Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом . Обґрунтовуючи свої вимоги покликається на те, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] - мати позивача, яка вибула із вказаної квартири в 2016 році. Окрім неї, позивача та членів її сім`ї, у квартирі зареєстровані відповідачі: [PERSON] та її син [PERSON] , що в 2000 році вибули на постійне місце проживання до Швеції. У Львів не приїзжають, зв`язок із ними втрачено, комунальних послуг не сплачують. У зв`язку із вищенаведеним звертається до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, подали до суду заяву про слухання справи у їх відсутності, в якій вказали, що позовні вимоги підтримують, просять такі задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечують. Відповідачі у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, хоча належним чином викликалися у порядку ст.ст. 128-130 Цивільного процесуального кодексу України. Треті особи в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно довідки про склад сім"ї виданої ЛКП "Південне" №2214 від 26.12.2018 року в квартирі зареєстровані, вона, позивач, її діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідачі - [PERSON] та її син [PERSON] , що зареєстровані у вказаній квартирі та проживали у ній до 2000 року. Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у вказаній квартирі підтверджується актами № 3 від 02.12.2019 року, № 385 від 21.10.2019 року, № 458 від 26.12.2018 року, та № 384 від 22.11.2018 року , що складені працівниками ЛКП «Південне". Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та протоколів № 2, № 4, № 7, № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад один рік, поважних причин не проживання чи перешкод їм у користуванні такою, судом не встановлено. Отже, позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням є підставними та обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Приймаючи дане рішення, суд враховує, що позивач хоч і не є особою, що володіє квартирою на праві власності, оформленому у спосіб визначений законом, проте наявність реєстрації у квартирі відповідачів створює для неї невиправдані матеріальні витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: approved