Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Гаренко Н. В . у лютому 2019 року звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 12 821 грн. 38 коп. на погашення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Ухвалою суду від 13.02.2019 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, ухвалою суду від 01.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 38-39, 48-49). Представник позивача Гаренко Н.В. в судове засідання не з`явилася, в разі неявки в судове засідання відповідача, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 130 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк не подав: відзив на позов, заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Так як особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статей 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено, що 12.12.2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого перший надав, а другий прийняв кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, на умовах визначених Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифів банку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-23). Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердафту. Згідно п. 1.1.1.63 Договору, овердрафт - короткостроковий кредит, який надається Банком клієнту в разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відповідач підтвердив, що підписана ним анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", що оприлюднені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві (а.с. 8). Згідно статей 509, 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до положень статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Факт користування відповідачем картковим рахунком, використання кредитних коштів та часткове погашення кредиту і процентів підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 12.12.2013 року (а.с.4-6). Проте, відповідач [PERSON] зобов`язання належним чином не виконав, що вбачається з розрахунку заборгованості за договором, в наслідок чого станом на 20.01.2019 року у нього утворилась заборгованість перед банком у сумі 12 821 грн. 38 коп., що складається із заборгованості: 4613 грн. 70 коп. - тіло кредиту; 5065 грн. 35 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 2055 грн. 60 коп. - нараховано пені; 500 грн. - штраф; 586 грн. 73 коп. - штраф. Так, АТ КБ «ПриватБанк» у позові просить стягнути з [PERSON] 12 821 грн. 38 коп. заборгованості за кредитним договором, так як відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved