Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Купол Транс», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] вартість пошкодженого вантажу в розмірі 80 366,45 грн., та витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди відповідачем було завдано матеріальні збитки позивачу, які виражалися у знищені та пошкоджені кондитерських виробів, що перевозилися автомобілем відповідно договору № 01/04/19 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01 квітня 2019 року. 09 липня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 25 серпня 2021 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Судом встановлено, що 10 травня 2020 року о 02:14 годині ночі водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Мерседес-Бенз МL 350», реєстраційний номер [NUMBER] , на 21 км автодороги М-06 сполученням «Київ - Чоп» (в межах Києво - Святошинського району Київської області), при виїзді на нерегульоване перехрестя з автодороги Т 1038 не надала перевагу в русі автомобілю «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався головною дорогою. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями Відповідач порушила вимоги п. 16.11. Правил дорожнього руху України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2020 року у справі № 369/5739/20 про адміністративне правопорушення, [PERSON] , [INFO] , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу та стягнуто судовий збір. Дана постанова набрала законної сили. За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, встановлено, 01 квітня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КУПОЛ ТРАНС» та Дочірнім підприємством «ІЗЮМІНКА» було укладено договір № 01/04/19 про перевезення вантажів автомобільним транспортом. Відповідно до умов якого, позивач зобов`язувався здійснювати перевезення вантажів автомобільним транспортом територією України та надавати інші допоміжні послуги, пов`язані із перевезеннями, а Замовник зобов`язується приймати та сплачувати послуги Перевізника на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 3.1.5. Договору, Позивач зобов`язувався забезпечити збереження вантажу з моменту його завантаження та до моменту передачі вантажоодержувачу в пункті призначення. Пункт 5.2. Договору встановлює, що Позивач несе відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу з моменту прийняття вантажу до перевезення та до моменту передачі вантажу вантажоодержувачеві. Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Згідно з ч. 2. ст. 308 ГК України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. За нормою ч. З ст. 310 ГК України, відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення. Відповідно до заявки № КТ000013553 від 10.05.2020 року до Договору № 01/04/19 про перевезення вантажів автомобільним транспортом, Позивач прийняв вантаж Замовника до перевезення, автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER] , водій [PERSON] , маршрут: м. Київ, вул. Столичне шосе, 100 (місце завантаження) - м. Львів (різні місця розвантаження). Крім того, як вбачається з матеріалів справи та наданих доказів, Позивач перевозив вантаж (кондитерські вироби) відповідно до наступних товарно - супровідних документів: Накладна на переміщення № 32721 від 10 травня 2020 року; товарно - транспортна накладна №32721 від 10 травня 2020 року, місце розвантаження: м. Львів, вул. Валова, 4;. Накладна на переміщення № 32722 від 10 травня 2020 року; товарно - транспортна накладна №32722 від 10 травня 2020 року, місце розвантаження: м. Львів, вул. Володимира Великого, 26; Накладна на переміщення № 32723 від 10 травня 2020 року; товарно - транспортна накладна № 32723 від 10 травня 2020 року, місце розвантаження: м. Львів, пр. Чорновола, 7; Накладна на переміщення № 32724 від 10 травня 2020 року; товарно - транспортна накладна №32724 від 10 травня 2020 року, місце розвантаження: м. Львів, вул. Хотинська, 2;.Накладна на переміщення № 32725 від 10 травня 2020 року; товарно - транспортна накладна №32725 від 10 травня 2020 року, місце розвантаження: м. Львів, вул. Кульпарківська, 226А. Перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні регулюється Наказом № 363 від 14.10.1997 року Міністерства Транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні». Відповідно до п. 15.1. Правил Перевезення, у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом, що може бути складений у паперовій або електронній формі, за формою, що наведена в додатку 4. Пункт 15.6. Правил Перевезення встановлює, що для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної зазначається дата складання і про що складений акт (наприклад: "Про недостачу місць", "Про порушення пломби" та ін.) Як було встановлено в ході судового розгляду, внаслідок ДТП, яке було скоєне з вини Відповідача, автомобіль Позивача через пошкоджений технічний стан не зміг далі продовжувати рух і позивач прийняв рішення про перевантаження вантажу з пошкодженого автомобіля «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER] в інший автомобіль (реєстраційний номер [NUMBER] ) під керуванням іншого водія [PERSON] , про що було складено Акти прийому-передачі товару від 10.05.2020 року, що повністю узгоджується з п. 11.8. Правил перевезення, згідно з яким, у разі перевантаження вантажу в процесі перевезення на інший автомобіль складається акт довільної форми в паперовій або електронній формі, в якому обов`язково зазначаються: повне найменування, місцезнаходження (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання (для фізичних осіб - підприємців) власника транспортного засобу, який прийняв вантаж; прізвище, ім`я, по батькові водія, який прийняв вантаж; реєстраційний номер транспортного засобу Перевізника, який прийняв вантаж; реєстраційний номер транспортного засобу Перевізника, який здав вантаж. Таким чином, внаслідок ДТП, вантаж (кондитерські вироби) були пошкоджені (знищені), що, відповідно до п. 15.1., п. 15.6. Правил Перевезення, було зафіксовано відповідними Актами про пошкодження вантажу до ТТН та накладних на переміщення № 32721 від 10 травня 2020 року, № 32722 від 10 травня 2020 року, № 32723 від 10 травня 2020 року, № 32724 від 10 травня 2020року, № 32725 від 10 травня 2020року, за підписами представників вантажоодержувача, перевізника. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;(частина 1 статті 1188 ЦК України). Згідно із ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Актів про пошкоджений вантаж, замовник перевезення ДП «ІЗЮМІНКА» виставив Позивачу претензію за № 62 від 05.06.2020 року, відповідно до якої Позивач мав сплатити у зв`язку з порушенням умов надання транспортних послуг за пошкоджений вантаж 80 366,45 грн. Таким чином, Позивач повністю сплатив замовнику вартість пошкодженого вантажу у розмірі 80 366,45 грн., який був пошкоджений по вині Відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 1307 від 29 липня 2020 року, відповідно до якого Позивач сплатив на ДП «ІЗЮМИНКА» 40 183,23 грн. та платіжним дорученням № 1394 від 13 серпня 2020 року, відповідно до якого Позивач сплатив на ДП «ІЗЮМИНКА» 40 183,22 грн. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, судом встановлено факт нанесення відповідачем позивачу матеріальних збитків, що дає підстави для стягнення на користь останнього вартості збитків понесених за пошкодження вантажу. Разом з тим. як вбачається з матеріалів справи, стороною відповідача жодними доказами доводи позову не спростовані та не використано право надати відзив на позовну заяву для заперечення наведених фактів. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Купол Транс» до [PERSON] про стягнення вартості пошкодженого вантажу. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 270 гривень 00 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved