Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у вигляді сплаченої суми передплати за шкіряний диван у розмірі 50% його вартості в розмірі 46105 гривень та 20 000 гривень моральної шкоди, обгрунтувуючи вимоги тим, що 27.08.2013 року між ними було укладено Договір №17 роздрібної купівлі-продажу меблів, а саме шкіряного дивану під назвою Монреаль, за умовами якого відповідач зобов'язаний був передати диван у строк до 27.11.2013 року, однак умови договору не виконав, на письмове звернення від 26.12.2013 року відповідач не відреагував. Завдану моральну шкоду позивач у позовній заяві обґрунтовує порушенням прав, наданих споживачам, посилаючись на душевних стражданнях, стресах та відсутності можливості належного відпочинку. Судом було ухвалено 07.02.2014 року заочне рішення, яке за заявою представника відповідача скасоване ухвалою суду від 26.03.2014 року, справу було призначено до розгляду у судове засідання, представник відповідача повідомлена про розгляд справи під розписку (а.с.42). У судове засідання сторони не з'явились, позивачка подала повторну заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином через його представника, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки заперечень позивачки щодо повторного заочного розгляду матеріали справи не містять, суд ухвалює рішення при повторному заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 27.08.2013 року між сторонами було укладено Договір №17 роздрібної купівлі-продажу меблів, а саме шкіряного дивану під назвою Монреаль, за п.1.4 якого загальна вартість товару становить 92210 гривень (а.с.8). За умовами п.2.1 Договору, грошові кошти за товар у розмір 50%, що становить 46105 гривень, сплачені при укладенні договору, що підтверджується бланком замовлення з відміткою про сплату авансового платежу в розмірі 46105 гривень та товарним чеком (а.с.13, 14). У відповідності до п.4.1 Договору відповідач зобов'язаний був передати диван у строк не пізніше 27.11.2013 року, однак умови Договору не виконав, з приводу чого позивачка звернулась до відповідача та 26.12.2013 року до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області з відповідними заявами про повернення сплаченої суми авансу (а.с.6, 7), однак по цей час грошові кошти позивачці не повернуті, відповідач ухиляється від спілкування з позивачкою. Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до статті 698 ЦК України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними. За загальними нормами, передбаченими ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. У відповідності до вимог статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.23 та ч.1 ст.1167 ЦК України (глава 82) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (Із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року N 5), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. У частині відшкодування моральної шкоди на користь позивача в розмірі 20 000 гривень, суд вважає, що відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України та ст.1167 ЦК України, враховуючи ту обставину, що позивачка у справі не має можливості з вини відповідача, яка ним не спростована, придбати та користуватися своїм майном на протязі тривалого часу, вимушена вживати додаткових зусиль для повернення власних коштів, витрачати час та кошти на отримання консультацій, звернень до державних органів, зважаючи на поведінку відповідача, який зобов'язаний був вжити усіх заходів для виконання умов договору, уникнення конфліктної ситуації з клієнтом та усунення наслідків виниклих спірних питань, виходячи з принципу розумності і справедливості, вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 10 000 гривень. Відповідачем зазначені вище обставини не спростовані, жодних доказів до суду не надано. Зазначені у заяві про перегляд заочного рішення дані щодо порушення саме позивачкою умов договору про сплату коштів у повному обсязі не пізніше, ніж за 10 днів до настання строку для передачі меблів, суд до уваги не приймає, оскільки п.4.1 Договору визначено крайній строк передачі меблів - 27.11.2013 року, а остаточний розрахунок за меблі міг бути здійснений і раніше у випадку доставки меблів завчасно та відповідного сповіщення про це замовника товару (п.2 Договору). Крім того, звернення позивачки як до відповідача, так і до Інспекції, через місяць після спливу крайнього строку передання товару, відсутність будь-яких доказів повідомлення позивачки про надходження товару, беззаперечно свідчить про невиконання саме відповідачем умов укладеного договору. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З іншими вимогами позивачка не зверталась. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 704 гривні 65 копійок.

Outcome: partial