Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона згідно договору купівлі-продажу від 26 вересня 2016 року є власником квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до договору квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу [PERSON] 22 травня 2001 року за реєстровим № 1000, зареєстрованого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації за №23625 кн.205 від 23 травня 2001року. У квартирі на даний час зареєстрований співмешканець колишнього власника квартири [PERSON] - [PERSON], що підтверджується довідкою ТОВ «Інфо-ком» про склад сімї. Будь-яких перешкод вона відповідачу в користуванні житловим приміщенням не створювала, та відповідач із відповідними заявами до ТОВ «Крона» і Дніпровського ВП не звертався. Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить не стягувати з відповідача судові витрати. Представник третьої особи Адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради, в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, заперечень проти позову не мають. Відповідач в судові засідання у справі повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником квартири за адресою: м. Камянське, вул.Харківська, 65-54, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.09.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], реєстровий № 990 (а.с. 7), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 69279870 (а.с. 8), технічним паспортом на квартиру (а.с. 9-10). Як вбачається з матеріалів справи в квартирі за адресою: м. Камянське, вул. Харківська, 65-54, зареєстрований відповідач, який є співмешканцем колишнього власника квартири, що підтверджується довідкою ТОВ «Інфо-ком» від 11.10.2016 року (а.с. 11). З травня 2005 року відповідач у квартирі за адресою: місто Камянське, вул. Харківська, 65-54, не проживає, за місцем реєстрації до житлово-експлуатаційної організації чи міліції з приводу вчинення йому перешкод у проживанні чи користуванні житловим приміщенням не звертався, що підтверджується актом про не проживання ТОВ "Крона-Сервіс 1" від 27.10.2016 року (а.с. 13) та довідкою ТОВ "Крона-Сервіс 1" від 27.10.2016 року (а.с. 12). З урахуванням викладеного, суд вважає встановленим факт добровільного залишення відповідачем у травні 2005 року квартири за адресою: м. Камянське, вул. Харківська, 65-54, за місцем його реєстрації, без будь-яких поважних причин, та за відсутності вчинення йому будь-яких перешкод у проживанні, вибувши на інше постійне місце проживання. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує права та інтереси позивача, оскільки остання не може у повній мірі розпоряджатися власним майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї. Судом встановлено, що на момент пред'явлення позову минуло більше одинадцяти років як відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації в квартирі по вул. Харківській, 65-54, та після продажу квартири не відносяться до членів сім'ї нового власника житла або кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Інших домовленостей між відповідачем і позивачем, як власником квартири, судом не встановлено. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням позивача, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем його права на проживання у квартирі позивача, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved