Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка за життя заповіту не залишила. Позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] , але своєчасно вона не звернулася до нотаріальної контори, щоб розпочати процедуру спадкування, оскільки перебувала в скрутному матеріальному становищі, тому не мала змоги одержати належну правову допомогу. Крім того, зазначає, що після смерті матері у неї загострилася хвороба і вона була вимушена лікуватися як амбулаторно, так і на стаціонарі, тому фізично не могла своєчасно звернутися до нотаріуса. Просить суд визначити їй додатковий 3-х місячний строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Олишівська селищна рада надала заяву за підписом селищного голови, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, не має заперечень проти їх задоволення, справу просить розглянути у відсутність представника Олишівської селищної ради. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Позовна заява надійшла до суду 16 жовтня 2020 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 20 жовтня 2020 року позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, підготовче засідання призначено на 23 листопада 2020 року та було відкладено на 07 грудня 2020 року. Згідно зі ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши надані докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 5). Згідно довідки виконкому Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 606 від 11 вересня 2020 року [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). До складу спадщини, зокрема, входить право власності на земельні ділянки загальним розміром 4,24 га, які розташовані на території Смолянської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, підтверджене державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 264198 від 18 лютого 2005 року, виданим на ім`я [PERSON] (а.с.6). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] та копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, на випадок смерті [PERSON] заповіту не залишила (а.с. 30-31). Згідно з ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги майна померлої [INFO] [PERSON] . Інших спадкоємців [PERSON] , які претендують на спадщину, судом не виявлено. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: \~ \~ \~ \~1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; \~ \~ \~ \~2) ці обставини визнані судом поважними. У абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, [PERSON] пов`язана зі спадкодавцем кровним походженням, тому всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, становитимуть майно позивача, виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких є позивач. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі "Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Посилання позивача на ту обставину, що вона в період строку для подання заяви про прийняття спадщини мала значні проблеми зі здоров`ям, які перешкоджали вчасному прийняттю спадщини, знайшли своє підтвердження у виписках з медичної карти на ім`я [PERSON] , які наявні в матеріалах справи (а.с.13-20). Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також те, що позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом першої черги, беручи до уваги наведені причини неприйняття спадщини, суд приходить до висновку про визнання поважними причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини та відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України визначає додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved