Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивачка [PERSON], [INFO], ІПН: [NUMBER], звернувся 09.07.2018 року в суд з цим позовом, вказуючи, що з 2004 року він проживає в будинку за адресою [ADDRESS], який належав його дідусю [PERSON] згідно погосподарської книги. За період свого проживання він зробив в будинку ремонт, перекрив кришу, влаштував подвір'я. [INFO] дідусь помер. Оскільки дідусь за життя бажав щоб саме позивач був власником будинку, документи батько не робив на своє ім'я, а в 2000 роках вони звернулись в сільську раду де його зареєстрували власником в погосподарській книзі. В 2008 році він звернувся в сільську раду, зареєстрував своє місце проживання в будинку та вирішив, що він є повноцінним власником будинку та більше нічого не потрібно. Але в цьому році він вирішив зареєструвати місце проживання своїх дітей в будинку та дізнався, що необхідно оформити документи на своє ім'я. Він звернувся в КП «Інвентаризатор» для виготовлення технічного паспорту та йому пояснили, що йому необхідно звернутися до суду, оскільки іншої можливості оформити будинок не має. Дана обставина змусила звернутися його до суду. Позивач просив суд визнати за ним, [PERSON], ІПН. [NUMBER], паспорт серії [NUMBER] виданий Котовським МРВ УМВС України в Одеській області 23 січня 2002 року, в порядку набувальної давності, право приватної власності на житловий будинок позначений в плані літ. «Б», загальною площею 80,1 кв. м, житловою площею 40,9 кв. м, з відповідними господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Надав заяву, згідно якої позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України,за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши сторону позивача, покази свідків та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з копії Технічного паспорту на житловий будинок виготовлений 11.03.1994 року Котовським БТІ на ім`я [PERSON] та [PERSON], в натурі є: житловий будинок загальною площею 80,1 кв.м.,житловою площею 40,9 кв.м., з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вартість цього становить 48600 грн. Факт правомірного володіння житловим будинком підтверджується довідкою виконкому Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 02.07.2018 року, з якої слідує, що [PERSON] дійсно зареєстрований з 2008 року та проживає з 2004 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS]. Інших осіб зареєстрованих за цією адресою не було і не має. Також згідно виписки з погосподарської книги Куяльницької сільської ради від 02.06.2018 року слідує, що згідно записів погосподарської книги №1 Новоселівської сільської ради, особовий рахунок [NUMBER], за [PERSON] значиться житловий будинок загальною площею 80,1 кв.м., житловою - 40,9 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачуються комунальні послуги у спірному будинку, про що надані відповідні квитанції. Допитані судом свідок у справі з боку позивача [PERSON] свідчив, що вказаний будинок належав його батькові - [PERSON], який помер [INFO]. Він знав, що батько бажав щоб будинок залишився у спадок його онукові - [PERSON], тому він і не переоформлював на себе вказаний будинок та не претендує на нього. Свідок [PERSON] свідчила, що їй відомо, що [PERSON] успадкував вказаний будинок від діда [PERSON]. З 2000 року він там проживає, утримує його і прибудинкову земельну ділянку у належному стані. Ніхто до нього претензій з приводу цього будинку не заявляє. Свідок [PERSON] надала суду аналогічні свідчення. Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. - вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідності до п. 13 Постанови пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, враховуючи те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved