Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач просив визнати укладеним між ним як споживачем послуг та відповідачем - виконавцем послуг договір про користування електричною енергією у запропонованій ним редакції. Позивач вказував, що в березні 2016 року ним на адресу відповідача було направлено проект договору про користування електричною енергією, який відповідачем було підписано разом із складеним протоколом розбіжностей. Вважаючи, що окремі пропозиції відповідача до договору є неприйнятними позивач вважає за необхідне вирішити даний спір в судовому порядку, заявляючи вимогу про визнання договору про користування електричною енергією /а.с. 4-6/ укладеним. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності. Згідно поданих заперечень /а.с. 64/ відповідач вказує на те, що позивачем допущені відхилення від Типового договору (який містить всі необхідні істотні умови), зокрема, вказує на розширення у запропонованому позивачем тексті договору прав споживача та обов'язків енергопостачальника. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити враховуючи таке. Статтею 25 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» відносить послуги з електропостачання до комунальних послуг. Частина 1 статті 19 даного Закону визначає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. В додатку № 1 до Правил користування електричною енергією для населення розміщений Типовий договір про користування електричною енергією. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Верховний Суд України у своїй постанові від 10 жовтня 2012 року у цивільній справі № 6-110цс12 висловив позицію, що закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. У вищевказаній постанові Верховний суд України прийшов до висновку, що з аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що договір про користування електричною енергією є за своєю суттю договором приєднання, умови якого встановлені у вищевказаному Типовому договорі користування електричною енергією. Судом не встановлено, що відповідач (енергопостачальник) ухилявся від укладення з позивачем договору про користування електричною енергією на основі типового договору. Водночас, позивач - споживач свого обов'язку, передбаченого ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме, підписати договір не виконав та ініціював укладення договору про користування електричною енергією на запропонованих ним умовах, що вимогам ст. 634 ЦК України не відповідає. Таким чином, вимоги позову не грунтуються на нормах ЦК України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed