Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнського акціонерного банку» про розірвання договору банківського вкладу та відшкодування збитків. Мотивувала свої вимоги тим, що між сторонами спору 09 грудня 2011 року було укладено договір банківського вкладу № 284430/2011 відповідно до умов якого він, як вкладник розмістив свої грошові кошти у розмірі 62573 гривні. 26 серпня 2014 року між ним та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено договір банківського вкладу № 837134/2014 відповідно до умов якого він, як вкладник розмістив свої грошові кошти у розмірі 665000 гривні. 24 листопада 2014 року ним було подано до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заяву про розірвання договору банківського вкладу та видачу грошових коштів, однак його звернення залишено без уваги. Такі дії відповідача завдали йому моральної шкоди, оскільки він постійно перебуває у нервовій напрузі з приводу неможливості отримання своїх грошових коштів та неможливістю здійснити придбання квартири. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 665000 гривень неповернутого вкладу, нарахованих відсотків у розмірі 25469 гривень 50 копійок за два місяці користування, нарахованих відсотків у розмірі 5519 гривень 50 копійок за один місяць користування та моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 15000 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив суд її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання надіслав клопотання слухати справу у його відсутність. З посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи просив суд ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 09 грудня 2011 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено договір банківського вкладу № 284430/2011 відповідно до умов якого [PERSON], як вкладник розмістив свої грошові кошти в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» у розмірі 62573 гривні. 26 серпня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено договір банківського вкладу № 837134/2014 відповідно до умов якого [PERSON], як вкладник розмістив свої грошові кошти в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» у розмірі 665000 гривні строком на 13 місяців. 19 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк». З матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2015 року [PERSON] була виплачена гарантована Фондом гарантування вкладів фізичних осіб сума у розмірі 200000 гривень. [PERSON] зазначена обставина не заперечувалася і він в ході розгляду справи таку підтвердив. Також позивач зазначив, що проценти за розміщеним вкладом йому нараховуються регулярно і крім того він подав заяву-вимогу про внесення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк». Представник відповідача у своїх письмових поясненнях зазначив, що дійсно [PERSON] було внесено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк». Відповідно до ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" та "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів визначені ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1)визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2)відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду: 1) письмово сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог; 2) щотижня публікує оголошення про день і місце, де можна ознайомитися з реєстром акцептованих вимог кредиторів, та про дату затвердження цього реєстру виконавчою дирекцією Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. З доказів наданих сторонами вбачається, що [PERSON] скористався своїм правом на подачу заяви-вимоги про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» і відповідно його право на отримання решти не отриманого вкладу є захищеним відповідно до визначеної процедури та правил Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особі, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Позивачем не надано суду доказів, які б доводили наявність обставин завдання моральної шкоди позивачу саме діями/бездіяльністю відповідача. Доказів на підтвердження обставин на які посилався позивач в ході судового розгляду надано не було, а матеріалами справи та доказами дослідженими в судовому засіданні не доводиться вина відповідача у завданні моральної шкоди позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Твердження позивача в обґрунтування позовних вимог, судом не беруться до уваги, оскільки такі суперечать матеріалам справи та не доведені будь-якими належними та допустимими доказами і викладені у формі припущень. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження позивача в обґрунтування позову, крім його пояснень, не підтверджені жодними доказами, а також не знайшли свого підтвердження в ході слухання справи, а тому не беруться судом до уваги і такі обставини встановлені в судовому засіданні не дають суду обґрунтованих, законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача у тому числі моральної шкоди. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed