Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, та просить визнати недійсним кредитний договір №455458 від 01.12.2018 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №455458, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Однак при укладенні зазначеного кредитного договору відповідачем порушено приписи ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, відповідачем не надано можливості ознайомитись з інформацію про умови кредитного договору. Згідно з п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційної суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором. За користування спірним кредитом у розмірі 4000,00 грн. за 30 днів сплаті підлягає 12,00 грн. Відповідно до п.п. 4.4.1 п.4.4 кредитного договору у випадку несвоєчасного повернення кредиту зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожній день прострочення, починаючи з 4-го дня прострочення, що складає у розмірі 3600,00 грн., тобто більше 50 %. Пункт 4.4. суперечить ч.1 ст.61 Конституції України щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання. Так, у випадку прострочення кредиту за користування позивач зобов`язаний сплатити: пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день, починаючи з 4-го дня прострочення (п.4.4.1); на 4-й день прострочення, крім пені, додатково сплачується штраф у розмірі 150,00 грн. (п.4.4.2); на 30 день прострочення, крім пені додатково сплачується штраф у розмірі 300 грн.(п.4.4.3): на 90 день прострочення, крім пені додатково сплачується штраф у розмірі 500 грн. Тобто, за одне правопорушення позивач повинен сплачувати як пеню так и штрафи. Крім того, відповідно до пп.4 п.7.3 кредитного договору позивачем надана згода на передачу та обробку персональних даних, що є порушенням вимог ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки в договору не зазначено про право відізвати свою згоду на обробку персональних даних. У зв`язку з чим просить визнати недійсним кредитний договір № 455458 від 01.12.2018 року. В судове засідання учасники справи не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, надано відзив та пояснення. Представник відповідача надав відзив та зазначив, що вся процедура укладення договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту відбувається відповідно до вимог чинного законодавства, але не виключно до Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та «Про електронну комерцію», а також відповідно до внутрішніх Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та проходить в онлайн-режимі. Так, перед укладенням кредитного договору Товариство шляхом розміщення на власному сайті надає клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де міститься інформація про тарифи, ціни, та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розміщення Правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення. Також міститься інформація про процентні ставки, про максимальний строк кредиту, максимальну суму кредиту, умови пролонгації, способи отримання кредиту та інше. Часові обмеження для ознайомлення клієнтів з вище зазначеною інформацією не встановлено, інформація є повною, актуальною, безоплатною та доступною для самостійного ознайомлення. Згідно кредитного договору сторони погодили істотні умови договору: строк договору - 30 днів та акційну процентну ставку кредиту на 30 днів - 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом(річна процентна ставка - 3,65% річних). Перед підписанням кредитного договору клієнт повинен знайомитися та підтвердити, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання коштів у позику, проставляючи відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів. У разу прийняття позитивного рішення Товариство робить клієнту пропозицію в його особистому кабінеті укласти електронний договір (оферту) у формі індивідуальної частини кредитного договору, яка містить всі істотні вимоги кредитного договору, після погодження клієнт вводить надісланий Товариством одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду, цим підтвердив підписання кредитного договору згідно Закону України про «Електронну комерцію». Отже, оспорюваний кредитний договір укладено в електронній формі. Встановлення в кредитному договору плати (процентів) за користування кредитними коштами не є компенсацією в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Сукупна сума неустойки, що була нарахована за порушення клієнтом зобов`язань за кредитним договором, не перевищує п`ятдесят відсотків від «вартості продукції» у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Дана умова договору не встановлює вимогу щодо сплати позивачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором ЇЇ наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. До клієнта було застосовано один вид неустойки: пеня. Реєструючись на сайті позивач надав згоду на збір та обробку персональних даних шляхом проставлення відповідної відмітки. З пояснень представника третьої особи вбачається, що відповідач повідомив позивача про всі істотні умови укладеного кредитного договору. В п.1.7 договору, вказано, що невід`ємною частиною кредитного договору є Правила надання фінансових, кредитів ТОВ «Авентус Україна», які розміщено на сайті: www.creditplus.ua. Підписуючи кредитний договір, клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил. Посилання позивача, про порушення відповідачем встановлених норм п.5. ч.3. ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», не відповідають обставинам справи. Згідно умов кредитного договору відсутні вимоги щодо сплати споживачем непропорційної суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором. Посилання позивача, що відповідачем порушено норми встановлені ч. 1. ст.61 Конституції України, оскільки в пункті 4.4 кредитного договору вказано відповідальність за не виконання умов правочину у вигляді пені та штрафу, не відповідає матеріалам справи та не може бути підставою для визнання всього кредитного договору не дійсним, оскільки застосування неустойки передбачено договором та чинним законодавством України і саме кредитор має право вибору який вид неустойки застосовувати до боржника. Реєструючись на сайті позивач надав згоду на збір та обробку персональних даних шляхом накладання електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора. При укладенні договору позики сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист персональних даних». Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 01.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] , було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 455458, відповідно до якого відповідач на умовах строковості, зворотності та платності надає грошові кошти в розмірі 4000,00 грн., а позивач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (3,65% річних) у межах строку надання кредиту, вказаного в пунктах 1.1., 1.2 кредитного договору. Пунктами 1.3., 1.3.1. договору визначено, що сукупна вартість кредиту складає 100,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 4012,0 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування кредитом 0,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 12,0 грн. (у грошовому виразі). Згідно п. 1.4. строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком на 30 днів. Датою укладення договору між товариством і клієнтом є дата його підписання (п.7.1. кредитного договору). У розділі 8 договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові позивача, а також зазначено, що договір ним підписано електронно-цифровим підписом 01.12.2018 17:29:25 (а.с. 8-9). Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. Згідно договору факторингу №1 від 12.04.2018 року (а.с. 80-88) ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором № 455458 від 01.12. 2018 року згідно Реєстру прав вимоги № 19 від 21.05.2019 року (а.с.90-92). Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка була чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору відповідач надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Підставою для визнання договору позики недійсним позивачем зазначено про відсутність будь-якої необхідної інформації щодо умов кредитування та іншої інформації, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів». Ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий ; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Ч. 1, 2, 5 ст. 18 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Згідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК). Згідно п. 5,6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України. Однак позивачем не доведено відсутність будь-якої необхідної щодо умов кредитування та іншої інформації, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Не ґрунтуються на вимогах законодавства посилання позивача на порушення вимог ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» з огляду на таке. Згідно ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (ст. 11 Закону України «Про інформацію»). Реєструючись на сайті позивач надав згоду на збір та обробку персональних даних шляхом накладання електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При укладенні договору позики сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист персональних даних». Крім того, позивач як на підставу задоволення позовних вимог посилається на несправедливі умови договору, а саме: в порушення вимог п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційної суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором. За користування спірним кредитом у розмірі 4000,0 грн. за 30 днів сплаті підлягає 12,0 грн. Відповідно до п.п. 4.4.1 п.4.4 кредитного договору у випадку несвоєчасного повернення кредиту зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожній день прострочення, починаючи з 4-го дня прострочення, що складає у розмірі 3600,00 грн., тобто більше 50 %. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Однак, дослідивши умови кредитного договору, судом встановлено відсутність вимоги щодо сплати споживачем непропорційної суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором. Щодо подвійної цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов`язання суд вважає таке. Відповідно до пункту 4.4. кредитного договору у випадку прострочення кредиту за користування позивач зобов`язаний сплатити: пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день, починаючи з 4-го дня прострочення (п.4.4.1); на 4-й день прострочення, крім пені, додатково сплачується штраф у розмірі 100,00 грн.(п.4.4.2); на 30 день прострочення, крім пені додатково сплачується штраф у розмірі 300 грн.(п.4.4.3): на 90 день прострочення, крім пені додатково сплачується штраф у розмірі 500 грн. Тобто, за одне правопорушення позивач повинен сплачувати як пеню так и штрафи. Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже з урахуванням викладеного суд приходить висновку про недійсність п. 4.4 Кредитного договору № 455458, укладеного 01.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] . За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення позовних [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним задовольнити частково: визнати п. 4.4 Кредитного договору № 455458, укладеного 01.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] недійсним. В решті вимог відмовити. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та витрати на правничу допомогу. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, та враховуючи, що вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 420 грн. 40 коп. З [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 900 грн.

Outcome: partial