Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], звернулися в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача [PERSON] міської ради. Посилаються на те, що 08 серпня 2001 року померла їх матір [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, 1970 року побудови, що розташований в с.Іспас по вул.Карпатській, 15, Вижницького району Чернівецької області. Після смерті [PERSON], вони, як спадкоємці першої черги за законом, своєчасно прийняли спадщину, звернулись до нотаріальної контори із заявами про оформлення спадщини та видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус видав постанову, якою відмовив їм у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, у звязку з тим, що ними не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно. Просять визнати за ними, [PERSON], [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме, по 1/2 ідеальній частці житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Іспас по вул.Карпатській, 15, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлій 08 серпня 2001 року [PERSON] В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи позивачі [PERSON], [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] міської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] міської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника міської ради. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08 серпня 2001 року померла матір позивачів [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-МИ №073108, виданого 09.08.2001 року Іспаською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №36, копією свідоцтва про народження, Серія І-МИ №347220, виданого 03.11.1974 року в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №83; копією свідоцтва про народження, Серія ІІ-ЯР №530606, виданого 07.09.1958 року в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №54; копію свідоцтва про укладення шлюбу, Серія І-МИ №322288, виданого 01.11.1980 року в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №31. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Іспас по вул.Карпатській, 15, Вижницького району Чернівецької області. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ.А з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Іспас по вул.Карпатській, 15, Вижницького району Чернівецької області, 1970 року побудови, вартістю 65246,00 грн. З довідки [PERSON] міської ради №3-438 від 21.07.2017 року вбачається, що зідно записів в по господарській книзі №19 особовий номер 1309 (2001-2005 р.р.) [PERSON], яка померла 08.08.2001 року, була головою господарства, яке розташоване в с.Іспас вул.Карпатська, 15. Свідоцтво про право власності на житловий будинок [PERSON] за життя не отримувала, заповіт не складала. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] дочка, [PERSON] син. Судом також встановлено, що крім позивачів [PERSON], [PERSON] спадкоємців першої черги за законом чи за заповітом та інших осіб які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №336/2003 року. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але у звязку із тим, що ними не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №701/2-31 від 09.09.2017 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивачі [PERSON], [PERSON] вважаться такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON]М оскільки вступили в управління спадковим майном. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1970 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved