Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить в рахунок виконання основного зобов'язання [PERSON] щодо оплати заборгованості у розмірі 1 272 711 грн. 37 коп. за договором про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 49.24/06/і346/07 від 08.08.2007 року, а саме: на трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 65,9 кв.м., жилою площею 43,5 кв.м., шляхом визнання права власності на квартиру за ПАТ «Дельта Банк» та визнати за позивачем право власності на вказане нерухоме майно. Вимоги мотивує тим, що 08 серпня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.24/06/07-Zn, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 60 000 дол. США строком користування до 07 серпня 2017 року з розрахунку 13,55 % річних. Виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором забезпечується іпотекою, відповідно до укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем договору іпотеки № 49.24/06/і346/07 від 08.08.2007 року, згідно з яким предметом іпотеки є житлова квартира загальною площею 65,9 кв.м., жилою площею 43,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора по укладеному з відповідачем кредитному договору. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що повідомлявся неодноразово, у тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про погашення боргу, однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим станом на 15.05.2015 року наявна заборгованість у сумі 1 272 711 грн. 37 коп., з яких: тіло кредиту - 683 885,07 грн., відсотки - 433 004,00 грн. та пеня - 155 822,30 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та викладені у ньому обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд з урахуванням думки представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 08 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.24/06/07-Zn, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 60 000 дол. США строком користування по 07 серпня 2017 року зі сплатою відсотків за ставкою 13,55 % річних (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 7-12). Згідно п. 3.1 кредитного договору [PERSON] зобов'язався повернути одержану суму кредитів згідно з умовами цього договору не пізніше 07 серпня 2017 року на рахунок вказаний у пункті 1.2 цього Договору, шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту відповідно визначеного графіку помісячних платежів. Пунктом 3.7 кредитного договору визначено, що за порушення строків повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки вказаної в п. 1.3 договору від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 08 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 49.24/06/і346/07, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 5065 (надалі по тексту - договір іпотеки, а.с. 13-16). Предметом іпотеки є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 65,9 кв.м., жилою площею 43,5 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] 25.07.1997 року за реєстровим номером 1н-1721, та зареєстрованого КМБТІ і записаного в реєстрову книгу за № д.624-18 за реєстровим номером 3070 від 01.02.2001 року (а.с. 13). Відповідно п. 1.4 договору іпотеки, заставна вартість майна за згодою сторін складає 177 600,00 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 08 серпня 2007 року становить 896 880,00 грн. 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк», як продавцем, та ПАТ «Дельта Банк», як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (а.с. 25-30). Відповідно даної угоди відбулось відступлення позивачу права вимоги за вищевказаними кредитним договором № 49.24/06/07-Zn від 08.08.2007 р. та договором іпотеки № 49.24/06/07-Zn від 08.08.2007 р., укладеними між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем, що підтверджується витягом з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 20.05.2013 року (а.с. 31). Відповідно ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як убачається із матеріалів справи, відповідач умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 15.05.2015 року наявна заборгованість у розмірі 1 272 711 грн. 37 коп., що включає: тіло кредиту - 683 885,07 грн., відсотки - 433 004,00 грн. та пеню - 155 822,30 грн. Згідно умов, передбачених п. 4.1. розділу 4 договору іпотеки, за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору. Відповідно п. 4.3 іпотечного договору, при настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: набуває право власності на майно; від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає іпортекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимоги іпотекодеоржателя (а.с. 15). Пунктом 4.4 іпотечного договору визначено, що у випадку, коли виконання пункту 4.3 цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством, в тому числі звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. 10 червня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» надсилало на адресу відповідача письмову вимогу від 03.06.2015 р. про погашення заборгованості за кредитним договором, при цьому повідомляючи, що у разі невиконання вимоги АТ «Дельта Банк» розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно (а.с. 21-23). Проте дана вимога залишилася без задоволення. За заявленими вимогами позивач просить в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідача в сумі 1 272 711 грн. 37 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності на цю квартиру. При цьому суд враховує наступні обставини. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України). Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 36 Закону України "Про іпотеку" визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно положень частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому відповідно ч. 1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту. До того ж, пунктом 4.5 іпотечного договору визначено, що реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладення від свого імені договорів купівлі-продажу майна з третіми особами, а у разі звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса - в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». В той же час, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі судового рішення, як це передбачено укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем договором, відбувається в порядку, визначеному ст. 39 Закону України «Про іпотеку». За правилами даної статті звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду не передбачає визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, а забезпечує можливість останнього задовольнити свої вимоги за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки певним шляхом. За викладених обставин заявлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за позивачем не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed