Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі договора купівлі-продажу нерухомого майна. В квартирі зареєстрована з 2011 року відповідачка [PERSON], зі своєю малолітньою дитиною, за проханням померлої доньки позивачки для отримання допомоги по народженню дитини, однак фактично за спірною адресою ніколи не мешкали, речей своїх не привозили. Просила суд визнати відповідачку [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Позивач до суду не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення рішення заочно не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про дату та час судового розгляду справи, до суду не з'явився, із будь-якими заявами на адресу суду не звертався, тому суд, за згодою позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.06.06р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11013322 від 22.06.06р. позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.6-7). Відповідачка [PERSON] зі своєю малолітньою дитиною [PERSON], 2009р.н. під час володіння даною квартирою позивачем з 25.01.2011 року зареєстровані в будинку [ADDRESS], що підтверджується домовою книгою (а.с. 10-13). Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом КСН "Селище моряків", з якого слід, що [PERSON] зі своєю малолітньою дитиною [PERSON] не мешкають за адресою: [ADDRESS], особистих речей в будинку не мають, про що свідчать сусіди (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Тобто судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у спірному будинку за згодою позивача, але без поважних причин там не проживають з часу реєстрації. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, або заперечень. Враховуючи наведене, суд вважає, що докази, на які посилався позивач у позові, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved