Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши що відповідно до умов кредитного договору № 014/23/1544 від 27.06.2007 року, укладеного між ПАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON], останній було надано кредит у вигляді невідновлюванної кредитної лінії з лімітом 12000,00 доларів США строком до 27.12.2013 року із сплатою 13,5 % річних. З метою зменшення фінансового навантаження на позивальника в умовах кризових явищ в економіці України, 29.05.2009 року була укладена додаткова угода № 1 , відповідно до якої збільшено строк кредиту на 11 календарних місяців (27.11.2014 р.) та графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції в додатку № 1,2 який є невід'ємною частиною додаткової угоди. З метою зменшення фінансового навантаження на позивальника в умовах кризових явищ в економіці України, 07.09.2010 року була укладена додаткова угода № 2 , відповідно до якої збільшено строк кредиту на 26 календарних місяців (27.01.2017 р.) та графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції в додатку № 1,2 який є невід'ємною частиною додаткової угоди. В забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору було укладено договір поруки № 1 від 27.06.2007 року, згідно якого [PERSON] виступив поручителем відповідача-1 та взяв на себе зобов'язання перед банком за виконання умов кредитного договору. Однак відповідачем не виконується умови, щодо погашення кредиту станом на 10.07.2015 року, заборгованість становить 6360,51 доларів США, що еквівалентно 138965,52 грн. В зв'язку з чим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за його відсутності, за змістом якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи з їх відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 014/23/1544 від 27.06.2007 року, укладеного між ПАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON], останній було надано кредит у вигляді невідновлюванної кредитної лінії з лімітом 12000,00 доларів США строком до 27.12.2013 року із сплатою 13,5 % річних. З метою зменшення фінансового навантаження на позивальника в умовах кризових явищ в економіці України, 29.05.2009 року була укладена додаткова угода № 1 , відповідно до якої збільшено строк кредиту на 11 календарних місяців (27.11.2014 р.) та графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції в додатку № 1,2 який є невід'ємною частиною додаткової угоди. З метою зменшення фінансового навантаження на позивальника в умовах кризових явищ в економіці України, 07.09.2010 року була укладена додаткова угода № 2 , відповідно до якої збільшено строк кредиту на 26 календарних місяців (27.01.2017 р.) та графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції в додатку № 1,2 який є невід'ємною частиною додаткової угоди. В забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору було укладено договір поруки № 1 від 27.06.2007 року, згідно якого [PERSON] виступив поручителем відповідача-1 та взяв на себе зобов'язання перед банком за виконання умов кредитного договору. Однак відповідачем не виконується умови, щодо погашення кредиту станом на 10.07.2015 року, заборгованість становить 6360,51 доларів США, що еквівалентно 138965,52 грн., з яких заборгованість за кредитом - 4515,67 доларів США, що еквівалентно 98659,14 грн., заборгованість по сплаті відсотків - 346,12 доларів США, що еквівалентно 7562,09 грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 1498,72 доларів США, що еквівалентно32744,29 грн. Судовий збір у розмірі 1389,66 грн. сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення № 429415 від 23.07.2015 року. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний в повному обсязі. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язала його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошові зобов'язання Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та слати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настає правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання та не сплатила борг за кредитним договором, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині розміру нарахування пені за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по поверненню кредиту. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу). Таким чином, пеня є видом неустойки. Згідно матеріалів справи розмір пені, які нараховані позивачем, складають 1498,72 долари США, що еквівалентно 32744,29 грн., що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також істотно порушує права відповідача як споживача фінансових послуг. Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суму збитків позивача, а також інші обставини справи, суд вважає, що сума пені має бути зменшеною до - 3000,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 4861,79 доларів США, що еквівалентно 106221,23 грн. та пеня у розмірі 3000 грн. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, які складаються із судового збору у розмірі 1092,77 грн.

Outcome: partial