування, ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 25503,00 грн., як власнику забезпеченого авто. На підставі викладеного, Позивач зазначає, що у нього виникло право вимоги на компенсацію страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, тому просить суд стягнути з Відповідача 12 751 грн. 50 коп. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відзив на позовну заяву не надходив. Натомість представником Відповідача подано на адресу суду пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України. Так, у поясненнях, поданих представником відповідача, зазначено, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, та вважає, що оскільки Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Перевіривши письмові матеріали справи та доводи сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного. Так судом встановлено, що 11 жовтня 2017 року в м. Кривий Ріг, по вул. Стрельникова, буд.13, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 21043» [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та мотоциклом МТ-10 (без номера) під керуванням [PERSON] (а.с.11). Постановою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 25 жовтня 2017 року винним у скоєні ДТП визнано [PERSON] (а.с.8-9). Відповідно до Рахунку-фактури № 8930 від 11.12.2017 року, наданого ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 26503,00грн. (а.с.10). Матеріали справи містять поліс № АК/4616621 від 15.03.2017, відповідно до якого цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 21043» [NUMBER] була застрахована у ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. (а.с.14) Відповідно до умов договору страхування, враховуючи Рахунок-фактуру № 8930 від 11.12.2017 року, з урахуванням франшизи у розмірі 1000 грн, ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 25503,00 грн. (а.с.7) Отже, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4, 5 ст.82 ЦПК України). Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ст. 38-1.1 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою визначено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» для досудового врегулювання спору було направлено Відповідачу претензію № 19122017-32338/К від 19.12.2017 р. з вимогою сплатити страхове відшкодування, але Відповідач не відшкодував її в добровільному порядку. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що Позивач скористався правильним способом захисту своїх прав та інтересів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст.993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до пункту 13.2 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Між тим, в порушення умов полісу за кермом ВАЗ 21043, д.н.з. [NUMBER] , перебував відповідач - [PERSON] , а не страхувальник - [PERSON] , тому суд вважає, що до Позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за полісом №АК/4616621 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.03.2017 року, перейшло право вимоги до Відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки в розмірі 12751,50 грн. При цьому, приймаючи рішення у вказаній справі, суд не бере до уваги пояснення представника відповідача, оскільки чинний ЦПК України не передбачає письмової заяви по суті справи у вигляді «пояснень». Згідно ухвали суду, від 14.02.2019 року стороні відповідача роз`яснено право, порядок та правила подання відзиву на позовну заяву. Поміж тим, порядок надання сторонами пояснень регламентовані ст. 92 ЦПК України, тобто виключно у вигляді допиту у якості свідка в судовому засіданні. Також, при вирішенні спору по суті вимог, суд керується ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де міститься посилання не на розмір збитків, а на розмір виплаченої суми відшкодування, яке належним чином встановлено платіжним дорученням, що міститься в письмових матеріалах справи (а.с. 7). Зважаючи на вищевикладене, суд доходить до висновку про обґрунтованість позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved