Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н, укладеним 01.04.2013 р., в сумі 12192,58 грн., в тому числі заборгованість за кредитом, відсотками, комісією, посилаючись на те, що позивач видав відповідачу кредит, відповідач кредит отримав, але допустив прострочення в платежах, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість; крім того нарахована неустойка відповідно до умов договору. Відповідач позов не визнав, подав відзив на позов, за змістом якого не заперечував факт укладення кредитного договору і отримання кредиту на вказаних умовах і вказаному розмірі, відповідач оспорює поданий відповідачем розрахунок, зазначає, що даний розрахунок не є первинним бухгалтерським документом, з поданого розрахунку не можливо встановити суму отриманих і внесених коштів на погашення кредиту, період утворення заборгованості. Крім того , позивачем не наведені детальні розрахунки вказаної у розрахунку суму заборгованості за відсотками за користування кредитом, з наданих розрахунків заборгованості при його перевірці і виходячи з передбаченої договором та умовами кредитування відсоткової ставки дана сума не підтверджується; що у будь-якому разі при встановленій договором відсотковій ставці 30% на рік - на заборгованість по кредиту 178,19 грн. не може бути нараховано відсотків у вказаній позивачем сумі 12014,19грн. Вважає, що у даному випадку позивач нараховував проценти не за вказаною у розрахунку відсотковою ставкою, і не за ставкою, передбаченою умовами кредитування, а за явно підвищеною. Також просила зменшити розмір нарахованої неустойки, оскільки за своїм майновим станом вона може одразу сплатити непомірну для неї суму заборгованості за даним договором кредиту. Крім того, відповідач просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності за всіма позовними вимогами, мотивуючи тим, що квітні 2013 року був укладений договір і наданий кредит шляхом встановлення кредитного ліміту 300 грн. на платіжну картку, строк дії картки до 07/17, строк дії картки відповідає строку кредитного договору, разом з тим після отримання платіжної картки вона скористалась карткою лише один раз в листопаді 2013 року - зняла кошти у розмірі 178,19 грн., протягом пільгового періоду (55 днів) на її картку надійшли кошти на погашення кредиту, і у грудні 2013 року банком були списані кошти з її рахунку на погашення суми кредиту. Після листопада 2013 року вона жодного разу не користувалася карткою і кредитними коштами, а відтак саме із зазначеної дати почав свій перебіг строк позовної давності, позивач звернувся до суду лише у травні 2017 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, у зв'язку з чим просила відмовити позивачу задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачу був виданий кредит у розмірі 300грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки - картка відповідачу була видана з терміном дії до 07/17, тобто до 31.07.2017 р., позов подано до суду 13.05.2017 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності. Тому, на думку позивача підстави для відмови у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності відсутні. По суті поданого відповідачем відзиву на позов зазначив, що відповідач користувалася кредитної карткою в період з 14.11.2013 р. по 20.11.2013 р., у період з 03.09.2014 р. по 30.09.2014 р. в рахунок погашення заборгованості надійшли кошти, шляхом автоматичного списання з рахунку відповідача, розмір сплачених коштів в рахунок погашення боргу становить 982,88 грн. (435,94 грн. + 435,94 грн. +111 грн.). В першу чергу внесені кошти зараховані в рахунок відшкодування витрат кредитора, пов'язаних з одержанням виконання, в другу чергу - на відшкодування процентів і неустойки, в третю чергу - на відшкодування основного боргу. Після внесення зазначених коштів залишилась непогашена заборгованість 228,60 грн., на вказану суму заборгованості в подальшому були нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції за невиконання умов договору. Доказів погашення кредиту відповідачем не надано, це є лише її припущеннями не підтвердженими жодними доказами. Стосовно тверджень відповідача, що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом і з даного документу не можливо встановити коли знімались і зараховувались відповідачем кошти, позивач зазначив, що документообіг операцій за кредитними картками в банку проводиться в електронній формі і всі операції по картці зафіксовані у виписці по рахунку, розрахунок заборгованості є зрозумілим, складеним відповідно до вимог законодавства, положення ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в спірних з відповідачем щодо складення бухгалтерських документів не можуть застосовуватися у даних правовідносинах, сфера дії даного закону поширюється на юридичних осіб, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, але в даному випадку кредитний договір укладено з фізичною особою, тому дія зазначеного закону не розповсюджується на даний вид операцій. Відсотки та неустойка нараховані відповідно до умов кредитного договору та положень чинного законодавства, підстав для зменшення неустойки не має. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не явився, просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення не подавав. З врахуванням положень ч.3 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності не з'явившихся учасників справи за наявними у справі доказами, поданими учасниками справи заявами по суті. Суд, дослідивши докази, дійшов наступних висновків: 01 квітня 2013 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві міститься інформація про те, що [PERSON] ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, та погодився з ними. [PERSON] дала згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складає договір, про що свідчить її підпис в заяві. Так, за змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ч.1-3 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Зі змісту Довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що діяли на момент укладення договору, базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, тобто 30% річних, за тратами здійсненими з 01.09.2014 р. 2,9 % річних, за тратами здійсненими з 01.04.2015 р. 3,6 % річних, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 р. - 5 % від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). Відповідно до п. 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256, підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку. Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов та правил, власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Згідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку , відкритого у банку, в тому числі з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Пунктом 1.1.2.4. Умов та Правил, визначено, що у разі незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті позичальник зобов'язується надати письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Згідно п. 1.1.3.2.3. Умов та правил, банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни наданого Кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.1.1.3.1.9 цього договору. Таким чином, встановлено, що між сторонами укладено договір кредиту у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку 300 грн. зі сплатою 30% річних протягом пільгового періоду 55 днів. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць, що складає 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом протягом пільгового періоду з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Факт укладення договору, його умови, користування карткою, отримання вказаної суми кредиту, відповідач не оспорює. З даного договору для відповідача - позичальника виникли певні зобов'язання перед кредитором - по сплаті кредиту, процентів за користування кредиту, комісії, а також неустойки у разі порушення виконання зобов'язань. Згідно ст.627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору. Згідно ст.638, ст..639 ЦК - якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобов'язання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ч.1ст.631 ЦК- строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки у відповідності з договором. Згідно ч.4 ст.631 ЦК - збіг строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобов'язання. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надав позивачу кредит. Відповідачка не оспорила договір або отримання суми кредиту на вказаних умовах і в указаному розмірі, не оспорює факт наявності боргу і не оспорює прострочення нею грошових зобов'язань за даним договором. Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача, який прострочив своєчасне виконання зобов'язань за договором, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків. Розглядаючи позовні вимоги, аналізуючи обґрунтування, надані сторонами і подані ними докази у їх сукупності, та враховуючи вимоги закону, що регулює спірні правовідносини, і зокрема питання, що стосуються позовної давності, суд дійшов до наступного: Згідно ст..256 ЦК України, - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст..257 ЦК - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст..258 ЦК - для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258). Згідно ст..259 ЦК - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Умовами договору, зокрема п.1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту укладення. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення строку дії договору, договір автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.41 Умов передбачено, що даний договір діє без обмеження строку. Матеріали справи не містять відомостей про те, що будь-яка із сторін договірних правовідносин повідомляла іншу сторону про припинення строку дії договору. Тобто, на час розгляду справи дія договору не припинилась, він є чинним, і даного факту відповідачка не заперечує. Як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості і виписки по рахунку - останній платіж по картці (head-office: автоматичне погашення простроченої заборгованості …кредитна частина Р2Р переказу) мав місце 30.09.2014р. у сумі 435,94 грн., заборгованість після вказаної операції склала 228,60 грн. Строк дії перевипущеної картки відповідача за даним договором - 07/2017 (липень 2017 року), і даною датою визначається кінцевий строк повернення кредиту. В запису від 26.12.2013р. в розрахунку зазначено, що сальдо поточної заборгованості по кредиту складає 285,23грн., внесено клієнтом на погашення заборгованості 14,06 грн.; станом на 31.12.2013р сальдо поточної заборгованості по кредиту 249,29грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 35,94; станом на 31.01.2014 р. заборгованість -210,30 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 74,93 ; станом на 28.02.2014 р. заборгованість по кредиту 167,56 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 117,67 грн. ; станом на 31.03.2014 р. заборгованість по кредиту 124,13 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 161,10 грн.; станом на 30.04.2014 р. заборгованість по кредиту 84,47 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 200,76 грн.; станом на 30.05.2014 р. заборгованість по кредиту 57,91 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 227,32 грн.; станом на 30.06.2014 р. заборгованість по кредиту 39,50 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 245,73 грн.; станом на 31.07.2014 р. заборгованість по кредиту 28,69 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 256,54 грн.; станом на 03.09.2014 р. заборгованість по кредиту 25,13 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 260,10 грн., внесено клієнтом на погашення заборгованості 435,94 грн., у подальшому 22.09.2014 р. внесено на погашення заборгованості 111 грн., 30.09.2014 р. внесено на погашення заборгованості 435,94 грн., з яких 175,84 грн. зараховано на погашення процентів; станом на 28.11.2014 р. заборгованість по кредиту 23,29 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 154,90 грн., і станом на 30.11.2014 р. сальдо простроченої заборгованості за кредитом склало 178,19 грн. Після вказаної дати сальдо простроченної заборгованості не змінювалось, кошти на погашення кредиту відповідачем не сплачувались, в такому ж розмірі зазначена заборгованість на 31.03.2017р. (день розрахунку для подання позову). Дана заборгованість не погашена відповідачем, тобто, на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання основного зобов'язання за договором не настав, а отже строк позовної давності за основним зобов'язанням вважається таким, що не сплив і позивач має право вимагати від позивача повернення кредиту (за наданим розрахунком - в сумі 178,19 грн.), а також має право на отримання від позичальника процентів за весь час користування кредитними коштами, на умовах і за ставкою, передбаченою договором. Доказів того, що заборгованість за кредитним договором погашена, відповідачем не надано, враховуючи принцип диспозитивності і доведеності, суд не може враховувати лише її твердження про погашення заборгованості, оскільки такі твердження не підтверджено жодними доказами. Що стосується застосування строку позовної давності до вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, то суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та відповідно до вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З наданого розрахунку заборгованості видно, що заборгованість за відсотками, яку просить стягнути позивач з відповідача утворилася станом на 31.03.2017 р. та складається з простроченої заборгованості, яка з щомісячним зростанням виникла з 29.11.2013р., тобто перебіг строку позовної давності для вимоги за кожним таким платежем розпочав перебіг з дня, коли виникло прострочення. Разом з тим, з даного ж розрахунку видно, що 29.12.2013 р. відповідачем погашено за наданим кредитом 14,06 грн., 03.09.2014 р. - 435,94 грн., 22.09.2014 р. - 111 грн., 30.09.2014 р. - 435,94 грн., тобто відповідач внесенням плати за кредитним договором здійснив переривання строку позовної давності. Доказів на підтвердження того, що відповідач в листопаді 2013 року - зняла кошти у розмірі 178,19 грн., протягом пільгового періоду (55 днів) на її картку надійшли кошти на погашення кредиту, і у грудні 2013 року банком були списані кошти з її рахунку на погашення суми кредиту, а після грудня 2013 року вона не сплачувала кредит і не користувалася кредитними коштами, - відповідач суду не представила. Таким чином, строк позовної давності, який почав свій перебіг з 29.11.2013 р. був перерваний відповідачем 29.12.2013 р., потім 03.09.2014 р., потім 22.09.2014 р., потім 30.09.2014 р., таким чином строк позовної давності розпочав свій перебіг з 30.09.2014 р. Як вбачається з вхідного штампу, даний позов надійшов до суду 17.05.2017 р. Тому відсутні підстави для відмови у позові за пропуском позовної давності - як про це заявив відповідач. У зв'язку з цим суд розглядає позов по суті. Крім того умовами договору між сторонами передбачено збільшений строк позовної давності, і дана умова не оспорена відповідачем, а виходячи з визначеного сторонами у договорі строку позовної давності, позивач також не пропустив строк позовної давності за вказаними вимогами. Щодо наявності заборгованості по кредиту, то суд виходить з наступного: В наданому позивачем розрахунку вказано, що станом на 31.03.2017 р. за відповідачем рахується заборгованість в сумі 12192,58 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 178,19 грн., заборгованості за несплаченими процентами на прострочену заборгованість 7960,06грн., заборгованість по комісії - 2997,54 грн.; Штраф -1056,79 грн. Згідно наданого розрахунку заборгованості і з виписки по рахунку станом на 20.11.2013р. клієнт не мав заборгованості по кредиту: в розрахунку станом на 20.11.2013р. зазначено заборгованість по кредиту 0,00, по відсоткам 0,00грн., по комісії 0,00грн., пеня - 0,00грн. Щодо наявності заборгованості по процентам та її розміру, суд виходить з наступного: Виходячи з умов договору і з вимог закону, що регулює дані правовідносини, за договором позики (кредиту) проценти нараховуються за користування кредитом, тобто на тіло кредиту, і не передбачено законом нарахування процентів на проценти, на пеню та на інші обумовлені договором платежі, в тому числі і у разі їх прострочення, оскільки за такі порушення умов договору як прострочення виконання грошового зобов'язання закону передбачає інші наслідки, зокрема право на дострокове стягнення кредиту, а також неустойку. Суд погоджується з відповідачем у тому, що з наданого розрахунку заборгованості по процентам та встановленої сторонами у договорі процентної ставки (враховуючи суму заборгованості за кредитом 178,19 грн., і розмір нарахованих процентів за період з 29.11.2013 р. по 31.03.2017 р. 7960,06 грн.), можна дійти єдиного логічного висновку, що в даному розрахунку в дійсності застосована не передбачена умовами договору і явно завищена процентна ставка, та\\або нарахування процентів не лише на залишок по кредиту (як передбачено законом), а і на інші суми (зокрема на проценти, пеню, комісію). Представник позивача викликався в судове засідання з метою надати логічні і зрозумілі пояснення та обґрунтування алгоритму нарахування таких явно і занадто високих процентів. Представник позивача не з'явився, у поданій відповіді на відзив не наведено жодного аргументу і пояснень з цього приводу, детального розрахунку нарахування процентів не надано. Тому суд виходить лише з поданих доказів. Згідно ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України саме позивач зобов'язаний обґрунтувати і довести позовні вимоги, обставини, на які він посилається і надати належні, достовірні докази на підтвердження таких обставин, і законом не передбачено перекладення на відповідача обов'язку по спростуванню наданих позивачем відомостей, не підтверджених доказами, які б достовірно доказували такі обставини. Наданий позивачем розрахунок, тобто документ, створений представником позивача, який не містить у собі достатньої інформації, необхідної для перевірки достовірності і правильності відомостей, зазначених у ньому, і який з даних причин оспорюється другою стороною, враховуючи принцип диспозитивності і рівності сторін перед судом, - такий документ не може прийматись судом безумовно і підлягає дослідженню та аналізу. Проаналізувавши наданий розрахунок заборгованості (по процентам), надану виписку по рахунку, проаналізувавши умови договору і їх відповідність вимогам закону, що регулює дані правовідносини, суд погоджується з відповідачем у тому, що наданий розрахунок не відповідає умовам договору щодо застосованих відсоткових ставок, розрахунок не відповідає зазначеним у ньому відсотковим ставкам (в тому числі підвищеним), і такий розрахунок суперечить вимогам закону щодо нарахування процентів за користування кредитом - що передбачає нарахування процентів на суму кредиту (у даному випадку за умовами договору - на залишок по тілу кредиту). Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості по процентам у тій сумі, в якій просить позивач. Дана сума процентів необґрунтована, не доведена, явно завищена, не відповідає умовам договору і закону. Разом з тим, за умовами договору передбачено обов'язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом, такі умови договору відповідають вимогам закону. І з наданого розрахунку - і даного факту відповідач не заперечує - він не сплачував проценти у вказаний період. Тому є підстави для стягнення процентів і відсутні підстави для відмови в цій частині позовних вимог повністю. Дані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню підлягають відсотки, нараховані за передбаченою договором процентною ставкою на тіло кредиту 178,19 грн. При цьому суд виходить з умов договору, передбаченої відсоткової ставки, передбаченого права позивача підвищувати відсоткову ставку у випадку прострочення боржника, що не суперечить вимогам ст.1056, ст.1056-1 ЦК України, але при цьому враховує і вимоги ст.156-1 щодо обов'язковості визначення в договорі максимального розміру збільшення процентної ставки у разі застосування в договорі змінюваної процентної ставки. Згідно п.2.1.1.12.6 Умов та правил… , - за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 днів на рік, якщо не інше не передбачено умовами договору. Відповідач не оспорив право позивача на зміну процентної ставки - в межах умов договору і в тій частині, що відповідає закону, і не оспорив вказані у розрахунку процентні ставки. Тому суд проводить розрахунок процентів , виходячи з боргу по кредиту 178,19 грн. і вказаних у розрахунку ставок та періодів їх застосування. Виходячи з наданого розрахунку, мають застосовуватись при нарахуванні процентів такі ставки: в період з 29.11.2013 р. по 31.08.2014 р. 30% річних (2,5 % в місяць) на залишок по кредиту; з 01.09.2014р. по 31.03.2015р. - 34,80% річних (2,9% в місяць) на залишок по кредиту; з 01.04.2015р. по 31.03.2017 р. - 43,2% річних (3,6% в місяць) на залишок по кредиту. Виходячи з процентної ставки, зазначеної у розрахунках позивача, та застосовуючи передбачену у п. 2.1.1.12.6. формулу розрахування відсотків, проценти мають бути нараховані у таких розмірах: 178,19 грн. : 360 днів х 276 днів прострочення х 30% (річних) = 40,98 грн.; 178,19 грн. : 360 днів х 212днів прострочення х 34,80% (річних) = 36,52 грн.; 178,19 грн. : 360 днів х 731 днів прострочення х 43,20% (річних) = 156,31 грн. Для порівняння правильності таких розрахунків, застосовуючи звичайний арифметичний розрахунок, виходячи з зазначених річних відсоткових ставок у вказані періоди і суми заборгованості по кредиту 178,19 грн., яка не змінювалась у вказаний період, - проценти мають бути нараховані у таких розмірах: в період з 29.11.2013р. по 31.08.2014р. (9 місяців) проценти нараховуються за ставкою 30% річних, або 2,5% на місяць; дана сума становить: 178,19 грн. х 2,5% = 4,45475 грн. х 9 = 40,09275 грн.; в період з 1.09.2014р. по 31.03.2015р. (7 місяців) проценти нараховуються за ставкою 34,80% річних або 2,9% на місяць; дана сума становить: 178,19 грн. х 2,9% = 5,16751 грн. х 7 = 36,17257 грн.; в період з 1.04.2015р. по 31.03.2017 р. (24 місяців) проценти нараховуються за ставкою 43,20% річних або 3,6% на місяць; дана сума становить: 178,19 грн. х 3,6% = 6,41484 грн. х 24 = 153, 95616 грн. Оскільки умовами договору між сторонами передбачено конкретну формулу нарахування відсотків, суд, вирішуючи питання про стягнення заборгованості по відсоткам, бере до уваги суму, вираховану за вказаною формулою. Тобто стягненню з відповідача на користь позивача за даним договором підлягають відсотки в розмірі 233,81 грн. Підстав для звільнення відповідача від сплати відсотків суд не вбачає. Підстав для стягнення з відповідача відсотків у зазначеному позивачем розмірі 7960,06 грн. суд також не вбачає. Позивач не обґрунтував правильність і алгоритм нарахування відсотків у такому розмірі, а наведена ним сума боргу по відсоткам - при будь-якому перевірочному розрахунку не відповідає дійсності і є явно завищеною. При цьому суд враховує, що саме позивач зобов'язаний обґрунтувати і довести суму позову, в тому числі наявність заборгованості по відсоткам у вказаному позивачем розмірі. Тому позов в цій частині вимог підлягає частковому задоволенню. Щодо наявності заборгованості по комісії: Дані нарахування і вид платежу передбачений умовами договору між сторонами, згідно вказаних Умов і правил… передбачена комісії (плата) за обслуговування кредитної картки і здійснених по ній транзакцій, з зазначенням мінімального розміру такої комісії (100грн.). Дані умови договору відповідачем не оспорені, тому приймаються до уваги. Відповідачем не оспорені і надані розрахунки комісії. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахування комісії відповідач не навів. Тому відсутні підстави для відмови позивачу у стягненні вказаної суми заборгованості по комісії, і є підстави для її стягнення з відповідача у вказаному в розрахунку розмірі. Відповідач послався на те, що вказана сума у позові і у відповідній графі розрахунку (2997,54грн.) зазначена як заборгованість по пені та комісії. Разом з тим, як видно з остаточного розрахунку, зазначеного в кінці наданого розрахунку заборгованості - дана сума зазначена як заборгованість по комісії. Крім того, проаналізувавши нарахування даних платежів (разові нарахування по 100грн.) , з них видно , що вони не є пенею, яка нараховується у відсотках до суми простроченого платежу, тобто має бути змінною сумою, і за своєю природою та підставою нарахування є саме передбаченою Умовами договору комісією (платою за обслуговування). Тому вказана сума судом розглядається як платіж , передбачений договором (комісія). Відповідач не оспорив дані умови договору (щодо нарахування комісії), тому, розглядаючи дану справу, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від її сплати. Дана сума (2997,54грн.) підлягає стягненню. Щодо вимог про стягнення штрафу, то вони підлягають частковому задоволенню: Так, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Оскільки вказана неустойка передбачена умовами договору, і подія, яка є підставою для нарахування вказаного виду неустойки (штрафу), наступила у зв'язку з простроченням боржником виконання грошового зобов'язання на строк, зазначений договором, то є підстави для нарахування штрафу в розмірі та на умовах, передбачених договором. Штраф розрахований позивачем одноразово, що відповідає умовам договору. Штраф за умовами договору складається з фіксованої (незмінної) частини 500грн. і з його відсоткової частини - у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії (п.2.1.1.7.6.Умов і правил…). Такі умови договору не суперечать закону, що регулює спірні правовідносини. Вказана позивачем сума штрафу нарахована з суми заборгованості, зазначеної у позові. Оскільки судом встановлена необґрунтованість даної суми і відсутність заборгованості у вказаному позивачем загальному розмірі, то вказана частина штрафу має бути перерахована, виходячи з тої суми заборгованості, яку визнає суд: Борг по кредиту: 178,19грн., борг по відсоткам: 233,81 грн., борг по комісії: 2997,54грн., всього 3409, 54грн.; 5% від даної суми становить 170,47 грн. Таким чином, підлягає стягненню штраф: 500грн. (фіксована частина) + 170,47грн. (відсоткова частина) = 670,47грн. (всього). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, і стягненню з відповідача за даним договором підлягає сума заборгованості: 178,19грн. (кредит) + 233,81грн. (відсотки) + 2997,54грн. (комісія) + 670,47грн. (штраф) = 4080,01 грн. (всього). Враховуючи, що позов задовольняється судом частково, то судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, підлягають у відповідності до ст.141 ЦПК частковому задоволенню, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову 12192,58 грн.; задоволено повні вимоги в сумі 4080,01 грн., тобто на 33%. Сплачено судовий збір 1600грн., підлягає відшкодуванню судовий збір (судові витрати) в розмірі 33%, тобто в сумі 528 грн. Доказів понесення витрат пов'язаних із розглядом справи відповідачем суду не представлено, тому суд не вирішує дане питання відносно відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial