Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Княже місто» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок падіння фасаду будинку. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] володіє на праві приватної власності автомобілем марки «Hyundai Santa FЕ», реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 08.02.2018 року у м. Львові біля будинку [ADDRESS], близько 12:00 години на даний автомобіль впала брила каміння з даху будинку. Це призвело до пошкодження транспортного засобу марки «Hyundai Santa FЕ», реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок цього автомобіль отримав технічні пошкодження, чим позивачу було завдано матеріальної шкоди на суму 45200,27 грн. Оскільки даний будинок є власністю Львівської міської ради, перебуває на балансі ЛКП «Княже місто», яке адміністративно підпорядковане Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, то позивач просить суд стягнути на його користь з відповідачів 46000,27 грн., які складаються з 45200,27 грн. заподіяних матеріальних збитків та витрат на проведення експертизи в розмірі 800,00 грн. Окрім того, позивач просить стягнути 5000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок порушення звичного способу життя. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2018 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 06 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник Галицької адміністрації ЛМР просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вказує, що позивач не надав доказів, які б свідчили про падіння брили каміння на автомобіль позивача з даху будинку [ADDRESS] /а.с. 30-32/. 05 вересня 2018 року відзив подав представник ЛКП «Княже місто», в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вказує, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві /а.с. 35,36/. 19 вересня 2018 року позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що твердження, викладені у позовній заяві підтверджуються матеріалами перевірки, яка проводилася співробітниками Галицького ВП ГУНП у Львівській області за фактом пошкодження автомобіля, зокрема заявою від 08.02.2018 року, постановою ДОП СП Галицького ВП ГУНП у Львівській області Горбова С.І., фотоматеріалами, на яких видно пошкодження автомобіля та уламки каміння на тротуарі. Відтак, позивач вважає, що твердження відповідача про відсутність належних доказів на підтвердження позовних вимог є безпідставним. Окрім того, позивач надав розрахунок судових витрат, де зазначив, що витрати на надання правової допомоги адвокатом [PERSON] складають 1000 гривень, 704,80 грн. оплата судового збору та 100 гривень витрати, пов'язання із залученням свідків. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Просили позов задоволити у повному обсязі та сягнути з відповідачів судові витрати. Представник Львівської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки Львівська міська рада є неналежним відповідачем. Представники відповідачів - ЛКП «Княже місто» та Галицької районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги заперечили з підстав, викладених у відзиві, просили відмовити у задоволенні позову. Враховуючи пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля «Hyundai Santa FЕ», реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, 08.02.2018 р. близько 12.00 год. з даху будинку [ADDRESS] впала брила каміння, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Hyundai Santa FЕ», реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] У зв'язку із цим, [PERSON] було викликано слідчо-оперативну групу Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, яка по прибутті оглянула місце події, пошкоджений автомобіль, при цьому було виявлено уламки каміння безпосередньо на і поблизу автомобіля позивача. Заяву позивача за фактом пошкодження автомобіля було зареєстровано в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за № 4540 від 08.02.2018 року /а.с. 12/. У відповідності до звіту №ФД-00052 від 16.02.2018 року, складеного оцінювачем [PERSON], вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер [NUMBER] становить 45200,27 грн. /а.с. 6/. Згідно висновку Галицького ВП ГУ НП у Львівській області від 19 лютого 2018 року за стан будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідає ЛКП «Княже місто». Як вбачається з матеріалів справи, мешканці будинку [ADDRESS] зверталися до ЛКП «Княже місто» із заявою від 09 березня 2018 року про забезпечення проведення ремонтних робіт фасаду будинку /а.с. 15,16/. Згідно п. 1 Рішення Львівської міської ради № 365 від 08.06.2007 року виконавцем житлово-комунальних послуг у житлових будинках м.Львова з управління будинком, спорудою або групою будинків та з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій визначено львівські комунальні житлово-експлуатаційні підприємства або інші суб'єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання послуг з управління будинком, спорудою та прибудинковими територіями і з їх утримання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом Відповідно до п.5 ч.2 ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов'язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, а також забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що передані на його баланс. Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005р. утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Згідно п. 1.5. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 N 150 "Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд", зареєстрованим у Мін'юсті України 21.08.2004 за N1046/9645 (із змінами). Положеннями п.1.1.8 Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 150 від 10.08.2004, до таких послуг відноситься: промазування замазкою свищів, ділянок гребенів стальної покрівлі; укріплення парапетних огороджень; засклення та зачинення слухових вікон на горищах; закриття і розкриття продухів на горищах; очищення дахів та покрівель від сміття, бруду, листя; скидання з дахів та покрівель снігу та льоду; закріплення зірваних сталевих листів на спусках, окремих покриттях. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, визначаючи склад відповідачів, виходив з того, що будинок [ADDRESS] є власністю Львівської міської ради, перебуває на балансі ЛКП «Княже місто», яке адміністративно підпорядковане Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради. Тому, на думку позивача, слід вважати доведеним, що саме з вини вказаних відповідачів 08.02.2018 р. йому було завдано шкоду. Однак, суд з такими висновками позивача не погоджується, оскільки ухвалою Львівської міської ради №777 від 14.07.2016 р. затверджено положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради. Крім цього, згідно п. 4.1.3. Правил благоустрою м. Львова відповідальність за утримання будівель, споруд інженерного захисту територій несуть власники, орендарі; керівники підприємств, установ, організацій, а також юридичні та фізичні особи (далі балансоутримувачі) відповідно до законодавства України. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідальність за утримання будинку [ADDRESS] несе балансоутримувач - ЛКП «Княже місто», а відтак Львівська міська рада та Галицька районна адміністрація Львівської міської ради є неналежними відповідачами у даній справі, тому відсутні правові підстави для стягнення з останніх майнової шкоди у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до п.7 ст.17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають права звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров'ю громадян в наслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об'єктів благоустрою. Згідно ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до п.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже для відшкодування шкоди за правилами даної норми необхідно довести такі факти: а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що уламки фасаду будинку 08 лютого 2018 року впали на автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу, внаслідок винної бездіяльності ЛКП «Княже місто». Відтак з ЛКП «Княже місто» на користь позивача підлягаю стягненню матеріальна шкода у розмірі 45200,27 грн. Витрати на проведення оцінки у розмірі 800,00 грн. стягненню не підлягають, оскільки позивачем не додано жодних доказів на підтвердження таких. Розглядаючи вимогу позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. суд виходить з наступного. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач зазначає, що порушення звичного способу життя, спричиненого заподіянням шкоди, викликало у нього почуття пригніченого стану та породжувало моральні страждання. Відповідно до встановлених ст. 1167 ЦК України загальних підстав для покладення відповідальності на заподіювача моральної ( немайнової ) шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", що містяться в п.п.4, 5 цієї постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Під час судового розгляду справи, суду не надано доказів, що доводять ті обставини, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, зокрема тривалість та розмір моральних страждань, не доведено, з чого виходить позивач при визначенні моральної шкоди саме в розмірі 5 000 грн. та якими доказами це підтверджується. У зв'язку з цим суд відхиляє вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки така не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Вирішуючи питання, стягнення судових витрат суд, виходить з наступного. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково з ЛКП «Айсберг» на користь [PERSON] необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. Витрати на залучення свідків у розмірі 100 грн., стягненню не підлягають, оскільки судом відхилено клопотання [PERSON] про допит свідків. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Витрати на професійну правничу допомогу, згідно з частиною 3 ст.133 ЦПК України, відносяться до витрат, пов'язаних із розглядом справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 05 вересня 2018 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір № 44/18 про надання правової допомоги. На підтвердження виконаних робіт позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ними витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що позбавляє суд визначити суму, що підлягає сплаті за правничі послуги. Таким чином позивачем не надано належних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. На підставі викладеного, суд вважає не доведеними вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн., а відтак така не підлягає до задоволення. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved