Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 01 листопада 1967 року по 05 жовтня 2009 року працював електрозварником ручної зварки V розряду управління по монтажу, наладці і сервісному обслуговуванню обладнання ПАТ "Сумське МНВО ім. Фрунзе" та на інших роботах. В результаті роботи в неналежних умовах, отримав професійне захворювання у вигляді хронічного обструктивного захворювання легень І-ІІ стадії токсикоз-пилової етіології у фазі нестійкої ремісії. Дискинезія бронхів І ст. Емфізема легень І ст. Легенева недостатність 2 ст., захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (3 ст.) професійного характеру. Причиною професійного захворювання є проведення робіт в умовах підвищених рівнів шкідливих виробничих факторів. Згідно акту огляду МСЕК від 11.05.2012 року ступінь втрати професійної працездатності становить 85% безтерміново. Вплив шкідливих виробничих факторів спричинив заподіяння позивачу моральної шкоди. Порушилися нормальні життєві зв'язки. Став інвалідом 2 групи, перебуває під наглядом у пульмонолога, лора, невропатолога, кардіолога. Має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль по організації його життя і веде до нових переживань. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює в суму 85000 грн. Тому позивач просить винести рішення про стягнення з ПАТ «Сумське МНВО ім. Фрунзе» на його користь 85000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилався на те, що позивач при укладанні трудового договору погодився з запропонованими умовами праці, та цілком усвідомлював можливі негативні наслідки для свого здоров'я, а також в повній мірі несе відповідальність за їх настання. За роботу в шкідливих умовах праці, Позивач отримував грошову доплату, додаткову відпустку та ін. Також, Товариство застрахувало Позивача в Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, який за рахунок внесків Товариства здійснює Позивачу доплату за втрату професійної працездатності та двічі надав одноразову допомогу. Всі зазначені обставини в повній мірі компенсують Позивачеві всі негативні аспекти праці в шкідливих умовах. Крім того, Позивач за рахунок Товариства повністю був забезпечений засобами індивідуального захисту, спецодягом, взуттям згідно нормативів, які при їх належному використанні усували загрозу нанесення шкоди здоров'ю Позивача. Таким чином, Товариство повністю виконало покладені на нього чинним законодавством обов'язки, при укладенні трудового договору проінформувало Позивача про шкідливі умови праці, здійснювало доплати, надало інші соціальні гарантії, застрахувало Позивача, за свій рахунок, та забезпечило засобами індивідуального захисту. Однак, Позивач знаючи, що працює в шкідливих умовах праці, свідомо в порушення вимог ст. 159 КЗпП України неефективно використовував засоби індивідуального захисту надані Товариством для усунення шкідливих виробничих факторів, у зв'язку з чим отримав професійне захворювання. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 01 листопада 1967 року по 05 жовтня 2009 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе», що підтверджується копією його трудової книжки (а.с. 4-8). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 28 від 08.04.2010 року позивачу встановлено професійне захворювання: «хронічного обструктивного захворювання легень І-ІІ стадії токсикоз-пилової етіології у фазі нестійкої ремісії. Дискинезія бронхів І ст. Емфізема легень І ст. Легенева недостатність 2 ст., захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (3 ст.) професійного характеру (а.с. 9). При огляді 26.03.1996 року фтизіатрична МСЕК встановила йому 20 відсотків втрати професійної працездатності. (а.с.36-39) При огляді 06.05.2010 року фтизіатрична МСЕК встановила йому 3 групу інвалідності та 65 відсотків втрати професійної працездатності. (а.с.40-43) При огляді 16.05.2012 року фтизіатрична МСЕК йому встановила 2 групу інвалідності та 85 відсотків втрати професійної працездатності. (а.с.44-47) Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 28 від 08.04.2010 року (а.с. 9) причиною професійного захворювання, встановленого позивачу є проведення робіт в шкідливих умовах. Професійне захворювання виникло в зв'язку з неефективним використанням засобів індивідуального захисту та недосконалістю технологій. Таким чином судом встановлено, що роботодавцем було порушено право позивача на безпечні умови праці, внаслідок чого у нього виникло професійне захворювання, що спричинило йому душевні страждання в зв'язку зі значним погіршенням стану здоров'я. Внаслідок погіршення стану здоров'я позивач значно обмежений в життєдіяльності, звичках, бажаннях, що вимагає від нього вживати додаткових зусиль по організації його життя. За клопотанням представника відповідача, допитаний в якості свідка [PERSON], підтримав обставини викладені в позовній заяві, та пояснив, що у 1976 році отримав травму на виробництві. Моральну шкоду від підприємства не отримував та про наявність наказу №304 від 10.12.1996 року нічого йому не відомо. Згідно з ч. 1, п.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч.2 вказаної статті покладено на власника або уповноважений орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається з матеріалів справи, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з дня встановлення йому висновком МСЕК від 26.03.1996 року вперше стійкої втрати працездатності, тобто до набрання чинності нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, а тому зазначені норми до спірних правовідносин не можуть бути застосовані. На момент виникнення спірних правовідносин діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи, і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 року № 472. Згідно з абзацем 5 пункту 11 цих Правил розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Оскільки розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян з 02.09.1996 року й по даний час становить 17 грн., то розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 2550 грн. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справа, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, ступінь втрати ним професійної працездатності й наявність у нього інвалідності внаслідок професійного захворювання, неможливість відновлення стану здоров'я, ступінь порушення життєвих зв'язків, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідача користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 2550 грн.

Outcome: partial