Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Під час розгляду справи в судовому засіданні, яке відбулося 30.12. 2013 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона вказує про те, що [INFO] в с. Богодарівка Єланецького району Миколаївської області помер її чоловік - [PERSON]. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 8,49 га, надана йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована в межах території Маложенівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. Дана земельна ділянка належала померлому на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія МК № 089654, який він отримав 16.08.2004 року. Їй відомо, що за життя чоловік склав заповіт, який посвідчений секретарем Маложенівської сільської ради Єланецького району і яким він дану земельну ділянку заповідав сину - [PERSON] Після смерті чоловіка вона, у передбачений законом строк, звернулася до Єланецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З такою заявою звернувся і [PERSON], але ним був пропущенний передбаченний законом строк на звернення, в зв'язку з чим, рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області йому визначено додатковий строк для прийняття спадщини. На даний момент вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу спадкового майна померлого. Відповідач вважає, що їй належить 1/8 частка спадкового майна, а йому - 7/8 частка. З цим вона погодитися не може. Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України (в редакції, станом на день смерті чоловіка, тобто - [INFO]) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності. Вважаючи дане майно спільною сумісною власністю подружжя, приймаючи до уваги вимоги цивільного законодавства про право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, рахує, що їй належить 1/2 частка даної земельної ділянки. А тому, вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про отримання належної їй 1/2 частки спірної земельної ділянки, яку вважає спільною сумісною власністю подружжя. Ця частка складає 4.245 га площі спірної земельної ділянки. В зв'язку з тим, що вона на момент смерті чоловіка була пенсіонеркою, тобто непрацездатною особою, вважає, що має право на обов'язкову частку в спадковому майні, яка з урахуванням часток інших спадкоємців складає 1/8 частку, або 0.5306 га площі спірної земельної ділянки. А тому, вона вважає, що в порядку спадкування за нею повинно бути визнано право власності на 1/2 та 1/8 частки спірної земельної ділянки, що становить 4,7756 га від її площі. В зв'язку з тим, що державним нотаріусом, до якого вона звернулася їй було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про поділ спадщини, вона просить суд виділити їй 1/2 частку спірної земельної ділянки, із спільної сумісної власності подружжя, що складає 4,245 га та 1/8 частку спірної земельної ділянки, як обов'язкову частку у спадщині в розмірі 0,5306 га, а всього 4,7756 га із площі спірної земельної ділянки, яка належала її померлому чоловіку [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії МК № 089654 та визнати за нею право власності на 1/2 частку спірної земельної ділянки, із спільної сумісної власності подружжя, що складає 4,245 га та 1/8 частку спірної земельної ділянки, як обов'язкову частку у спадщині в розмірі 0,5306 га, а всього 4,7756 га із площі спірної земельної ділянки, яка належала її померлому чоловіку [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії МК № 089654, виданного 16.08.2004 року. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному об'ємі. Представник позивачки в судовому засіданні вимоги своєї довірительки підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні в повному об'ємі. Представник відповідача вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має, а тому просив суд відмовити в задоволенні позову, пояснивши при цьому, що дійсно, ще за життя, батько його довірителя залишив заповіт, яким заповів своєму сину, відповідачу по даній справі, після своєї смерті належну йому на підставі Державного акту на право власності, земельну ділянку. Він не заперечує, що мати його довірителя - позивачка по справі, має право на обов'язкову частку в спадщині, постільки, на момент смерті спадкодавця позивачка по справі була непрацездатною в зв'язку з досягненням пенсійного віку. Його довіритель визнавав і не оспорює, що позивачка по справі має право на обов'язкову частку в спадщині. З урахуванням кола спадкоємців та їх часток, обов'язкова частка позивачки у спадщині складає 1/8. Що ж стосується вимог позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частку спадкового майна, то дані вимоги його довіритель не визнає, так як вважає, що спірна земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя. Спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю померлого - спадкодавця по данній справі. Дану земельну ділянку померлий отримав на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку в 2004 році безоплатно для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Враховуючи те, що правовідносини щодо спірної ділянки виникли між подружжям в серпні 2004 року, вони повинні регулюватися нормами Сімейного кодексу України, які діяли на той час. Враховуючи те, що його довіритель не оспорює право позивачки на обов'язкову 1/8 частку у спадщин, а її право на 1/2 частку не визнає, так як воно не передбачено законом, в задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити по слідуючим підставам. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 61 Сімейного кодексу України (у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 11.01.2011 року № 2913-VІ, який набрав чинності 09.02.2011 року) було встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком, виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську(кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного із подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Законом України № 2913-VІ від 11.01.2011 року, який набрав чинності 09.02.2011 року ст. 61 Сімейного кодексу України доповнено частиною п'ятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності в тому числі, приватизаці (вказану частину виключено на підставі Закону № 4766-УІ (4766-17) від 17.05.2012 року). В судовому засіданні встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] з 20.03.1962 року перебували в зареєстрованому шлюбі. [INFO] [PERSON] помер. За життя померлий склав заповіт, який 09.09.2010 року посвідчений секретарем Маложенівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області і яким належну йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК № 089654, виданого 16.08.2004 року, земельну ділянку площею 8,49 га, що знаходиться в межах Маложенівської сільської ради Єланецького району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповів своєму сину - [PERSON] - відповідачу по даній справі. Позивачка вважає, що дана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вона має право на 1/2 її частку. Але з данними твердженнями позивачки суд погодитися не може по слідуючим підставам. В судовому засіданні встановлено, що спірну земельну ділянку померлий [PERSON] в приватну власність набув безоплатно на підставі ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України . Доказами процедури набуття права власності саме в такому порядку є: - розпорядження Єланецької районної державної адміністрації № 461-р від 19.04.2004 року "Про затвердження технічної документації по складанню Державних актів на права власності на земельні ділянки громадян Маложенівської сільської ради Єланецького району"; - Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 8,49 га, яка знаходиться в межах Маложенівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, серії МК № 089654, виданного 16.09.2004 року. Право на отримання спірної земельної ділянки в порядку безоплатної передачі із земель державної власності померлим [PERSON] є його особистим майновим правом. При цьому, не відбулося витрачення спільного майна подружжя. Позивачка жодним чином не брала участі в набутті такого майна. Волевиявлення попереднього власника земельної ділянки (держави, територіальної громади) на передачу земельної ділянки не у спільну сумісну власність подружжя, а в особисту приватну власність померлого, підтверджується рішенням про передачу земельної ділянки у власність саме йому, Державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК №089654, виданого 16.08.2004 року, в якому єдиним власником земельної ділянки вказаний померлий [PERSON] Жодних співвласників згідно акту не має. Таким чином суд, враховуючи, що своє право на безоплатне отримання земельної ділянки [PERSON] отримав 16.08.2004 року і правовідносини подружжя [PERSON] та [PERSON] щодо спірної земельної ділянки виникли в цей час, вважає, що вони регулюються нормами Сімейного кодексу в редакції, чинній на час їх виникнення - ст. 61 Сімейного кодексу України (у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 11.01.2011 року № 2913-VІ, який набрав чинності 09.02.2011) за яким спірна земельна ділянка не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу. Закон України № 2913-VІ від 11.01.2011 року не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Обов'язкова частка позивачки в спадщині після смерті померлого чоловіка [PERSON] з урахуванням часток 4-х спадкоємців становить 1/8 частку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В судовому засіданні відповідач визнав і не оспорює це право позивачки на обв'язкову 1/8 частку спадкованої земельної ділянки. Таким чином суд, установивши в судовому засіданні, що відповідач не оспорює право власності позивачки на 1/8 частки спірної земельної ділянки, вважає, що і в цій частині позову необхідно відмовити в задоволенні в зв'язку з відсутністю спору. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат по справі. Згідно матеріалів справи, з позовною заявою позивачка звернулася до суду 25.11.2013 року. В судовому засіданні, яке відбулося 30.12.2013 року позивачка уточнила свої позовні вимоги. Із уточнених позовних вимог, які позивачка надала 30.12.2013 року вбачається, що позивачка ставить дві різних вимоги: майнового характеру - про визнання права власності на земельну ділянку та не майнового характеру - про виділення у власність частки земельної ділянки. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Між тим, із матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги матеріального характеру позивачкою оплочені згідно квитанції 32730684 від 22.11.2013 року. Будь-яких даних щодо сплати судового збору по позовним вимогам немайнового характеру позивачка не надала. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог позивачці відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір щодо вимог немайнового характеру підлягає стягненню на користь держави з позивачки.

Outcome: approved