Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту його спільного проживання з відповідачем [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2002 року по червень 2019 року. При цьому, просить визнати за ним право власності на 12/50 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , що становить 1/2 частину усіх поліпшень у ньому. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що він з 2002 року по червень 2019 року фактично проживав з відповідачем [PERSON] як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Разом з ними також проживав син відповідача від першого шлюбу [PERSON] . Своє спільне проживання сторони розпочали у літній кухні по [ADDRESS] , оскільки житловий будинок на той час був недобудованим. Тому, вони вирішили за рахунок спільного бюджету та спільної праці його добудувати і з часом переїхали до нього. А сам син відповідача [PERSON] - [PERSON] , після навчання та проходження військової служби, одружився та з дружиною став проживати в літній кухні. Окрім вказаного недобудованого будинку, літньої кухні, за цією адресою також знаходилися і вже побудований гараж, позначений у технічному паспорті літерою Б2 та сарай літ. Б. За час спільного проживання, з відповідачкою [PERSON] , позивачем спільно з останньою добудовано спірний житловий будинок, з сараю позначеного літ. Б - зроблено кімнату, добудовано до кімнати кухню, (літ.б1), зроблено опалення, проведено воду та газ, підведено електропостачання до будинку, добудована веранда, обкладено плиткою підлогу у цій веранді та ванній кімнаті, вбиральні. Будинок зовні утеплений пінопластом, забетоновано вимощення розміром 6 метрів, двір огороджений. Окрім цього, сторонами за кошти зі спільного бюджету придбано сантехніку та інше майно, яке знаходиться у будинку до якого на даний час у позивача доступ відсутній. Позивач зазначає, що дані добудови та інші поліпшення будинку, його власними руками, спільною працею з відповідачем, а також за їх спільні кошти. На час таких робіт останній мав постійний стабільний заробіток, оскільки був працевлаштованим, разом з відповідачем тримали домашню птицю про забезпечення якої дбав сам позивач. В той же час, сторони за рахунок спільного бюджету оплачували і комунальні послуги. Окрім цього, приватизація земельної ділянки на якому розташоване дане домогосподарство здійснювалась за допомоги позивача, який звертався до органів виконавчої влади та до різних відповідних спеціалістів, хоча всі правовстановлюючі документи були видані на ім`я його цивільної дружини. Після припинення спільного проживання позивач, звернувся до спеціаліста з метою визначення суми вартості зроблених ним спільно з відповідачем [PERSON] будівельних робіт. Та згідно висновку експерта, за час спільного їхнього проживання загальна вартість робіт, виконаних у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 465 328 грн., та відповідно становить вартість 12/25 частини даного нерухомого майна. Отже з врахуванням того, що він має право на 1/2 частину всіх поліпшень у цьому домоволодінні, його частка відповідає 12/50 частинам майна, та відповідає вартості здійснених ним робіт, а також 12/50 частин земельної ділянки на якій розташоване зазначене више будинковолодіння. Відповідач [PERSON] , в порядку дотримання вимог ст. 178 ЦПК України подала до суду відзив на позов у якому зазначила, що вона позовні вимоги не визнає оскільки такі є безпідставними. При цьому вказала, що вони спробували проживати разом лише у грудні 2008 року, але вказані спроби не давали бажано результату. В той же час відповідач вказала, що спільного бюджету до 2017 року в них з позивачем не було, всі свої кошти він віддавав своїм дітям. Відповідач [PERSON] вказує, що факт їхнього спільного проживання як чоловіка та дружини не може підтверджуватися довідкою Стасівської сільської ради та Актом про фактичне проживання. А самі фотокартки можуть лише вказати на те, що вони святкували у спірному будинку в 2009 році те чи інше свято. На будівництво будинку відповідачем [PERSON] витрачені кошти, які вона мала від продажу квартири в м. Полтава у 2002 році. Коштами також допомагали їй рідні, а фізичною працею син [PERSON] та її брат. А тому на думку останньої все домогосподарство є її власністю. Сам позивач кошти на будівництво не надавав, лише фізично виконував деякі роботи. В той же час, відповідач зазначає, що земельна ділянка була виділена їй і нею приватизована і є її особистою власністю. З огляду на викладені обставини, відповідач [PERSON] просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позову. В свою чергу позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив у якому окрім іншого, вказано, що відповідач [PERSON] не подала до суду будь яких належних та допустимих доказів на спростування наведених ним фактів проживання їх однією сім`єю без реєстрації шлюбу В судовому засідання позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали з обставин викладених у позовній заяві та пояснень даних ними у судовому засіданні. При цьому, позивач пояснив, що вони вже під час спільного проживання як чоловік та дружина у 2002 році зробили проект на газ за спільні кошти. Проживаючи у літній кухні, вони почали проводити будівельні роботи у недобудованому житловому будинку, який мав на той час лише стіни, зробили дах. Балки, які потрібні на дах будинку позивач виписав в ПАТ "Укртелеком" де він на той час працював. Інші матеріали сторонами придбавалися за спільні кошти. Стропила на дах він їздив замовляв у Бобрівському лісництві, за які розраховувалися коштами зі спільного бюджету. А кошти на шифер в сумі 750 грн. дали родичі відповідачки. Сам дах робив він, син відповідачки [PERSON] , його племінник, та знайомий, якого він просив про допомогу. Також, він робив всі будівельні роботи, які давали змогу йому та його цивільній дружині проживати в цьому будинку. Електропроводка, водопостачання зроблено руками позивача, однак удосконалення самого водопроводу було здійснено за спільні кошти майстром. Позивач в судовому засіданні пояснив суду, що всі будівельні та оздоблювальні матеріали придбавалися за спільні кошти сторін. На час будівництва працював як він так і відповідач по справі. Вся чоловіча робота по будівництву зроблена його руками, а інші оздоблювальні роботи позивач робив спільно з відповідачем [PERSON] . Остання не заперечувала щодо проведення ним ремонтних робіт. В подальшому після одруження сина [PERSON] з його колишньою дружиною [PERSON] , він з відповідачем перейшли проживати до будинку, який вже в подальшому удосконалювали проживаючи у ньому, а [PERSON] та невістка проживали у літній кухні. За час спільного проживання позивача та відповідача [PERSON] , він також побудував стропила, зробив у погребі металеві сходи разом з сином відповідачки [PERSON] . Окрім цього, позивач [PERSON] зазначив, що він разом з братом відповідачки добудовував літню кухню, а паркан будував разом з колишньою невісткою, оскільки інші члени їхньої сім`ї були на роботі, також ним була збудована вигрібна яма. Будівельні матеріали на вказане будівництво він придбавав за спільні кошти з відповідачкою. Також, позивач [PERSON] вказав, що з [PERSON] вони тримали і домашнє господарство, яке складалося з курей, качок, бройлерів іноді свиней та кози за яким в більшості часу доглядав він та дбав про їх забезпечення. Саджали город, який обробляли разом. Позивач припинив своє проживання з відповідачем [PERSON] у червні 2019 року через постійні конфлікти, які виникали у нього з сином відповідача - [PERSON] . Позивач наголосив у судовому засіданні, що вони проживали з [PERSON] з 2002 року, в той час її син [PERSON] ще ходив до школи. Вони з відповідачкою загалом мали спільні обов`язки один перед одним, виконували разом роботу по господарству, мали спільні кошти, якими розпоряджалися також спільно та дбали один про одного, дарували подарунки на свята. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог позивача з підстав викладених у відзиві на позов. Також допитана в судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила суду, що вона з позивачем спробувала проживати однією сім`єю лише у 2008 році. З 2005 року, останній приїздив до неї в гості та допомагав їй по дрібницях, а весь ремонт та будівельні роботи робив її син [PERSON] , та брат. Відповідач [PERSON] пояснила, що вона брала кредит на гіпсокартон та цвяхи, а позивач [PERSON] лише допомагав його придбавати та встановлювати в будинку, останній також допомагав робити дах у недобудованому будинку, оздоблювані роботи та будував вигрібну яму, однак всі матеріали були придбані за кошти її зятя [PERSON] . Сам позивач [PERSON] за свій кошти не робив будівельних робіт, не придбавав матеріали, однак допомагав у їх виконанні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснила, що під час спільного проживання позивач [PERSON] витрачав зароблені ним кошти на продукти харчування, бо любив добре поїсти. При цьому не заперечує того факту, що вони разом тримали домашнє господарство з якого харчувалися,працювали на огороді, також оплачувалися спільно комунальні послуги, а її банківська картка із заробітною платою знаходилась у позивача [PERSON] . Сама відповідач [PERSON] після своєї основної роботи також підробляла роблячи ремонти у інших людей. Загалом будинок будувався для її сина [PERSON] , однак останній проживав із невісткою у літній кухні, оскільки позивач [PERSON] був проти переїзду останніх до будинку, де вона та позивач [PERSON] на той час мешкали. Загалом під час проживання сторони, як пояснила відповідач [PERSON] , спали у різних кімнатах, оскільки були випадки конфліктів між ними. А вже на початку літа 2019 року, вона після конфлікту позивача з її сином [PERSON] припинила спільне проживання з ним та навіть змінила замки у будинку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, оцінивши наявні в справі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Як вбачається з довідки № 02-39 від 09.07.2019року, виданої Стасівською сільською радою Диканського району Полтавської області позивач [PERSON] , зареєстрований по [ADDRESS] , однак з 2002 року проживав за адресою [ADDRESS] ( а.с. № 13,Т.1). В той же час, з дослідженого Акту про фактичне місце проживання , складеного 08.07.2019 року в с. Стасі Диканського району Полтавської області за участі депутата Стасівської сільської ради Щедріна О.А., в присутності мешканців с. Стасі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] - позивач по справі, з 2002 року проживав по [ADDRESS] разом з [PERSON] - відповідачем по справі, з якою вів спільне господарство. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що вони проживають на одній вулиці зі сторонами по справі, останніх знали їх як сімейну зразкову пару, які постійно все робили разом. Окрім того свідки зазначили, що [PERSON] , почав проживати однією сім`єю з [PERSON] як чоловік та жінка приблизно з 2002 року, разом з ними проживав син [PERSON] - [PERSON] , який на той час ще ходив до школи. Своє спільне проживання вони почали у літній кухні в домогосподарстві належному відповідачеві по справі. В даному господарстві знаходився недобудований будинок та господарські споруди, які з часом добудував позивач по справі [PERSON] , власною працею та разом з відповідачем. Крім того позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] тримали постійно домашню птицю та іншу живність, за якою доглядав у більшості [PERSON] .. Про конфлікти, які були у сім`ї [PERSON] та [PERSON] вказані свідки не знали. Окрім цього, як пояснили вказані свідки, позивач турбувався про малолітню онуку відповідача [PERSON] - [PERSON], а саму відповідачку забирав після роботи з автобусної зупинка та відвозив на неї, коли та їхала на роботу до м. Полтави. В той же час свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] приходив до її господарства по воду, оскільки спочатку у господарстві де проживали сторони по справі вода проведена не була. Через деякий час вода була проведена, був проведений і газ Допитаний у в судовому засіданні свідок [PERSON] , який являється двоюрідним племінником позивача [PERSON] дав покази, що останній просив його допомогти крити кришу. Також допомагали кришу крити син відповідача [PERSON] та ще один чоловік, а їсти їм готувала відповідач [PERSON] .. Також, вказаний свідок суду пояснив, що добудовував будинок його дядько - [PERSON] , позивач по справі. Окрім цього сторони по справі тримали домашнє господарство, про корм для птиці дбав позивач [PERSON] .. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється колишньою невісткою відповідача [PERSON] .. З сином відповідача - [PERSON] вона почала проживати у жовтні 2008 року, а [PERSON] з її свекрухою почав проживати однією сім`єю лише з грудня 2008 року. На думку відповідача у сторін по справі спільного бюджету не було. Однак в той же час, свідок [PERSON] в суді пояснила, що заробітна картка відповідача [PERSON] знаходилась у позивача [PERSON] .. Останній допомагав у будівництві будинку та господарських споруд, але на думку свідка [PERSON] всі будматеріали оплачувала її свекруха - відповідач по справі, оскільки вона бачила у неї кредитну картку. Крім цього, Свідок [PERSON] пояснила, що вона разом з [PERSON] - позивачем, будували паркан перед будинком, оскільки [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] були на роботах. Дочка [PERSON] - [PERSON] постійно проживала у своєї баби і до них приходила рідко. В той же час, суд не буре до уваги покази свідків [PERSON] (дочка відповідача [PERSON] ), яка вказала, що вона проживала постійно у своєї баби, а до матері - відповідача по справі, приходила іноді в гості. Вона знає, що позивач [PERSON] приїздив спочатку в гості до її матері і допомагав будуватися. Свідок [PERSON] , вказала про те, що що зі слів її матері - відповідача, у будівництві будинку коштами та будівельними матеріалами допомагав [PERSON] (зять відповідача). На думку свідка сторони по справі почали проживати разом з 2008 року. Хто будував спірний будинок вона особисто не бачила. Отже з вище викладеного, показання свідка побудовані на припущеннях, та з інформації, яка їй надана відповідачем по справі, а тому у їх достовірності виникають об`єктивні сумніви. Свідок [PERSON] (кума відповідача [PERSON] ), в судовому засіданні пояснила, що вони з [PERSON] куми. До останньої вона часто приїздила в с. Стасі Диканського району Полтавської області, однак коли у неї почались відносини з [PERSON] , свідок [PERSON] почала їздити до відповідача значно рідше, оскільки їй не подобалася поведінка позивача. Відносини у сторін почались у 2008 році і на той час будинок був майже впорядкований. Окрім того вказала, що їй позивач говорила, що будинок будувався за кошти її зятя свідка [PERSON] , який окрім іншого і надавав будівельними матеріалами, а сам позивач [PERSON] допомагав фізичною працею. Однак, особисто цього не бачила, присутньою при розрахунку [PERSON] за будівельні матеріали не була. З пояснень свідка [PERSON] , наданих в судовому засіданні вбачається, що відповідач [PERSON] являється рідною сестрою його дружини. З показів вказаного свідка вбачається, що сторони почали проживати як чоловік та дружина однією сім`єю після весілля її сина [PERSON] , а до цього він приходив і лише допомагав по будівництву будинку та господарських споруд. Коробка спірного житлового будинку була збудована за кошти свідка [PERSON] , останній пояснив, що він наймав за власні кошти двох каменярів, які зводили будинок. В подальшому він їздив домовлявся відносно газопостачання до будинку, який підводився до будинку і до літньої кухні. З пояснень свідка [PERSON] , позивач [PERSON] брав участь у будівництві даху. Однак, будівельні матеріали з яких зроблений дах придбані не за його кошти, а за кошти [PERSON] .. В той же час, свідок [PERSON] пояснив, що він не знає скільки ним надавалося коштів відповідачу для продовження будівництва. На будівництво даху будинку та газовий котел він не давав, а про господарство, яке вели сторони спільно йому не відомо. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача [PERSON] вказала, що сторони по справі почали проживати разом однією сім`єю як чоловік та жінка з 2002 року, приїздили до неї в гості, разом з її сім`єю святкували свята. В сім`ї завжди панувала злагода між ними були гарні відносини, останні мали спільний бюджет, добудували будинок відповідача [PERSON] за спільні кошти. Відповідач завжди свідку говорила, що позивач по справі, робить все по господарству, а також ремонт у будинку. Також свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] дарив [PERSON] подарунки та піклувався про неї. Однак, вказані пояснення свідка [PERSON] не можуть прийняті судом до уваги, оскільки, остання є близьким родичем позивача [PERSON] та прямо зацікавлена у вирішенні спору на користь останнього. Разом з цим, суд не бере до уваги як належні і допустимі докази, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] оскільки такі є близькими родичами і друзями та зацікавлені в свідченні на користь відповідача [PERSON] . Окрім того, свідчення таких свідків як [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] побудовані на припущеннях та зі слів самого відповідача [PERSON] . В той же час покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в своїй сукупності взаємоузгоджуються між собою, вказують на наявність існування факту проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, а також їх пов`язаність спільним побутом та іншими чинниками притаманними для подружжя. Суд звертає увагу на те, що дані про зацікавленість цих свідків у результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються іншими доказами, зокрема фото, що містяться у матеріалах цивільної справи. Однак, судом не приймаються до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що спільне її проживання з позивачем як чоловіка та дружини почалось лише у 2008 році, оскільки таке повністю спростовується поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають по сусідству зі спірним господарством, зазначивши, що сторони проживали разом як чоловік та дружина, мали стосунки, притаманні подружжю, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного, мали спільні плани на майбутнє, вели спільне господарство. В свою чергу відповідач [PERSON] доказів, які б спростували дані обставини, в ході розгляду справи суду не надала, а пояснення, які надали у своїх показах свідки позивача [PERSON] нею не заперечувалися. Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Таким чином, суд зважаючи на наведене, враховуючи покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Акт та довідку Стасівської сільської ради, та самих сторін, які загалом зазначили, що про своє проживання, ведення спільного господарства, мали спільні витрати на домашнє господарство, хоча відповідач стверджувала, що таке почалось лише з 2008 року, однак суд приходить до висновку, що сторони дійсно мали усталені відносини, що притаманні подружжю, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 року по 01 червня 2019 року . В той же час, суд приймає до уваги також, що інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. Отже з огляду на вказані норми закону, факт проживання позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] як чоловіка та жінки однією сім`ю без реєстрації шлюбу суд вважає вірним встановити з 01.01.2004 року по 01 червня 2019 року . Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, зазначеним у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 546/912/16-ц (61-36178св180). Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч.4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 08 листопада 2017 року по справі №6-1447цс17, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до ч.1 ст.62 СК України. Для застосування передбачених ст.62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, так і його якісних характеристик. Також, у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц Верховний Суд вказав, що для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення, при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Як вбачається з Належно завіреної копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що за відповідачем [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване 01.10.2018 року. В той же час, як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який виготовлено 02.11.2015 року за замовленням [PERSON] , домоволодіння розташоване по [ADDRESS] , в цілому складається з житлового будинку позначеного літ. А1-1, літньої кухні - літ. Б, б, б1, сараю - літ. Б1, гаражу - літ. Б2, вхідного погреба - літ. б.2, сараю (тимчасового) літ. - б3, воріт-хвіртки №1, огорожі №2, №3, вигріб №4, вимощення - літ.І. (а.с.№ 97-101,Т.1). Окрім цього, в даному технічному паспорті зазначено, 1991 рік побудови житлового будинку літ. А-1, літньої кухні - літ. Б, б, б1, сараю - літ. Б1, гаражу - літ. Б2, вхідного погреба - літ. б.2. Інші побудови зведені у 2005 році. Судом встановлено, що на момент проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, спірний житловий будинок не був введений в експлуатацію, побудова такого згідно технічного паспорта датована 1991 рік, в цьому ж році зведено літню кухню (літ. Б, б, б1), сарай (Б1), гараж (літ.Б2), вхідний погріб (літ. б2). Під час спільного проживання сторін, за спільні кошти, та спільною працею зроблено перекриття будинку, покрівля підлога, дах з покрівлею, вставлені вікна, вхідні двері, електрозабезпечення, водопровід, каналізація, газопостачання, опалення, санвузол, здійснена прибудова до будинку та до літньої кухні, навісу, будівництво воріт з хвірткою, огорожі, вигребу та вимощення. В судовому засіданні з пояснень позивача, які взаємоузгоджуються і з показами наданими в судовому засіданні свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , сторони по справі здійснювали вказані вище покращення спірного будинку, тобто проводили будівельні з метою подальшого реального спільного проживання в ньому з використанням господарських будівель, які необхідно було покращити. В той же час, свідок [PERSON] вказав, що він безпосередньо допомагав крити дах будинку, а матеріал придбавався за спільні кошти сторін. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом не приймається до уваги твердження відповідача, що вказане покращення житлового будинку та господарських споруд було проведено лише за її власні кошти, які вона отримала за продаж квартири у м. Полтава та отримувала за місцем своєї роботи, оскільки на підтвердження цього, останньою до суду не подано жодних належних та допустимих доказів. В свою чергу відповідач [PERSON] не заперечувала факту участі позивача [PERSON] у покращенні спірного житлового будинку та господарських споруд про що зазначила у своєму письмовому відзиві від 06.11.2019 року. А в суді вона пояснила, що така участь позивача була його допомогою, бо всі будівельні роботи оплачував чоловік її сестри, свідок [PERSON] , разом з тим вказаний свідок при його допиті в суді чітко не зміг пояснив, які роботи були виконані в спірному будинку за його кошти, а зазначив, що кошти на придбання матеріали для будівництва огорожі, даху, вікон, оздоблювальний будівельних матеріалів та придбання газового котла для опалення він не надавав. А тому за таких підстав вказані пояснення відповідача [PERSON] суд розцінює критично. Як вбачається з висновку експерта № 34-19, складеного 12 серпня 2019 року, судовим експертом [PERSON] , за результатами оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження, загальна вартість робіт, що виконані в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] за час спільного проживання сторін становить 465 328 грн., що відповідає 12/25 частині. В свою чергу, судом також досліджено висновок експерта № 114, складений судовим експертом Федоровим Д.Ф. від 05 листопада 2019 року, з якого вбачається, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою, розташованих по [ADDRESS] - приймається за порівняльним підходом 271 500 грн. Допитаний в судовому засіданні, судовий експерт [PERSON] , який в свою чергу приведений судом до присяги, попереджений про кримінальну відповідальність суду пояснив, що ринкова вартість завжди відрізняється від вартості проведених будівельних робіт, оскільки до проведення таких експертиз різні підходи та методики. При проведенні експертизи, щодо оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження, враховуються затрати на будівництво визначається затрати понесені на будівництво в тому числі і роботи. В той же час, при проведенні експертизи на визначення ринкової вартості приймається до уваги і ситуація на ринку нерухомості, зокрема і ринкова ситуація у відповідній місцевості, регіоні, технічних характеристик, стан об`єкта дослідження. В свою чергу, суд звертає увагу на те, що відповідачем [PERSON] та її представником - адвокатом Дігтярь Л.А. не заперечувались відомості зазначені у висновках експертів, на спростування таких не подавались протилежні, клопотання про проведення повторних відповідних експертиз не заявлялись. Отже, приймаючи вище викладене, беручи до уваги те, що під час спільного проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю, за спільні кошти, спільною працею сторони істотно покращили спірний житловий будинок шляхом його добудування, при цьому ввівши в експлуатацію, що є ознакою покращення його якісних характеристик, а отже збільшили своєю спільною працею вартість, такого, суд приходить до висновку, що частина майна в межах його покращення є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між позивачем [PERSON] та [PERSON] , а тому позов в частині визнання за позивачем 12/50 частини цього спірного майна підлягає задоволенню. Згідно пояснень експерта [PERSON] в суді вбачається, що вартість робіт, що виконані в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] станом на проведення оціночно будівельно - технічного дослідження житлового будинку складає 465 328 грн, що відповідає 12/25 частині вартості вказаного будинковолодіння, а тому частка вартості будинковолодіння, яка належить позивачу становить 12/50, а частка вартості зазначеного будинковолодіння, яка належить відповідачу [PERSON] становить 38/50. Вказане будинковолодіння побудоване на земельній ділянці належній відповідачеві [PERSON] , право власності на яку зареєстровано за нею 26.01.2016 року, яка має площу 0,1993 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5321084901:01:001:0519. Як вбачається з належно завіреної копії Архівного витягу, що рішенням виконавчого комітету Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області від 16.03.2001 року, [PERSON] по [ADDRESS] , виділено земельну ділянку розміром 0,21 га під індивідуальне житлове будівництво та надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель на виділеній земельній ділянці. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. В той же час, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Окрім цього, згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2710цс15, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Отже виходячи з того, що позивач [PERSON] має право на 12/50 частин будинковолодіння, що становить 1/2 частину покращень у житловому будинку належному відповідачеві [PERSON] , така частина є спільною сумісною власністю, яка набута ними під час проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а також приймаючи до уваги те, що при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, суд приходить до висновку, що за останнім слід також визнати і право власності на 12/50 частин земельної ділянки, на якій розташоване спірна частина нерухомого майна. Окрім цього, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, в сумі 15 000 грн., відповідно до наданого розрахунку, в самому позові останній зазначає, що ним понесені витрати у вигляді сплати судового збору, витрати на надання правової допомоги, витрати на оплату спеціаліста. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу, проведенням експертиз, а також інші витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Однак до суду позивачем [PERSON] розрахунку суми судових витрат не подано, в матеріалах справи маються квитанції про сплату судового збору в сумі 661 грн. 90 коп. (а.с. №1, Т. 1) та 3194 грн. 40 коп. (а.с. №2, Т. 1), квитанція до прибуткового касового ордера №34 про сплату [PERSON] послуг по проведенню експертного дослідження на суму 3000 грн. (а.с. № 32,Т. 1). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, позивачем [PERSON] до суду не надано жодних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, зокрема і детального опису робіт виконаних адвокатом Листопад Н .А. по справі. Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Ч. 2 ст. 134 ЦПК України чітко визначає, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого ним судового збору, а ч. 4 цієї статті, суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Отже, приймаючи до уваги те, що позивачем не подано до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, а також детального опису наданих послуг адвокатом Листопад Н.А., тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 6 856 грн. 30 коп.

Outcome: dismissed