Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

ПП «Володимир» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, в якому просило стягнути з останнього матеріальну шкоду на загальну суму 88\~431 грн. 41 коп. (а саме: 78321, 41 грн. матеріальний збиток; 1200 грн. - вартість проведення експертизи, 960 грн. вартість дефиктовки автомобіля, 1450 грн. вартість перевозки автомобіля, 1500 грн. за надання юридичної допомоги, 5000 грн. підготовка матеріалів і участь в судових засіданнях), моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. та судові витрати в розмірі 984 грн. 31 коп. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. (а.с.80) Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не предявлені вимоги до страхової компанії, що в свою чергу є підставою для відмовлення в позові, в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. (а.с.81) Представник третьої особи ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим (а.с.79), клопотань про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за відсутністю представника не надходило. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 12.01.2015 року о 07 год. 20 хв., [PERSON], керуючи автомобілем «Опель» н/з [NUMBER] на 21 км. + 40 м. а/д «[PERSON] - Южне» Комінтернівського району Одеської області, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не врахував погодні умови, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER]. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.2 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ст.124 КУпАП. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.02.2015р., яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.6-7) Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО номер 361523 ПП «Володимир», директором якого являється [PERSON], є власником автомобіля [NUMBER]. (а.с.8-9) Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, завдану автомобілем «Опель» н/з [NUMBER], застрахована відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних\~\~засобів АІ/2985210 від 23.07.2014р. (а.с.74). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заподіяної матеріальної шкоди, суд керувався наступним. Відповідно до частини 1\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі\~статтею 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1\~статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. \~Також,\~Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~регулюється, зокрема, порядок здійснення страхового відшкодування на території України.\~\~ Так, відповідно до положень\~статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.22.1.\~ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому\~\~цим\~\~Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як убачається з Полісу страхування транспортного засобу АІ/2985210 від 23.07.2014р. цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить - 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн. Згідно\~ст.1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі настання страхового випадку (страхового відшкодування) для повного\~\~відшкодування\~\~завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Обов'язок з відшкодування шкоди, спричиненої ДТП лежить на страховій компанії відповідно до лімітів відповідальності та визначеного\~\~страховою компанією до сплати розміру страхового відшкодування. Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,\~відповідно до\~статті 21 Закону № 1961-IV\~на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1\~статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому\~статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. В свою чергу, ст.33 ЦПК України передбачає виключне право позивача заявити клопотання про залучення співвідповідача по справі і виключає можливість суду за власною ініціативою вимагати залучення до участі у справі страхової компанії у якості співвідповідача. На підставі цього суд не має можливості без залучення у якості співвідповідача страхової компанії визначитися із розміром матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з володільця джерела підвищеної небезпеки, яка відповідно до законодавства становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, і тому в задоволенні цієї частини позову слід відмовити. Крім того, суд зазначає, що позивач безпідставно включив у своєму позові до розміру завданої матеріальної шкоди суму 1500 грн. за надання юридичної допомоги та суму 5000 грн. за підготовку матеріалів і участь в судових засіданнях, оскільки дані суми згідно ст.79 ЦПК України входять до складу судових витрат, розподіл яких суд визначає при винесенні остаточного рішення по справі. Зазначені суми не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України і не можуть стягуватися як збитки. Вирішуючи питання про стягнення грошових коштів в якості відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що непредявлення позовних вимог до страховика жодним чином не стосуються відшкодування [PERSON] заподіяної моральної шкоди позивачу ПП «Володимир» як юридичній особі, крім того згідно ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. при цьому суд керувався наступним. Статтею 1167 ЦК України\~передбачено, що, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.3\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до переконання, що пошкодженням належного позивачу майна йому була заподіяна моральна шкода, оскільки пошкодження автомобіля змусило докладати додаткових зусиль для організації роботи, дещо змінило ритм життя. При цьому суд критично ставиться до твердження, викладеного в позовній заяві, що пошкодження автомобіля призвело до нервових потрясінь та переживань позивача. Тому із урахуванням принципів справедливості та виваженості, а також виходячи з засад добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що сума спричиненої моральної шкоди, з урахуванням обставин справи, характеру і ступеня вини відповідача та зібраним по справі доказам у їх сукупності, завищена та підлягає частковому відшкодуванню у розмірі 2000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив за наступного. Як роз'яснено у п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи (ст. 86 ЦПК України). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ст.84 ЦПК України), що також роз'яснено у постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як убачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача [PERSON] при розгляді справи у суді підтверджені копією довіреності (а.с.55). Також у справі наявні квитанції про сплату юридичної допомоги на суми 1500 грн. та 5000 грн. (а.с.5, 16). Разом з тим, позивачем не надано суду угоду чи договір щодо об'єму повноважень та обсягу наданих позивачу послуг представником [PERSON] по даній цивільній справі. Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи вбачається, що представник позивача [PERSON] приймав участь при розгляді даної справи в судовому засіданні 28.07.2015 року тривалістю 4 хвилини та справи в судовому засіданні 19.08.2015 року тривалістю 6 хвилин. Згідно ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі: з 1 січня становить 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень. Таким чином, вартість однієї години участі представника позивача [PERSON] судовому засіданні становить 487,20 грн. (1218х40:100=487,20). Відповідно, вартість однієї хвилини становить 8,12 грн. (487,20:60=8,12). Таким чином, вартість 10 хв. участі представника позивача [PERSON] у судовому засіданні дорівнює 81.2 грн. Також при подачі позову позивачем було сплачено 984 грн. 31 коп. судового збору (а.с. 1). Враховуючи те, що позов задовольняється частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 20,81 грн. судового збору та 81,2 грн. витрат на правову допомогу, а всього 102,01 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial