Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

позивач звернувся з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку площею 1,47 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с Бистрець, Верховинського району, Івано-Франківської області в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку площею 1,47 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с Бистрець, Верховинського району, Івано-Франківської області. Вважає, що спадщину після смерті матері належним чином прийняв, подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк. Однак, на даний час йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, внаслідок відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. В той же час переконаний, що таке майно перебувало у власності спадкодавця на час його смерті, оскільки будинок знаходиться в сільській місцевості, побудований у 1988 році, на той час чинне законодавство не встановлювало обов`язку щодо реєстрації права власності на домоволодіння, розташоване у сільській місцевості. Право власності на земельні ділянки підтверджується державними актами, однак такі були втрачені, про що було зроблено оголошення в засобах масової інформації. При цьому, зазначає, що він в силу вимог ст. 1275 ЦК України вважається єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері, оскільки його сестра [PERSON] не прийняла спадщину відмовившись від такої. Оскільки в позасудовому порядку він не має можливості оформити свої спадкові права, змушений звернутися до суду з даним позовом. А тому просить позов задовольнити. Відповідачі у встановлений законом строк відзиву на позов не подавали. Ухвалою суду від 26.12.2018 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою суду від 18.02.2019 за результатами розгляду підготовчого засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять його задовольнити. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] про розгляд справи належним чином повідомлялася, в останнє судове засідання не з`явилася, причин своєї неявки суду не повідомила, після судового засідання 23.07.2019, через канцелярію суду подала заяву, якою відкликала подану нею заяву про визнання позову від 21.01.2019, та зазначила, що не визнає позовні вимоги. Беручи до уваги, що неявка відповідача у розгляді вказаної справи є неодноразовою, і в дане судове засідання відповідач не з`явилася не повідомивши суд про причини такої неявки, суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у її відсутності. Відповідач Бистрецька сільська рада в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник відповідача, [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі. А тому, суд вважає за можливе розглядати справи у відсутності відповідача. Третя особа - приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я., в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. Попередньо нею було подано заяви про розгляд справи без її участі, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі третьої особи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд позовні вимоги задовольняє частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.12.2016 (а.с.7). Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER] від 11.07.1962 (а.с.15) матір`ю позивача [PERSON] являється [PERSON] . Як вбачається із заповіту від 30.06.2008 (а.с.75), [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Як встановлено судом, позивач у встановленому законом порядку звернувся до приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим 15.06.2017 було заведено спадкову справу №62466949, про що свідчить копія витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 52035173 від 24.05.2018 (а.с.81). В той же час, встановлено, що інші спадкоємці за заповітом, а саме [PERSON] також прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , про що 16.06.2017 подала відповідну заяву до приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. (а.с.73). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України). За змістом положень ст.1269 ЦК України, право на спадкування реалізується шляхом подання заяви про прийняття спадщини у строки визначені ч.1 ст.1270 ЦК України, або у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України у випадку проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подання відмови від прийняття спадщини у строк визначений ст.1270 ЦК України. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин, оскільки позивач будучи спадкоємцем за заповітом у встановлений законом спосіб прийняв спадщину, а тому суд вважає, що внаслідок відкриття спадщини після смерті [PERSON] до нього перейшли права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі право власності на належне спадкодавцю майно. В той же час з врахуванням волі спадкодавця та факту прийняття спадщини іншим спадкоємцем за заповітом слід прийти до переконливого висновку, що до позивача перейшло право власності на 1/2 частину належного спадкодавцю майна, а не усю його частину, як про це позивач зазначає у позовній заяві. А тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Крім цього, як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. (а.с.14) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частку нерухомого майна, у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують право власності на таке майно спадкодавця [PERSON] . Дійсно, як встановлено судом на даний час право власності на житловий будинок [ADDRESS] ні за ким, в тому числі і за [PERSON] , не зареєстровано і свідоцтво про право власності на будинок не видавалося. Згідно довідки, виданої Бистрецькою сільською радою, Верховинського району, Івано-Франківської області за вих.№361 від 10.10.2018 житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] належав [PERSON] , 1928 року народження, яка померла [INFO] 6 березня 2018 року на житловий будинок [ADDRESS] позивачем виготовлено технічний паспорт (а.с.60-65) . Згідно представленого технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що він знаходиться в [ADDRESS] та складається з: житловий будинок [ADDRESS] , який позначений на плані під літерою «А», загальною площею 141,6 м.кв., житловою площею 76,5 м.кв., та складається із: ванни, площею 7,1 м.кв., кімнати, площею 35,6 м.кв., кладової, площею 8,1 м.кв., кімнати, площею 14,3 м.кв., кухні, площею 15,8 м.кв., коридору, площею 9,6 м.кв., тераси, площею 4,1 м.кв., коридору, площею 13,7 м.кв., кімнати, площею 13,7 м.кв., веранди, площею 6,7 м.кв., кімнати, площею 12,9 м.кв., а також належні до нього господарські будівлі: літня кухня під літерою «Б», погріб під літерою "Б1", кладова під літерою «В», стайня під літерою «Г», оборіг під літерою «Д». Відповідно до п.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності в Україні до моменту набрання чинності ЦК України з 01.01.2004 року регулювалися положеннями ЦК України 1963 року та Законом України «Про власність», який введено в дію з 15.04.1991 року. Відповідно до положень ст.12 цього Закону було визначено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення (ст. 13 Закону). За таких обставин суд вважає, що спірний житловий будинок [ADDRESS] належним чином був набутим у власність матір`ю позивача, і на момент її смерті входив в об`єм спадкового майна, право власності на 1/2 частку якого перейшло до позивача внаслідок прийняття спадщини за заповітом. При цьому суд переконаний, що відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно не може бути перешкодою для прийняття спадщини позивачем, так як відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Крім цього, у інший спосіб позивач позбавлений можливості захисту свого майнового права на прийняття спадщини в цій частині, оскільки внаслідок смерті власника майна адміністративна процедура здійснення оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок є унеможливлена. А тому, враховуючи, що позивач, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] прийняв спадщину, однак не може оформити спадкові права з причин, що не залежать від його волі, позовні вимоги у частині визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , слід задовольнити. Позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на іншу 1/2 частину житлового будинку до задоволення не підлягають, так як вказане нерухоме майно прийнято у спадщину іншим спадкоємцем. Щодо заявлених позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку площею 1,47 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с Бистрець, Верховинського району, Івано-Франківської області в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач вважає, що право власності спадкодавця [PERSON] на земельні ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 1,47 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства підтверджувалося державними актами оригінали яких, були втрачені. В той же час, з представленої позивачем копії державного акту серія [NUMBER] від 04.05.2007 (а.с.115) на право власності на земельну ділянку вбачається, що у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка, площею 0,4700 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка їй передана у власність на підставі рішення Бистрецької сільської ради від 13.12.2005 в межах наданої у власність земельної ділянки для ведення селянського господарства з сінокосіння площею 1,40 га. Згідно з копією іншого державного акту серія ІФ-02-02-2/0000133 від 18.07.1996 (а.с.116) на право власності на земельну ділянку вбачається, що у власності [PERSON] перебували три земельні ділянки площами 0,4157 га, 0,3913 га та 0,0487, в об`ємі загальної площі 0,85 га, передані у власність на підставі рішення Бистрецької сільської Ради народних депутатів від 13.12.1993 для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства. При цьому, із самого рішення Бистрецької сільської Ради народних депутатів від 13.12.1993 вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га, що в сукупності відповідає загальній площі земельних ділянок 0,85 га. З досліджених документів не вбачається, що у власності спадкодавця [PERSON] перебували земельні ділянки: площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 1,47 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, право власності на які просить визнати позивач. Не надано суду позивачем і доказів про існування будь-яких інших правовстановлюючих документів про право власності спадкодавця на такі земельні ділянки, а долучене до матеріалів справи оголошення в газеті "Верховинські вісті" №22 від 25.05.2018 взагалі не може братися судом до уваги, як належний доказ у справі, оскільки стосується втрати державних актів виданих на ім`я [PERSON] Крім цього, як вбачається із змісту підкресленого позивачем оголошення, таке стосується державних актів на право власності на земельні ділянки площами 0,15 га та 0,23 га, серії ЯД №850783 та ЯД №850784 , видані [PERSON] , які не мають жодного відношення до предмету спору. Так само, не приймається до уваги судом і виписка з погосподарської книги (а.с.13), оскільки вказаний документ не може посвідчувати належність чи відсутність права власності в особи на ту чи іншу земельну ділянку, а відтак не є належним доказом у справі. За таких обставин, оскільки позивачем не представлено суду належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували факт набуття за життя спадкодавцем [PERSON] у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 1,47 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с Бистрець , Верховинського району , Івано-Франківської області, а на земельні ділянки, які належали на праві власності на час смерті спадкодавцю позивач не просить визнати право власності в порядку спадкування, тому суд розглядаючи цивільну справу в межах заявлених позовних вимог та будучи позбавлений можливості виходити за їх межі, приходить до висновку про необхідність відмови в цій частині у їх задоволенні.

Outcome: partial