Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON], поширену [PERSON] у його скарзі до голови Держземагенства України, а саме: «Більш того, при отриманні вищевказаного листа на звуко- та аудіо- запис було зафіксовано вимагання [PERSON] 1500 грн. за проведення реєстрації кожної земельної ділянки»; зобов'язати [PERSON] не пізніше 10 календарних днів від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом опублікування резолютивної частини даного судового рішення у Скадовській районній газеті «Чорноморець»; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі 15000 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 393,60 грн. Свої вимоги мотивує тим, що, будучи заступником начальника Відділу Держземагенства у Скадовському районі, 02 квітня 2014 року йому стало відомо про звернення відповідача до Держземагенства України з клопотанням в якому він зазначає «Більш того, при отриманні вищевказаного листа на звуко- та аудіо- запис було зафіксовано вимагання [PERSON] 1500 грн. за проведення реєстрації кожної земельної ділянки». Вказана інформація недостовірна, так як у відповідача відсутні зазначені вище звуко- та аудіо- записи. Крім того, він не мав протягом останніх 6 місяців особистих контактів з відповідачем, а тому не міг вимагати в нього будь-які матеріальні блага. Також зазначає, що він є державним службовцем та не порушує ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції». Більш того, поширена відповідачем інформація порушує його особисті немайнові права, зокрема ганьбить його честь, гідність та завдає шкоди його репутації. Вважає, що вказана інформація підлягає спростуванню. Крім того вказує, що поширення вищевказаної інформації завдало йому душевних страждань, а тому просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що обставини викладені в скарзі на дії [PERSON] є достовірними. Крім того пояснив, що неодноразово звертався до Держкомзему України з клопотанням здійснити перевірку законності дій заступника начальника відділу Держкомзему в Скадовському районі [PERSON] Його звернення від 20.03.2014 року Держземагенство України направило до Міністерства внутрішніх справ. Представник позивача вказує, що відповідач повідомив відповідні органи про вчинення державним службовцем протизаконних дій, а не поширював недостовірну інформацію щодо позивача. В задоволенні позову просив відмовити. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] займає посаду заступника начальника відділу Держземагенства у Скадовському районі Херсонської області. 20.03.2014 року відповідач звернувся із скаргою до Голови Держземагенства України, в якій просив притягнути [PERSON] до відповідальності за неправомірні дії, які полягають в перешкоджанні в отриманні громадянами витягів про реєстрацію земельних ділянок, а також зазначив, що останній вимагав в нього 1500 грн. за проведення реєстрації кожної земельної ділянки За результатом розгляду вищевказаної заяви, Голова комісії з реорганізації Держземагенства України повідомив, що, оскільки в скарзі було зазначено про вимагання коштів [PERSON], скарга [PERSON] ними була направлена до Міністерства внутрішніх справ. Також повідомив, що за результатами розгляду скарги [PERSON] з аналогічних питань [PERSON] відповідно до наказу Держземагенства України від 17.02.2014 року оголошено догану. Відповідно до ст. 297 ЦК України - кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України - фізична особа, особисті немайнові права якої порушене внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до статті 277 ЦК України оціночні судження не є предметом судового захисту, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини про тлумачення положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України 07 липня 1997 року №475/97-ВР. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" - cуди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Враховуючи викладене суд вважає, що звертаючись з вищезазначеною скаргою до компетентних органів, відповідач реалізовував конституційне право, передбачене статтею 40 Конституції, а не поширював недостовірну інформацію. Вимога позивача про визнання відомостей, що поширені відповідачем в скарзі до Держземагенства України неправдивими також є необґрунтованою, оскільки звернення громадян до компетентного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу України не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року №5) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Враховуючи те, що позивачем не було доведено винності відповідача у приниженні його честі гідності, гідності та ділової репутації, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, суд вважає вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 15000 грн. необґрунтованими. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про спростування недостовірної інформації, а тому підстав для їх задоволення також немає. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed