Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Країна» (далі за текстом «ПАТ»), уточнивши який представник позивачки просить стягнути на користь останньої: з [PERSON] - матеріальну шкоду в розмірі 71554 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 195000 грн. 00 коп.; з ПАТ матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності страховика - 50000 грн. 00 коп., 17486 грн. 30 коп. витрат, повязаних з лікуванням потерпілої; моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. В обґрунтування уточненого позову навела наступне. Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року, що набрав законної сили 21 січня 2016 року по справі №177/1618/15-к [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України. [PERSON] суд звільнив від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки. У кримінальному провадженні було встановлено, що 20 січня 2015 року приблизно о 20 год. 30 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-2105», реєстраційний номер [NUMBER] (далі за текстом «автомобіль «ВАЗ»), по автодорозі Кіровоград-Запоріжжя, на 94 км. на території Лозуватської сільської ради, Криворізького району, Дніпропетровської області на закругленні проїзної частини вправо по ходу до його руху, в порушення п.2.3. (б) Правил дорожнього руху України, відволікся від керування транспортним засобом, та не контролюючи його рух, в порушення п.п. 10.1, 11.3 «Правил дорожнього руху» України, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Шевроле» [PERSON]», реєстраційний номер [NUMBER] (далі за текстом «автомобіль «Шевроле») , за кермом якого знаходилась [PERSON], [INFO], що рухалась у зустрічному напрямку прямо. Як встановлено вказаними вироком суду, внаслідок ДТП водій автомобіля «Шевроле» [PERSON] отримала тілесні ушкодження та госпіталізована до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» [PERSON] вироком встановлено, що відповідно до висновку судово-медичної потерпілою [PERSON] отримані наступні тілесні ушкодження: закрита травма груді, перелом 4 ребра ліворуч без зміщення, розрив лівої легені, гемопневмоторакс, закрита травма живота, розрив селезінки з послідуючим її видаленням, розрив та гематома печінки, гемоперітоніум, забійна рана правого колінного суглоба, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, або при ударі об такі ж предмети, що могло бути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди в середені салону автомобіля. Цивільний позов [PERSON], в кримінальному провадженні не заявляла. Частиною 7 ст.128 КПК України встановлено, що особа, яка не предявляла цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до частини 4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязків для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вважає, що таким чином, факт вини [PERSON], та наслідки його протиправних дій, а саме: вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, доведенню не підлягає. Матеріальні збитки спричинені їй, позивачці, підтверджуються висновком експертного автотоварознавчого дослідження №Д6/06/15 про визначення матеріальних збитків від 10 червня 2015р., та становлять 121554 грн. 00 коп. Матеріальні витрати повязані з лікуванням позивачки, підтверджуються квитанціями аптек і лікарськими рецептами та становлять 17486 грн. 30 коп. Загальна сума матеріальних витрат становить 139040 грн. 30 коп. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ця правова норма, встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірної (деліктної) відповідальності. З положення ч.1 ст.1187 ЦК України випливає, що діяльність повязана з використанням транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки, а тому відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.\~Тому, у відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). [PERSON], як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.\~Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів сері АІ за №4069141, виданого\~ 16 жовтня 2014 року ПАТ строком на 1 рік, [PERSON] застрахував свою відповідальність за шкоду заподіяну майну третім особам під час експлуатації наземного транспортного засобу, а страхова компанія, відповідно, взяла на себе обовязок відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди третім особам з вини страхувальника.\~Відповідно до даних сайту МТСБУ, зазначений поліс є діючим на день вчинення злочину. Згідно вказаного полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., за шкоду завдану життю та здоровю 100000 грн. 00 коп., при цьому франшиза (частина збитків, що не відшкодовується страховиком) складає 0,00 грн. У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).\~Крім того, як передбачено ч.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. [PERSON], ст. 29 Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Вважає, що у вязку тим, що [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду заподіяну майну третім особам під час експлуатації наземного транспортного засобу, а страхова компанія відповідно взяла на себе обовязок відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди третім особам з вини страхувальника, страхова компанія «Країна» зобовязана відшкодувати позивачці матеріальну шкоду заподіяну їй, як власнику транспортного засобу, в межах ліміту відповідальності страховика, яка складає грошову суму коштів у розмірі 50000 грн. \~та 17486 грн., 30 коп. за витрати повязані з завданням шкоди здоров`ю. Окрім того, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що страховиком відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Сума страхової виплати за шкоду заподіяну здоровю становить 100000 грн., тож 5% від даної виплати 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Наполягає, що таким чином, ПАТ має сплатити також і моральну шкоду у розмірі 5% в сумі 5000 грн. 00 коп. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 9 грудня 2016 року ПАТ не перебуває в стані припинення. Зазначає, що іншу частину матеріальної шкоди, заподіяної [PERSON] позивачці, що складає 71554 грн. 00 коп., і становить суму, що перевищує ліміт відповідальності страховика, зобовязаний відшкодувати позивачці [PERSON], оскільки з підстав передбачених ст. 1194 ЦК України, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).\~Крім того , позивачці [PERSON] внаслідок винних та неправомірних дій [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні права власності позивачці та значної втрати здоровя. Зокрема, внаслідок пошкодження транспортного засобу позивачці, остання зазнала не мало переживань та страждань з приводу того, що особа яка пошкодила її майно та повинна відповідати за свої дії не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки та позивачка і до теперішнього часу не має можливості вільно користуватися своїм майном. Непоправимі втрати здоров`я позивачки змінили для останньої звичний образ життя та через це, їй доводиться докладати додаткових зусиль для відновлення та підтримання її здоров`я. Таким чином, позивачці доводиться витрачати додаткові кошти і факт того, що її здоровя вже неможливо відновити спричиняє їй глибокого душевного хвилювання та моральних страждань. Фактично втративши можливість вільно користуватись своїм транспортним засобом [PERSON] змушена витрачати значний час для пересування громадським транспортом на роботу та по робочих справах, в звязку з чим вимушена була змінити свій звичний робочий день. Вказує, що зазначені вище обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для позивачки.\~\~\~Внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивачці заподіяна моральна шкода, яка проявилась в переживаннях, психологічному напруженні, нервовому розладі, що було спричинено під час дорожньо-транспортної пригоди, яка крім того призвела до постійного страху та переживань перебування не лише за кермом автомобіля, але й в цілому пересуватись будь-яким транспортом. Позивачка зі страхом та відчаєм постійно згадує події, що відбулись того дня коли з вини [PERSON] була скоєна дорожньо-транспортна пригода, що призводить до виникнення неспокою, роздратованості, призвела до значного погіршення здоровя. Дорожньо-транспортна пригода залишила свій відбиток і на сімї позивачки, що в цілому призвело до постійної напруги в сімейних стосунках. У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», страхова компанія не відшкодовує потерпілому моральну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої було пошкоджено його майно, оскільки обовязок відшкодування моральної шкоди покладається на страхову компанію виключно у випадку передбаченому п. п. 1, 2 ч.2 ст. 23 ЦК України. Враховуючи всі моральні втрати, які позивачка зазнала через протиправні винні дії [PERSON], [PERSON] оцінює моральну (немайнову) шкоду в розмірі 200000 грн. 00 коп. Вважає, що субєктом відповідальності згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України є [PERSON], останній зобовязаний відшкодувати [PERSON] моральну шкоду в розмірі 195000 грн. 00 коп. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала повністю та підтвердила зміст позову, пояснивши, що автомобіль «Шевроле» до даного часу не відремонтований. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні уточнений позов визнав частково, пояснивши, що на його думку моральна шкода підлягає відшкодуванню в меншому розмірі. Інших заперечень проти позову не навів. Представник відповідача ПАТ у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому надав суду письмові заперечення, згідно яких просить відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог до ПАТ в повному обсязі. [PERSON] зазначив наступне. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.2 ст.128 ЦПК України, відповідач може заперечувати проти позову, посилаючись на незаконність вимог позивача, їх необґрунтованість, відсутність у позивача права звернення до суду або наявність перешкод для відкриття провадження у справі. Зазначає, що права [PERSON] станом на день звернення з позовною заявою ПАТ не порушено, з огляду на наступне. 16 жовтня 2014 року між ПАТ та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4069141, строк дії якого з 17 жовтня 2014 року по 16 жовтня 2015 року (далі за текстом «поліс»). За даним полісом ПАТ було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу марки «ВАЗ». Основним нормативно-правовим документом в даній сфері господарської діяльності є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Умовами ст. 6 вказаного Закону передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Про факт ДТП ПАТ стало відомо з отриманої 18 серпня 2016 року копії позовної заяви. Згідно з ст. 33.3 Закону, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт). Відповідно до ч. 35.1. ст. 35 вказаного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Статтею 37 цього ж Закону встановлено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), якими є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Вказує, що позивачка в порядку, передбаченому ст.35 вказаного Закону, із заявою про страхове відшкодування не зверталася до ПАТ, пошкоджене майно для огляду до Страховика не надала, докази проходження та понесення лікування не надавалось та з моменту скоєння ДТП (20 січня 2015 року) минуло більше одного року, тому у ПАТ відсутні правові підстави щодо виплати страхового відшкодування позивачу, за шкоду завдану майну. Викладена правова позиція ПАТ підтверджується існуючою судовою практикою, зокрема Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року, від 20 липня 2016 року, де колегія суддів прийшла до висновку що, підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування визначені статтею 37 Закону, відповідно до якої, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. До того ж, [PERSON] також до ПАТ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 20 січня 2015 року не звертався, жодних документів на підтвердження факту ДТП в порядку, передбаченого вказаним Законом, не надав. Згідно з п. 33.1.4 ст. 33 зазначеного Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: - невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладеного договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-траспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до абз. 4 п. 16 Постанови №4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-траспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Наполягає, що оскільки [PERSON] не повідомив ПАТ про ДТП, не надав письмового повідомлення про дорожньо-траспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, порушив вимоги Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому виключно завдавач шкоди повинен відшкодовувати завдану шкоду позивачці. Відповідно до п. 24.1. ст. 24 Закону, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. Звертає увагу на той факт, що єдиним належним та допустимим доказом проходження стаціонарного та амбулаторного лікування є витяг з стаціонарного або амбулаторної картки хворого та листи непрацездатності, завірені належним чином відповідним медичним закладом охорони здоров'я, що передбачено Наказом МОЗ України від 28.07.2014 року за №527 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров'я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу населенню, незалежно від підпорядкування та форми власності». Позивачка в порядку, передбаченому ст. 35 Закону, до ПАТ не зверталася, жодних документів на підтвердження понесених збитків та проходження лікування не надав. В додатках до позовної заяви позивачка надає копії чеків та квитанцій на купівлю лікарських засобів, однак при цьому не надала документів, які підтверджують що придбання лікарських засобів пов'язані саме з лікуванням позивачки від отриманих ушкоджень внаслідок ДТП. Наполягає, що єдиним доказом проходження лікування та доцільності придбання лікарських засобів на підставі поставленого діагнозу є витяг з стаціонарної або амбулаторної картки хворого (епікриз). Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1. ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», передбачено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наполягає, що позивачка не довела ту обставину що придбання лікарських засобів пов'язані саме з її лікуванням від отриманих ушкоджень внаслідок ДТП. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Вважає, що оскільки у ПАТ відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування Позивачу то і моральна шкода з боку страховика також не відшкодовується. Третя особа МТСБУ у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. При цьому, будучи співвідповідачем за первісним позовом надала суду письмові заперечення(а.с.66-83), в яких вказала, що проти позовних вимог до МТСБУ заперечує та зазначила, що зобовязання по виплаті страхового відшкодування несе ПАТ. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: поліс (а.с.5), вирок (а.с.6-9), чеки, накладна, рецепти (а.с.10-16), висновок (а.с.17-54), інформація (а.с.72). Суд,

Outcome: partial