Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що відповідач [PERSON] являється біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що протягом тривалого часу починаючи з 2011 р. відповідач не виявляв щодо спільної дитини належного батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, рішення суду по сплаті аліментів не виконує та на протязі останніх років ніде не працює, ніяких коштів на утримання дитини не виділяє, жодного разу не приходив до школи, де навчається його син, не цікавився його життям та взагалі не спілкується з дитиною, ніколи не спілкувався що свідчить про те, що відповідач ухиляється від батьківських обов'язків по вихованню дитини. Також позивач вказує, що наявність у [PERSON] факту батьківства також позбавляє можливості усиновлення дитини [PERSON] її теперішнім законним чоловіком [PERSON] Просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], змінити прізвище неповнолітньому [PERSON], [INFO] та визначити його місце проживання разом з позивачем. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась. Натомість її представник - адвокат Бєрєснєв І.Р. надав суду заяву відповідно до якої просить розгляд справи провести у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з'явився. Надіславши на адресу суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просить провести у його відсутність. Позов визнає та просить його задовольнити. Представник третьої особи Джигун О.Л. надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у відсутність представника третьої особи. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, дослідивши заяви сторін вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 8) судом встановлено, щопозивач зареєструвала шлюб із відповідачем 04.11.2007 р. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 10) встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 12) встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 13) пояснюється зміна прізвища позивача на «[PERSON]». Відповідно до характеристики від 26.10.2018 року на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с. 14) встанволено, що його батько жодного разу за чотири роки до школи не приходив. Навчанням сина не цікавився. Контакту із вчителем не підтримує. Відповідно до довідки Літинської селищної ради за № 719 від 15.03.2012 р. (а.с. 15) встановлено, що [PERSON] проживає спільно із матір'ю, яка потребує сторонньої допомоги. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.07.2011 р. (а.с. 18)встановлено, що розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішення набрало законної сили 25.07.2011 р. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.11.2011 р. (а.с. 19) вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2018 р. (а.с. 21-23) змінено розмір аліментів, які стягувались з відповідача на утримання дитини з 700 грн. щомісячно до 888,50 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 29-30) встановлено, що у [PERSON] станом на 30.01.2019 р. наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 58072,60 грн. Згідно відповіді на адвокатський запит за № 817 від 03.12.2018 р.(а.с. 32) судом встановлено, що [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з приводу розладу психіки та поведінки внаслідок вживання алкогольних напоїв. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] являються батьками у багатодітній сім'ї до складу якої входять [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Стороною позивача для характеристики особи відповідача [PERSON] також надано постанови Вінницького міського суду Вінницької області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 40-43). Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.164 ч.1 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона: п.2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю і позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] [INFO], так як він матеріально не забезпечує дитину, участі у його вихованні не приймає, не дбає про його духовний та інтелектуальний розвиток, не цікавиться життям, а позбавлення батьківських прав є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини та спрямований виключно на досягнення позитивного результату в її долі. Крім того, позивач має прізвище "[PERSON]", а її дитина має інше прізвище - «[PERSON]», тому суду вважає, що наявність різних прізвищ може призвести до непорозумінь, відповідних труднощів у житті дитини. Під час розгляду справи суд враховує, що згідно вимог ст. 148 Сімейного кодексу України, у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за ії згодою. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Відповідно до п.п. 2.13.1 п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Суд, враховуючи той факт, що батько дитини зовсім не приймає ніякої участі у житті дитини, не цікавиться її розвитком, зростанням, зовсім не бачиться з дитиною та не виконує своїх батьківських обов'язків та те, що мати дитини [PERSON] має інше прізвище ніж дитина - [PERSON], [INFO], приходить до висновку, що зміна прізвища цілком відповідає інтересам дитини, тому вважає за можливе позов в цій частині задовольнити та змінити прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи вищезазначене, визнання позову відвідачем, інтереси дитини, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом з матір'ю котра характеризується позитивно (а.с. 17), мати виховує та утримує сина спільно із теперішнім законним чоловіком, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відшкодування по сплаті судового збору в сумі 768,40 гривень.

Outcome: approved