Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до Яготинської міської ради, третя особа: Яготинська житлово-експлуатаційна контора, про визнання права власності на квартиру, в котрій після зміни предмету та підстав позову зазначено, що вона з серпня 1987 року з усного дозволу Яготинського міськвиконкому вселилась до квартири [ADDRESS]. Після вселення до згаданого житла, вона здійснила в ньому капітальний ремонт та 15 вересня 1987 року зареєструвала за вказаною адресою своє місце проживання у встановленому чинним законодавством порядку, що посвідчується відміткою Яготинського відділу ГУ МВС України в квартирі [ADDRESS]. З моменту отримання житла і до цього часу вона не використала свого права на приватизацію житлового фонду. На даний час, квартира [ADDRESS], якою з 1987 року і до цього часу вона відкрито та безперешкодно володіє та використовує для проживання, не перебуває у комунальній власності громади м. Яготин, оскільки з 19.07.2013 року згідно рішення Яготинської міської ради шостого скликання № 1039-26-VI будинок за [ADDRESS] знято з балансу Яготинської ЖЕК. В жовтні 2013 року вона звернулася до Яготинської міської ради з заявою щодо приватизації вищевказаної квартири. Але 18.10.2013 року Яготинською міською радою було винесено розпорядження органу приватизації, відповідно до якого її заява була відхилена в зв"язку з тим, що "оскільки одноповерховий житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не перебуває у комунальній власності громади міста Яготина, в органу приватизації виконавчого комітету Яготинської міської ради шостого скликання відсутні повноваження та правові підстави передавати у приватну власність фізичній особі вказану квартиру. Вважає, що вона набула право власності на займану нею квартиру в порядку, визначеному ст. 344 ЦК України, так як протягом більш як 10 років відкрито та безперервно володіє та використовує нерухоме майно, яке на момент початку володіння та користування ним не було його власністю. Відповідно до ст. 325 ЦК України, - суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1,4 ст. 344 України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, - цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, - правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, - Цивільний кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Отже, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність, з врахуванням особливостей давності застосування її положень, що закріплені в пунктах 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосовуються до правовідносин, що виникли починаючи з 01 січня 2001 року. Приписами ст. 344 ЦК України встановлено вимогу, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно. Облік вказаних десяти років володіння майном слід обраховувати з 01 січня 2001 року, так як саме такий порядок обліку строків визначений в пунктах 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З вище наведеного вбачається, що вона після вселення до вказаної вище квартири здійснила у ній ремонт та зареєструвала у вказаній квартирі своє місце проживання. З моменту вселення вона відкрито та добросовісно володіла вказаною квартирою і продовжує так же відкрито та добросовісно володіти нею на даний час, виконуючи всі повноваження власника нерухомості, в тому числі і обов'язок по утриманню майна. Виникнення права власності в зв'язку з набувальною давністю базується на існуванні сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє майном незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння майном також є необхідними умовами для набуття права власності в зв'язку з набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито та без таємниць а також те, що протягом визначеного в законі строку фактичний володілець такої речі не вчиняв дій, які б свідчили про визнання ним обов'язку повернути річ особі, як власнику. Також в період фактичного володіння майном, має бути відсутній спір між власником такого майна та фактичним володільцем, який заявляє позов про визнання за ним права власності на майно на підставі набувальної давності, а натомість має бути доведеним факт, що правомочна особа (власник) не витребовував відповідне майно (щодо якого заявляється вимога про визнання права власності на підставі набувальної давності) від фактичного володільця даного майна у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідач не пред'являв до неї вимогу про повернення нерухомості, щодо якого заявлено даний позов. Відповідно до ст. 328 ЦК України, - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вважає, що правомірно, за набувальною давністю, набула права власності на вказану вище квартиру в буд. [ADDRESS] що передбачено ст. 344 ЦК України, але не може належним чином зареєструвати вказане право власності, у встановленому чинним законодавством порядку, так, як право власності на нерухоме майно за набувальною давністю може бути встановлене лише за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутності, представника відповідача позов визнав та представник третьої особи проти позову не заперечував. Перевіривши матеріали справи, враховуючи, що представник відповідача позов визнав, та визнання позову не суперечить закону, та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення. Враховуючи, що в силу ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved