Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житлом, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником вказаного будинку. Її син, [PERSON] перебував з відповідачем в шлюбі, який між ними розірвано рішенням суду в жовтні 2014 року. Відповідач, [PERSON] після одруження, зареєстрована у даному будинку, однак фактично там не проживала .Також після розірвання шлюбу, відповідач виїхала за межі Тернопілської області і стала проживати в іншому місці. Посилаючись на те, що відповідач хоча і прописана в будинку але не проживає в ньому більше трьох років, комунальні витрати не несе, в даний час не є членом сімї позивачки, а також на те, що договор найму між нею позивачкою та відповідачкою не укладався, тому [PERSON] втратила право користування спірним житлом. Просила суд на підставі ст. 405 ЦК України визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим будинком в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримала з наведених в ньому підстав. В судове засідання відповідач, від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, не зявилася, а тому суд, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Треті особи Голгочанська сільська рада подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечили. Притягнутий до участі в справі на стороні третьої особи [PERSON] в судове засідання на виклик суду жодного разу не зявлявся. Та причин своєї неявки суду не повідомляв. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, слід прийти до наступного. Так, згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 того ж Кодексу. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10.11.2009 року, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані позивач [PERSON] -власник будинку; [PERSON] -чоловік власника; [PERSON] -дочка власника та [PERSON]. Син позивачки - [PERSON] - який по справі є третьою особою зареєстрований , з 14 квітня 2000 р.. Згідно будинкової книги, відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку з 28 листопада.2009 року, а внук позивачки [PERSON] зареєстрований за місцем проживання батьків з 18 травня 2010 року. (а.с.7,8).Дані обставини не заперечила в судовому засіданні позивачка. Отже з 28 листопада.2009 року у спірному житлі зареєстрована відповідач в даній справі, [PERSON], як дружина сина позивачки, за згодою останньої, тому , як член сім'ї, мала право користуватись належним житлом, що підтверджується позивачем та відповідними відмітками у домовій книзі ( а.с.7-8) Згідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопілської області від 10 жовтня 2014 року, ухваленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу , шлюб сторін розірвано. Разом з тим, позивач вказала, що оскільки відповідач розірвала шлюб з її сином [PERSON], отже в подальшому її проживання ,у належному їй, позивачці домоволодінні , є недоцільним . З часу розлучення до часу подачі позову до суду, тобто з 10 жовтня 2014 року по 30 березня 2015 року, не минули річні строки, які б були визнані судом без поважних причин та давали підставу для задоволення позовних вимог. Те, що позивачка є власницею квартири, несплата відповідачем комунальних послуг, не є достатніми підставами для позбавлення відповідача права на житло. Право на житло гарантується Конституцією України, зокрема ч. 3 ст. 47 встановлено що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Виходячи з того, що житловий будинок по [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності, то до спірних правовідносин, що склалися між сторонами необхідно застосовувати норму ст. 405 ЦК України, частиною 2 якої передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Оскільки спірні правовідносини, що склалися між сторонами торкаються житлових прав, то у даному випадку застосуванню підлягають також норми житлового законодавства, зокрема частиною 4 ст. 156 ЖК України встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даючи оцінку доказам, які надані сторонами, суд приходить до переконання, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження належними та допустимими доказами факт не проживання відповідача [PERSON] без поважних причин понад один рік у будинку, який належить позивачу на праві приватної власності. Не підтверджена доказами також наявність домовленості між сторонами про дострокове припинення права користування житловим приміщенням відповідачем, тому суд не може погодитись з такими доводами позивача, як на правову підставу для задоволення вимог. Правовою підставою заявлених позовних вимог позивач зазначає ст. 405 ЦК України та вказує на те, що факт відсутності відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом Голгочанської сільської ради Підгаєцького району №232 від 27.03 2015 року. Згідно зі ст.ст. 57,58,59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, та які містять інформацію щодо предмета доказування, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування. Судом критично оцінюються наявні в матеріалах справи вищезазначений акт про не проживання [PERSON] у спірному будинку, оскільки такий акт складений формально, у ньому не зазначено чи перебувають особисті речі відповідача у будинку, не вказано, з якого джерела інформації встановлено, що остання понад три роки там не проживає Тому, посилання [PERSON]. на Акт складений комісією Голгочанської сільської ради Підгаєцького району №232 від 27.03 2015 року по заяві [PERSON] за участю свідків сусідів, та пояснення свідка [PERSON] та [PERSON] які вказують на не проживання [PERSON] в спірному будинку, не можуть бути оцінені судом як докази які підтврджують втрату права користування житлом. Зокрема в заяві [PERSON] посилалась на пояснення свідків, а саме [PERSON] та [PERSON] проте не поступило від неї клопотання про допит даних свідка і в судовому засіданні, а навпаки вказала на те, що вказані свідки перебувають за межами держави у зв'язку з чим в судові засідання незявляться. Отже, за обставин справи, позивач має довести, що відповідач був відсутній за адресою житла без поважних причин понад один рік.Проте, будь яких доказів, що вказували б на такі обставини суду не надано. Суду не надано доказів строку відсутності відповідача, з огляду на що суд позбавлений можливості задовольнити позов спираючись на цю правову норму. Тому , лише особисті доводи позивачки , про те, що відповідач не проживає в спірному будинку в [ADDRESS], і не проживала в ньому не можуть братись судом до уваги з огляду на те, що [PERSON] не представлено суду жодних інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про не проживанняння саме з конкретного часу, а судом таких доказів не здобуто. Доводи позивача стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом, так як вибула на постійне проживання до своїх батьків в Крим, суд вважає недоведеними, так як не надано доказів про постійне місце проживання відповідача . Інших доказів про те, що відповідач не проживає в спірному житлі більше одного року без поважних причин позивачка суду не представила, та клопотань про витребування таких суду не надавала у відповідності до вимог ст.. 131,137 ЦПК України.. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК Уукраїни член сім"ї вланика житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. За таких обставин суд приходить до переконання, що позивач, не представивши достатньо доказів, не довів факту не проживання без поважних причин відповідача [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS], понад один рік, де вона зареєстрована. У зв'язку з цим, підстави для задоволення вимог про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, відсутні та судом таких не встановлено , а тому в позові слід відмовити за недоведеністю. Витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відповідно до ст.88 ЦПК України, в такому разі не розподіляються. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed