Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 06 серпня 2002 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управліня юстиції Вінницької області за актовим записом №108, неповнолітніх дітей просить залишити з ним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06 серпня 2002 року вони з відповідачкою уклали шлюб, зареєструвавши його в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції за актовим записом №108. Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Причиною розлучення стало те, що вони не можуть знайти спільної мови при вирішенні питань сімейного життя, часто конфліктують. Вважає, що примирення між ними не можливе, їхній шлюб існує тільки формально і тому його необхідно розірвати. Позивач в судове засідання не з"явився, проте подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з"явилась, хоч належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутність не надавала. За таких обставин на підставі ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (постановляє заочне рішення). У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково. Судом встановлено, що сторони 06 серпня 2002 року зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом №108, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №163287 ( а.с.5). Від спільного проживання мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6), дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Сторони припинили подружні відносини. Причиною розлучення стало те, що між сторонами не має взаєморозуміння, у них різні характери та погляди на життя. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, так як в судовому засіданні доведено, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання дітей [PERSON], [INFO], дочки - [PERSON], [INFO] проживати з батьком - [PERSON]. , то в цій частині позовних вимог позивачу необхідно відмовити. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків , особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення . Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного заробітку, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається матері. Як зазначено в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України " від 12 червня 1998 року , суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, ососбисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 10 , ч.1,2 ,4ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Докази подаються стронами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Позивач не зазначив у позовній заяві жодної підстави про необхідність залишення проживати неповнолітніх дітей з ним, ненадав жодного доказу про неможливість проживання неповнолітніх дітей з матір'ю, не довів, можливість створення ним належних умов до виховання дитини.

Outcome: partial