Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки" про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, індексацію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Аргументує свої вимоги тим, що 01 липня 2004 року його було прийнято на роботу в товариство з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» на посаду водія на підставі наказу № 1 від 01 липня 2004 року. 13 листопада 2017 року його було звільнено з посади механіка за власним бажанням на підставі наказу №50-к/тр від 13 листопада 2017 року. При звільненні відповідач не виплатив належної йому заробітної плати, у зв»язку з чим виникла заборгованість по заробітній платі у сумі 644 грн. 73 коп. Через затримку розрахунку при звільненні, на даний час у нього відсутні засоби до існування, він не має змоги утримувати свою сім»ю, тривале позбавлення його матеріальних засобів для існування вимагає додаткових зусиль для організації його життя, у зв»язку з чим йому завдано моральної шкоди. Тому позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути на його користь з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 01 листопада по 13 листопада 2017 року у сумі 644 грн. 73 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,що станом на 28 березня 2018 року становить 6955, 38 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. В судове засідання позивач не з"явився, але надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків виходячи з наступного. Відповідно до трудової книжки, [PERSON] 01 липня 2004 р. прийнято на роботу в ТОВ «БУ-І Прилуки» по переводу з БУ-1 АТФ «Укргазбуд» на посаду водія на підставі наказу № 1 від 01 липня 2004 р.(а.с.8-11) Згідно з наказом №50-к/тр від 13.11.2017 р. виданого ТОВ «БУ-І Прилуки», [PERSON], механіка, з 13 листопада 2017 року звільнено за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України(а.с.12) Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до довідки №111 від 08.12.2017 року наданої ТОВ «БУ-1 Прилуки», заробітна плата [PERSON] за період роботи з 01 листопада по 13 листопада 2017 року складає 644 грн. 72 коп.(а.с.13) Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року зі змінами, якою був затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разi коли середня мiсячна заробiтна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат i допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробiтної плати на середньомiсячне число робочих днiв у розрахунковому перiодi. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з 14 листопада 2017 р. по 28 березня 2018 року здійснено наступним чином. Середньоденна заробітна плата розрахована відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100 та складає 1432 грн. (заробітна плата позивача за вересень 2017року) + 1432,00 грн. (відповідно за жовтень 2017 року) : 42 робочі дні за два місяці (21 робочих днів у вересні 2017 року та 21 робочих днів у жовтні 2017 року) = 68,19 грн. Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також підлягає задоволенню в розмірі 6955 грн. 38 коп. (68,19 грн. х 102 (робочих дня за період з 14 листопада 2017 по 28 березня 2018). Щодо вимог позивача відшкодувати моральну шкоду, суд зазначає наступне. Частиною першою ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд також враховує роз'яснення, надані у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що з вини відповідача було порушено законні права позивача на отримання належних йому грошових сум, що призвело до моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя (необхідності пошуку коштів для забезпечення своїх потреб та потреб своєї сім`ї з інших джерел, звільнення з роботи з вини роботодавця, необхідності пошуку та працевлаштування, звернення до суду з позовом). Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, характеру, тривалості та тяжкості моральних страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 1000 гривень доведені позивачем саме у такому розмірі, відповідно суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 704 грн.80 коп. та за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 704 грн.80 коп. На підставі наведеного, ст.ст.197,200,247,263-265,273,280-281,284,289, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved