Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить: - визнати неправомірними дії Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району міста Харкова відносно нарахування й виплати в заниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району міста Харкова усунути порушення і провести перерахунок згідно ст. 48 З.У. №796-ХП від 28.02.1991р. щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік по третій групі інвалідності в сумі 1630 грн. та за 2008-2009 роки - по другій групі інвалідності в сумі 5637,5о грн. з урахуванням проведених виплат;- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району міста Харкова встановити щорічну допомогу на оздоровлення як інваліду II групи 1 категорії осіб, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою , щорічну допомогу на оздоровлення згідно з ст. 48 Закону України №796-ХІІ від 28.02.1991р.; - стягнути з відповідачів витрати по оплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду У країни в Дзержинському районі м. Харкова. Згідно довідки МСЕК серії ХАР-03 № 046032 від 12.12.2007 року, встановлена 11 група інвалідності - безстроково. Також має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно ст. 48 Закону від 28.02.1991р. №796-ХІІ щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам II групи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії в розмірі п'ять мінімальних заробітних плат, але цю допомогу він отримує в заниженому розмірі, тому вважає, що Управління соціального захисту населення, своїми діями та бездіяльністю порушує його Конституційні права та чинне законодавство. У судове засідання позивач не з»явився, просив розглянути справу в його відсутність. Відповідачі - Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району м. Харкова та Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та сої вального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явитися, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином та своєчасно, у зв»язку з чим суд розглядає справу в їх відсутність. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд встановлено, і це не заперечують сторони, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, позивача визнано інвалідом II групи. Положеннями статті 14 Закону № 796-ХІІ його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням, та не заперечується відповідачами. Відповідно до частини другої етапі 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Частиною 7 ст. 48 Закону №796-ХИ зазначено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Відповідно до ст. 76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» установлено: з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 рою/ - 440 гривень та з 1 жовтня 2007 року - 460 гривень. У відповідності до п. 30 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" N 489-У від 19.12.2006 дію абз. З ч. 1 ст 48 Закону №796-Х1І зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (у справі № 1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29,36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, ЗО, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік"(справа про соціальні гарантії громадян) зупинення дії абз. З ч. 1 ст. 48 на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 №489-У було визнане таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Відповідно до нової редакції Закону України .N4796-XII з 01.01.2008 року вихідним критерієм розрахунку пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, щодо яких встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, визначено прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно зі ст.58 Закону №107-УІ прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлюється в розмірі: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі «щодо предмета та змісту закону про державний бюджет України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу 1, пунктів 2-4,6-8,10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22,24- 34, підпунктів 1 -6,8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II Закону України Літі 07-УІ. Пунктом 6 зазначеного Рішення визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України №107-УІ, визнаних не конституційними. Відповідно до ч.2 сг.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Виходячи з приписів ч.2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення зазначених рішення Конституційним Судом України відповідачами повинно було нараховувати та сплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення, передбачену ст.сг.50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішень щодо неконституційності зазначених положень Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, оскільки ці норми втратили чинність та не підлягали застосуванню. Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення та додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю за 2009 рік, суд вважає їх підлягаючими задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Законом України «Про Державний бюджет на 2009 рік» ніяких змін до Закону №796-ХІ1 не вносилось. Тобто, протягом 2009 року Закон №796-ХІІ діяв без будь-яких обмежень. Таким чином, при нарахуванні щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік відповідач повинен брати мінімальну зарплату, яка, відповідно до ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік» становить: з 1 січня 2009 року - 605 гривень, з 1 квітня 2009 року - 625 гривень, з 1 липня 2009 року - 630 гривень, з 1 жовтня 2009 року - 650 гривень, з 1 грудня 2009 рою/ - 669 гривень на місяць. Відповідно до довідки, наданої суду Харківським обласним центром по нарахуванню і виплаті допомог та контролю за призначенням пенсій [PERSON] була виплачена допомога на оздоровлення в квітні 2006 року в розмірі 120 гривень, в квітні 2007 року в розмірі 120 гривень, в квітні 2008 року в розмірі 120 гривень, в вересні 2009 року в розмірі 120 гривень, тоді як відповідно до ст. 48 Закону №796-ХІІ така допомога повинна виплачуватися в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Посилання відповідача на те, що зазначена допомога є разовою та була виплачена до прийняття Конституційним судом України рішення про визнання відповідних статей законів по бюджет України за відповідні роки неконституційними, суд вважає безпідставними оскільки в позивача після прийняття Конституційним судом рішення про неконституційність зазначених норм права виникло право на отримання допомоги за відповідний рік в розмірі, передбаченому сг. 48 Закону №796-ХІІ, тобто в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Крім цього, відповідно до ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Згідно СГ..СТ. 50, 54 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплата щомісячної державної та додаткової пенсії є компенсацією за шкоду або відшкодуванням шкоди, заподіяної здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС та сім'ям за втрату годувальника. За змістом ч.І ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Суд звертає увагу сторін на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. З огляду на вищевикладене, дії відповідачів є неправомірними та такими, що порушують законне право позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в належних розмірах. На момент звернення до суду зазначені виплати нараховані та виплачені в належному розмірі не були, але позивач не має підстав вважати, що відповідач порушуватиме в майбутньому його законні права та інтереси. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку відсутнє порушення прав позивача отже підстав для задоволення позову в цій частині, немає. Відповідно до п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» позивача звільнено від сплати державного мита. Питання про розподіл витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи суд вирішує відповідно до ст.. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial