Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач в позові вказує, що згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 10.04.2009 року по справі №2-450/2009 року на підставі якого видано виконавчий лист з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ? усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2009 року до досягнення сином повноліття. Матеріальне становище позивачки на даний час дуже скрутне, тому звертається до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання сина, визначеного рішенням Калинівського районного суду від 10.04.2009 року по справі №2-450/2009 року на 1/4 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. Позивач в підготовче засідання не з`явилась, однак від неї надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, згідно заяви, наявної в матеріалах справи, позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить розгляд справи провести за його відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 10.04.2009 року по справі №2-450/2009 року на підставі якого видано виконавчий лист з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2009 року до досягнення сином повноліття. Матеріальне становище позивача на даний час дуже скрутне, тому звертається до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання сина, визначеного рішенням Калинівстького районного суду від 10.04.2009 року по справі №2-450/2009 року на 1/4 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. Дані правовідносини регулюються на підставі ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Частина 2 статті 182 СК України передбачає мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній визначається судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів, визначени рішенням Калинівстького районного суду від 10.04.2009 року по справі №2-450/2009 року, які сплачуються відповідачем для утримання сина, є меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. З врахуванням роз`яснень, що містить Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд відповідно до ст.192 СК України вважає належними та достатніми підставами для зміни (збільшення) розміру аліментів, які зобов`язаний сплачувати відповідач [PERSON] для утримання малолітнього сина. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved