Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований по вул. Стрийська, 48 в с. Мазурівка Жидачівського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 13 квітня 2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON], [INFO], житель [INFO], 23 грудня 2014 року склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Любшанської сільської ради, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів синові, [PERSON]. На день смерті батькові, як голові колгоспного двору належав житловий будинок, розташований по вул. Стрийська, 48 в с. Мазурівка, частки в якому не визначені, а померлий не є останнім його членом, а тому нотаріус постановою № 1035/02-31 від 09 грудня 2016 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Відповідачі по справі - мати та брат позивача, відмовляються від належних їм часток у спадщині та від належних їм часток у майні колгоспного двору в його користь. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на спадкове майно. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю. Просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви, в яких відмовляються від належних їм часток у колгоспному дворі в користь [PERSON] та відмовляються від свого права на спадщину за законом в користь [PERSON] - спадкоємця за заповітом. Позовні вимоги визнають, просять справу слухати у їх відсутності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [PERSON], помер 13 квітня 2015 року, даний\~\~факт\~\~підтверджується\~\~свідоцтвом\~\~про\~\~смерть\~\~серії І-СГ № 386189 від 14 квітня 2015 року, виданим виконкомом Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області. Згідно матеріалів спадкової справи № 455/2015, відкритої після смерті [PERSON], який помер 13 квітня 2015 року, [PERSON] являється сином померлого [PERSON], та єдиним спадкоємцем по заповіту після смерті свого батька, який прийняв спадщину у вигляді житлового будинку № 46 по вул. Стрийська в с. Мазурівка Жидачівського району; земельної ділянки площею 0.6950 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Любшанської сільської ради; земельної ділянки площею 1.1181 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Любшанської сільської ради; земельної ділянки площею 0.6908 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Любшанської сільської ради та земельної ділянки площею 0.8595 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області. Згідно заяви від 25.09.2015 року, [PERSON], відмовилася від належної їй обов"язкової частки у спадщині за законом після смерті її чоловіка [PERSON], померлого 13 квітня 2015 року, в користь сина [PERSON]. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса не звертався. Постановою № 1035/02-31 від 09 грудня 2017 року, державний нотаріус Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про праву на спадщину на житловий будинок, розташований по вул. Стрийській, 48 в с. Мазурівка Жидачівського району Львівської області у зв"язку з тим, що спадковий житловий будинок є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25 вересня 1989 року, виданого виконкомом Жидачівської районної ради, жилий будинок в с. Мазурівка по вул. Стрийська, 48, належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно витягу № 375 від 17.07.2015 р., виданого виконкомом Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, господарство в с. Мазурівка по вул. Стрийська, 48 Жидачівського району Львівської області, станом на 30.06.1990 року, рахується за : [PERSON], голова двору, помер 13.04.2015 року; [PERSON], дружина, зареєстрована та проживає по даний час; [PERSON], син, зареєстрований та проживає по даний час; [PERSON], син, в даний час не проживає. У Любшанської сільській раді посвідчено заповіт за № 50 від 23.12.2014 р. в користь сина [PERSON], який не змінено та не скасовано. Заборони та арешту на майно немає. У відповідності до ст. 17 ЗУ "Про власність" майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами внесеними згідно з Постановою ПВС України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], виходячи із рівності часток усіх членів колгоспного двору, кожному із них фактично належала 1/4 частина колгоспного двору. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що [PERSON], голова двору, помер 13 квітня 2015 року. Після смерті члена колгоспного двору [PERSON] відкрилася спадщина на 1/4 частину житлового будинку № 48 та господарських будівель і споруд, розташованих по вулиці Стрийська у с. Мазурівка Жидачівського району Львівської області. Згідно заяви від 31 серпня 2017 року, посвідченої секретарем виконкому Любшанської сільської ради Жидачівського раойну Львівської області, [PERSON] відмовилася від своєї частки у майні колгоспного двору у с. Мазурівка по вул. Стрийській, 48 в користь сина [PERSON], а також, не претендує на частку у спадковому майні, яка залишилася після смерті чоловіка [PERSON], який помер 13 квітня 2015 року. Згідно заяви від 31 серпня 2017 року, посвідченої секретарем виконкому Любшанської сільської ради Жидачівського раойну Львівської області, [PERSON] відмовився від своєї частки у майні колгоспного двору у с. Мазурівка по вул. Стрийській, 48 в користь брата [PERSON], а також, не претендує на частку у спадковому майні, яка залишилася після смерті батька [PERSON], який помер 13 квітня 2015 року. Згідно Заповіту, посвідченого 23 грудня 2014 року секретарем Любшанської сільської ради, [PERSON], [INFO], житель [INFO], все належне йому на день смерті майно заповів синові, [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 1216,\~1217,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~\~вимог ст.ст. 1268,\~1269,\~1270 ЦК України\~вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оцінюючи докази в справі у їх\~\~сукупності, суд\~\~вважає, що позивач є таким, що прийняв спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] на все його майно, у тому числі і на спірний житловий будинок. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що відповідачі відмовилися від належних їм часток у майні колгоспного двору - житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в с. Мазурівка по вул. Стрийська, 48, Жидачівського району Львівської області в користть позивача та не заперечують проти визнання за ним права власності на цілий житловий будинок, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що\~\~за позивачем\~\~слід\~\~ визнати право власності на житловий будинок № 48, розташований по вул. Стрийська, в с. Мазурівка Жидачівського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 13 квітня 2015 року.\~\~ На\~\~підставі\~\~викладеного,

Outcome: approved