Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 20833,53 грн., а також судових витрат у сумі 243,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.09.2007 року сторонами був укладений договір, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 4970 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних за користування кредитом. На виконання умов договору позивачем надано відповідачу платіжну картку із грошовими коштами, а останній зобов'язався у строки здійснювати погашення заборгованості по кредиту. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, станом на 31.10.2013 року утворилася заборгованість на загальну суму 20833,53 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача суму боргу та судові витрати по справі. Представник позивача за довіреністю Чернишова Т.І. підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що він використовував кредитну картку, яку йому надано позивачем, шляхом зняття коштів, які в подальшому повертав. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором виникла 30.09.2008 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік строку позовної давності, який закінчився 30.09.2011 року. Враховуючи, що з моменту останнього платежу пройшло більше трьох років, просив суд застосувати строки позовної давності та залишити позов без задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1049 частиною 1 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Судом встановлено, що 26.09.2007 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді відповідної заяви, згідно якого останньому надано кредит у розмірі 4970 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8). Крім цього, [PERSON] ознайомлено із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку, які разом із вищевказаною заявою складають договір про надання банківських послуг (а.с.9-12). [PERSON] зобов'язався в строки здійснювати погашення заборгованості по кредиту, однак зобов'язання не виконано належним чином, а тому станом на 31.10.2013 року утворилася заборгованість на загальну суму 20833,53 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 4592,85 грн., заборгованості по відсоткам - 14772,42 грн., а також штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 968,26 грн. (процентна складова), що підтверджується наданим банком розрахунком та випискою по рахунку (а.с.5-7, 61-78). Відповідно до вимог ст.214 ч.1 п.2 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Згідно вимог ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Статтями 257, 261 та 267 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виписка по рахунку, яку надано позивачем, свідчить, що відповідачем на виконання умов договору здійснювалось погашення заборгованості та останній раз відповідачем здійснено платіж 21.08.2008 року, а в подальшому будь-яких платежів не здійснювалось (а.с.69). Крім цього, відповідач не отримував перевипущених платіжних карток. У ході розгляду справи відповідачем надано суду письмове заперечення яке містить заяву про застосування позовної давності (а.с.56-57). Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду 08.02.2014 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, не просив суд поновити строк позовної давності, а матеріали позовної заяви не містять жодних доказів поважності причин пропуску зазначеного строку, а також зупинення та переривання перебігу позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed