Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся з зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що СВ Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області 24.02.2012 року було порушено кримінальну справу №180051-12 відносно нього за ч. 2 ст. 307 КК України, за фактом незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс. 07.03.2012 року та 27.03.2012 року позивачу було предявлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а 05.04.2014 року кримінальну справу №180051-12 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за фактом незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу було направлено до суду з обвинувальним актом. 17.07.2014 року постановою Новокаховського міського суду Херсонської області кримінальну справу повернуто прокурору м. Нова Каховка на додаткове розслідування та змінено обрану відносно позивача міру запобіжного заходу тримання під вартою на підписку про невиїзд. 12.08.2014 року кримінальні провадження №42014230070000064, №42014230070000065 та №42014230070000066 були обєднані та присвоєно № 42014230070000064. 29.12.2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №42014230070000064 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Позивач вважає, що в період з 24.02.2012 року по 29.12.2014 року був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, незаконно перебував під вартою та тривалий час незаконно знаходився під слідством та судом, просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 800000,00 грн. Представник позивача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, подав до суду заперечення, просить у задоволенні позову відмовити, розглядати справу без участі представника Державної казначейської служби України. Представник Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.02.2012 року було порушено кримінальну справу №180051-12 відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 307 КК України, за фактом незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс. Відповідно до Постанов від 07.03.2012 року, 27.03.2012 року [PERSON] було предявлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а 05.04.2014 року кримінальну справу №180051-12 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за фактом незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу було передано до суду з обвинувальним актом. 28.02.2012 року, близько 20-30 години, [PERSON] був затриманий в порядку ст.115 КПК України. Відповідно до постанови Новокаховського міського суду Херсонської області від 07.03.2012 року [PERSON] обрано запобіжний захід у виді взяття під варту строком на два місяці. 17.07.2014 року постановою Новокаховського міського суду Херсонської області кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, повернуто прокурору м. Нова Каховка на додаткове розслідування, запобіжний захід [PERSON] змінено на підписку про невиїзд. 12.08.2014 року вказані відомості були внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 42014230070000064, № 42014230070000065 та № 42014230070000066. Вищевказані кримінальні провадження були обєднані та присвоєно № 42014230070000064. 29.12.2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №42014230070000064 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом, зокрема, у разі незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, яка відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб цього органу (ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України). Згідно із ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі-Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Так, згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема: моральна шкода. Відповідно до ст.ст. 4, 13 вищевказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки, [PERSON] в період з 24.02.2012 року по 29.12.2014 року (2 роки 10 місяців 5 днів) був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, перебував незаконно під вартою та тривалий час незаконно знаходився під слідством та судом, тому суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу досудового слідства встановлюється законом. У ст. 23 ЦК України, ст. 4 Закону та у п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено та встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Згідно зі ст. 48 БК України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України». Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Згідно вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи час перебування [PERSON] під слідством та судом, тривалий час перебування його під вартою, суд вважає, що розмір заподіяної позивачу моральної шкоди має становити 100000,00 грн., відшкодування у вказаному розмірі є співмірним з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок вимушених змін у його житті, їх тривалості, та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, в той час як представником Державної казначейської служби України не доведено обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позову, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з Державної казначейської служби України на користь [PERSON]Г в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн. Згідно з Положенням про Державну казначейску службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232 Державна казначейська служба України є юридичною особою. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України (далі БК України) в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державною казначейською службою України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державна казначейська служба України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України "Про Державний бюджет України". Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тому вимоги [PERSON] про стягнення з Державної казначейської служби України на його користь моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 100000,00 грн., оскільки сума моральної шкоди в розмірі 800000,00 грн., заявлена позивачем, не підтверджена належними доказами.

Outcome: partial