Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні власністю, визнавши [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову, зазначила, що відповідно до договору дарування квартири від 19 лютого 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Буханевичем О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 774, а також зареєстрованого за № п-3-7313 від 23.12.2002 року в Харківському міському бюро технічної інвентаризації, на праві приватної власності позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Загальна площа квартири становить 66.1 кв.м., житлова площа 38.2 кв. м. У вищевказаній квартирі зареєстровані окрім позивача, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак 01.05.2018 року відповідач [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] , [PERSON] зібрали свої речі і виїхали з квартири. На цей час виникла необхідність зняти з реєстрації відповідача разом з дітьми, тому, що вони не проживають в квартирі з 01 травня 2018 року, відповідач не сплачує рахунки за комунальні послуги, станом квартири не цікавиться. В квартирі відсутнє будь-яке майно відповідача та його дітей. У судовому засіданні позивач не з`явилась, надала суду заяву відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Харківської міської ради Симоненко С.А. - в судове засідання не з`явилась, надала заяву до суду про розгляд справи за її відсутності, просила рішення прийняти на розсуд суду. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гупал Н.О. в судове засідання не з`явився, надав пояснення в порядку ст. 181 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до договору дарування квартири від 19 лютого 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Буханевичем О.В. за реєстровим № 774, а також зареєстрованого за № п-3-7313 від 23.12.2002 року в Харківському міському бюро технічної інвентаризації, на праві приватної власності позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . (а.с. 17-19) Позивачем до суду надано довідки підтверджуючі дозвіл на тимчасове проживання, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виданих від 05.01.2018 року виданих УМВС РФ у Белгородській області. Позивачем до суду надані довідки підтверджуючі про те, що [PERSON] дійсно працює на посаді обробника птиці м`ясо перероблювального комплекса Ясные зори» філіала ТОВ «Белгранкорм» з 14.10.2017 року (наказ від 14.10.2017 року) на території Російської федерації, довідки підтверджуючі, що [PERSON] , [PERSON] навчаються в муніципальній загальноосвітній установі «Сергиевская средняя общеобразавательная школа» Краснояружского району Белгородської області. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст. 391 ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошеною померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір, пов`язаний з розглядом справи, стягується з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved